Sådan omdøber du filer i Linux\nOmdøbe filer er ikke en særlig avanceret operation; så længe det er gjort på et lille antal filer, kræver det normalt ikke specielle værktøjer. Men når der er en hel mappe med fotos fra sidste års ferie, der venter på at blive omdøbt, kan det være klogt at overveje nogle tidsbesparende tricks eller apps.\nDer er to generelle tilgange til batch-fil omdøbning: Det kan gøres enten via kommandolinjens grænseflade eller ved hjælp af en selvstændig applikation. Linux brugere ved allerede, hvor kraftig CLI kan være, så det bør ikke være overraskende, at der er flere kommandoer til filnavnet.\nOmdøbe filer med "mv" Command\nEn simpel måde at omdøbe filer og mapper på er med kommandoen mv (forkortet fra "flyt"). Dens primære formål er at flytte filer og mapper, men det kan også omdøbe dem, da handlingen omdøbe en fil fortolkes af filsystemet som at flytte det fra et navn til et andet.\nDen følgende syntaks bruges til at omdøbe filer med mv:\nmv (option) filnavn1.ext filnavn2.ext\nhvor "filename1.ext" er det originale, "gamle" navn på filen og "filename2.ext" det nye navn.\nDet samme mønster virker til omdøbning af mappe. Hvis filerne ikke er placeret i den aktuelt aktive mappe, skal deres fulde sti angives:\nmv / home/user/Files/filename1.ext/home/user/Files/filename2.ext\nBemærk, at kommandoen mv kræver skrive tilladelse til den mappe, der indeholder filerne. I tilfælde af systemfiler og mapper skal brugeren få root tilladelser til at omdøbe filer ved at udarbejde mv med sudo eller su . Et ekstra beskyttelseslag leveres af "-i" (interaktive), som beder brugeren om at bekræfte filnavnet, før det rent faktisk er anvendt.\nDer er også den -v (verbose) indstilling, som viser alle ændringer, der er foretaget af mv . Indstillingerne er skrevet efter mv men før filnavnet.\nBrug kommandoen "omdøb"\nDenne kommando er lidt mere avanceret end mv, fordi den kræver viden om eller i det mindste en grundlæggende fortrolighed med regulære udtryk. Det kan lyde skræmmende, men giv ikke op om at rename endnu - det kan bruges til ren batch omdøbning ved blot at følge vejledninger som denne.\nrename syntaksen ser sådan ud:\nomdøb (option) 's / oldname / newname' file1.ext file24.ext\nBogstavet "s" står for "erstatning", og det er hoveddelen af det regulære udtryk. Enkeltlige citater omkring det er obligatoriske. Tilgængelige muligheder er:\n-v (verbose; udskriver listen over omdøbte filer sammen med deres nye navne)\n-n ("ingen handling"; en testtilstand eller simulering, der kun viser de filer, der vil blive ændret uden at røre dem)\n-f (en tvungen overskrivning af de oprindelige filer)\nrename kommandoen accepterer også jokertegn for at omdøbe flere filer af samme type, og det virker også på filudvidelser. Dette vil for eksempel ændre alle filer med udvidelsen .jpeg til .jpg:\nomdøb 's \_ .jpeg / \_. jpg /' *\nWildcard-symbolet (*) betyder, at alle filer i mappen vil blive påvirket.\nDet regulære udtryk har også sine egne valgmuligheder (modifikatorer): "g" (globalt; påvirker alle forekomster af udtrykket) og "i" (udfører tilfældeovertagelse). De er skrevet i slutningen af udtrykket, lige før det afsluttende enkelt citat, og kan kombineres:\nomdøb -n 's / DSC / photo / gi' * .jpg\nDette gælder for alle .jpg-filer, der indeholder "DSC", "dSC", "dsc" ... og ændre den del af filnavnet til "foto". På grund af alternativet "-n" vil kommandoen imidlertid ikke omdøbe filerne, men bare udskrive dem i konsolvinduet.\nSubstitution er ikke det eneste, som dette regelmæssige udtryk kan gøre. Der er også oversættelse - markeret med bogstavet "y" - som kan omdanne filnavne på et mere komplekst niveau. Det bruges oftest til at ændre filnavnssagen:\nomdøb 'y / az / az /' * .jpg\nDette vil ændre navnene på alle .jpg-filer fra små til store bogstaver. For at gøre det omvendt, skal du bare skifte "fornavn" og "nyt navn" dele af det regulære udtryk.\nVed hjælp af kommandoen rename koges ned for at blande nogle få grundlæggende mønstre for at opnå det ønskede resultat. Takket være indstillingen "-n" bliver brugerne aldrig nødt til at sætte deres filer i fare (eller deres nerver på spil), da det giver et sikkert og nyttigt eksempel på, hvordan de omdøbte filer vil se ud.\npyRenamer - den nemme vej ud\nEndelig den løsning, som alle anti-konsol-brugere har ventet på: et desktop-program, hvor alt kan gøres med et enkelt klik med musen. pyRenamer er et crazy-kraftigt fil omdøbningsværktøj skrevet i Python. I øjeblikket synes det officielle websted at være nede, men brugere af Ubuntu og dets derivater kan stadig installere pyRenamer fra lagrene ved hjælp af kommandoen:\nAlternativt kan du kompilere det ved hjælp af denne gaffelkode fra GitHub.\nGrænsefladen består af fire dele:\nen træfils browser til valg af filer og mapper\net centralt eksempelvindue, der viser filnavnet før og efter omdøbning\net fanebladet kontrolområde for at vælge omdøbskriterierne\npyRenamer kan fjerne accenter og duplikere symboler fra filnavne, erstatte enhver streng tekst med en anden, skift filnavne til store bogstaver, små bogstaver eller sætningstilfælde og indsæt eller fjern mellemrum og understreger automatisk. Nybegyndere vil elske det, for alt dette kan simpelthen vælges i det tabede område, forhåndsvises i hovedområdet og bekræftes ved at klikke på Omdøb. Hvis de ønsker at eksperimentere med mønstre, giver pyRenamer et cheatsheet for at gøre det nemmere.\nAvancerede brugere vil sætte pris på pyRenamer's evne til at omdøbe multimediefiler ved at læse fra deres metadata. Det er også muligt manuelt at omdøbe en enkelt fil, når et batch omdøb er unødvendigt.\nI det væsentlige indpakker pyRenamer funktionaliteten af mv og remove kommandoer i en brugervenlig GUI. Det er et godt valg for dem, der ikke er sikre på deres CLI-færdigheder.\nSelvfølgelig er der andre måder at omdøbe filer på Linux - ved at skrive et script, for eksempel, eller ved at bruge andre værktøjer, der ligner pyRenamer. Hvad bruger du til at omdøbe dine filer? Del dine tips og tricks i kommentarerne.\nOptimer din Linux-brug med denne pakke\nUsikker på, hvordan du optimerer Linux, så det passer bedst til dine personlige eller professionelle behov? Denne Linux Power User Bundle er et godt sted at begynde at forstå. På tværs af fem kurser lærer du de kritiske kommandolinjefærdigheder, du har brug for til at begynde at arbejde produktivt med Linux og åbne op for en verden af ny mulighed. Få adgang i dag for kun $ 19.\nSikre dit hjem med dette sikkerhedskamera og Smart Lock for en $ 120 besparelse\nSådan tager du et skærmbillede af loginskærmen på Mac\n6 Nyttige plug-in'er til fuldautomatisering af din Android-telefon\nFå Skype Indikator i Ubuntu 13.04\nGiv din Android-telefon en Mac-lignende dock\nNyttige Terminal Commands & Tips til Mac OS X


Sammenlign din kondition\nArbejdsrelation / Sportsrelation / Helserelation\nVælg hvem du vil sammenlignes med\nSportsudøver på eliteniveau, mand\nLaveste anbefalede sundhedsniveau\nKondition angives i ml/kg* min\nTempo angives i min:sek/km\nKondi er livsvigtigt\nEn god kondition er vigtig, både for dit helbred og fordi du har brug for energi til at udføre dine arbejdsopgaver på en tilfredsstillende måde hele dagen. Begrebet kondition dækker over din evne til at optage ilt, og måles i ml/kg x min.\nPå denne side har vi udvalgt nogle faggrupper og sportsudøvere, du kan sammenligne dig selv med. Vil du sammenligne dig selv med grupper, der er underlagt andre krav til deres kondition inden for forskellige faggrupper, sportsgrene eller ud fra din sundhedsstatus, og ikke mindst få overblik over din udvikling, er du nød til at købe en ”Nøglekode” direkte fra Helsesporet AB eller via en af vores forhandlere. Information og priser finder du under ”Produkter og tjenester/produktblad”.\nKortet og banen er hentet fra den svenske by Falun, og er justeret til præcis 1000 meter over helt fladt terræn. Til venstre angiver du køn, aktivitet, konditionsværdi og hvilken gruppe, du vil sammenligne dig selv med. Bemærk at Du kun kan sammenligne dine resultater med en gruppe ad gangen. Når du klikker OK bliver dit valg registreret. Klik på start for at begynde.


VLR | 2015 | januar\nJordskred spærrer Jellingvej i en uge\nPubliceret januar. 30 2015\nDet jordskred, der skete i morges ved Jellingvej i Vejle, betyder, at vejen er spærret i retning mod Vejle. Det er den formentlig helt frem til næste fredag. Det oplyser Vejle Kommune.\n“I eftermiddag får vi entreprenørfirmaet Aarsleff forbi for at vurdere vejkassens tilstand og den sikring, der skal laves, for at det ikke skrider”, siger Ole Kruse. Han er temakoordinator for vejdriften hos Vejle Kommune.\nReparationsarbejdet forventes at gå i gang efter weekenden.\nCykelstien på Gl. Jellingvej er igen blevet åbnet efter at være blevet renset for mudder og væltede træer.\nJordskredet skete efter at brud på en af TreFors vandledninger, der betød, at 100 kubikmeter vand i timen fossede ud.\nEn cyklist var i morges så uheldig at køre ind i en af træerne. Han har formodentlig fået flere knoglebrud.\nFodbold: AC Horsens slog FC Fredericia i testkamp\nAC Horsens vandt i dag 3-2 over FC Fredericia i en træningskamp.\nJude Nworuh scorede to gange og Kjartan Finnbogason en enkelt for hjemmeholdet, mens Jesper Christiansen og Sebastian Billund reducerede for gæsterne.\nAC Horsens kan dermed være mest tilfreds efter en træningskamp præget af fejl.\nBegge hold hører hjemme i 1. division, der tager hul på forårssæsonen midt i marts.\nJordskred på Jellingvej i Vejle\nMassive mængder vand – formodentligt fra et sprunget vandrør – forårsagede tidligt i morges jordskred på Uhrhøj i Vejle.\nSkredet skete ned ad skrænten fra Jellingvej mod Gammel Jellingvej. Vandet rev tre-fire træer med sig.\nDe væltede træer overraskede en cyklist, da han i morges kom cyklende af Gammel Jellingvej. Han kørte derfor ind i én af træstammerne. Vagtchefen hos Sydøstjyllands Politi oplyser, at cyklisten formodentligt har fået flere knoglebrud.\nJellingvej blev spærret omkring klokken 7, og genåbnes først når vejen er sikret. Gammel Jellingvej er også spærret.\nVejle Kommune arbejder på at sikre, at der ikke sker yderligere skader.\nSkoleeleverne støtter De Konservative\nSjælden opmuntring til De Konservative. Partiet kunne notere sig en kæmpe sejr på Nr. Snede Skole ovenpå gårsdagens skolevalg for elever i 8. og 9-klasse.\nOp til valgdagen havde repræsentanter fra ungdomspartierne gæstet skolen for at debattere udvalgte mærkesager.\nHele 44 procent af de afgivne stemmer blev det til for det i Folketinget noget klemte parti. Skolens næststørste parti blev Socialdemokratiet med 28 procent. Herefter kom både Dansk Folkeparti og Socialistisk Folkeparti med 12 procent og Venstre med blot 4 procent. De øvrige partier fik ikke en eneste stemme.\nBlå blok sikrede sig således et flertal på 60 procent af stemmerne på Nr. Snede Skole.\nSydtrafik skyder pendler-kampagne i gang\nSydtrafik skyder er stor pendler-kampagne i gang.\nBudskabet er enkelt: Lad bilen stå og tag bussen – der er tusindvis af kroner at spare.\nNoget af en påstand, men den kan tjekkes på Sydtrafiks prisberegner. Og man skal ikke sælge bilen for at opnå besparelsen. Beregneren kalkulerer med, at man har en bil i garagen, så man kan fortsat bruge bilen til fritidsaktiviteter.\nDet er Sydtrafiks mål at få én pct. flere passagerer i busserne hvert år fra 2015-2018. Mange af disse passagerer kan komme fra gruppen, der i dag bruger bilen til arbejde.\nFaith No More på Tinderbox i Odense\nKultbandet Faith No More fra San Francisco spiller på Tinderbox i Odense søndag den 28. juni.\n“Vi har arbejdet hårdt de seneste måneder på at lukke aftalen med Faith No More. Der har været bud efter dem fra mange danske og internationale festivaler i vores periode, så det er selvfølgelig rart at de har valgt os, selvom vi er en helt ny festival. Vi synes de komplimenterer og forstærker rockdelen af programmet”, siger festivalchef Brian Nielsen.\nOgså Rasmus Walter og Echosmith er nye navne på Tinderbox-plakaten.\nSkoleeleverne stemmer blåt\nDen gamle skrøne om, at flertallet af unge stemmer rødt passer ikke.\nSkolevalg 2015 viser et klart flertal til blå blok. På Langeland stemte to ud af tre elever blåt.\nLandsresultatet viser, at Venstre bliver landets suverænt største parti med 27,4 procent. Socialdemokraterne får 17,6 procent, mens Liberal Alliance bliver landets tredjestørste parti med 11 procent af stemmerne.\nSamlet får blå blok en komfortabel sejr med 105 mandater, mens rød blok må nøjes med 74.\nHåndbold: Spellerberg fortsætter i rødt og hvidt\nKIF Kolding Københavns Bo Spellerberg har ikke fået meget spilletid ved håndbold-VM i Qatar.\nSenest blev det til sølle 29 sekunder i 24-25-kvartfinalenederlaget til Spanien.\nMen den 35-årige playmaker har ingen planer om at stoppe i rødt og hvidt. Spellerberg føler, han har flere år tilbage på topplan.\n“Så længe jeg er på et acceptabelt niveau ifølge mig selv, så står jeg også til rådighed for landsholdet. Men det er også op til træneren”, siger Spellerberg.\nHorsens Havn lukker interesserede ind\nDer er masser af aktivitet på Horsens Havn i disse år. Derfor inviterer havnen nu alle interesserede foreninger og organisationer på en gratis rundtur på havnen i løbet af foråret.\n“Én ting er den spændende udvikling, der tegner sig på Nordhavnen, men der er også masser af aktivitet på sydkajen med nybyggerier og nye virksomheder”, siger havnens formand Per Løkken.\nHan gør også opmærksom på, at Horsens Havn – med ca. 700.000 tons gods om året ind over kajkanten – har stor betydning for Horsens i form af direkte og indirekte arbejdspladser.\nOp mod 5.000 flere boliger til Horsens\nI de næste 12 år vil der efter planen blive bygget små 5.000 nye boliger i Horsens Kommune.\nMed Lund som undtagelsen, der bekræfter reglen, vil langt de fleste af dem blive bygget øst for motorvej E45.\nDet er her, der for alvor er efterspørgsel på at bo. Derfor er det dér, der skal bygges, mener byrådspolitikerne, som har givet grønt lys for at sende et kommuneplantillæg om fremtidens byvækst i høring.\nDer er brug for at udlægge 211 hektar mere jord til boliger, end der er udlagt i den gældende kommuneplan. Det giver plads til 1.716 flere boliger end i den gældende plan.


