af Per Dahl\nEn introduktion til Hovedstrømningers idémæssige baggrund, komposition, metode samt udgivelses- og oversættelseshistorie.\nPer Dahl, Aarhus Universitet\n5. Udgaver og oversættelser\n6. Litteraturen om Georg Brandes og Hovedstrømninger\nGeorg Brandes’ Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur udkom i seks bind 1872-1890 og senere i reviderede og oversatte udgaver.\nDet var Brandes’ mål med de seks bind at se på den europæiske litteratur som en enhed og at udrede en række fællestræk i den tyske, franske og engelske litteratur i perioden fra 1789 til 1848. Dermed anlagde han som en af de første europæiske litteraturhistorikere et komparativt synspunkt, bl.a. med det motiv at kaste lys over den danske litteratur, der efter Brandes’ opfattelse var 40 år bagud i forhold til den overordnede europæiske udvikling. ”Den sammenlignende Litteraturbetragtning har den dobbelte Charakter at nærme det Fremmede til os saaledes, at vi kunne tilegne os det, og at fjerne vort Eget fra os saaledes, at vi kunne overskue det” hed det i den indledende forelæsning, der samtidig fastslog Brandes’ ledende principper: ”Troen paa den frie Forsknings Ret og paa den frie Tankes endelige Seir.” (Brandes 1872a:8 og 7).\nGennem alle årene holdt Brandes de fleste af de forelæsninger, der lå til grund for de publicerede seks bind, i sin egenskab af privatdocent ved Københavns Universitet. Ledende embedsmænd og politikere holdt ham ude fra det professorat i æstetik, der i 1872 var blevet ledigt, så han ernærede sig resten af sit liv som fri skribent. Dog fik han i 1902 ad politisk vej tildelt professortitel og en tilsvarende løn ”til fri videnskabelig virksomhed”, betalt af universitetets midler, men uden at blive ansat ved Københavns Universitet (jf. Pelle Oliver Larsen 2016:141 og 386-391).\nBrandes gav sin fremstilling form af et drama i seks akter med liberalismens historie som det strukturskabende træk. I forordet til sjette udgave fra 1923 skrev Brandes indledningsvis:\nHovedstrømninger fortæller et Stykke europæisk Sjælehistorie, idet Værket fremstiller Udviklingsgangen i Hovedlandenes Literatur gennem det 19. Aarhundredes første Halvdel. Værkets Anlæg er politisk, ikke literært (Brandes 1923:3).\nSom opspil skildrede han 1700-tallets revolutionære bevægelser, kulminerende med Den Franske Revolution i 1789. Efter revolutionen, den første aktion, fulgte re-aktionen, ligesom der på en tese følger en antitese. Med Napoleons nederlag og Wienerkongressen i 1814-1815 fandt kirke og stat hinanden i de katolske dele af Europa; ortodoksi og autoritet blev på ny bærende principper i samfundet. Endelig fulgte overvindelsen af reaktionen, dvs. en fornyet aktion. Den blev intoneret af Den Græske Frihedskrig mod det osmanniske styre (1821-1829) og blev i Brandes’ fremstilling markeret som et afgørende omslag med Byrons heltedød i Grækenland i 1824. Herfra fulgtes den liberale bevægelse via den franske Julirevolution i 1830 frem mod gennembruddene i Frankrig og Tyskland i 1848.\nDen enkle og klare konstruktion kan anskueliggøres i den følgende model, der samtidig viser, hvordan kultur og politik i Danmark var fortsat i reaktionens spor helt frem til 1870. Brandes så det som sin opgave at bringe denne reaktion til ophør og at gøre dansk åndsliv synkront med den liberale, europæiske hovedstrømning.\nFig. Brandes' hegelianske plot\nModellen var inspireret af den dialektiske filosofi, som filosofferne F.W.J. Schelling (1775-1854) og G.W.F. Hegel (1770-1831) havde udviklet i begyndelsen af 1800-tallet, og som kom til at spille en stor rolle i den efter-hegelianske tradition, som Brandes blev opdraget i på universitetet. Ethvert begreb fører over i sin modsætning, sin negation, men således at det negerede begreb hæves op og indgår i en større sammenhæng, en syntese, der udgør en (ny) enhed af modsætninger. I indledningsforelæsningen forklarede Brandes det således:\nReaction som saadan er langtfra eet med Tilbageskridt. Langtfra! Tværtimod! en sand, supplerende, corrigerende Reaction er Fremskridt. Men en saadan Reaction er kraftig, kort og stagnerer ikke. Efter i nogen Tid at have bekjæmpet den foregaaende Periodes Excesser, efter at have fremdraget, hvad den trængte tilbage, optager en følgende Periode den foregaaendes Gehalt [indhold], forsoner sig med den og fortsætter dens Bevægelse.\nHvorefter Brandes påpegede den udfordring, han stod overfor, og sammenfattede ræsonnementet i et billede:\nDette er hvad her ikke er skeet. Naar en Stok er bleven bøiet til een Side, gjør man den ret ved at bøie den til den anden Side – men man bliver ikke ved dermed (Brandes 1872a:12).\nForelæsningernes sproglige udformning var glansfuld og effektrig. Brandes var en glimrende, retorisk bevidst forelæser. I selve sin form appellerede hans fremstilling til den lidenskabelighed, den ville fremme som indhold. Stilen kulminerede i de billeder, der sammenfattede og fuldendte tankegangen, forsynede følelsen med associationer og gav forestillingsevnen eller fantasien perspektiv. Når ræsonnementet var glemt, blev dets pointe hængende i tilhørernes bevidsthed som et billede. Fra indledningsforelæsningen kan nævnes Æsops fabel om ræven og storken, der illustrerede pointen ved at sammenligne, og den afsluttende udnyttelse af strømningsmotivet:\nHovedarbeidet vil blive gjennem en Mangfoldighed af Canaler at lede de Strømninger, som have deres Udspring i Revolutionen og Fremskridtsideerne, herind og at standse Reactionen paa alle de Punkter, hvor dens Opgave historisk er endt (Brandes 1872a:28).\nDet var målet med forelæsningerne at bringe dansk åndsliv og politik i takt med udviklingen i Europa. Fra den franske filosof og litteraturhistoriker Hippolyte Taine (1828-1893) hentede Brandes det synspunkt, at et lands litteratur fremstiller ”dets Anskuelsers og Følelsers hele Historie” (Brandes 1872a:9); for Danmarks vedkommende var det en historie i brøkdele og med store lakuner, uden stor selvstændighed og derfor – i et vist omfang – underkastet indflydelser og påvirkninger udefra. Endog med den begrænsning, at ikke alle europæiske strømninger nåede hertil, sommetider blot modreaktioner, sådan som det – ifølge Brandes – blev tilfældet i forbindelse med den restaurative inddæmning af oplysningens og revolutionens ideer. Nu skulle efterslæbet indhentes, og litteraturen udtrykke det nærværende liv og forholde sig til det på nutidens vilkår i stedet for at se med fortidens briller eller forholde sig til fortiden. At være sig selv er at være moderne, og at en litteratur lever, viser sig i, at den ”sætter Problemer under Debat” (Brandes 1872a:15).\nDen polemiske brod i form af sammenstillinger af de europæiske hovedlandes litteratur og den stillestående danske kultur var Hovedstrømningers afsæt, og den spillede især en rolle i de første to bind. I de reviderede udgaver af alle seks bind, som udkom 1891-1898, blev en del af de polemiske bemærkninger og sammenligninger udeladt, så værket i højere grad kom til at fremstå som en europæisk litteraturhistorie, skrevet for europæiske læsere. I den engelske oversættelse er indledningsforelæsningen f.eks. reduceret næsten væk. Det betød på den ene side, at værket mistede en del af den polemiske brod, der havde givet det så stor opmærksomhed i Danmark og Skandinavien, på den anden side at det i europæisk sammenhæng i højere grad blev vurderet ud fra en generel, litteraturhistorisk tilgang.