H.C. Andersen: En Digters Bazar - Donau-fart: Fra Czerna-Woda til Rustschuk | H.C. Andersen Information\nH.C. Andersen: En Digters Bazar – Donau-fart: Fra Czerna-Woda til Rustschuk\nDonau-fart: Fra Czerna-Woda til Rustschuk *)\nPaa bulgarisk Side hilste os den første By, det var Tuturcan; foran hvert Huus var plantet en lille Have; paa Skrænten løb halvnøgne Drenge og raabte “urolah!” *)\n*) “lykkelig Reise”\n“Du vilde Hest! skal Du maaskee bære den unge, wallachiske Fyrstebrud, klappes af hendes fine Haand, og dine glindsende, sorte Sider smykkes med brogede Tepper! dandser du, fordi du nu seer dit nye Fædreland hiin Side Floden? Hvad eller skal Du i Wallachiet blive Stamfader til en Slægt, hundrede Gange saa stor, som den Flok, der nu omringer Dig; dit Navn prange øverst paa Stamlisten! Drengenes Raab gjelder Dig, Du smukke, vælige Dyr! urolah! urolah!”\nDen næste Flekke vi naaede paa bulgarisk Side, Havai, laae som den yndigste Baggrund til en lille, tyrkisk Novelle; vilde Roser blomstrede her i det varme Solskin; Hækker, Træer og Huse grupperede sig saa eiendommeligt smukt om det hvide Minaret; ja en Novelledigter kunde faae Lyst til at henlægge her Scenen for sin Digtning, og en saadan kan ogsaa komme, thi Havai frembyder just Stof til en Novelle, og det en historisk. Den afdøde Sultan Mohamed, Fader til Abdul-Meschid, gjorde engang en Reise paa Donau, det blev et skrækkeligt Uveir, Fartøiet var nær ved at synke, ved Havai steg de Troendes Behersker i Land, hver en Rosenhæk svingede sin duftende Offerskaal for ham, Sultanen blev her en Nat – om han sov godt og drømte behageligt, veed jeg ikke, men denne Nat er nu for Beboerne her en deilig, forsvundet Drøm.\nom Urolighederne inde i Landet. Solen gik just ned; Byens Kirketaarn, der nylig var blevet tækket med skinnende Blik, straalede som om det var af Sølv, det gjorde ordentlig ondt i Øinene. En sommerlig Lufttone laae over den grønne, flade Eng, Sumpfuglene fløi op fra Sivene. Paa bulgarisk Side hævede sig gule Klinter, vi styrede ind under disse, og medens vi endnu beskuede det skinnende Taarn i Giurgewo, vare vi under Huse og Haver, der danne Forstaden til den betydelige bulgariske Stad Rustzuk; en Mængde Minareter, det ene tæt op paa det anden, antydede, at det maa være en ægte troende Stad. Hele Quaien og Skibsbroen var opfyldt med Mennesker, mellem hvilke der var et forunderligt Røre; vi vare tæt ud for Landingsstedet, da to Personer, begge i frankisk Dragt, men med Fess, under en fæl Skrigen styrtede i Vandet, een til hver Side af den smalle Bro; de svømmede begge mod Land, den Ene blev hjulpet op, den Anden drev de tilbage, ja kastede Stene efter; han vendte sig mod vort Skib og tilraabte os paa Fransk: “hjælp! de myrde mig!” – et Par af vore Matroser sprang i en Baad og fik ham op, vort Fartøi dreiede af fra Land igjen, hele Besætningen, alle Passagerer flokkede sig ved Relingen. Begyndte maaskee her vore Reisegjenvordigheder i et oprørsk Land! hvorledes stod det til i Rustzuk? Her fulgte et Par uvisse, ængstelige Øieblikke. Nogle Signaler bleve givne og besvarede! Soldater viste sig paa Broen; en Baad roede ud til os med Byens lille Pascha, Hephys *).\nDonau-fart: Vi seile!\nMorgenen er saa smuk! hvilken udstrakt grøn Slette! hvilken Duft af Hø! er vi i Danmark! see, hvilken Vrimmel af Blomster! see, græsgroede Høie, Kjæmpegrave, som i Sjælland, Menneskehaand har formet disse! Alt er saa idyllisk, saa sommerligt dansk – og dog ere vi ikke i Danmark! den grønne Slette, hvor Høet dufter, er wallachisk, Kjæmpehøiene til Høire staae i Bulgarien. Tæt ved Bredden ligger en Hytte, den er kun en Sivmaatte lagt over to Pæle, Hyrdefamilien sidder udenfor, den store Hund gjøer af vort brusende Fartøi.\nVi flyve forbi bulgariske Byer! hvad hedder denne! det er Verdun! naar jeg hører Nattergalen synge mellem vildt blomstrende Sirener, vil jeg huske dens Søstre paa denne Plet! – atter en By! det er Sistowa, høir over denne kneise Murene af et Kastel, Tyrker med lange Piber strække sig paa Husenes Træbalkoner og see ligegyldige paa Dampskibets Flugt, som paa Røgen fra deres Pibe. Nu en By til Høire, en wallachisk By, med usle Jordhytter og en lang, dødsstille Qvarantaine-Bygning, det er Simniza! vi optegne dit Navn og glemme Dig dog!-\nHvad skinner forude! hvilke hvide Skrænter paa bulgarisk Side! meer og meer træde de frem; – det er dansk! det er Møens Kridtklinter, der ere reisse mig imøde! jeg kjender jo alle Formerne, jeg kjender det Sommergrønne høit oppe paa de hvide Skrænter! – dog det er kun Buske, Møen har Skove, Møen har under sig det klare, det blaagrønne Hav, og ikke disse Donauens bruungule Bølger. Der ligger en Stad deroppe, det er Nicopoli, Trajans By, Bajazets Trophæ. Vi glide tæt under de hvide Klinter; Skipperen peger op paa en Række dybe Indhugninger i Skrænten; de synes store Skydehuller i en Fæstningsmuur! det er Oldtids Grave! – Hvo vare de Helte og Fyrster, som her faldt i Støv, mens den gule Flod uforandret væltede sine Bølger mod Klippegrunden! Ingen veed det! – nu bygger Svalen i Heltenes Gravkamre. –\nMellem de hvide Klinter og den wallachiske, grønne Slette staaer spændt høit over Floden, der løfter sine Bølger som paa en Indsø, en deilig Regnbue. Hvor glødende, hvor prægtig! mangen Regnbue har hvælvet sig her, seet af Paschaer og Bojarer, men den maatte forgaae, ingen Maler eller Digter saae den! – Du herlige, luftige Billed paa den mørke Sky! gid jeg var Maler!\nEr det Sommerskyer høit i Horizonten af Bulgarer-Landet? Saaledes saae jeg tidt i Danmark Skyerne over de grønne Marker! er det Bjerge med Snee? Saaledes see vi Alperne fra Bayerns Hovedstad! – Det er Balkanbjergene! den dalende Sol bestraaler de hvide Sneetoppe! – Herlige Bjergland, din Storhed stemmer Sjælen til Andagt! – – Tæt ved mig knæler Tyrken; han bøier sit Ansigt mod jorden, mumler sin Aftenbøn; – – Solen er nede! der er Fred i Naturen, Fred i mit Hjerte! – Aftenen er saa lys, vi seile! Natten er klar – vi seile!\nDonau-fart: Urolig Fart\nVi seilede forbi Bulgarer-Byen Zibru, Horizonten sluttede med Balkans sneebedækkede, stolte Bjerge; en stor Skare Storke spadserede paa den grønne Eng, hvor uden Indhegning Kirkegaarden laae med sine hvide Gravstene; et Par Fiskernæt vare udspændte, det var et heelt yndigt Landskab; men der var ingen Ro i vort Fartøi, Donau gik med Bølger, som paa en stormende Indsø, Skibet vippede op og ned, den søsyge Kammerpige sad ganske bleg, lænede sig op til Capitainens Kahyt og hviskede: “det er skrækkeligt! det er som paa Havet!” men det var ikke som paa Havet! her var kun lidt Uro!\nRet anseelig, med en buskbegroet Høi og grønne, duftende Haver ud mod Floden, reiste sig Staden Lom-Palanka; Tyrker, – sande Guldmænd efter den tyrkiske Talemaade: “at tale er Sølv, at tie er Guld!” – sad ubevægelige som Dukker og røg deres Pibe, de dreiede ikke engang Hovedet for at see efter os.\nVi stege i Land og bleve røgede, alle Varer derimod, selv Uldsække, slap aldeles frie derfor; nu vandrede vi om i den efter Regnveiret skrækkeligt sølede By! – de nærmeste Gader vare et heelt Morads; enkelte Steder saae vi en Skildvagt, der havde stillet sig paa en i Dyndet fremragende Steen, jeg siger stillet sig, men det var i en egen Stilling, egentlig sad han paa sine Haser, hans nøgne Knæ stak gjennem en Flænge i Beenklæderne, Geværet holdt han halvt i Hviil, det var høist komisk at see! – I Widdin besøgte vi Alle, for sidste Gang i Tyrkiet, et Slags Haandværksfolk, hvis Dygtighed culminerer i dette Land, det er Barbererne, de ere her ganske mærkværdige; – rigtignok sæbe de En saagodt som hele Ansigtet ind, lege med Ens Hoved, som var det et Dukkehoved, men de have en Behændighed, en Lethed; man troer, en Fjer glider hen over hele Ansigtet, og saa er det den skarpe Kniv! tre Gange i Rad barberes der efter, og derpaa parfumeres hele Ansigtet; dertil kommer, at man ikke nu, som for nogle Aar tilbage, behøver at frygte for, de skulle rage os Hovedhaaret af; nu vide de, at Frankerne vil beholde det, selv begynde de at lade deres voxe.\nOm Aftenen sendte Hussein Pascha os et heelt Bundt af de allernyeste tydske Aviser. Hussein holder “Allegemeine Zeitung” *),\n*) Her, som i Athen og Constantinopel, fandt vi dette Blad; mine Medreisende havde fundet det i Jerusalem og Babylon; det er i Sandhed et Blad, som er blevet “allgemein”.\nAtter Uro! vi vaktes ved et Skin, som om Alt stod i Lue, det rullede, som om Fæstningen afskjød sine 280 Kanoner. Det var et bulgarisk Tordenveir, den gamle Zeus, eller Thor, hvem af dem der endnu regjerer paa Skyen, rullede afstod over os. – Den ene Kjæde af Tordenbrag sluttede sig til den anden. Der buldrede Bølger for Øret, som Donaufloden væltede dem for Øiet, hvert Secund viste Egnen sig i det dagklare Lyn. Paa Dækket vare vi Alle vakte, kun Tyrkerne sov roligt, indsvøbte i deres uldne Pels med tildækkede Ansigter.\nvi saae fløielsgrønne Enge med Grupper af Hornqvæg og sky Heste. Ja det maa ikke sees ved Dagen, nei ved det henflyvende Lyn, det er et Billed malet paa Lysglandsen! det hvide Minaret, de sveiende Popler, de flygtende Heste, den svulmende Flod – Ordet kan ikke give Skildringen den Flugt, der besjælede Virkeligheden.\nDonau-fart: Serviens Dryader\n“Farvel Bulgarer-Land!” raabte vi og giede frem under Serviens Skove.\nSom der er Blade i disse Skove, er der Sange paa dette Folks Læber, og som de frodige, grønne Grene minde den Danske om hans grønne Øer, minde disse Sange ham om hans Folkeviser. Naar Servieren synger om Stojan, der ei kunde vinde den stolte Søster til Iwan, da troe vi at høre een af vore Kjæmpeviser, vi tænke paa Hr. Peder der kastede Runer; – den serviske Stojan skrev fire Elskovsbreve, kastede det ene i Flammerne og sagde: “du skal ikke brænde, men Iwans Søster, hendes Fornuft skal brænde!” det andet kastede han i Vandet: “Du skal ikke skylle Brevet bort, men bortskyl hendes Fornuft!” det tredie gav han til Vinden: “før ei dette paa din Vinge, men flyv med hendes Fornuft!” det fjerde lagde han om Natten under sit Hoved, idet han sagde: “ei Du skal hvile her, men Iwans Søster!” og da det blev Nat, bankede det paa hans Dør og hun stod der udenfor og raabte: “luk op! for Himlens Skyld! Flammerne fortære mig, Vandet river mig med sig! forbarm Dig, luk op! Stormen bærer mig bort!” og han aabnede Døren for Iwans stolte Søster. Og Servieren elsker sine Træer, som Schweizeren sine Bjerge, som den Danske elsker Havet. Under Træets Kroner samledes aarlig med Fyrst Milosch Byernes Afsendinger; Træerne hvælve sig til Retssal! under Træet dandser Brudgom og Brud! Træet staaer i Kampen som en Kjæmper selv og strider mod Serviens Fjende; de duftende, grønne Træer hvælve sig over de legende Børn, det grønne, duftende Træ er den Gamles Gravmonument. Dette Skovland er den livsgrønne Green paa det osmanniske Træ, men Grenen hænger kun ved en let Sammenslyngning fast ved det næsten udgaaede Træ, Grenen har slaaet sin Rod og vil voxe dristigt, som et af Europas bedste kongelige Træer, faaer det Lov at staae! det sang Serviens Dryader, da vi seilede forbi, og da vi hvilede paa Græsteppet under Skjærmen af deres duftende, flagrende Haar.\nOvenfor Radeciwecz hvor Tartaren Hasan forlod os under de bedste Ønsker: levende og lykkelig at naae til Constantinopel, begynder med et prægtigt Skovparti Øen Ostrava, den er tolv italienske Miglier lang; paa wallachisk Side hævede sig her de første store Træpartier, vi endnu havde seet, ja, der kom dyrkede Viinhaver; det var, som Serviens Skovrigdom og Cultur kastede en glands, ikke blot over Donau-Øen, men selv til den wallachiske Kyst. Fuglene sang, som jeg kun har hørt dem synge i de danske Bøgeskove; vi beseilede en smal Arm af Donau, det var, som glede vi gjennem en herlig Skov, Sollyset bævede mellem de grønne Grene og zittrede paa den stride Strøm. En ung, servisk Pige, med røde Baand paa den hvide Halvjakke og skinnende Mønter om sin røde Hue, stod med sin Vandkrukke ved Strømmen, det var en levende Vignet til den serviske Vise: “Den unge Pige gik at hente Vand, hun bøiede sig imod det, og sagde da stille de Ord til sig selv: Stakkels Barn! o, hvor Du er smuk! Med en Krands saae Du endnu langt smukkere ud, turde elske Hyrden, den unge Hyrde, der gaaer foran Hjorden, som Maanen foran Stjernernes Hær!”\n“Da igaar vi vare i Herberg, spiste vi herlig Nadvere, og vi saae en Pige, saa ung og smuk, Perle-Tulipaner bar hun i Haaret! jeg gav hende min raske Hest, og hun sagde til den: siig mig Du Brune, er din Herre gift: og Hesten svarede med en Vrinsken: Nei, smukke Pige, han er ei gift, men til Høsten tænker han paa at føre Dig til sit Hjem! Og Pigen sagde glad til den Brune: ifald jeg vidste det var Sandhed, vilde jeg strax smelte mine Spænder, og med dem beslaae din Grime, jeg vilde smelte mit Halssmykke, for at forgylde dit rene Sølv!”\nAftenen var saa stille og mild, Donaufloden løber jo her i Bredegrad med Arno, Stjernerne glimrede og Serviens Skove stode høit mod den gjennemsigtige Luft; Natten var saa klar, at vi kunde seile bestandig fremad; et stort Stykke var lagt tilbage, da jeg næste Morgen kom paa Dækket, vi passerede da netop paa servisk Side den tyrkiske Fæstning Fetisland; Taget paa det store Taarn var ganske nedfaldet, kun Lægterne stode; det var en ynkelig Fæstning at see til; en Deel af Besætningen sad i Muurhullerne, røg Tobak og stirrede efter os. Klokken Otte vare vi ved Gladova. Passagerer og Gods bleve omskibede i en stor, smukt malet Baad med. Trætag. Her begynder den saakaldte “Jern-Port”, der hos de fleste Reisebeskrivere omtales som et Parti af Donau, der næsten ikke er til at befare; her ere stærke Fald, her ere mægtige Hvirvler, der have opslugt Baade og sønderslaget Skibe; rundt om i den fraadende Strøm strække sorte Klipper deres knusende Fingre op i Luften; men beseile “Jern-Porten” kan man dog, jeg finder Seiladsen mellem Orsova og Drencova langt mere vild og farlig.\nVi holdt os tæt ind til servisk Kyst, midt ude i Strømmen vare nogle Fald, Vandet sprøitede mod Baadens Forstavn; et Par Steder hævede sig Kysten i lave men lodrette Fjelde; i disse vare da slagne, som en Slags Gelænder, Touge, ved hvilke vore Serviere i de smag Baade holdt sig fast og saaledes arbejdede mod Strømmen, de sprang da igjen i Land, og vor lille Baad gik som et Dampfartøj mod den stærke Flod. Farligt saae det slet ikke ud, det var ejendommeligt. Gamle Træer hang ud fra Fjeldene, Nattergale sang og vort store Flag med den dobbelte Ørn viftede i Vinden. Lidt ovenfor den lille By begynder den farligste Deel af Sejladsen gjennem “Jern-Porten”; alle Passagerer steg i Land, og kun to Matroser og Capitainen blev tilbage. Det var ikke det Farlige der forjog os, men det var den grønne Skov, som indbød; her var friskt, duftende og dejligt; serviske Grændse-Soldater, der vare fulgt med fra Gladova, passede paa, at vi ikke skulde komme i nogen Slags Berørelse med Landets Beboere.\nDet alene at betræde Land, efter i flere Dage, – det korte Besøg i Widdin undtagen, – kun at have vandret op og ned ad Skibets Dække, var en Vederqvægelse, og dobbelt stor her, midt i en duftende Skov paa et Græsteppe, som vrimlede af Blomster! vi plukkede os Alle en Bouquet. Bag Træerne hævede sig høie Klipper med Buske; Guldregn spættede det Grønne. Vi kom under et stort Træ, og man sagde os, at her havde den forrige Pascha af Orsova daglig taget sin Frokost, og da ikke sjelden, netop paa disse Grene, ladet ophænge nogle Christne; ikke langt herfra stod et Kors, det var det første Kors paa aaben Mark, jeg havde seet siden jeg forlod Italien, det hilsede mig som et kjært, helligt Tegn udenfor Halvmaanens Land; dette Grønne, disse Blomster og Fuglenes Sang, o det var en Festdag i Naturen, vi vandrede mellem Serviens Dryader; vor Vagt havde nok at gjøre med at holde Selskabet samlet, En vilde have en Green med Guldregnen, en anden vilde plukke Blomster, en tredie drikke af Kildevældet, og vi turde jo ikke skilles fra hinanden, vi skulde holde Skridt med Baaden, der rigtignok her kom langsommere frem, vippede lidt, ja blev endogsaa stundom besprøitet af en Bølge, som den skar igjennem. Hyrder og Qvinder, som vi traf paa, flyede og betragtede os i tilbørlig Afstand.\nVi kom forbi en Svovlkilde, en fattig Sti førte hen til den, og maaskee om ikke mange Aar ligger her et prægtigt Badested, Gjæsterne vandre under disse løvfulde Træer. Vor flinke Skipper sad ved Roret; Baaden vippede som en Spaan over Brænding og Struddel; og den Gamle nikkede til os, naar Vandet sprøitede i Vejret. Vinden susede i Træerne og Dryaderne sang om en ligesaa kjæk Skipper paa en endnu farligere Flod, Politikens; Dryaderne sang om Landets Fyrste Milosch, den ægte Servier. Træ staaer jo ved Træ i dette Land, som i Amerikas Skovstrækninger, Dryade fortæller Dryade om hvad der rører sig i de indesluttede Dale, og i den mørke Tykning; det klinger i vor Tid som et Eventyr, at op til Ungarns Sletter, tæt ved den svulmende Donau, lever et krigerisk og dog patriarchalsk Folk, hvis Fyrste som Dreng vogtede sin Faders Hjorder, hvis Fyrste reiste som Knøs Handels-Reiser gjennem Landet; da den sorte Georg brød Tyrkernes Lænker, kjæmpede han med Folket for dets Frihed, han var den modigste Kriger, den lykkeligste Seierherre. Den sorte Georg drog som Flygtning bort med de Tabende; den unge Kriger gik med sine Helte dybere ind i de mørke Fjelde. Klippehulen var da Milosch’s Kongeborg, der ventede Fyrstinden ham, der stegte hun selv det Lam, der skulde sættes for ham og Vennerne; han kom, men som Flygtning, og dristig, som den vordende Drots Hustru, som Moderen til Heltens Børn, standsede hun ham og spurgte, om de skulde omkomme, om Fædrelandet skulde falde, og bød ham vende om, – og han vendte om til Seier. Europas Fyrster have erkjendt Milosch som Fyrste *),\nde tyrkiske Soldater og Paschaer i Serviens Fæstninger ere kun en Skygge af Magt, en, Skygge, hvori Serviens Børn søge Kræfter. I Milosch’s Kongeborg er det Fyrstinden og Døttrene, som opvarte Fyrsten og hans Gjæster, det gaaer til i Fyrstens Borg som i Bondens Hytte, og Sækkepibe og blanke Vaaben ere de første og vigtigste Gjenstande, vi der møde.\nDonau-fart: Paschaen i Orsova\nUd for os laae det tyrkiske Orsovas Fæstning, Sædet for en Pascha; den farligste Deel af “Jern-Porten” var passeret, vi nærmede os det første Maal for vor Seilads: Qvarantainen. Vi steg igjen i Baaden, Frokostbordet var dækket, en Afskedsskaal blev tømt for Halvmaanen og de beslørede Qvinder.\nDen wallachiske Kyst hævede sig som den serviske i skovbegroede Fjelde; til Høire paa en fremspringende Landtunge ligger ny Orsova med rødmalede Huse, hvide Minareter og grønne Haver; den største Bygning ud mod Strømmen, sagde man os, var Paschaens Serail; bag de vel tilgittrede Vinduer betragtede de smukke Qvinder vor brogede Baad, fæstede paa os maaske Kikkerten, – de have bestemt een, – saae, hvilke Fremmede der kom og nu snart skulde i Qvarantainen indespærres som de, men eensomt uden Kjærligheds Lykke. De saae os under Fæstningen, der paa servisk Side stiger op af Donau, de saae deres Ægte-Herre, Paschaen af Orsova med Soldater vandre udenfor Murene ned mod vor Baad, der nu laae stille.\nStore Vogne, forspændte med Oxer, optoge vort Tøi og satte sig i Bevægelse; Selskabet fulgte langsomt efter, omgivet af Soldater og Qvarantaine-Betjente, hver med en lang, hvid Stok til at holde os tre Skridt fra Livet; endnu eengang kastede vi vort Blik ned ad Strømmen, der havde baaret os. Fæstningen laae i Skygge, men i ny Orsova skinnede i den deiligste Solbelysning Minareter, Tage og Træer; en Baad satte tværs over Strømmen henimod Paschaens Serail; det var Paschaen, der tog over at besøge sine Koner! – vi vandrede til vort aflukkede Fængsel, han til blomstrende Terrasser, Kys og Omfavnelse, – Menneskets Lod er forskjelligt i denne Verden, det er Moralen af denne Historie.\nAt ligge i Qvarantaine, det er at øve sig i Polyp-Faget! – Egentlig ligge vi Alle i denne Verden i Qvarantaine, indtil vi faae Lov til at gjøre den store Himmel-Reise. Digtere fødes, siger man, men der fødes bestemt ogsaa Folk for at ligge i Qvarantaine! jeg har kjendt Reisende, der ligge til op mod Middag, og før de da komme i Klæderne og have nøslet og puslet, er det Eftermiddag, saa skal de skrive Breve, eller hvad de have oplevet den Time af Dagen forud, de bevægede sig i Gallerierne; de bruge da et Aar til at see, hvad andre see bedre i en Maaned; men det kaldes at være solid, ikke jaske af, at gjøre sig fortrolig med o. s. v.; jeg kalder disse Folk Qvarantaine-Mennesker. – Pückler Muskau fortæller om sig selv i Qvarantainen paa Malta, at han bad, om han maatte blive der een Dag længer, for at blive færdig derinde med sit Arbeide! – jeg har en ganske modsat Natur; paa Reisen maa jeg tumle mig fra Morgen til Aften, jeg maa see og atter see! man kan jo ikke bestille Andet end pakke hele Byer, Folkefærd, Bjerge og Have ind i Tanken; altid tage, altid gjemme, der er ikke Tid til at synge en eneste Sang! ja jeg er ikke engang oplagt dertil! men det kommer nok, veed jeg! indeni syder og gjærer det, og naar jeg saa er i den gode Stad Kjøbenhavn og faaer aandelige og legemlige kolde Omslag, saa skyde Blomsterne frem! – vel er ikke Behandlingen den ønskeligste, men hvo spørger mig derom; tilsidst troen jeg selv, jeg har ganske godt af det, selv af Slambadene i det dødfødte “Tidsskrift”.\nDen første Dag i en Qvarantaine gaaer fortræffeligt, man hviler sig efter Reisen, den anden, tredie og fjerde Dag skriver man Breve, den femte og sjette er man i Vane med den og læser i en god Bog, om man har en, men den syvende Dag gaaer man ud af Vanen igjen og finder, at vel den syvende Dag, men ikke hele syv Dage bør være Hviledage. Jeg begyndte da at finde det fortvivlende, uagtet vi dagligen fik Visiter af Svalerne, der byggede i vor Forstue og fløi om i Værelset, idet de fortalte Chronique scandaleuse fra den gode Stad Orsova. I vor Gaard stod to duftende Linde, jeg slyngede saa tids mine Arme om dem, at jeg tilsidst sad paa en Green, og saa kom jeg op paa den næste. Derfra kunde jeg over Muren see et heelt Stykke Bjerg med Skov og Agerland og midt imellem begge en lille Hytte, o der saae ret paradisisk ud, thi der var man fri! – jeg kunde fra min grønne Baldakin see ned i en Række Nabogaarde, Philippovich havde plantet en tyrkisk Hestehale foran sin Dør, Messingknappen paa den funklede i Solen, de lange, hvide og røde Hestehaar flagrede om den brogede Stang. Vore Iglehandlere vaskede og skyllede de sorte Igler, de havde af dem i Pose og i Sæk. Bulgariske Qvinder laae i Kreds paa deres Tepper, omringede af Børn, og holdt store, gule Paraplyer over sig mod Solen; de fortalte vist Eventyr, for Børnene jublede og Svalerne fløi uden om og qviddrede foragteligt, thi Svalerne her gave sig kun af med Hverdagshistorier, lige sete og lavede fra Reden.