\nMens værkets to sidste bind i 1882 og 1890 blev afsluttet, var i mellemtiden ’Det moderne gennembrud’, som Brandes gav navn (med bogen Det moderne Gjennembruds Mænd, 1883) blevet en nærværende realitet, uagtet han selv søgte nye positioner.\nI det følgende beskrives dels nogle grundtræk og den udvikling eller måske snarere ændring, der fandt sted fra det første bind til det sidste, dels vises det, hvordan netop disse grundtræk stod i centrum for de revisioner af teksten, som Brandes i tidens løb underkastede sin fremstilling, ikke mindst når det gælder de første to bind.\nDer er lagt vægt på at bringe fyldige citater fra Brandes’ tekster, fordi der ofte er tale om mindre kendte og tilgængelige tekster, og fordi det er vigtigt at se de enkelte afgørende formuleringer i deres første form og kontekst.\n2. Baggrund: Individ og bevidsthedsdannelse\nOveralt hos Georg Brandes, såvel i den yngres som den ældres æstetik, kan man oplede et funktionsforhold mellem det store og det små. Det er forståelsen af det store, der skal forløse detaljernes rigdom og sætte dem i perspektiv. Hvis det små eller det enkelte ikke lader sig forklare, fremstår det som tilfældigt, og tilfældet blev netop den efterhegelianske æstetiks store udfordring.\nFor at gøre op med biedermeierkulturens harmoniserende idealisme havde Brandes, inspireret af Hippolyte Taine, i sin litterære kritik i slutningen af 1860’erne rykket forklaringsrammen og perspektivet eller ’det store’ så langt ud, som det var muligt, samtidig med at han efterlyste ’det små’, de aktuelle, livsnære detaljer. Karakteristikken skulle – som i essayet om Shakespeares First Part of Henry IV fra 1869, ””Det uendeligt Smaa” og ”det uendeligt Store” i Poesien” (trykt i Illustreret Tidende og optrykt i bogen Kritiker og Portraiter, 1870) – rumme den størst mulige spændvidde.\nDet var i virkeligheden en vanskelig balancesituation, der kan illustreres med et større citat fra disputatsen om Taine, der drejer sig om, hvorvidt et individ skal opfattes som et hele eller lader sig adskille i analyserbare dele:\nHvad Individet angaaer, da er det ofte tvivlsomt, om den naturlige Grupperen af dets aandelige Production vilde føre til at gruppere den om Individet som Centrum. Til Individets Ufuldkommenheder hører ogsaa den, at det kun stræber hen til at være aandelig Organisme, men i Virkeligheden paa mange Punkter aandeligt som legemligt ikke er Mere end Aggregat. Selv Bevidsthedens Eenhed er omtrent som Villiens Frihed kun et Ideal, ikke en Virkelighed. Hvis man, som det forekommer mig rigtigt, sætter Videnskabens Opgave i at opløse konstige Grupper og danne naturlige Grupper, saa vil stundom det Retteste for Videnskaben være at behandle en Del af Individets Virksomhed under Litteraturhistorien, en anden under Krigshistorien, en tredje under Criminalhistorien eller Sædernes Historie. Ligesom ved den faldende Sten Faldet og Tyngdeloven hører naturligere sammen end Faldet, Farven og Lyden, som vi forene, idet vi tænke paa Stenen, saaledes vil hyppigst ogsaa de forskjellige Sider af en spredt Personligheds Virksomhed bedre forstaaes ud fra de forskjellige aandelige Strømninger i Samtiden end ud fra Personlighedens eget Midtpunkt (Brandes 1870b:33-34; min fremhævelse).\nIndividet kan altså forstås enten som et aggregat eller som en organisme. Dets virksomhed eller værker kan (som i f.eks. Emigrantlitteraturen) forstås som et udslag eller produkt af åndelige strømninger, der lader sig analysere, eller ud fra personlighedens midtpunkt som værkernes kilde. I disputatsen fremhævede Brandes (jf. kursiveringen i citatet ovenfor), at skønt målet endnu ikke var nået, så måtte den videnskabelige analyse og aggregat-synspunktet være den rigtige vej at gå.\nI Forklaring og Forsvar, der udkom blot et par måneder efter Emigrantlitteraturen, skrev Brandes, at han\nkun skildrer Værkerne forsaavidt de paa en levende Maade udtrykke Tidens Følelser og Tanker, det vil sige med stadigt Hensyn til deres culturhistoriske Værdi. Min Fremgangsmaade er ikke derfor den at levere Referater; jeg har bestandig fremhævet de afgjørende Synspunkter, jeg har sammenlignende draget nye Paralleler og jeg har eftervist en Sammenhæng mellem ikke faa litterære Phænomener, der tidligere ere blevne betragtede som hinanden uvedkommende. (…) Jeg har længe fulgt denne Methode, jeg har udviklet og forklaret den i min Disputats, jeg har anvendt den i en Mængde mindre kritiske Stykker (…) Jeg læser Tidens Historie i hine Typer. (…) Efter den Methode, jeg følger, har et Skrift Værdi, i samme Grad som det er typisk (…) (Brandes 1872b:7-9).\nEfter disputatsen og den store Europarejse fra april 1870 til sommeren 1871 forsøgte Brandes faktisk at gå videre med spørgsmålet om bevidsthedsdannelsen. Hovedstrømninger var oprindelig anlagt som et forsøg på at komme videre i videnskabelig retning. Straks da det første bind og forsvaret for det var udgivet i foråret 1872 og en forelæsningsrække over det nyere franske drama afsluttet i maj, forsøgte han at arbejde sig videre frem. Hele sommeren 1872 var han stærkt optaget af et skrift om idé-associationen. Associations-psykologien var et forsøg på at gøre op med forestillingen om medfødte ideer og om jeg’ets eller personlighedens enhed. Inspirationen til arbejdet kom især fra Stuart Mill og Taine, måske også fra lidt ældre studier over J.F. Herbart.\nI et brev til vennen Carl Julius Salomonsen (1847-1924), der er dateret ”Den 20. Juli Solopgang 1872”, præsenteres projektet eller visionen således: "Og denne Idee er saa smuk, o saa smuk!":\nAssociationen opfattet og fremstillet som den menneskelige Erkjendelses Grundprincip af G. Brandes\nDet er endnu ikke mere end dette, men snart, snart skal det være 4 eller 500 Sider og mangen En skal læse det med Forundring. (…) Kjære, hvis jeg skulde crepere før jeg faaer dette udført, maa Du endelig fortælle Alle, at jeg vilde udføre en Skildring af Ovenstaaende paa Dansk og dermed grunde vor Philosophi her i Norden paa en ny Basis, en sand Basis, der tillader Paavisning af aldeles bestemte, uomtvistelige Love, ganske som i Mechanik og Chemi. Du kan ogsaa godt lade Dig forlyde med, at al den anden Philosophi her i Danmark er Hjernespind og Snak, idealistiske Drømmerier, og lad dem sætte mig saadant Eftermæle, at denne Person definerede Philosophien som Videnskaben om Aandens Love og fordristede sig til at mene at den saaledes stod i Rang med Naturvidenskaberne, der ere Videnskaber om Naturens Love. Al Philosophi er Psychologi. Al Psychologi hviler paa Iagttagelse. Al Psychologi er Lære om Associationerne, Associationer af Sandseindtryk, af Billeder, af Ideer og Navne. Associationerne ere Kalken som holder Stenene i Aandens store Bygning sammen. (Georg og Edv. Brandes 1939:279-280).\nMen endnu samme sommer måtte Brandes opgive projektet. I Levned har han lakonisk noteret: ”(…) mine Evner forslog ikke til Udformningen af de Grundtanker, der foresvævede mig, og jeg lod efter et Par Maaneders Forløb Arbejdet falde.” (Brandes 1907:92).\nMan finder dog spor af problemstillingen og dens begreber i kapitlet om ”Romantisk Reflexion og Psychologi” i Den romantiske Skole i Tydskland (Brandes 1873:207ff.), hvor følgende passus til sidst lægger afstand til aggregat-synspunktets jegopløsende determinanter:\nMen er Mennesket nu end mangfoldigt ved Naturnødvendighed og af Naturen splittet og delt, saa er det eet ved Frihed. Frihed, Villie, Beslutning gjør Mennesket helt. Er Mennesket end som Naturfrembringelse kun en Gruppe, der holdes mere eller mindre forsvarligt sammen ved Associationer, saa er Mennesket som Aand en Individualitet, og i Villien samle alle Aandens Elementer sig og løbe ud som i Eggen af et Sværd. (Brandes 1873:213).