\nDe første Dage i vor Qvarantaine havde vi Musik, og smuk Musik; to unge, wallachiske Kunstnere, en Fløitenist og En som spillede Glas-Harmonika, gav Concert i deres lille Fangehul, det lød over hele Haven, ved alle Vinduer tittede Medfangerne ud, og tilsidst applauderede de, thi det var kunstnerisk smukt; Fløitespilleren aandede Følelse og Smag, Tonerne vederqvægede os. En Aften spillede han imidlertid nok saa lystigt, “Fryd dig ved Livet”, og det klang herinde som Spot; men han kunde sagtens spille det, han skulde ud næste Dag, vi havde endnu syv Dage at holde ud her.\nEndelig slog vor Friheds Time, men Vedkommende havde Middags-Selskab, eller hvad det var! en heel Time over vor Fængselstid, en heel Time, der syntes som en Dag, maatte vi Alle, paa een Begunstiget nær, vente, før vi kunde drage bort, og det skete ikke med Lystighed, som da vi kom, vi vare matte; vi, som havde glædet os saa meget til Friheden, vare ude af Øvelse med at løfte Vingerne. Den, der kommer fra et Skib, har tidt endnu en Fornemmelse af Søsygen, saaledes havde vi Alle en Følelse af Qvarantainen! – først lang Tid efter afspeilede sig i min Tanke poetiske Erindrings-Billeder, og disse viste Skuet af det lille, fattige Huus, jeg fra Træet øinede oppe mellem Ager og Skov, de lode mig høre Fløitetonerne af den unge Kunstner fra Buccharest, de lode mig gjenføle Søndags Andagten i vort Fængsel, naar Ainsworth sad stille og læste i sin Bibel, Pater Adam sang Messe med sine armenianske Drenge, og jeg saae paa det grønne Viinblad ved mit Gitter, hvor Guds Sol skinnede saa varmt, saa at min Tanke fløi ud i Naturen, og i den er man altid ved Guds Hjerte.\nDonau-fart: Det er Søndag i Dag!\nDet er Søndag i Almanakken, Søndag i Guds Natur! afsted ud i Bjergene til Mehadia, Ungarns skjønnest liggende Badested! Hvilken Mylren af Blomster i det grønne, høfe Græs! hvilket Solskin paa Bjergenes skovbegroede Sider! Luften er saa blaa, saa gjennemsigtig! Det er Søndag i Dag! og derfor ere alle Folk, vi møde, saa festligt klædte. Pigernes opflettede, sorte glindsende Haar prange med levende Blomster, en Green af Guldregn eller en mørkerød Nellike; de store Særkeærmer ere broderede med Grønt og Rødt; Skjørtet synes lange Fryndser, røde, blaae og gule! – selv den gamle Mo’erlille er klædt i Fryndser og har sin Blomst paa det hvide Liin. Knøse og Drenge have Roser paa Hatten, den mindste seer jo prægtig ud! hans stumpede Skjorte hænger ham ud over de mørke Beenklæder, en Green Guldregn ligger om den store Hat, der glider ham halv over Øinene! jo, det er Søndag i Dag!\nHvilken Eensomhed i disse Bjerge! Liv og Sundhed sprudler i Vandet fra disse Kilder! Musik bruser fra den pyntelige, store Badesal! – Nattergalen synger i det klare Solskin, mellem de duftende Træer, hvor de vilde Viinranker snoe sig! Du deilige Guds Natur! min bedste, min helligste Kirke! her siger mit Hjerte mig: “det er Søndag i Dag!”\nVi ere atter i Orsova! Messingkuglen paa Kirketaarnet skinner i Solen, Døren staaer paa Klem! hvor eensomt herinde! Præsten staaer i Messedragt og hæver sin Stemme, det er Pater Adam! den lille Antonius knæler og svinger Røgelsekarret, den ældre Dreng Hieronimus har Plads midt i Gangen og forestiller hele den armenianske Menighed.\nNogle smaa Drenge løbe i bar Skjorte, men en stor Mandfolke-Hat har de paa Hovedet, og paa Hatten en Blomst; Honoratiores, Herrer og Fruer ganske wienerklædte vandre forbi og see paa Folket, det dandsende Folk! den røde Aftensol skinner paa det hvide Kirketaarn, paa den guulbrune Donau, og paa de skovbegroede, serviske Bjerge; gid den maa skinne i min Sang, naar jeg synger herom! hvor smukt og livligt! hvor friskt og eiendommeligt! Alt tyder paa en Fest, Alt tyder paa: det er Søndag i Dag!\nDonau-fart: Reise langs Donau fra Orsova til Drencova\nLangt farligere Seilads, end den gjennem “Jern-Porten”, frembyder største Delen af Donaufarten mellem Orsova og Drencova; Strømmen her har vildere Kraft, Faldene ere større og hyppigere, Hvirvlerne langt mere udstrakte. Paa denne Fart var det for to Aar siden, at den Baad, som førte Dampskibs-Passagererne, kantrede, og Alle fandt deres Død i Strømmen. Det var, fortalte man, en graa, regnfuld Dag, det stormede ikke lidt, Capitainen stod ved Roret, Baaden var fuld af Reisende; det var ingen let Maneuvre, at styre den mellem de i Floden rundt om fremragende Skjær; en Flok Bønder gik paa Landjorden og trak den gjennem de stærke Hvirvler, medens Stormen løftede Flodskummet mange Alen i Veiret. Capitainen raabte til Bønderne, at de skulde trække langsommere, de hørte ham ikke, Storm og Strøm overdøvede hans Raaben; han gjentog endnu Commandoen, de misforstode den, droge endnu hurtigere, og i samme Nu stødte Baaden mod et Fjeldstykke, den væltede, og ingen Redning var mulig. Langt fra Stedet, hvor Ulykken skete, fandt man nogle af ligene, blandt andre en ung Engellænders; hans Slægtninge have opreist et Monument tæt ved Floden, hvor man fandt hans Liig, og hvor han er blevet jordet.\n*) Veien er blevet til under Grev Schechenyi’s og Ingenieur-Director Vàsarhelys Ledning.\nTidlig om Morgenen den fire og tyvende Mai holdt Vognen foran Hotellet, og vi rullede afsted. Det var det deiligste Sommerveir, rundtom stod Alt saa grønt og frodigt; paa servisk Side hævede sig Fjelde med Buske og Løvtræer, paa østerrigsk Side, hvor vi kjørte, syntes Alt en stor Have, med altid vexlende Partier, snart vare Bjergene os ganske nær, snart traadte de tilbage, for at omslutte skovgroede Dale. – Aldrig før har jeg seer saamange Sommerfugle, som i denne Morgen; de vare alle hvide, og over tusinde Træer saaledes besatte med dem, at man troede at see blomstrende Frugttræer. Her kunde siges med Jean Paul: “Schmetterlinge sind fliegende Blumen.” Postillonen knaldede til alle Sider, og, Sommerfuglene fløi i Luften, som Sneeflokke ved Vintertid.\nHulen bestaaer af uendelig mange Afdelinger; vi gik til en af de nærmeste, jeg var forud, og standsede ved det overraskende Skue, som frembød sig. Midt paa Gulvet var tændt en stor Ild, en Kjædel kogte over den, rundtom laae og stode hvidklædte Mænd og Qvinder, med mulatfarvede Ansigter og lange, sorte Haar. Hurtige, som Katte, sprang to unge Knøse hen mod mig, strakte bedende deres Hænder ud og tiltalte mig i et for mig uforstaaeligt Sprog. Det var en heel Zigeuner-Familie. De vare Alle saa livlige, saa bevægelige, desmere stak de af mod to Gamle, der sad ved Ilden, deres Haar hang stridt og stort ned om de hæslige Ansigter, og deres Klædning, samt Maaden de laae paa, gjorde, at jeg ikke vidste ret, om det var to Mænd eller to Qvinder. Vort Selskab gav hver af de unge Knøse en Bagatel, eet af Børnene fik en lille Sølvmynt af mig, og strax sprang en ældre Pige til, greb min Haand, drog mig hen til Ilden, saae mig i Haanden, relede derpaa tre Gange lige ned til jorden og spaaede, men jeg forstod ikke et Ord deraf; efter den Oversættelse, som bagefter en ung Herre fra Bucharest gav mig af det han havde opfattet, syntes Spaadommen mere at have været beregnet paa en rig Engellænder, end en dansk Digter. “Dit Sølv skal blive til Guld,” havde hun sagt, “og dine Eiendomme voxe Aar for Aar.” Paa mit Spørgsmaal, om Pigen intet Ondt havde spaaet mig, sagde han mig, at hun havde sagt: jeg vilde faae mindst Glæde af mine Døttre! og deri havde hun truffet det Rette, hvad Digteren angik, thi Agnete og Maurerpigen havde kun skaffet mig liden Glæde, jeg man derfor altid see at lægge mig efter at faae Drenge.\nPaa servisk Side findes, hele denne Strækning langs med Donau, i Klippevæggen hugget en antik Vei, der er blevet til under Romernes Herredømme; vi saae paa hiin Side Strømmen den saakaldte “Trajans Tavle”, den bestaaer i en glat Klippe med Indskrift til Minde om Trajans første Felttog i Dacien.\nEfter et Par Timers Ophold rullede vi igjen afsted, bestandigt langs med Donau; vi kom forbi Ruiner af tre store Taarne fra Romernes Tid, byggede tæt op til Strømmen, og nu indrettede til Vagthuse; en Bjelkebro førte fra Veien ud til dem; bevæbnede Grændse-Soldater sad der og spillede Kort eller red paa Bjælkegelænderet. Den hele Vei næsten, er her een Allee af prægtige Valdnøddetræer; i vor Fart reve vi de duftende Blade af, og med en Green som Vifte beskjærmede vi os mod den brændende Sol, naar de store Træer ikke gav os Skygge! hvor det var en Hede! vi vansmægtede af Tørst! den banede Vei holdt op, her blev ikke bredere, end at netop det ene Hjul berørte Klippevæggen og det andet var en Tomme eller to fra Skrænten ned mod den brusende Flod; vi kjørte i Fodgang, men tilsidst saae det os dog for farligt ud; vi maatte stige af, men dette skete ved at krybe ned bag af Vognen, thi paa Siderne var der ingen Plads til Fodfæste; – pludselig holdt Veien aldeles op! en Mængde Arbeidere vare i færd med at udvide og jevne den, de murede en Slags Grundlag; foran os var en Skrænt næsten to Alen lodret ned. Folkene sagde, at Ingen havde underrettet dem om, at her i Dag vilde komme Reisende, og at vi altsaa maatte gjøre Holdt, til de fik lavet en Rutschbane, Vei kunde man ikke kalde det! – Stænger og Trægrene bleve lagte paa Skraa fra Høiden, hvor vi var, Hestene spændtes fra, og Vognene foer nu ned, saaledes at Stangen brækkedes paa den ene.\nEt nyt Uheld, der kunde have bragt ubehagelige Følger, forestod: den under Trajan paa servisk Side hugne Vei i Klipperne er i vor Tid ikke istand til at benyttes; Servierne maae derfor under militair Bevogtning trække deres Skibe, paa Militairgrændsen; enhver Berørelse, man kommer i med disse Folk eller med det lange Toug, hvorved de hale Skibet, har til Følge, at man kommer under Conturmats. Vi saae nu foran os henved hundrede serviske Bønder, som under eet eensformigt Hyl trak op mod Strømmen et meget stort Flodskib, det gik kun langsomt mod de stærke Strømninger, vi maatte kjøre Fod for Fod, thi intet Sted blev Veien bred nok til at vi kunde komme dem forbi. Alle Qvarantaineqvalerne vare os endnu i Blodet! jeg vidste i dette Øieblik intet frygteligere Bud, end det: vend om igjen, i Qvarantaine! – Fod for Fod kjørte vi, holdt saa stille, kjørte igjen Fod for Fod, for atter at holde! jeg havde en Følelse, som om jeg skulde gaae Verden rundt med Blylodder om Benene.\nMed stor Glæde betraadte vi det rummelige, smukke Dampskib, der skulde føre os til Ungarns Hovedstad, og glædede os ved de mange Beqvemmeligheder, det frembød; “men ingen kjender sin Skjæbne!” med det Omqvæd kunne vi slutte vor Dagreise. I Pesth holdes fire Gange om Aaret et særdeles stort Marked, Folk fra alle Landets fjerneste Kanter strømme da til Staden, og især blive Dampskibene benyttede ja overfyldte, og vi vilde netop indtræffe i Pesth to Dage før det store St. Medardusmarked.*)\nVed Solnedgang spadserede jeg alene ind i Skoven tæt ved, ogsaa her traf jeg Zigeunere, de havde gjort Ild paa og laae rundt om den; da jeg igjen kom ud af Skoven, stod der mellem Buskene en smuk Bondedreng, han hilste mig paa Tydsk god Aften. Jeg spurgte ham, om det var hans Modersmaal han talte; han svarede nei og fortalte, at han almindeligviis talte wallachisk, men havde i Skolen lært tydsk. Han syntes i Klæderne at være meget fattig, men Alt var saa reent hvad han havde paa, Haaret saa glat kæmmet, hans Øine straalede saa velsignet, der var noget saa klogt og godt i dette Ansigt, som jeg kun har fundet det hos faa andre Børn. Jeg spurgte ham, om han skulde være Soldat, og han svarede: ja det skulle vi her Alle være, men jeg kan ogsaa blive Officeer, og derfor vil jeg lære alt det, jeg kan faae lært!” Der var noget saa uskyldigt i hele hans Adfærd, noget saa ædelt, at jeg er vis paa mig selv, havde jeg været rig, da havde jeg taget mig af denne Dreng.