\nSom så ofte hos Brandes sammenfattes ræsonnementet i et billede. Og sværdet hugger elegant den gordiske knude over, som disputatsen havde kredset om. Sammenligner man citatet med konteksten og ordlyden i bogens andenudgave fra 1891 (Brandes 1891:257-269), fremgår det, at ’Ide-Associationer” som begreb er blevet afløst af ’Ide-Forbindelser’ og ’Forestillingskjæder’, så den skjulte reference til det modsætningsfyldte dilemma, som disputatsen ridsede op, fortoner sig. Samtidig erstattes den ’Frihed’, der havde gjort mennesket til ét (bemærk det indskudte ’dog’) af en forestilling om personlighed:\n[...] saa er det dog som sund, livskraftig Personlighed Et. Stræben, Vilje, Beslutning gjør Mennesket helt. Er Mennesket end som Naturfrembringelse kun en Gruppe, der holdes mere eller mindre forsvarligt sammen ved Forestillingskjæder, saa er Mennesket som Aand en Enhed […] (Brandes 1891:268).\nDermed angives en vitalistisk og Nietzsche-inspireret løsning på selvets psykologi. Denne forskydning i en argumentation og begrebsdannelse, der har rod i disputatsarbejdet, kan i Hovedstrømninger især følges som et genkommende træk i revisionen af først og fremmest de første bind i rækken, men den accentuerede personlighedsforestilling kan aflæses i alle seks bind.\nDa Brandes kom hjem fra sin rejse i Europa i sommeren 1871, havde han først tænkt at holde en offentlig forelæsningsrække over ’Det nyere franske Drama’, et emne han var fortrolig med som fast teaterkritiker ved Illustreret Tidende siden 1867. (Forelæsningerne blev i 1978 udgivet af Henning Fenger under titlen Georg Brandes og det nyere franske drama. Teateranmeldelser og dramaturgiske forelæsninger 1865-1872). Dramaforelæsningerne blev imidlertid udskudt og først holdt i foråret 1872, fordi hans mangeårige mentor, filosoffen Hans Brøchner (1820-1875), fandt det for snævert og uanseligt. I stedet foreslog Brøchner i begyndelsen af oktober 1871 Brandes et bredere emne og forelæsninger, der kunne gøre større indtryk, jf. Brandes 1907:62-63, hvor det også fremgår, at Brandes’ hovedanliggende var den (polemiske) bestemmelse af ”Danmarks daværende Kulturstandpunkt og den Kritik af Datidens Literatur, som jeg vilde gaa ud fra.”\nBrandes vendte da kort efter tilbage med et forslag om seks store forelæsningsrækker under titlen ’Grundstrømninger’, efter rådslagning med Brøchner ændret til ’Hovedstrømninger’, der er den betegnelse, Brandes benyttede i et brev til Emil Petersen, dateret 20.10.1871 (Georg Brandes og Emil Petersen 1980:142).\nDen første af de tolv forelæsninger blev holdt den 3.11.1871 klokken 18, den sidste den 16. december; kort efter, den 27. december, sammenfattede Brandes sin hoveddisposition for alle seks bind i et brev til Taine og tilføjede: ”mais je n’ose pas encore le faire imprimer; les orthodoxes sont trop en rage contre moi.” [men jeg tør endnu ikke lade det trykke; de ortodokse er for vrede på mig] (Brandes 1952:7). Når han alligevel valgte at udgive dem, var det, som der stod i bogens forord, ”for idetmindste ikke at blive ilde omtalt for hvad jeg ingensinde hverken har sagt eller ment” (Brandes 1872a:5).\nDen seneste udredning af forholdet mellem Brøchner og Brandes er foretaget af filosofihistorikeren Carl Henrik Koch. Hans – forsigtige – konklusion er, at indledningsforelæsningens programideer om den frie tanke, åndsfriheden og den frie humanitet ganske vist henføres til 1700-tallets slutning, men at det først og fremmest er netop Brøchner (snarere end Hegel), der høres bag ordene. Imidlertid var det Brandes selv, der radikaliserede Brøchners frihedsbegreb (Carl Henrik Koch 2000:128-150).\nDe seks bind Hovedstrømninger var som nævnt lagt an som et drama i seks akter, bestemt ved de litteraturgrupper, der blev skildret. Først revolutionens eksilerede emigranter, dernæst de tyske romantikere og deres reaktion på revolutionen og i tredje bind det tilsvarende forløb i Frankrig. Omslaget i dramaet kom med den engelske naturalisme i det fjerde bind, idet naturalisme her betød kærlighed til naturen i modsætning til Émile Zolas senere udmøntning i form af uhildet virkelighedsskildring. Byrons død i 1824 under Den Græske Frihedskrig mod Det Osmanniske Rige 1821-1829 markerede i Brandes’ fremstilling det afgørende positive omslag for den europæiske liberalisme. Den liberale bevægelse med bl.a. Julirevolutionen 1830 i Frankrig og Balzac som en central forfatter udfyldte det femte bind, mens den tilsvarende bevægelse i Tyskland frem mod 1848 og med Ludwig Börne og Heinrich Heine som hovedskikkelser afsluttede rækkens sjette bind.\nKompositionen var først og fremmest inspireret af den liberale tyske historiker og politiker G.G. Gervinus (1805-1871) og hans værk Geschichte des 19. Jahrhunderts seit den Wiener Verträgen, 1-8, 1855-1866, som Brandes hjemlånte fra Det Kongelige Bibliotek i august 1871, og Hermann Hettners Literaturgeschichte des achtzehnten Jahrhunderts in drei Theilen, bd. 1-8, 1856-1872, ligeledes hjemlånt på samme tidspunkt (jf. bibliografien i Henning Fenger 1955:445 og 447). De fik især betydning for afgørende greb som dramakompositionen (betegnelsen ’emigrantlitteratur’ og den markante placering af Madame de Staël skyldes Gervinus) og for beskrivelsen af de grænseoverskridende strømninger, båret af ideer og fastholdt i typer, der er repræsentative for en epoke. De forholdsvis mange og selvstændige kvindeportrætter, som Brandes lagde ind i især de første to bind, skyldes formentlig også Gervinus: Ud over Madame de Staël gælder det George Sand, Dorothea Veit, Caroline Schlegel, Madame de Krüdener, Rahel von Varnhagen, Bettina von Arnim og Charlotte Stieglitz (jf. Gunnar Ahlström 1937).\nBrandes’ skildring af den politiske liberalisme rummer en indre spænding mellem to hovedstrømninger, som han meget anskueligt beskrev på de indledende sider i Reactionen i Frankrig, 1874. Den ene udgik fra Rousseau. Det er det forenende princip, begejstringen, hvor den sociale solidaritetsfølelse fortrænger autoritetsprincippet; via Robespierre og jacobinerne fik socialismen her sit udspring. Den anden fulgte Voltaire. Det er det nedbrydende princip, hvor indignationen og den frie tanke knækker autoritetsprincippet; via Condorcet og girondinerne opstår her liberalismen og individualismen. På den ene side broderskab, på den anden side frihed. Men begge traditioner gjorde fordring på lighed. I den forbindelse er det værd at erindre sig, at betegnelsen ’liberal’ først vandt indpas efter 1800, ligesom ’individualisme’ først efter ca. 1860 blev et ord med positiv valør.\nFor at få hovedlinjernes perspektiv tydeligt frem kan man føre Rousseau-sporet frem til det billede af en centralistisk stat med underordnede embedsmænd, som Brandes selv dannede sig under sit ophold i Berlin 1877-1883, men også – i et tidligt skræmmebillede af socialismen – frygten for flertalstyranni. I en mere positiv variant er der tale om en solidarisk socialutopi, ideen om et bedre samfund med lykke for de mange.\nI Voltaire-sporet drejer det sig om mennesket som et autonomt individ, som det bl.a. er beskrevet inden for den europæiske romantisme, som den unge Brandes var fortrolig med. Her begynder mennesket, hvor staten hører op, og her kan en elitær dyrkelse af intelligens og dannelse trives. De samfundsmæssige forestillinger kan være vage, men vil dreje sig om et sandere og retfærdigere samfund, hvor den enkeltes autonomi og værdighed respekteres.\nDen svenske litteraturforsker Thure Stenström har i sin bog Den ensamme. En motivstudie i det moderna genombrottets litteratur, 1961, beskrevet de to traditioner i det moderne gennembruds litteratur som henholdsvis ’naturalistisk fællesskabsfølelse’ og ’romantisk individualisme’. De to traditioner kan følges som tydelige spor hele vejen igennem Hovedstrømninger.\nI de første år af 1870’erne læste Brandes sig ind på socialistisk teori, især Saint-Simonisterne og Ferdinand Lassalle, som han skrev en bog om, først udgivet på tysk i 1877, i 1881 på dansk. I indledningsforelæsningen havde han påpeget, hvordan det danske samfund havde udviklet sig sådan, at ”det under Frihedens Maske bærer Tyranniets Træk” (Brandes 1872a:15). Brandes havde oplevet og beskrevet reaktionen som en umoralsk dobbelthed. Med Lassalle (og et billede lånt fra Sainte-Beuve) forstod han et par år efter den borgerlige reaktion som et led i en klassekamp:\nman seer da, at Bourgeoisiet sørgede for at trække Stigen op efter sig, saasnart det var oppe. Dets første Gjerning er, efterat det selv har erobret sig sin Plads ved Hjælp af Pennen, at slaae Pennen ud af Haanden paa Proletariatet. (Smlgn. Lasalle: Arbeiterprogramm). (Brandes 1874:46. – I andenudgaven udgik parentesen med henvisningen: Brandes 1892:41).\nImidlertid valgte Brandes sig senere i bogen ind i forhold til de to traditioner fra henholdsvis Rousseau og Voltaire:\nGrundtanken er den, at ikke Familien, som det almindeligt siges, men Individet er Samfundets Grundpille og at Individet er souveraint. (…) Individets Souverainitet, dvs. Pressefrihed, Talefrihed, Reisefrihed, Frihandel, Frihed i Forskning og Følelsernes Frihed. Fra dette Synspunkt er det eneste mulige Forsvar for en Friheden indskrænkende Lov det, at en foreløbig paatvungen Ordning kun er den nærmeste Vei til en mere fuldkommen Ordning med fuldstændig Frihed; thi Frihed er Individualismens Ideal (Brandes 1874:151-152).\nGennem de seks bind beskrev Brandes i de indledende kapitler den historiske og politiske baggrund for den periode og de værker, han analyserede, som regel også fulgt op af en tilsvarende sammenfatning ved bindenes afslutning. ”Først og fremmest fører jeg da overalt Litteraturen tilbage til Livet” (Brandes 1873:4) var et gennemgående slagord, men snarere end et afhængighedsforhold var der i højere grad tale om, at Brandes – velorienteret og vidende som han var – opridsede baggrunden og konteksten for den litteratur, det for ham drejede sig om. Forbindelsen mellem baggrund og forgrund etableredes ved hjælp af typen, i hvem et epokalt samfundsmæssigt spændingsforhold kommer symptomatisk til udtryk. Især i Emigrantlitteraturen står Goethes ’Werther’ og Chateaubriands ’René’ som tydelige eksempler på et passioneret individ, der under forsøget på at emancipere sig kolliderer med samfundsmæssige begrænsninger. ”Grundkilden til Werthers Ulykke er Misforholdet mellem Hjertets Uendelighed og Samfundets Skranker” (Brandes 1872a:55). I fremstillingens retorik var eksemplerne ledsaget af forsikringer om, at forelæseren ”skildrer Dem kun rent historisk og naturvidenskabeligt en Sjælstilstand som historisk har vist sig og documenteret sig i Litteraturen” (Brandes 1872a:89-90). ”Den, der i Litteraturens Historie bevæger sig fra en Variation af et vist Tidsrums Type til en anden, bærer sig ad som Naturforskeren, der forfølger en og samme Grundforms Omdannelse (…)” (Brandes 1872a:91).\nI løbet af de seks bind faldt det Brandes stadig vanskeligere at gennemføre den typologiske matrice, og går man formuleringerne efter i andenudgaverne, vil man ofte se, at de abstrakte ideer og bevægelser, der oprindelig satte rammerne, blev omskrevet til konkrete indflydelser og tanker. Hertil svarer, at mange af førsteudgavernes tematiske kapiteloverskrifter i andenudgaverne blev erstattet af forfatternavne. Det hænger sammen med et positivistisk biografisk træk, som der gøres nærmere rede for nedenfor.\nSamtidig blev det også tydeligere, at det typologiske greb ganske vist sikrede et stærkt greb om fremstillingen og inviterede til karakteriserende sammenligninger af typernes varianter, men at det skete på bekostning af en sammenhængende læsning af de enkelte litterære værker. Det bidrog til – i sammenligning med de nyere nationale litteraturhistorier, der efterhånden kom på markedet – at svække Hovedstrømninger som litteraturhistorisk håndbog (den danske litteraturhistorieskrivning er beskrevet i Flemming Conrad 2006).\nb. Komparatisme og positivisme\nBrandes var en forløber for den komparative litteraturforskning, der først i de følgende år for alvor kom til at folde sig ud. Anliggendet i Hovedstrømninger var ikke så meget komparativ litteraturforskning i den moderne betydning af ordet i form af studier af påvirkninger og indflydelser litteraturerne imellem, men en generel eller almen beskrivelse af de europæiske hovedlitteraturer i (polemisk) sammenligning med den danske.\nDen umiddelbare inspiration bag de seks bind var, hvad det metodiske angår, Hippolyte Taines kunstteoretiske bøger og hans engelske litteraturhistorie Histoire de la littérature anglaise, 1-4 (1864; på dansk 1874-1877) med de analogier mellem æstetik og klassificerende naturvidenskab, som Brandes benyttede sig af i Emigrantlitteraturen. De overordnede og determinerende faktorer, der søgtes fastlagt, var ’race’, ’miljø’ og ’moment’, mens detailordningen af stoffet og forfatterne skete i ’skoler’ og indkredsning af ’den herskende egenskab’ hos den enkelte forfatter.\nFor at honorere de sejrrige naturvidenskabers krav begyndte litteraturvidenskaben at indskrænke perspektivet og interessen til de kontrollérbare og håndterlige enkeltprocesser, hvor kausalitetsprincippet lod sig anvende – og anvende med succes.\nI Tyskland udvikledes i netop den periode, hvor Brandes skrev sit værk, en i snæver forstand positivistisk litteraturforskning og litteraturhistorieskrivning, kendetegnet ved navne som Wilhelm Scherer (1841-1886) og hans efterfølger i Berlin, Erich Schmidt (1853-1913). Det blev samtidig en udpræget national litteraturhistorieskrivning, tilpasset Det Tyske Rige, der i 1871 blev samlet under Bismarcks reelle ledelse. Her skoledes og forfinedes de kildekritiske studier af påvirkninger og indflydelse. I stedet for de åbne størrelser ’race’, ’miljø’ og ’moment’ indsatte den indflydelsesrige Wilhelm Scherer, som Brandes lærte at kende under sine år i Berlin, de lukkede: ’das Ererbte’, ’das Erlernte’ og ’das Erlebte’. I Frankrig isolerede Taines elev Ferdinand Brunetière (1849-1906) det kulturhistoriske ’moment’ og inden for dette igen det snævert litterære, nærmere bestemt genren.\nMan begyndte nu at oplede påvirkninger og indflydelser fra enkelte konkrete begivenheder, personlige tildragelser eller læsning. I polemik mod idealismen gik man på sporet af fantasiens love for empirisk at afdække, hvordan den digteriske fantasi arbejder; disse forhold lod sig nemlig indkredse og beskrive, mens den mere omfattende – og styrende – samfundsmæssige logik, der ligger mellem de enkelte begivenheder og spændinger og gør dem til fremtrædelsesformer eller symptomer, var langt vanskeligere at håndtere. Her fik kategorien ’oplevelse’ en nøglefunktion som den mindste enhed, hvis virkning sikkert lod sig følge. For en litterær betragtning var det interessante ved oplevelsen ikke, hvad den selv var et resultat af, men hvad den resulterede i. Biografien eller den biografiske ramme blev nu de udforskede detaljers integrationsform. Det er samtidig en form, der på mange punkter appellerer til indlevelse, indføling og identifikation.