\nPaa mit Spørgsmaal, om han kjendte Danmark, betænkte han sig lidt og svarede da: “jeg troer, det er langt herfra -!- ved Hamborg!”\nHam kunde jeg ikke give en Almisse, han syntes mig for ædel til at skulle modtage sligt; jeg bad ham plukke mig nogle Blomster, han sprang afsted og bragte mig snart en smuk Bouquet, jeg tog den og sagde: “disse Blomster kjøber jeg!” og saa fik han sin Betaling, han blev ganske rød i Ansigtet og takkede smukt.\nHan fortalte mig, at han hed Adam Marco; jeg tog mit Kort op af Lommen, gav ham det og sagde: “naar Du nu engang bliver Officeer og da maaskee kommer til Danmark, saa spørg efter mig og jeg skal glæde mig ved din Lykke! vær flittig og stol paa Gud, hvo veed hvad der kan skee!” jeg trykkede ham i Haanden; – han stod længe og saae paa Skibet, hvor jeg steg ind.\nAldrig har ved første Møde nogen fremmed Dreng tiltalt mig, som denne; hans noble Væsen, hans kloge, uskyldige Ansigt var det bedste Adelspatent. Han maa blive Officeer! og jeg giver min Skjærv dertil – rigtignok baaret paa Tilfældets Haand – idet jeg her bøier mig for hver ædel, rig Ungarerinde, der muligt læser denne Bog og har i venlig Tanke “Improvisatoren” eller “Spillemanden”, Digteren beder hende, han beder, har han, sig ubevidst, een rig Ven i Ungarn eller Wallachiet, “tænk paa Adam Marco ved Drencova og hjælp din lille Landsmand frem, hvis han fortjener det!”\nDonau-fart: Donaufart fra Drencova til Semlin\nDet var Morgenstund, Skibet gik allerede længe i fuld Fart. Vi havde tabt Drencova af Syne; skovgroede Fjelde hævede sig paa begge Sider af Floden, en Række Skyer hang, som en svævende Bro, imellem Fjeldene, vi seilede lige ind under; den bævede derved; leve endnu Oberon og Titania, da er jeg vis paa, Alferne havde tømret denne Bro for dem sidste Nat; den forandrede sig pludselig til en balonformet Sky, da Røgen fra Dampskibet blandede sig med den. Egnen var malerisk smuk. Midt i Donau staaer en Klippeblok i Form som et Rhinoceros-Horn og kaldes Babekey, Ordet kan, være Tyrkisk, Servisk og Slavisk; paa Servisk betyder det: “vær stille Gamle!” – paa Tyrkisk: “Klippernes Fader!” paa Slavisk: “Fortryd det Gamle!” – og denne sidste Forklaring stemmer med Folkesagnet, der knytter sig til denne Klippe; en skinsyg Ægtemand skal her have sat sin Kone ud, midt i den stærke Strøm. Klippen er netop saa stor, at een ret magelig kan staae der og, er han i Humeur dertil, her optage et meget smukt Prospect, thi paa servisk Side ligger paa Fjeldet, der staaer lodret op af Floden, støttende sig til mørke Skovpartier, Bjergfæstningen Gobulaza, hvoraf en Deel er fra Romernes Tid; for hundrede Aar tilbage var det et Røverslot, vilde Sange og Bægerklang lød i Natten derinde, mens Donauen væltede sine Bølger mod den eensomme Klippe Babekey, der da for mangen stakkels Fange i Røverslottet blev et Livets Meta. Snar passerede vi Moldava, berømt ved sine Kobbergruber, derpaa Flekken Basiasch med sit lille, fattige Kloster; hvert Sted fik vi et Par Passagerer; een af disse fra det sidste Sted var en gammelagtig Herre, der syntes at være Signetstikker eller Signetsamler, han gik med sit Skilt paa Maven, over et Dusin store og smaa Signeter hang ved Uhret; han var et levende Donaukort, ham skylder jeg den tredobbelte Forklaring af Navnet Babekey. Navnet paa den lille Stad O-Palanka, som vi nærmede os, sagde han, kom af et slavisk Ord, der betyder Forskandsning med Pæle, og meente, at i Romernes Tid havde Befæstningen her været saaledes. Vor eneste Passageer fra denne By var en Madame, der i det Øieblik, Skibet lagde bi og en Karl sprang ombord med hendes Kuffert, raabte: “nei, nei! jeg gaaer til Lands!” og hun løb som et fortvivlet Lam efter Ulven, der bortførte hendes Unge, den store, velbeslagne Kuffert; hun var paa Dækket; i det samme susede Dampen ud af Ventilen, i sin Forfærdelse blev hun staaende, hvor hun stod, og holdt sin gule Billet i Haanden, Conducteuren tog den, og vi seilede; “ja men jeg vilde heller til Lands!” sagde Madammen. Det var første Gang i hendes Liv, hun havde vovet sig paa et Dampskib, man havde overtalt hende, det var ikke hendes Paafund; hun forsikkrede, at hun ikke havde sovet Natten forud, ved Tanken om denne Seilads; hun skulde meget langt bort, op til den Stad Yucavar, hele to Dagreiser! imidlertid havde hun kun taget Plads til Semlin, for at prøve, om hun ikke sprang i Luften; Konen var en Oekonom, hun vilde ikke betale den hele Reise paa eengang, nei, først vilde hun see, om hun slap levende fra den halve! – hun havde hørt saa skrækkelig mange Ulykker med Dampskibe og Dampvogne, og “det er jo ogsaa nogle forfærdelige Opfindelser!” sagde hun, “bare det ikke springer med os!” og hun saae ængstelig til alle Sider. – “Capitainen skulde holde mere ind under Kysten!” meente hun, at man dog kunde komme i Land, naar Skibet sprang. Vor solide Mand med Signeterne holdt for hende et populært Foredrag om Ventilerne, men hun rystede med Hovedet og forstod ikke eet Ord deraf! – jeg vilde da oversætte det i et endnu mere populært, og hun syntes at forstaae mig, thi til enhver Sætning sagde hun: Ja! “Tænk Dem, Madam!” var min Tale, “at De har paa Ilden en Potte, som koger meget stærkt, et stort Laag ligger over den, ligesom det var skruet fast, da kan Potten springe af den hede Damp inden i, men er det et let, løst Laag, da vipper det op og ned, Dampen smutter ud, og Potten springer ikke!” – “Men Gud forbarme sig!” sagde Madammen, “naar Laaget,” og hun pegede i det samme paa Dækket, “naar nu Laaget her over Dampmaskinen vipper op, saa falde vi jo i Donauen!” og hun tog allerede ganske ængstelig fast i Rækværket.\nMod Middag passerede vi Staden Kubin, et majestætisk Tordenveer stod over Byen; Skyerne formede et Alpeland storartet og mørkt, Lynstraalen var Bjergsti, den gik i de dristigste Siksak, det rullede deroppe, ikke som Lavinerne faldt, nei, som Bjergene selv styrtede sammen, dog lige hedt blev det; Luften laae trykkende varm. Den stakkels Madamme havde det endnu hedere end vi, sit store Shawl havde hun hængt over sig, saa hun hverken kunde see eller høre, og sad med bankende Hjerte og ventede paa det store Luftspring, Skibet vilde gjøre! jeg foreslog hende at stige ned i Damekahytten, men hun svarede nei med Haanden, tale kunde hun ikke mere. Rask foer vi mod Strømmen langs med Serviens uendelige Skove, hvis Grønt begyndte at trætte mig, jeg følte Længsel efter et Parti af Atticas nøgne Bjerge, eller selv et Stykke jydsk Hede. Uvejret var aldeles forbi, da vi passerede den tyrkiske Fæstning Semendria; den danner en Triangel, er befæstet ved Mure og har mange Taarne, de fleste fiirkantede, enkelte runde, alle forfaldne, ligesom Ringmurene; det var ikke tænkeligt, at dette skulde forestille en Fæstning i vor Tid; paa eet Taarn bestod Taget kun af løse Lægter, man saae Guds Himmel mellem dem; to tyrkiske Soldater sad i et aabent Taarnhul paa en Bjælke og stirrede efter os, de vare de eneste Levende, vi saae i hele den lange, faldefærdige Bygning; Byen selv var ubetydelig, et lille Træ-Minaret, kalket hvidt var hele Prydelsen; denne trykkende Luft, denne Dvaskhed, man følte – ja det saae ud, som Fæstningen selv faldt sammen af Lede og Kjede. Donaus Bølger vare ganske gule; paa Dækket sad Folk og sov med Paraplyer over sig. Alt hvad vi rørte ved var gloende hedt. Madammen fik det ene Glas Vand efter det andet, hun tog Kampherdraaber paa Sukker, jeg er vis paa, hun var besvimet, havde hun kun været sikker paa, at Skibet imidlertid ikke skulde springe i Luften. – Den næste Stad, vi passerede, var Panscova, en By, om hvilken man fortæller, at det i den er Brug, at Unge og Gamle, selv de Fattige, sminke sig. Naar Damerne der græde over en Roman, skal man kunde tælle alle deres reelle Taarer, de sees som rosenrøde Pletter paa Bogens hvide Blade! – Solen gik ned, det var endnu en Lummerhede; Nymaanen stod tændt lige over Belgrads Fæstning; paa tydsk Side lynede det stærkt. Enkelte Lys bevægede sig paa Kysten; – vi skjød forbi den brusende Sava, det var ganske mørkt; nogle Minuter efter laae vi stille op til Kysten udenfor Semlin, den første østerrigske Stad paa vor højre Side; Floden Sava gjør her Grændsen mod Servien, herfra skulde vi altsaa forlade Militairgrændsen og gjennemskjære selve Ungarn. Alle Dampskibene blive ved Semlin to Nætter og en Dag, her var altsaa god Tid for os, at sige Farvel til den sidste Stad med Minareter. – Madammen vilde imidlertid ikke blive Natten over paa Dampskibet, hun havde en Beslægtet i Semlin, hos ham tog hun Ophold, ja – blev aldeles borte; hun gik til Lands med Leilighed.\nDet var Morgen, Alt laae i Sollys! Egnen er flad! til Venstre en Eng med Vagthuse, opførte paa Bjelker, for at Vagterne ikke strax skulle skylles bort, naar Donau stiger; til Højre Semlin, en almindelig Kjøbstad; mod Øst Fæstningen Belgrad, med sine hvide Minareter, disse de ejendommeligste Træk i Orientens Physiognomi. Fæstningen med sin Moskee ligger øverst paa en lav Bjergskrænt, og uden om den igjen Byen, der strækker sig ned mod Donau og Sava og indesluttes paa den anden Side af en stor Egeskov; Belgrad har 14 Moskeer, Byens høire Fløj indtages af Tyrkestaden, Centrum og den venstre Deel af Servierstaden. Det var den 25de Februar 1839, at Servierne fik deres fri Forfatning, Tyrkerne have nu kun Fæstningen; Paschaen der, er som Commandant! – i Slotsgaarden var det at den ædle Græker, Digteren Rhigas, blev skrækkeligt henrettet! han, Grækenlands Beranger, og det, efter de græske Forhold, en Sanger af en endnu større Betydenhed end denne; ikke blot ved sine Sange vakte han Folkets Frihedsfølelse, men han anvendte sine Midler til at lade opdrage unge Grækere; han lod dem komme til sig i Venedig, hvor han levede som Kjøbmand, lod dem oplære og føle, hvad deres Fædreland havde været; Grækenland var endnu tyrkisk, Rhigas blev udleveret til Tyrkerne, der her i Paschaens Slotsgaard lod ham levende gjennemsave; 630 Servier bleve paa samme Sted i 1815 levende spiddede. Alle havde overgivet sig paa Løftet at skaanes; een af disse Ulykkelige døde først paa den syvende Dag, Donau strømmede med Liig, med Servieres Liig; Tyrken kunde spottende synge den serviske Vise: “det er skjønt at sidde ved Floden og see sine Fjenders sønderbrudte Vaaben drive forbi!” – Nedenfor, hvor Sava falder i Donau ligger et forfaldet Taarn, Neboisce: “vær uden Frygt!” fra Hullerne her bleve de Henrettedes Liig kastede i Donau; i dette Taarn, i det dybeste Fængsel, hvor Flodvandet trængte ind, sad den ædle Fyrste Jeffram. Obrenowitsch, Broder til Fyrst Milosch; denne tvang i aabent Slag Paschaen til at udlevere den Fangne. De Erindringer, der knytte sig til Stedet, vakte Tanken om Skovtrolden, der knugede sine stærke Been fast om Prinds Agibs Hals, som Eventyret beretter os. Ved Skuet af det skumle, forfaldne Taarn syntes jeg at føle de klamme Mure knuge mig, som Skovtroldens Been! hvilke Rædsler knytte sig ikke til denne Scene, der nu laae for os i det deiligste Solskin, med friske, grønne Træer, solbelyste Minareter, Kupler og rødtagede Huse!