\nDenne udvikling i positivistisk retning blev stærkt fremmet af opkomsten af nationale filologier og opbygningen af tilsvarende universitetsuddannelser (jf. Klaus Weimar 1989, og König & Lämmert 1993. Vedr. den engelsk-amerikanske udvikling, se Gerald Graff 1987. I Carl Fehrman 1999 er udviklingen i Frankrig godt inddraget i fremstillingen).\nMen inden den fandt sted, slog Hovedstrømninger godt an i Tyskland. Værket udfyldte en karakteriserende og perspektiverende funktion i en periode, hvor opbygningen af de nationale litteraturstudier endnu ikke havde et solidt enkeltfagligt fundament. I takt med at dét forholdsvis hurtigt blev udviklet ved universiteternes lærestole, blev Brandes’ værk efterhånden underkastet kritik og marginaliseret, fordi det ikke honorerede de krav, der i stigende grad blev stillet fra nationalfilologisk side.\nI 1887 havde Max Koch grundlagt Zeitschrift für vergleichende Literaturgeschichte, men fra omkring 1890 forrykkedes centrum for den bredere komparative litteraturforskning fra Tyskland til Frankrig. I 1896 tiltrådte Joseph Texte (1865-1900) som den første en lærestol i ’littérature comparée’ ved universitetet i Lyon; senere navne i fransk komparativ tradition er Fernand Baldensperger og Paul van Tieghem. I Danmark blev Valdemar Vedel (1865-1942) docent og 1911 ekstraordinær professor i almindelig og sammenlignende litteratur; først i 1918 blev professoratet gjort ordinært.\nI tidens løb kom Brandes faktisk til at levere flere mindre studier inden for komparativ tradition i snæver forstand, fx ”Goethe og Danmark” fra 1880 (optrykt i Brandes 1883b) og ”Henrik Ibsen og hans Skole i Tyskland” fra 1890 (optrykt i Brandes 1906), men overordnet set bidrog den hurtige faglige udvikling og forskydningen af det forskningsmæssige tyngdepunkt fra Tyskland til Frankrig til at mindske den litteraturhistoriske betydning af Brandes’ hovedværk.\nI stedet benyttede han sin position som kritiker og kunstner som et bolværk mod de påtrængende enkeltfaglige krav. I forordet til Mennesker og Værker (1883) anfører han, at litterær kritik kunne betragtes som anvendt videnskab. ”Den er det til et vist Punkt; men den er ikke desmindre en Kunst; thi ingen methodisk Forskning kan give En Nøglen til en sammensat menneskelig Aand” (Brandes 1883b:V). Ved afslutningen af det sidste bind Hovedstrømninger forsvarede Brandes sig mod den nedsættende danske kritik af hans værk:\nHerpaa er Svaret, at upersonligt set er et halvt Aarhundredes Litteratur kun et Chaos af hundredetusinder af Værker i et stort Antal Sprog, og at den sande Prokrustes, der her har grupperet, kontrasteret, stiliseret, udhævet og trængt tilbage, udstrakt og forkortet, stillet i fuldt Lys, i Halvlys eller i Skygge, ikke er nogen anden end den Magt, man ellers plejer at kalde Kunst (Brandes 1890:573).\nc. Et ophavsretsligt mellemværende\nI Hovedstrømninger kan man klart følge en forskydning fra det brede anlæg, der var inspireret af Taine, til en snævrere, biografisk fokusering, såvel fra bind til bind som i en kontinuerlig proces fra de første udgaver til de senere og reviderede udgaver. Det var et resultat af den faglige og metodiske udvikling, som Brandes – mere eller mindre bevidst – gennemløb i de mere end 15 år, udarbejdelsen af de seks bind stod på. Men da han – ved egen ubetænksomhed – løb ind i en ophavsretslig konflikt i forbindelse med de tyske oversættelser, skrev han en (bagklog) redegørelse for de ændringer af værkets anlæg, han havde foretaget med henblik på nye tyske udgaver. Det var således et partsindlæg i en juridisk proces, men samtidig en bemærkelsesværdig redegørelse for hans metodiske selvforståelse. Den var udformet som et brev, stilet til hans (nye) forlægger, Hermann Credner (1842-1924) fra forlaget Veit & Co., men blev i en dansk version trykt i Politiken 4.7.1887.\nDe første fire bind Hovedstrømninger var hurtigt blevet oversat til tysk af Adolf Strodtmann (1829-1879) og udsendt på forlaget Duncker i Berlin 1872-1876. Efter en fallit blev Duncker i 1886 overtaget af bogforlæggeren Hermann Barsdorf. Brandes var utilfreds med samarbejdet og havde i 1880 indgået en aftale med Veit & Co. om en ny udgave, nu med titlen Die Literatur des neunzehnten Jahrhunderts in ihren Hauptströmungen dargestellt. Skønt restoplagene blev overtaget af Veit & Co., overtog forlaget ved en uagtsomhed fra forlagets og Brandes’ side ikke retten til Strodtmanns oversættelser. Først i 1903 tiltrådte den danske regering Bernerkonventionen fra 1886 om ophavsret i andre lande end forfatterens eget, så Barsdorf kunne uden aftaler og uden at betale honorar til Brandes udsende en hel række nye oplag. For at undgå yderligere retssager måtte Brandes revidere samtlige bind Hovedstrømninger; Veit & Co.’s udgave blev derfor først afsluttet i 1901 (se nærmere herom i artiklen om ”Udgaveforhold”; de komplicerede juridiske forhold er udredt i kapitlet ”Det barsdorfske mareridt” i Jørgen Knudsen 1994:414-421; se desuden Jens Bjerring-Hansen 2008:150-167).\nIfølge Brandes’ aftale med Veit & Co. skulle de nye og reviderede udgaver af de fire første bind foreligge i 1882. Første og femte bind forelå i 1882 og 1883. Men da andet bind udkom i 1887 anlagde Hermann Barsdorf, der havde overtaget Dunckers forlag og retten til de gamle oversættelser, sag, fordi genbruget af Strodtmanns gamle oversættelse var for omfattende. Det var i den forbindelse, Brandes offentliggjorde sin redegørelse. Sagen løb ved flere instanser og endte i 1889 med, at Rigsdomstolen gav Barsdorf medhold. Han kunne derfor fortsætte med både sine optryk og de reviderede oversættelser, han selv sørgede for. De blev solgt langt billigere end Veit og Co.s reviderede udgaver, der derfor fik dårlig afsætning.\nDa Brandes i 1902 udgav sine Gesammelte Schriften hos forlaget Langen, vendte han i sit forord tilbage til konflikten med Barsdorf:\nStørstedelen af de Bøger, der med mit Navn paa Titelbladet er udkomne paa Tysk, er Bøger, jeg aldrig har set, end mindre gennemset eller udgivet. […] En bjergsom Forlægger, hvis Anseelse ikke staar i noget Forhold til hans Rørighed, har imod min Vilje og til Trods for mine snart i en Snes Aar gentagne Protester overtaget min hele Forfattervirksomhed paa Tysk, behandlet mine Bøger, som han lystede, udstyret dem med markskrigerske, vilkaarligt valgte Titler, forsynet dem med Tilføjelser og Tillæg, eller har skaaret de større af dem i Stykker og saaledes solgt dem i Detail. Jeg maa her endnu engang hævde, hvad jeg tidt har udtalt, at jeg ikke har ringeste Forhold til de talrige Bøger, som Hr. Barsdorf i Leipzig har udgivet under mit Navn, og aldeles ikke vedkender mig dem som mine. (På dansk i Brandes 1906:285-289; det citerede s. 287).\nd. Det biografiske nøglebegreb ’oplevelse’\nDen følgende række af citater giver en række belæg for, hvordan Brandes fandt frem til begrebet eller kategorien ’oplevelse’ som en central forklaringsfaktor, der sikrede kausalitet i positivistisk forstand, samtidig med at den snævrede integrationsformen ind mod en biografisk ramme.\nUdgangspunktet er den redegørelse, Brandes i sommeren 1887 gav i retsopgøret med forlaget Barsdorf, og hvor han forklarede, hvordan hans æstetik og dermed opbygningen af Hovedstrømninger undervejs havde ændret sig.\n”Et Brev fra Dr. G. Brandes”, Politiken 4.7.1887:\nDen æsthetiske Grundopfattelse er bleven en anden siden 1873.\nDen Gang var min historiske Anskuelse endnu abstrakt. Jeg vurderede i Literaturen fremfor alt den aandelige Retning. Min Opfattelse af Frihed og Fremskridt var endnu doktrinær. Min egen Kampstilling vanskeliggjorde mig Upartiskheden. Saaledes bliver ogsaa min Dom over Romantikerne især bestemt ved deres religiøse og politiske Holdning. Om deres Talent er der langt mindre Tale.\nDette er nu helt forandret. Ved Indskud, Udeladelser, Ændringer uden Tal, mange Gange af ringe Omfang, men tungtvejende, er en helt anden Poetik og en anden historisk Opfattelse kommen til Orde. (…)\nDa jeg i 1871 begyndte at udarbejde Hovedstrømningerne, var jeg endnu i min hele Aandsretning metafysisk sindet. Jeg saa bort over Personlighederne; de var mig kun Ideernes Organer. Som Værkets Titel sagde det: Kun for Strømninger i Ideernes Verden interesserede jeg mig. Individualiteterne blev baarne af Strømningerne, revne med af dem; de var Ideernes Talerør. Deres Personligheder forekom Forfatteren uinteresssante.\nDerfor fandtes i den ældste Udgave af Hovedstrømningernes første Del ikke en eneste Levnetsbeskrivelse.\nI den gamle Udgave af anden Del er der sket det Fremskridt, at Biografier er tagne med, men de er i Reglen korte og ufuldstændige og – hvad der er højst betegnende – de er gennemgaaende hængte paa bagefter som mindre vigtigt Tillæg til Skildring af Værkerne.\nFørst gennemgaas Værkerne, saa, naar Personens hele aandelige Liv er karakteriseret, følger, som anmærkningsvis, en kort Levnetsbeskrivelse af den Personlighed, i hvilken alt det Skildrede har sin Rod. Værket udfolder sig ikke fra denne Rod. Det kommer baaret af Ideernes Luftning. Mennesket, denne “Slakke”, der bliver tilbage, naar Ideerne er behandlede, denne ganske vist uundværlige Slakke, bliver saa tilsidst taget med som nødvendigt Onde. Man sammenligne f. Eks. Behandlingen af Kleist.\nDerfor findes i Bogen ikke et eneste virkeligt Portræt. Jeg tiltroede mig ikke Færdigheden til at tegne et saadant.\nFørst langt senere lærte jeg, at jeg netop paa dette Punkt havde en Styrke. Og da jeg ikke mere nærede den Hegelske Ringeagt for det Individuelle, ikke mere troede, at den abstrakte Verdensaand frembragte Værkerne, begyndte jeg at fordybe mig i de historiske Personligheder og vise, hvorledes deres Produktion fremgaar af deres Liv (...)\nAltsaa: Værkets Opgave var oprindeligt en agitatorisk, blev i den anden Udgave en rent videnskabelig, var national-dansk, er bleven universel. Opfattelsen af Poesi og Kunst var dengang betinget ved Tendensen; den er bleven en anden. Endelig er Opfattelsen af Forholdet mellem Ideerne og Personlighederne bleven den omvendte, og dertil svarer Værkets helt forskellige Komposition. (Væsentlige dele af artiklen blev indarbejdet i artiklen ”Den Heibergske Æsthetik” i tidsskriftet Ny Jord, 1889, III, s. 1-23; derefter optrykt i Essays. Danske Personligheder, 1889, s. 136-185, og – med sproglige ændringer – i Samlede Skrifter, bd. 1, 1899, s. 494-512; det citerede s. 496).\nBrandes’ artikel var et partsindlæg i en juridisk konflikt, så han har haft brug for at trække linjerne skarpt op for at godtgøre, hvor gennemgribende ændringer der var tale om. Imidlertid er det jo sådan, at den biografiske tilgang forekommer i forskellige forformer og varianter i de allerede publicerede bind, samtidig med at blikket for strømningerne jo heller ikke fuldstændig forsvandt i det sidste bind eller i de foretagne revisioner. Men det er vigtigt at erindre sig, at de fleste af oversættelserne af Hovedstrømninger til fremmede sprog beroede på de reviderede udgaver, mens det for de tyske oversættelsers vedkommende formentlig var oversættelserne af de oprindelige udgaver, der fik den største udbredelse.\nI forlængelse af Brandes’ redegørelse kan man i de nedenstående eksempler følge, hvordan han trin for trin etablerede den struktur, der udløste substantivet ’oplevelse’; i monografien om Søren Kierkegaard fra 1877 forekom ordet for første gang på dansk.\n(…) i hvilken Grad Sujetterne ere grebne og valgte ud fra rent formelle Synspunkter. En af vore første nulevende Digtere gjorde mig engang i en Samtale opmærksom derpaa for ”Jomfruen af Orleans’” Vedkommende, hævdede, at den ikke er ”oplevet”, ikke forfattet ud fra stærke, selvoplevede Indtryk, men construeret (Brandes 1873:41).\nSaa dunkel, saa allegorisk som denne Roman [Heinrich von Ofterdingen] er, beroer det i den, som har Værd, dog derpaa, at den saa fuldt som ethvert andet levende Digterværk er oplevet (Brandes 1873:259).\nDette Træk var grundet paa noget Oplevet (Brandes 1874:204).\nDisse Værker ere ikke som de ypperste Digteres (…) Producter af (…) dybt indgribende, personligt oplevede Hændelser (Brandes 1875:181, om Walter Scotts romaner).\nHvad der er blot Digtning i denne Fortælling (…) er uoplevet og derfor uinteressant. Hvad der kun er afskrevet efter Virkeligheden (…) er som blot oplevet, ikke digtet, ligeledes uinteressant (Brandes 1876:312).\nMen hvor dybt bevæget Kierkegaards Liv nu var, derom foreligger det kraftigste Vidnesbyrd i den nu følgende gigantiske Production. Thi der er selvfølgelig ingen Følelse, ingen Lidenskab og ingen Lidelse i den, som ikke har levet i Forfatterens Hjerte. Floden kan aldrig stige højere end dens Kilde laa. (…)\nDer gives frembringende Aander, som behøve mange og store Skjæbner eller Oplevelser for at producere et lille Værk. Det er den Art Poeter, der af hundrede Pund Rosenblade frembringe en Draabe Rosenolie. Og der gives paa den anden Side Talenter, hvis Natur er saa frugtbar, hvis indre Clima saa tropisk, at de af et ganske enkelt dagligdags Livsforhold, som de opleve med den høieste Energi, uddrage hele Rækker af betydelige Værker. De ligne hine træløse Øer i Sydhavet, paa hvilke Passagerer fra et forbiseilende Skib glemme nogle Frugtkjærner, og som ikke mange Aar efter staae bedækkede med mægtige Skove.\nKierkegaard hørte til den sidste Art. Han var uimodtagelig for den store Mængde af Livsindtryk, fordi ganske enkelte tidligt betog ham saaledes, at han aldrig kunde slippe dem og de aldrig gav Plads for nye. Han havde Digterens Trang til at mangfoldiggjøre sig, til af sin Personligheds Lukke at udsende en Skare af forskjellige Skikkelser uden samtidigt at have Digterens Kraft til ved en fuldstændig Omskaben af sine Livsindtryk at give dem selvstændigt Liv uden for sig som Skikkelser, der optraadte i en Rigdom af ham personligt uvedkommende Former eller i ham personligt fremmede, brogede Situationer. Istedenfor Omskabning af Livsindtrykket fandt kun en lettere Omdigtning Sted; istedenfor at forvandle sig selv, formummede eller maskerede han sig. Han samlede sig aldrig saa stærkt som den blotte Tænker, han splittede sig aldrig saa stærkt som den egentlige Digter gjør det (Brandes 1877:76-78).\nEndnu havde han [Balzac] vel ikke oplevet noget, der kunde give hans Frembringelser Lødighed og Værd, men han havde en livfuld, evigt fødende Indbildningskraft og havde læst nok til at kunne give dens Frembringelser en saadan taalelig Form, som var den sædvanlige for Underholdningsstof (Brandes 1882:227).\nDenne Skildring skylder utvivlsomt den tro Gjengivelse af personlige Oplevelser en Del af sit uforlignelige Mesterskab (Brandes 1882:300, om Stendhal).