\nIgjennem denne mørke Egeskov, ned mod Floden Sava, flygtede den sorte Georg, Serviens første Befrier; denne Skov og denne Flod var Scenen for en af hine Kampes tragiske Scener, der lever og vil leve i Folkets Sange. Den sorte Georg flygtede med sin gamle Fader, Hyrden Petroni; allerede saae de Sava-Floden og Østerrigs Grændse, og Faderen fyldtes af hele Smerten ved at forlade sit Fædreland, han bad Sønnen heller at overgive sig, at de kunde døe paa Fædrenejord, og Georg bævede mellem sønlig Lydighed og Frihedsfølelse; den første var ved at seire, da Bosniakkernes og Tyrkernes Skrig lød gjennem Skoven! Sønnen vilde løfte Faderen paa sine Skuldre og svømme med ham over Floden, men Gubben vilde ikke forlade det Land, hvortil hans Livs Erindringer knyttede sig, men heller hugges ned af de vilde Skarer! da bad Sønnen om hans Velsignelse, og Gubben gav ham den, aabnede sin Kjortel for sit nøgne Bryst, og Sønnen skjød sin Kugle i hans Hjerte, kastede Liget i Sava og svømmede selv over Floden. – Det var som Bølgerne fortalte mig endnu derom, og den mørke Egeskov nikkede alvorligt og sagde: “ja saa er det!” – Fra det forfaldne Taarn fløi, ud af de aabne, sorte Huller, gjennem hvilke Serviernes Liig vare styrtede, skrigende Fugle; saaledes omflagre Rovfuglene et Rettersted.\nNoget mere Nyt var Skuet her af den lange Række Flodskibe, hvert af disse saae ud som en Noahs Ark, langt, smalt og med et Huus, der var stort nok til at danne et heelt Stræde; alle vare broget malede; paa eet stod saaledes paa hver Side af Døren en gloende rød Løve, paa et andet græsgrønne Drager med Guldkrone paa Hovedet, de fleste andre havde derimod Helgenbilleder. Maneuvren for at komme mod Strømmen var denne: hen ad Taget, der strakte sig over hele Skibet, gik ikke færre end 21 Mand, een efter den anden, de halede i et Toug, der langt forud var bundet til et Anker midt i Strømmen; fremad gik det, men i Sneglemarsch. Et Tordenveir stod over Ungarns Slette, Regnen skyllede ned over de hjemvandrende Semliner, baade over Nummer een i Rangen og over Nummer tyve, saadan en dum Sky kjender ikke Persons Anseelse, den vasker Høie og Lave! – Paa Regn følger Solskin, Alt straalede igjen i den nedgaaende Sol, Donaus og Savas Bølger, Belgrads Minareter! – Her bød Serviens Dryader mig deres sidste Levvel! her hørte jeg i Natten de sidste Raab fra Minaretbeboerne! Naar jeg imorgen igjen kommer op paa Dækket, vidste jeg, er der intet meer fra Kysten, som minder mig om Orienten! her saae jeg det sidste Minaret!\nDonau-fart: Fra Semlin til Mohács\nSeiladsen gik ind mellem lave grønne, frugtbare Bjerge; vi mødte to overfyldte Baade, i hver over hundrede Mennesker, de kom, sagde man, fra et Valfarts Sted, sang og jubilerede; det hændtes ikke sjelden i mørk Aften og ondt Veir, at slige Baade forulykkes; mens vi talede derom, rullede, som Laviner mellem Bjergene, et Tordenveir; der kom en Byge; Donau svulmede, som om dens “Nixer” vare blevne fortrydelige, fordi de skulde bære de Fromme, der kom fra Valfart. Vi Skjød en rask Fart fremad. Til Venstre tittede mellem det Grønne den ene lille By frem efter den anden; hele smaa, svømmende Colonier laae paa Donau, hvert Huus var en Vandmølle, Hjulene gik, Møllersvendene hang paa Ryggen af hinanden ved den aabne Luge, for at see vort Skib og de Fremmede der. En Uglspils-Lystighed begyndte her og fortsattes lige op til Pesth; Ungarerne bruge ved hver Vandmølle, de komme forbi, at tage deres Hat under Armen og male rundt i den med den anden Haand, hvilket skal betyde, at Møllerne male for deres egen Hat, hvad vi kalde stjæle; her og overalt blev det forstaaet og besvaret, som salig Uglspil vilde besvare det. De vendte Ryggen ud, blottede en Deel af Legemet, som ikke her vil være passende at nævne; en stor Risekost blev stukket bag ud mellem Benene, og denne bevægede sig frem og tilbage, som Rævens Hale; det gjorde altid særdeles Lykke.\n*) Jeg giver Sagnet som jeg mundtligt hørte det paa Stedet; det lyder derimod noget anderledes i Mednyansskys: “Erzählungen , Sagen und Legenden gus Ungarns Vorzeit”.\nen Junker af Huset Erdød løftede Hand mod sin Fader, slog ham i Ansigtet, og Oldingen forbandede Sønnen, et flammerødt Mærke, som hos Kain, viste sig paa Sønnens Pande, det brændte, det drev ham afsted op mod det kolde Norden, gjennem Sumpe og Skove, over Bjerge og Have, til Iis og Snee; Alle vendte sig fra ham, hvor han kom; Mærket brændte og brændte, han vendte sig mod Syd, til de muntre, livfulde Folk, men de frygtede Kain, de vendte sig fra ham; da kom Fortvivlelse i hans Hjerte; ikke vidste han, hvor han gik; – – en Flod bruste under Skrænten hvor han stod, en Ridderborg laae der, bestraalet af den synkende Sol, – han kjendte dens Taarne, dens Spiir og Gubben, som, støttet paa sin gamle Jæger, gik over Vindelbroen; han styrtede for Oldingens Fod, – og ved Faderens Velsignelse forsvandt det brændende Mærke.\nUd paa Eftermiddagen naaede vi Mohács, hvor vi skulde blive til næste Morgen; Sletten uden for denne By har en Slags Berømthed ved Slaget mellem Ludvig den Anden af Ungarn og Soliman den Store; det er foreviget i et Maleri, som findes i Bispegaarden, udenfor Byen; jeg var med de Andre paa Veien, men vendte om, – jeg gad ikke gaae saa langt, jeg styrede til en Barbeer, jeg var prosaisk, og det bliver man paa en Reise, dog maa jeg tilstaae, det laae mig paa Hjertet at jeg ikke saae det Billede, som de andre Passagerer talte saa meget om; men, ikke sandt, man kan ikke faae Alt at see! jeg saae et andet Billed! inde hos den fattige Barbeer hang et ægte ungarisk Stykke, af den Slags som man kjøber for fire Skilling, paa et Ark Papir, to bedende Engle svævede i Luften, og under dem foldede sig to Hænder med den Indskrift: “For Vennerne!” ved Siden af knyttede sig to stærke Næver, og her stod skrevet: “mod Fjenderne!”\n*) Den lavere Adel i Ungarn er meget talrig, selv i de usleste Hytter leve de som Bønder, see Ellrichs: “Die Ungarn wie sie sind”.\n“I fem Dage er I der!” siger den Gamle, “da jeg var en Knøs, som Du, brugte vi sex Uger dertil! Skridt for Skridt gik vi, gjennem mosede Veie, gjennem Skov og over Klipper; Sviin, der de første Dage vare saa fede, at et Par Stykker revnede af Marschen, bleve tynde og elendige, før vi kom til Stedet! – Nu gaaer Verden frem! Alting bliver lettere!”\n“Vi kunne ryge vor Pibe!” siger den Unge, “ligge i vor Pels, i den varme Sol, Byer og Enge fare os forbi, Svinene flyve med og blive fede af Reisen! Det er et Herreliv!”\n“Hver har sit,” siger den Gamle, “jeg havde mit! i Besværligheden er der Lystighed. I Skoven, naar jeg saae Zigeunerne koge og brase, maatte jeg være snild, at ikke mit bedste Sviin kom i Gryden. Jeg oplevede mangen Spads, jeg maatte tænke, maatte snoe mig og imellem slaae en Næve. Paa Sletten mellem Fjeldene, hvor Du veed Vindene er lukket inde, drev jeg min Hjord, jeg drev den over Marken, hvor Vindenes usynlige Slot er reist. Man saae hverken Huus eller Tag; Vindenes Slot kan kun fornemmes! jeg drev Hjorden gjennem alle de usynlige Stuer og Sale; jeg mærkede det fuldt vel, Væggen var Storm, Døren Hvirvelvind! Sligt er værd at have prøvet! det giver noget at fortælle! hvad har I, som dovne i Solskin paa den store, svømmende Svinesti!” – Og som den Gamle taler, gnider han ivrigt sit nye Stykke Linned.\n“Gaae med til Donau!” siger den Unge, “der skal Du see en Dands af Sviin, fede, som om de skulde revne hver og een. De vil ikke ud paa Skibet, vi drive dem med Kjeppe, de knuge sig sammen, stille sig paa tværs, strække sig paa Jorden, kravle paa Ryggen af hinanden, i hvor tunge de end ere! det er en Dands at see! Du vil lee, saa du ryster; der er en Hvinen, alle Ungarns Musikanter kunne ikke faae saadanne Toner ud af deres Sækkepiber, om de klemte dem nok saa stærkt! nu glindser din Skjorte saa velsignet af Flesk, Du kan ikke faae den bedre! følg med til Donau, jeg giver at drikke, gamle Fatter! om fire Dage er jeg i Keiserstaden, jeg skal see Pragt og Stads, jeg kjøber Dig røde Buxer og forsølvede Sporer!”\n*) “Han er en Adelsmand, jeg er ogsaa en Adelsmand!\nVi forlade Mohács. Vort Skib var aldeles overfyldt med Mennesker, vi vare over tre Hundrede, og der kunde endnu ventes flere, før vi naaede Pesth! Kister, Sække, Bylter og Pakker laae opdyngede, saa høit som Hjulkasserne ragede i Veiret, og rundt om paa Dækket og under Dækket søgte Folk at skaffe sig en Plads, om ikke at sidde, saa at staae; bedst havde en tyrkisk Hebræer, der var fulgt med fra Semlin, han holdt ufortrøden den Plads, han engang, havde indtaget, nok saa lystig, Bajas for hele Forsamlingen, sad han paa et udbredt Teppe og holdt mellem sine Been en stor Dunk med Viin! hvert Øieblik drak han en Skaal, nikkede og sang, galede som en Hane og sukkede som en Jomfrue; en Heiduk i røde Buxer og stor, hvid Kappe stod uforandret fra Morgen til Aften, med Ryggen op til Capitainens Kahyt, og smøgede sin Pibe; nogle gamle jøder læste for sig selv høit af hebraiske Bibler. Paa nogle opstablede Bylter sad et Par Familier og spiste Løg og Brød samt spillede et Slag Kort eller dovnede, en ung Militair gjorde idelig Cuur til et Pigebarn, mens to andre Officerer spøgte med den lille armenianske Dreng Antonio, og til stor Forfærdelse for Pater Adam sagde Drengen, at det var ikke godt at være Munk! de viste ham deres Sabel, pegede paa deres Moustacher, satte ham deres brogede Hue paa, Drengen smilte, Pater Adam rystede med Hovedet. Der var en Lystighed, en Skrigen, en Surren og Murren, baade oven og neden. “Mein Parapleem! Parapleem!” skreg en Jøde, som Paraplyen var blevet borte for. “Felix faustumque sit!” raabte en sortklædt “Oskolamestre”, som mødte sin Collega! – Den stakkels jomfru, som fulgte os fra Constantinopel, svømmede i Taarer over den store Folkemasse og, som hun sagde: det skrækkelige Selskab i anden Kahyt; det var ogsaa til at lee eller græde over; Alt dernede var indhyllet i Tobaksrøg; Folk stod op paa hinanden, men der var ogsaa Mange som sad, og det ikke blot paa Bænkene, men paa Enden af Bordene; hele Dagen sad de her, for at have en Siddeplads til Natten. To unge Madammer af den mosaiske Troesbekjendelse stode midt i Trængselen, de holdt hinanden om Livet og lugtede til en Citron.\nDonau-fart: Pesth og Ofen\nVi stige i Land, vi søge et Hotel, det er stort, det er prægtigt, det er uforskammet dyrt! i Markedstiden er her ingen Taxt! vi vandre omkring i Pesth; det er jo Wien, i det mindste et Stykke af Wien, de samme Boutiker, de samme brogede, velmalede Skildter, med Portrætter og Allegorier, man faaer Lyst at staae stille! see, der paa Kaffehuset læses i gyldne Bogstaver: “Kave-hos” og neden under staaer et Billede, der viser “den himmelske Kaffekilde”. Engle sidde her til Bords og drikke Kaffe; en af de allersmukkeste henter den ved Kilden, hvor den ganske mørkebruun vælter ud mellem Blomsterne. Her er i een af Gaderne en “Stock- am Eisen”, ganske som i Wien, det sidste Minde om Urskoven ved Donau; hver vandrende Haandværkssvend slog sit Søm i Træet, saalænge der var et Punkt, hvor det kunde drives ind, og Træet blev et Jerntræ, et Træ af Søm! Herkules selv eiede ikke en saadan Kølle.\n*) 1838 var her som bekjendt en skrækkelig Oversvømmelse; Vandet steg til 29′ 4″ 9″‘, mange Mennesker omkom, Qvæget druknede, Huse styrtede sammen.\n*) Udenfor Pesth i “Stadtwäldchen” er et lille Sommer-Theater; under mit Ophold behagede her især “Treff König oder Spieler und Todtengräber, Lebensbild mit Gesang” von A. Varry.