\nCitatet fra Kierkegaard-bogen viser vej til princippet i den dengang banebrydende bog. Det var Brandes’ første selvstændige bog om et enkelt forfatterskab, og målet var at gøre rede for Søren Kierkegaards produktion ved at vise værkerne som reflekser af de afgørende begivenheder eller ’oplevelser’ i hans liv og udvikling: Forholdet til faderen, forholdet til Corsaren og forholdet til Regine Olsen. Brandes søgte – og fandt – den afgørende genetiske sammenhæng mellem liv og værk i de oplevelser, som var digtningens forudsætning. Men det var i øvrigt ikke en forsimplet kausalitet, Brandes opererede med. Hans differentierede udredning af forholdet mellem trang og kraft, mellem tænker og digter, er ganske bemærkelsesværdig, og derfor er citatet taget med i en fyldig form.\ne. Eksempel: Byron-portrættet\nForskydningen i den metodiske og ideologiske tilgang kan tydeliggøres ved at følge Brandes’ opfattelse af en nøglefigur som Byron.\nAllerede i indledningsforelæsningen blev Byron introduceret som den mand, der frembragte omslaget i det store drama: ”Den græske Frihedskrig udbryder, et frisk Pust farer hen over Europa, Byron falder som Helt for den græske Sag og hans Heltedød gjør et uhyre Indtryk paa alle Continentets Forfattere.” (Brandes 1872:13).\nNogle måneder efter udgivelsen holdt Brandes i april-maj 1872 seks forelæsninger om det nyere franske drama. I slutningen af den første forelæsning repeteres og udfoldes Byrons centrale position som et udtryk for og en sammenfatning af den liberale bevægelse:\nMen i Byron selv var Oprørets Aand incarneret. Ved sin Fødsel, sin Legemsdannelse, sin Krig mod Englands farisæiske Opinion, sin af Rousseau paavirkede Kjærlighed til Naturen, sit Had til Civilisationen, der ikke syntes ham at have sat andre Frugter end Pest og Kræft, Krig og Usædelighed stod han som udelukket af Samfundet. (…) Amerikansk Republikanisme, tydsk Fritænkeri, fransk Omvæltningslyst, angelsachsisk Radicalisme syntes forenet i denne ene Aand. Hans Død blev virksom for Frihedens almindelige Sag. Alliancepolitikken troede for alle Tider at have kuet Revolutionsaanden. Ethvert Baand som knyttede Restaurationstiden til Revolutionen var overrevet. Da knyttede denne Digter atter Traaden som der havde udfordredes en Million Soldater til at overhugge. Da i alle Lande Oprørene var blevne undertrykte, da Pressen var blevet kneblet, da Videnskaben havde ydmyget og underkastet sig, traadte Fantasiens Søn, den fuglefrie Digter frem i Skranken og opvakte det forrige Aarhundredes Aand (her citeret efter Fenger 1978:102-103).\nOpfattelsen gentages og varieres i Reactionen i Frankrig (1874), hvor Brandes dels sammenligner litterære typer, dels uden videre griber frem og tilbage mellem dem og de historiske personer Napoleon og Byron:\nNapoleon havde afløst Werther, René og Faust, Byrons prometheiske og desperate Helte afløste Napoleon. Han stemte vidunderligt med Tidens Trang. (…) Det var Oprørsaanden, som spurgte ud af ham og som gjennem hans Mund forenede de unge Slægter til et verdensborgerligt Samfund. (…) Byron løslod alle Lidenskaber. Det gjaldt for ham ikke om at virke paa et enkelt Punkt, men om at revolutionere Sindene, at vække Følelsen af Tyranniet. Alliancepolitikken troede (…) (Brandes 1874:348-349).\nHvor citatet er afbrudt her, stemmer de følgende linjer overens med dramaforelæsningen i foråret 1872, men nu markeret som et citat fra Gervinus’ Geschichte des 19. Jahrhunderts seit den Wiener Verträgen. Brandes lægger sig på efterhegelianeren Gervinus’ standpunkt, at de historisk store individer kun kan forstås på deres sted, at føreren kun er massernes fører, fordi han er udtryk for en samfundsmæssig udviklingstendens.\nI Naturalismen i England (1875) har Brandes sluppet den efterhegelianske anskuelse og den komparative karakteristik til fordel for en biografisk underbygget fortolkning.\nAfsnittet om Byron strækker sig over bogens sidste seks kapitler, i alt mere end 170 sider. I de foregående bind af Hovedstrømninger angav kapitlernes titler et tema eller en problemstilling, men med fremstillingen af Byron løftes navnet op i selve kapiteloverskriften. Det var det længste stykke, Brandes indtil da havde skrevet om én person, og i modsætning til tidligere det første, der er bygget rent biografisk op. Byrons udviklingshistorie skildres med vægt på forældrene og opvæksten, især de afgørende begivenheder og deres betydning i samspil med karaktertrækkene. De betydningsbærende træk reflekteres ikke samfundsmæssigt, men i relation til udviklingen af personligheden. Sammenfattende hedder det om de genvordigheder, Byron kom ud for, at de ”faae deres Betydning derved, at de tidligt henviste Byron, der som Aristokrat saa let kunde være gaaet op i Stands- og Slægtsfølelser, til de Hjælpekilder alene, som den enkelte isolerede Personlighed besad.” (Brandes 1875:378).\nDen begivenhed, som ”fik en afgjørende Betydning for hans Liv” (Brandes 1875:469), var forelskelsen i den unge Teresa Guiccioli. Portrættet er bygget op, så Byrons livshistorie forløber fra tvang til frihed, fra samfund til ener og fra kultur til natur. Byron søger bort fra civilisationen til ”Egne, der laa udenfor al Civilisation, og hvor Individualiteten kunde udvikle sig frit uden Hensyn til nogensomhelst conventionel Skranke.” (Brandes 1875:389). ”Han, der i lige Linie stammer ned fra Rousseau, føler sig heftigt dragen til alle de i ”Naturtilstanden” levende Folk.” (Brandes 1875:390). Det feudale Albanien bliver den ’natur’, hvor den frie verdensborgers individualitet sandt menneskeligt kan folde sig ud. ”Nu opfatter han Frihed i Ordets vide og fulde, almenmenneskelige Forstand. Nu føler han det, at den frie Tanke er Udgangspunktet for alt aandigt Liv.” (Brandes 1875:429).\nAfsnittet ”Byron. Jegets Fordybelse i sig selv” slutter således:\nSaa holder Digteren da sin Gudstjeneste og samler sin Sjæl i Andagt. Han vrager alle ”Afgudshuse”, gothiske Kirker saavel som græske Templer, og ligesom de gamle Persere byggede deres Alter paa de høieste, Jorden overskuende Bjerge, saaledes bøier han sit Hoved i Naturens store Kirke, den som bestaaer af Jord og Luft.” (Brandes 1875:433).\nIkke alene aflægger Byron her kulturen, naturen bliver et paradis og mennesket så oprindeligt som den første Adam. Brandes ser sig henvist til ”Slægtens Urhistorie”. Logisk nok kulminerer den revolutionære ånd på toppen af Alperne:\nPaa de ensomme Høider hinsides Snelinien, hvor menneskelig Svaghed og Blødhed ikke mere trives, der aander hans Sjæl først let, og Alpelandskabet danner sig naturnødvendigt til Ramme om den med dets strenge Vildhed beslægtede Hovedperson. (Brandes 1875:446-447).\nKarakteristisk for den biografiske fortolkning er det på nøjagtigt dette sted, at Brandes via sine egne oplevelser lever sig ind i Byrons situation:\nJeg erindrer, at jeg en Aften paa Rigi Kulm stod og betragtede de smukke Søer ved Bjergets Fod og de smaa Skyer, der langt nede ved deres Speil dreve afsted over dem. (…) Det er Natursyn af denne Art, som have afgivet Materialet til de Aandesyner, som overfalde Manfred. Passus for Passus af Byrons Dagbøger er gaaet over i hans Digt (Brandes 1875:436-437). - Brandes refererer fra artiklen ”Et Par Reisenotitser. (Af en Dagbog)” i Illustreret Tidende 2.5.1869 s. 262; artiklen er baseret på et brev til forældrene 14.8.1868, trykt i Brandes 1978:196-198.