\nhvor der kun opføres Skuespil i det ungariske Sprog; her ere gode Acteurer, godt Sammenspil, og Huset er, som man sagde mig, altid godt besøgt; ogsaa som Concertsal benyttes denne Bygning, jeg hørte i ungarisk Oversættelse Mendelsohn-Bartholdys Oratorium Paulus; eller som det hedder forkortet paa ungarisk: Pål. Det kongelige Stadt-Theater er stort og smukt, men slet oplyst. Den i Tydskland feirede Emil Devrient fra Sachsen gav som Gjæsterolle Sancho i Raupachs: “die Königstochter ein Bettlerweib” og Bolingbroke i Scribes: “Et Glas Vand”. Der var Natur og Sandhed i denne Kunstners Spil, han ragede betydeligt frem i denne Omgivning, imidlertid vare der flere, som man mærkede vare Folkets Yndlinger, især en Madame, der forekom mig i høi Grad maniereret, men jo værre Madamen gjorde det, desto mere klappede Folk. “National Casino”, hvor jeg blev indført, er meget storartet, og hvad Bøger og Blade angaae særdeles vel udstyret; hvad her iøvrigt meest interesserer den Fremmede, er den Mængde forskjellige Tidsblade og Skrifter i Landets eget Sprog. Som den betydeligste og meest læste ungariske Digter nævnes Josika, der især har skrevet Romaner; een af disse “Bøhmerne i Ungarn”, roses meget. – Det Spørgsmaal blev gjort mig, om intet ungarisk Værk var oversat paa Dansk, og jeg vidste kun at nævne eet: Szechenyi om Væddeløb, og tilføiede, at dette just var oversat af den af mine danske Venner, som er mig kjærest; Ungareren talte med stor Begeistring om Szechenyi og hans mange Fortjenester af Ungarn; som hans interessanteste Værk blev nævnet “der Credit”. Szechenyis Portræt prangede i alle Boglader, det pyntede vor Kahyt paa Dampskibet, som førte os høiere op af Donau. Dog før vi seile paa den igjen, da først en lille Vandring hiin Side Ofen til Gul Babas Grav ved “Keiserbadet”; den tyrkiske Helgen bringe vi en Hilsen fra Orient, fra det gamle Stambul, fra Mohammeds grønne Fane! Hvo er han derinde, som ligger udstrakt paa sit Ansigt; en hvid Filthat uden Skygge slutter sig om hans Pande! saae jeg ham ikke i de hvirvlende Dandse mellem Mewlewis i Pera! Det er en Derwisch! paa sin Fod er han vandret herhid, over Bjerge, gjennem øde Strækninger herhid til et fremmed Folk, til de Christnes By! hans Pillegrimsfart er endt! han hænger til et Minde om den en broget malet Træsabel paa Væggen, kaster sig igjen paa sit Ansigt og mumler: “der er ingen Gud uden Gud, og Mohammed er hans Prophet!”\nDampskibet Maria Anna seiler i den tidlige Morgen til Wien, vi stige ombord, det lille Fartøl er overfyldt med Mennesker; i rask Flugt gaaer det mod Strømmen hen forbi Badehusene, hvor Plankeværket bugner under Vægten af halvnøgne Krigere, Een drapperet med et Lagen, Andre i Skjorte; – men nu ere vi forbi!\nLangs disse Bredder strakte sig engang øde Urskove; en eensom Hytte af Jord og Grene laae ved den svulmende Flod, Waiz hed dens fromme Eneboer, Erindringen om ham lever nu ene i Navnet paa Byen, der nu hilser os med Kirker og Promenader. Det er Waizen. Legenden fortæller, at kort før Slaget ved Mogyrrod rede Fyrsterne Geisa og Ladislaus gjennem Urskoven her, de talte om at ordne Hæren; pludselig raabte Ladislaus: “saae Du Intet! – mens vi talte sammen, kom fra Himlen en Engel, han holdt en Krone over dit Hoved! nu veed jeg, Du seirer!” og Geisa svor: “er Gud for os, og dit Syn opfyldes, da bygger jeg en Kirke paa dette Sted!” – – Fjenderne flygtede -! og her ved Eneboerens Hytte, i den mørke Skov, reiste sig pludselig en Hjort med brændende Gevierer, Krigerne skjød paa den, Hjorten sprang i Donau og forsvandt. Ved Waiz’s Hytte byggedes Kirken; en Stad reiste sig omkring den, og fik Navnet Waizen.\nfra disse hen over Donau flagre en Mængde Sommerfugle, som var det en Skare Sylphider, af hvilke vi kun saae Vingerne. Tanken om Sylphider og Byens Navn leder Tanken paa Nordens Sylphide, der fløi fra den danske Scene til Verdensbyen Paris og henrev selv den kritisk fornemme Jules Janin – og i samme Nu – gik paa Krykker ved et af Pyrenæernes Bade, sank fra Beundring og Navnkundighed ned til Lidelse og Glemsel -! jeg glemmer Stephan den Helliges By for Lucile, glemmer Gran for Grahn.\nSeiladsen næste Formiddag frembød kun Skuet af flade, skovgroede Kyster, hist og her en Vandmølle, hist og her en Landsby med en Kirke; nu laae vi ud for Presburg; idet vi lagde ind mod Broen, kastede en “Kellner” et Spilkort ud i Donau, Himlen maa vide hvorfor; Kortene gik dybt ned, som vilde de søge Bund, eet især, men det kom tilveirs igjen, det var Hjerter-Dame; hun neiede tre Gange meget dybt og saa sank hun. Det var Modtagelsen i Presburg. Tæt ved, hvor vi steg i Land, hævede sig med et muret Gelænder en lille Høi, som har stor Betydning, det er “Krönungs Berg”, rundt om den samler sig ved Kongekroningen det glade Folk, og Ungarerne ere smukke, meget smukke! fra alle Flodskibene vaie da de trefarvede Flag; Kanonerne tordne og Ungarns Konge, i samme Dragt og med samme Krone, som Stephan den Hellige har baaret, rider op paa denne Høi og, med Sværdet hævet mod Verdens fire Hjørner, sværger at værne om og hævde sit Land. Kirkeklokker og Basuner, Folkemunde og Kanoner juble deres “Leve” for den af Herren salvede!\nJeg lider denne Stad, den er livlig og broget! Boutikerne synes hentede fra Wien! “ja, her er Meget at see,” siger Borgermanden, “følg med til Slotsruinen høit paa Fjeldet ved Donau. Det er en Udsigt, over den svømmende Bro, over By og Kornland! hen ad Fjeldet hænger en Gade med brogede Huse, med duftende Træer, Børnene dandse deroppe i den varme Sol! vi gjennemvandre Staden, her er gamle Minder, her er sælsomme Sagn!” – her er ogsaa deilige Roser og endnu smukkere Børn; – jeg mødte saaledes en ganske lille Pige med en stor Bouquet, hun smiilte til mig, den Fremmede, standsede i sin raske Fart, tog een af de smukkeste Roser, gav mig den, nikkede og var borte. – Rosen skal ikke visne, den skal blomstre i et Digt, og naar den Lille om nogle Aar selv er en udsprungen Rose, bringer Tilfældet hende dette Digt – mon hun da husker den Fremmede, som hun gav Blomsten.\nVi staae paa Pladsen foran Raadhuset, over Porten paa Muren pranger et Billede malet al fresco; det viser en gammel Mand i sort Kjortel og med langt Skjæg, han bøier sig hen over en opslaget Bog, hvad betyder dette. Hvad siger Sagnet. Det er en gruopvækkende Historie. Denne Skikkelse var engang een af Stadens mægtigste Raadsherrer, han var Alchymist og Astrolog, frygtet og forhadt. Alt vidste han at tilegne sig, endogsaa den fattige Kones lille Ager; og den arme Qvinde trængte ind i Raadhuset, hvor han sad med Stadens Mægtige; hun jamrede i Fortvivlelse og opfordrede ham til at aflægge Eed paa, at han havde handlet efter Ret og Samvittighed, – og han tog Bogen, bøiede sig over den, læste med huul Stemme Eden, hævede sin Haand og svor. – Da brusede en Hvirvelvind gjennem Salen og Alle sank til Jorden; – da det blev stille igjen, da de atter reiste sig, var Meenederen forsvundet, Vinduet knust, og udenfor paa Muren stod uudsletteligt, levende i hvert Træk, som vi see det endnu, Billedet af Raadsherren i Presburg. Som en Farveskygge havde Djævelen blæst ham ind i den glatte Muur.\nHele Morgenstunden, alt længe før vi havde nærmet os Presburg, saae vi en tyk, stærk Røg hæve sig i Horizonten, det var Ildløs, det halve Theben afbrændte denne Dag; vi nærmede os ved Solnedgang dette Sted, eet af de meest maleriske paa den hele Fart. Høit paa Bjerget laae en Ruin, den skjønneste vistnok ved hele Donau; den røde Aftensol skinnede paa de vaade Møllehjul, der, idet de gik rundt, syntes at være hamrede af Guld. Alt var grønt og duftende rundt om! hvilken Skjønhed, hvilken Storhed i den hele Natur! Ungarns Theben er en lille Plet, faldet fra Himlen! og her i al den Deilighed var Jammer og Nød, den halve By laae i Gruus og Aske, en tyk Røg dampede fra Brandstedet; søileagtige ragede de smalle Skorstene op i Luften; Taget var revet af Kirken, de sortrøgede Mure bleve slikkede af den røde Lue! – Hvilken Elendighed! mange Mødre søgte endnu deres Børn; en Kone stod ved Strandbredden og vred sine Hænder; en forbrændt Hest humpede hen over Broen! – –\nMagre Skove i det Uendelige laae for os! Luften var alt i den tidlige Morgen tyk og hed, den skinnede ikke, som over Middelhavet og Bosporus. Jeg syntes at være i Hjemmet paa en trykkende varm Sommerdag! min Reise var nu forbi. En Forstemthed knugede mit Hjerte, en Forudfølelse af noget ret Ondt! – I det lille Danmark staaer hvert Talent saa nær ved det andet, at der puffes og trædes, da de Alle ville have Plads. – Hvad mig angaaer, da har man kun Øine for mine Feil! min Vei i Hjemmet gaaer gjennem en stærk Søgang! jeg veed, mangen Bølge vil endnu tungt vælte over mit Hoved, før jeg naaer Havn! – Dog det har jeg for mig, at min Eftertid ei kan være mig strængere, end min Omgivning er det.


Påskefrokost - Anmeldelse af Hotel Løkken Strand, Løkken, Danmark - TripAdvisor\nHoteller i nærheden af Murphys\nHoteller i nærheden af Mindesten Over Druknede Redningsmænd\nRestauranter i nærheden af Hotel Løkken Strand\nAktiviteter i nærheden af Hotel Løkken Strand\nPåskefrokost - Hotel Løkken Strand\nEfter min mening, Løkkens bedste restaurant, vi kommer der igen!Mere\n0,1 km fra Hotel Løkken Strand\n5,1 km fra Hotel Løkken Strand\n0,9 km fra Hotel Løkken Strand\n7,6 km fra Hotel Løkken Strand\n8-13 af 25 anmeldelser\nSuper ny renoveret hotel. Tidligere den gamle skole. Stille og rolig hotel som ligger tæt på gågaden og centrum. Fin morgenmad serveret. Gode senge / madrasser. Venlig betjening / personale. Kan anbefales\nSpørg 985gittej om Hotel Løkken Strand\nJette N, Ejer hos Hotel Løkken Strand, svarede på denne anmeldelseSvarede d. 15. november 2017\nMange tak for din positive feedback - det sætter vi stor pris på.\nHåber at se jer igen:-)\nBedste søvn i fremmed seng i mands minde\nVi var taget spontan til Løkken, for at få middag i Pandekagehuset. Ud over de skønne madpandekager, laver de også fantastiske irich kaffe. Da vi var kørt i bil fra Hobro, måtte vi finde et sted at sove. Det blev Hotel Løkken Stand. Som vidste sig er et helt nyt hotel, skønt minimalistisk indrettet både på værelset og opholdsrum.\nSENGEN er en oplevelse for sig selv, den skønneste seng som slår Hestensengen. Også sengetøjet var dejligt at ligge i.\nDejlig lille gårdhave\nGod service og smilende personale.\nMorgenmad var ikke overdådig, MEN der var det som der skulle være - æg, brød, skyr og lidt frugt.\nJeg giver 5 stjerner for at alt var perfekt og ikke på luksus. Et sted vi absolut vil komme igen.\nSpørg Hanne F om Hotel Løkken Strand\nKære Hanne F.\nTusind tak for dine finde ord om vores hotel.\nDet glæder os, at I fik en god nats søvn og at I nød vores service under jeres ophold.\nVi takker mange gange for jeres besøg og vi vil se frem til, at byde jer velkommen igen.\nSólmaj G. Jacobsen\nSmagfuldt familieejet hotel. Nydelige og moderne indrettede værelser, og god service. Enkel og velsmagende morgenmad. Gåafstand til centrum i Løkken og til Vesterhavet. Beliggende overfor Løkken kirke.\nSpørg Thomas B om Hotel Løkken Strand\nKære Thomas B.\nMange tak for din besøg.\nDet glæder os, at du fandt hotellet og vor service tilfredsstillende.\nVi håber du har lyst til at besøge os igen.\nNyt hotel i byen indrettet i den gamle gule skole, der ligger tæt ved havet og i et roligt område op af Markedspladsen\nDen gamle skole er blevet til lækkert boutique-hotel med hyggelige værelser, cafe med loungeområde og den oprindelige gymnastiksal er blevet til skønt festlokale. Der er både dobbeltværelser, alle med eget bad, samt mulighed for hostelværelser med plads op til 4 personer.\nSpørg Susanne176 om Hotel Løkken Strand\nMange tak for den finde anmeldelse.\nVi er glade for, at du synes godt om vores hotel.


Christianitternes rydning af Pusher Street har været et tilbageslag for de kriminelle, selv om hash fortsat handles på Fristaden, siger lederen af politiets indsatsgruppe mod hashhandel i København.\nTidligere kunne man på Christiania vælge og vrage mellem et utal af forskellige ulovlige cannabisprodukter i de mange boder i Pusher Street. Sådan er virkeligheden ikke længere i Danmarks mest berømte og berygtede hashgade, efter christianitterne 2. september brækkede træboderne ned. Fold sammen\nFredag d. 23. september 2016, kl. 13.39\nDer er fortsat ikke er opsat boder til hashsalg på Christiania.\nDet har der ikke været, siden beboerne på Fristaden 2. september under stor medieopmærksomhed rev de omkring 30 træboder ned. Men hashen er der stadig.\n»Vi kan jo godt se, at de stadig i et eller andet omfang handler hash derude. Både på Pusher Street og lidt på voldene omkring. Handlen har dog ikke spredt sig til resten af Christianshavn, som det ser ud nu,« siger Dannie Rise, leder af den særlige enhed mod hashhandel, Task Force Pusher Street, under Københavns Politi.\nIfølge taskforce-lederen har christianitternes rydning af hashgaden været et tilbageslag for de kriminelle. Fordi salget ikke længere er »så permanent i sit udtryk«, er pushernes udvalg også blevet begrænset, siger han.\n»Forestil dig, at du før i tiden kom ud på Christiania og skulle købe tre gram i en bod. Så købte du måske også lige et par færdigrullede joints, og måske købte du også lidt hasholie, lidt hashkage eller noget skunk,« siger Dannie Rise:\n»Men når pusheren løber rundt med en bæltetaske eller har det på en bakke, han skal kunne fjerne hurtigt, fordi vi kommer gående - som vi gør nu - nedad Pusher Street. Så bliver udvalget mindre, og vi har en fornemmelse af, at det har haft indflydelse på deres omsætning. Det er positivt for os og negativt for dem.«\nEfter christianitternes sanering af Pusher Street udtrykte flere bekymring for, om handlen ville sprede sig til andre dele af byen.\nOg det er til en vis grad sket, bekræfter Dannie Rise. Som leder af politiets Pusher Street-enhed står han også for indsatsen mod hashmarkedet i det øvrige København.\n»Man skal forstå, at det her er et lukrativt marked med rigtig mange penge i. Vi er ikke så naive, at vi tror, at hashhandlen forsvinder, fordi man lukker Pusher Street,« siger han.\nDannie Riese understreger i den forbindelse, at målsætningen for Christiania i første omgang ikke alene handler om at bekæmpe hashhandlen.\n»Det handler om at få skabt nogle forhold derude, som gør, at vi ligesom andre steder i byen kan komme ud og håndtere det. Før rydningen var der en opfattelse af Pusher Street som et helle, hvor de kriminelle havde overtaget noget af asfalten og gjort den til deres. Det vil vi gøre op med, og i dag kommer vi lige så tit på Christiania, som andre steder i byen, hvor der sælges hash,« siger Dannie Rise.\nNu hvor handlet alt andet lige er blevet mindre på Christiania, hvor i byen er handlet så rykket hen?\n»Det overvåger vi løbende. Vi ser på, hvad vi får af henvendelser, hvad vi selv kan konstatere, og hvad vi hører i miljøet. Vand løber derhen, hvor det nemmest løber hen, og det er det samme med hash. Vores opgave er så at gøre det så besværligt som muligt for de kriminelle,« siger Dannie Riese.\nHan forklarer, at Københavns Politi især fokuserer indsatsen mod de steder i byen, hvor handlen virker organiseret og skaber utryghed i området. Det gælder eksempelvis Nørrebroparken samt en håndfuld gadehjørner i især Nordvestkvarteret.\nEn stor del af bekymringen over situationen med et mere spredt cannabis-marked i København er en frygt for, at situationen kan eskalere eventuelle konflikter mellem kriminelle grupper om de mest lukrative salgssteder i byen.\nMen ifølge Dannie Rise har det på nuværende tidspunkt ikke været tilfældet.\n»Den situation, vi havde før rydningen 2. sept, og situationen i dag er på konfliktfronten den samme. Der vil altid være grupperinger, som bekriger hinanden, og det ændrer sig nok ikke,« siger taskforce-lederen og bemærker, at det »efterhånden mere eller mindre er et vilkår«, uanset hvilke kriminelle grupperinger der er tale om.\n»De vil altid kriges. Når det handler om et så lukrativt marked, så vil man gå langt for at beskytte det, man har, eller få noget, man ikke har. Så er det sådan set ligegyldigt, om hashen bliver handlet på Christiania eller Nørrebroparken,« siger Dannie Riese.\nVed rydningen af Pusher Street 2. september reagerede Christianitterne på den forråelse af hashgaden, som de senere år ifølge flere kilder i miljøet er blevet hårdere og hårdere. Og som 31. august kulminerede, da en person med tilknytning til hashhandlen skød og ramte to betjente og en civil person.\nDen ene betjent er i dag, tre uger senere, fortsat i kritisk tilstand. Gerningsmanden, Mesa Hodzic, kom ca. ni timer efter episoden i skudduel med Politiets Aktionsstyrke ved en adresse i Kastrup.\nMesa Hodzic blev i den forbindelse selv ramt af skud og døde senere af sine kvæstelser.


HVORDAN ER JEG KOMMET MIG OVENPÅ MIN DEPRESSION | Melanie Norskov HVORDAN ER JEG KOMMET MIG OVENPÅ MIN DEPRESSION – Melanie Norskov\nHej min kære - long time no see! Det her har fandme været hårdt og jeg er ærligt overrasket o\nHvor er det dejligt at være tilbage, og hvor er det bare endnu mere givende for mig med al den positive respons og jeres personlige historier som i har delt med mig de sidste par dage, det bekræfter mig virkelig i at det var det rigtige at vende tilbage og ikke mindst det rigtige at åbne så meget op omkring min “sygdom”. I skal vide at mit formål med at åbne så meget op omkring det her er, at jeg inderligt håber på at kunne være en inspiration eller hjælp for nogen andre derude, som er samme sted, eller at man ihvertfald ikke føler sig alene.\nI dette indlæg vil jeg fortælle lidt om hvad jeg har gjort for at få det bedre. Dette er naturligvis ikke en retningslinje for hvordan man skal agere hvis man har en depression/stress, men det er blot hvad jeg gjorde for mig selv – som havde en effekt på mit helbred. Måske i kan bruge det til noget, måske ikke. Depression er så individuelt og det er så forskelligt fra person til person, hvad man er deprimeret over, nogen er måske ikke engang bevidst om det, og det kan også være virkelig svært, da alt bare bliver så uklart og føles umuligt. Mit bundede ud i dårligt selvværd og selvtillid. Jeg fortærrede mig selv så meget med mine negative tanker om mig selv, at det destruerede mig fuldstændig og fik lov til at styre mig, derfor var jeg deprimeret. Det er nok grundet min opdragelse og opvækst at jeg altid har tænkt om mig selv som jeg gør, at jeg ikke kan noget, jeg duer ikke til noget, jeg bliver aldrig til noget, jeg er en fiasko, jeg er ikke noget værd, hvordan kan nogen overhovedet elske mig? Var/er nogle af de tanker der gentagende gange florerer inde i hovedet på mig. Og når jeg siger “er”, er det fordi at jeg selvfølgelig stadig arbejder på at få det bedre. Mine tanker får ikke lov til at styre mig længere, men de dukker stadig op og prøver at tage over igen – og jeg forsøger at skubbe dem væk og holde dem på afstand.\nFørste step for mig, var klart at tage mit helbred og mig selv seriøst og ikke mindst være reel og indse at det her var noget som var mere vedvarende og som kun ville fortærer mig endnu mere, hvis ikke jeg tog det seriøst, det ville simply knække mig fuldstændig. Det var måske også “nemmere” for mig da jeg har stået i samme situation før, tilbage i 2014. Det er selvfølgelig altid pisse hårdt og en vanvittig svær beslutning at tage, hvorvidt man skal sygemelde sig, fordi at man ikke kan forstå hvorfor man bare ikke “kan”. Jeg var bare ikke villig til at se hvor det ville ende henne, hvis ikke jeg handlede nu og jeg er så glad for mit valg!\nFuck din dårlige samvittighed – Honestly! hvad skal du bruge den til, hvis du ikke har det godt!? – Du skylder ikke din dårlige samvittighed noget, du skulle nærmere have dårlig samvittighed hvis det var fordi du ikke tog dig selv og dit helbred seriøst. Jeg har heldigvis haft så mange mennesker omkring mig som har været rigtig gode til at sige til mig at jeg ikke skal have dårlig samvittighed. Du skal ikke have dårlig samvittighed over at du ikke kan passe dit arbejde, det er ikke din skyld, its not like you asked for this. Du skal ikke have dårlig samvittighed over at du ikke har ryddet op eller lavet mad til din kæreste når han kommer hjem, fordi: “nu har du jo ligget der hele dagen”. Du skal ikke have dårlig samvittighed over at aflyse en aftale, fordi at du simply bare ikke KAN. Så væk med den dårlige samvittighed, og tak istedet dig selv for at have taget valget om at DO YOU! Og det er også ok at sige fra, hvis der er noget du ikke kan overskue eller har lyst til.\nSøg professionel hjælp – Jeg har i virkelig mange år gerne ville starte til psykolog, men har simpelthen været så dårlig til at tage mig sammen til at få det igangsat. Jeg havde først én psykolog som jeg ikke havde det så godt med at gå hos, og var mere ked af det når jeg gik derfra, end da jeg kom. Min nuværende psykolog fik jeg anbefalet af min leder, hvilket var en anbefaling jeg virkelig satte stor pris på, da jeg virkelig ikke kunne overskue at “afprøve” flere psykologer før jeg fandt den rigtige. Min psykolog hedder Bettina Heydenreich, hun er virkelig dygtig og jeg har det så godt med hende. Jeg har fået hende gennem min sundhedsforsikring på mit arbejde, hvilket er noget jeg generelt vil foreslå at tjekke op på om man har, if you dont already know. Det var også Bettina der sagde til mig at hun var overbevist om at jeg ikke havde en depression – men var fanget i mine egne negative tanker, de tanker der altid har fyldt så meget og været det eneste naturlige for mig at tænke og som til sidst fik lov til at bestemme over mit liv og mine handlinger.\nOmring dig med folk der vil dig det bedste – Det siger sig selv and everybody says it, but it works. Og dette betyder også at italesætte det og vær åben omkring det. Jeg har selv haft rigtig svært ved at tale med folk om det, fordi jeg har følt at jeg læssede alt mit lort over på dem og belastede dem med mine issues. Men hvis det er folk der vil dig dit bedste, vil de jo hellere end gerne vide hvordan du har det og ikke mindst hjælpe så meget de kan – det ville man jo selv gøre.\nDo more of that makes you happy – Jeg har bla. været ude at ride som er noget jeg i mange år rigtig gerne har villet gøre igen, det var en vild oplevelse btw., haha. Jeg har haft en masse sleepovers med min fætter, set mine veninder. Jeg har lavet alt og ingenting med Jacob. Jeg har arbejdet på bloggen og andre nye projekter, for det er noget af det der driver mig allermest og giver mig selvtillid. Det har også været at ligge i min seng en hel dag og se Hayu.\nMeditation – Er er tip jeg fik fra min psykolog, and omg it is sooo good! Det har hjulpet mig så meget og er stadig noget jeg holder fast i. Jeg kan anbefale en app der hedder Insight Timer, der er rigtig mange gratis sessions derinde, samt en 7 days guide i “learning how to meditate”, som jeg har brugt et par gange. Meditation giver mig en fantastisk indre ro og giver mig evnerne til at være i nuet og mærke efter i min krop. Man føler sig vitterligt som et nyt menneske når man har haft en session. Jeg kan rigtig godt lide at gøre det om morgenen inden jeg starter min dag, eller efter behov, if i need a break.\nGrubletid – Er et andet redskab jeg fik af min psykolog, primært til at styre mine negative tanker. I starten havde jeg grubletid i 20min hver dag, her måtte jeg tænke ALLE de negative tanker jeg overhovedet kunne. Når tiden var gået, måtte jeg slet ikke tænke de negative tanker igen før næste grubletid. Min oplevelse med grubletid var for det første, at det er rigtig nemt at lukke ting ude, eller udskyde dem, hvis jeg ved at jeg har en fast “deadline” til at gøre de her ting. For det andet, når du så tvinger dig selv til at tænke de her negative tanker, har man virkelig tendens til at modsige sig selv og fortælle sig selv at man ER god nok, at man BLIVER til noget etc. Nu har jeg kun grubletid efter behov, hvis mine negative tanker begynder at fylde for meget.\nOg så vil jeg heller ikke glemme at nævne hvor forstående min arbejdsgiver har været i det her og hvor fantastiske kolleger, familie, venner og kæreste jeg har, who really looked out for me.\nHusk også at “the healing is on going”. Jeg er heller ikke hvor jeg ønsker at være endnu, men jeg har også været 26år om at bygge det her op, så selvfølgelig kræver det dedikeret arbejde to heal completely. Men husk ALTID på, at der er lys forude og du er IKKE alene. Jeg håber i kunne bruge det til noget og det ikke bare var et laaaangt, kedeligt blogindlæg, hehe.\nHej min kære - long time no see! Det her har fandme været hårdt og jeg er ærligt overrasket over hvordan jeg alligevel er formået at …