\nMan bemærker, at ’oplevelsen’ nu får funktion i to positioner. For det første som et element i det forståede, idet oplevelsen bliver den størrelse, som det litterære værk kausalt kan føres tilbage til; hermed bliver forståelsesrammen bestemt som biografien. For det andet får oplevelsen funktion i selve forståelsen som det hermeneutiske element eller den ligedannethed, der betinger relationen mellem objektet og det fortolkende eller forstående subjekt, her Brandes’ tilsvarende oplevelser på Rigi Kulm.\nByron-kapitlet rummer det paradoksale træk, at Brandes som helt i opgøret med romantikken vælger en romantiker. Et grundlæggende træk her – som allerede i indledningsforelæsningen – er, at det er et reaktionært samfundssystem, der tvinger den frihedssøgende til at vælge ensomheden; i senere fremstillinger får ensomheden absolut værdi, mens familie og samfund skildres som personlighedsnedbrydende.\nI Den romantiske Skole i Frankrig, 1882, får problemstillingen en særlig drejning i en modstilling af George Sand og naturalismen (Balzacs skole, Émile Zola):\nNaarsomhelst Emile Zola vender tilbage til sine Indsigelser mod den idealistiske Roman, glemmer han aldrig at gjøre opmærksom paa de Farer, som denne stadige Pegen ud over de Rammer, i hvilke individet er stillet, denne stadigt fremstillede Trang til større sjælelig og aandelig Frihed, indeholder for Familie og Samfund. […] Han kunde have tilføjet, at han og hans Efterfølgere af Balzac’s Skole overhovedet aldrig have nogen høiere Moral behov end den gjængse eller aabne Udsigt til noget andet Samfund end det, som bestaaer. De har underkastet sig en voldsom Selvindskrænkning, idet de have bundet sig til Skildringen af den af dem iagttagne ydre Virkelighed med Udelukkelse af enhversomhelst af denne Skildring uddragen Slutning. (Brandes 1882:198-199).\nHvis litteraturen og mennesket kun er et produkt af omstændighederne, står verden ikke til at ændre; så bliver positivismen og naturalismen, hvad Brandes allerede i sin disputats kaldte ”quietistisk”, dvs. uden følelse, disengageret (Brandes 1870b:173). Kun når mennesket er frit, åbnes der mulighed for kritik som en appel. Så kan verden ændres. Hvis litteraturen skal kritisere samfundet, kan den ikke nøjes med at være et udtryk for det. ”Det, at en Litteratur lever, viser sig i, at den sætter Problemer under Debat” – det provokerende udsagn i indledningen til Emigrantlitteraturen (Brandes 1872a:15) er en stærk rød tråd i samtlige seks bind Hovedstrømninger.\nMellem 1872 og Brandes’ død i 1927 udkom Hovedstrømninger på dansk i fem udgaver, den sidste i 1923-1924. Dermed nåede oplaget for de enkelte bind op på 14.250 eksemplarer; Emigrantlitteraturen dog 15.250 eksemplarer, fordi dette første bind tidligt, i 1877, udkom i en revideret udgave. Bortset fra fjerde udgave fra 1906 reviderede Brandes alle de nye udgaver.\nDe tyske udgaver indledtes allerede i 1872 med Adolf Strodtmanns oversættelse af det første bind hos forlaget Duncker i Berlin. De næste tre bind udkom i årene 1873, 1874 og 1876; efter Strodtmanns død i 1879 fortsatte W. Rudow og A. v. d. Linden i 1886 og 1896 med de to sidste bind af Die Hauptströmungen der Literatur des neunzehnten Jahrhunderts.\nDa Brandes begyndte at revidere de enkelte bind og som nævnt ovenfor i 1880 aftalte en ny kontrakt om Die Literatur des neunzehnten Jahrhunderts in ihren Hauptströmungen dargestellt med forlaget Veit & Co. i Leipzig, førte det til en retssag, som Brandes tabte. Den redegørelse fra 1887 om revisionerne, som er citeret ovenfor, var et indlæg i denne retssag.\nI 1924 udkom omsider en ”Vom Verfasser neu bearbeitete endgültige Ausgabe”, oversat af Ernst Richard Eckert på forlaget Erich Reiss i Berlin i tre store, tættrykte bind. Bind 3 indeholder et udførligt navneregister.\nDe tyske udgaver hos Duncker dannede grundlag for den polske udgave af de fem første bind (1881-1885), og ligeledes for den russiske af de fire første bind (1881-1893). En oversættelse fra dansk, redigeret af M.V. Lucickaja, udkom i Kijev i 1902-1903. Det fjerde bind blev oversat fra tysk af E. Zauer og udkom med en fortale af E.A. Solov’ev, i Skt. Petersborg 1898; her udkom, ligeledes oversat fra tysk, også de øvrige bind, men ved forskellige oversættere i årene 1895-1900.\nPå russisk udkom Brandes’ samlede skrifter i 12 bind 1902-1903; bind 3-11 indeholder Hovedstrømninger. Hele udgaven kom 1906-1914 i en revideret og udvidet udgave i 20 bind, her findes Hovedstrømninger i bind 5-12.\nFor de polske og russiske udgaver gælder det, at de i lighed med alle andre nye bøger i et ikke nærmere belyst omfang blev underkastet censur.\nEn spansk oversættelse i to bind, men omfattende alle bind Hovedstrømninger, udkom i Buenos Aires i 1946.\nDet var Brandes’ William Shakespeare (1-3, 1895-1896), der i engelsk oversættelse 1896 for alvor åbnede det engelske og amerikanske marked for Brandes’ bøger, senere også det indiske og japanske. Main Currents in Nineteenth Century Literature, oversat af Diana White og Mary Morison, udkom London i seks bind 1901-1905; med tilføjelse af illustrationer igen i 1906 og genoptrykt 1923 og 1924; i 1975 blev udgaven reprinted i New York. Indledningen til værket er i de engelske udgaver reduceret til 3½ side. Det tredje bind, Reactionen i Frankrig, foreligger separat genoptrykt 1960, det fjerde bind om Naturalismen i England foreligger separat genoptrykt i 1957 og 1960, og det femte bind i 1966.\nEn japansk udgave af Hovedstrømninger kom i Tokio i 1915, oversat af Junsuku Suita. Den blev genoptrykt i 1929 og revideret af S. Fukushima i 1953-1954. Brandes forord til udgaven foreligger på dansk, optrykt i Napoleon og Garibaldi, 1917, s. 257-261.\nEn kinesisk udgave af de fire første bind udkom i Shanghai 1936, oversat fra den engelske udgave af Han Shiheng og med udnyttelse af den japanske oversættelse. I 1980-1986 udkom der en kinesisk oversættelse af alle seks bind, genoptrykt 1997 og 2018.\nEn oversættelse til jiddisch udkom i 11 bind i Warszawa 1918-1921.\nUd over de samlede udgaver af Hovedstrømninger foreligger der oversættelse af enkelte bind:\nEmigrantlitteraturen foreligger oversat til finsk (1887).\nDen romantiske Skole i Frankrig er oversat til tjekkisk (1894) og til fransk (1902).\nJulius Moritzen (1863-1946) udgav en kort Brandes-introduktion Georg Brandes in Life and Letters, 1921; i 1924 fulgte i et meget lille format A Guide to Georg Brandes’s ”Main Currents in 19th Century Literature” i serien Little Blue Book (nr. 531), 1924.\nPaul V. Rubow (1896-1972) udgav i 1932 Georg Brandes’ Briller, som behandler elementerne i og forskydningerne i Brandes’ æstetiske anskuelser. Omtalen af de enkelte bind af Hovedstrømninger kan søges via registeret. Rubows lange artikel ”Georg Brandes’ Forhold til Taine og Sainte-Beuve” fra 1916, optrykt i Litterære Studier, 1928, ny udgave 1949, er stadigvæk grundlæggende.\nHolger Ahlenius (1905-1956) udgav i 1932 den receptionshistoriske afhandling Georg Brandes i svensk litteratur till och med 1890. Hans ställning och inflytande.\nGunnar Ahlström (1906-1982) udgav i 1938 Georg Brandes’ Hovedstrømninger. En ideologisk undersökning, som er den første større analyse af hele værket med vægt på temaerne friheden, naturen, mennesket og litteraturen. Senere skrev han en bred introduktion Det moderna genombrottet i Nordens litteratur, 1947, ny udgave 1974.\nHenning Fenger (1921-1985) udgav i 1955 det grundlæggende værk Georg Brandes’ læreår. Læsning, ideer, smag, kritik 1857-1872, fulgt op af et biografisk bind om samme periode, Den unge Brandes, 1957. De to bind er sammenfattet på fransk i Georg Brandes et la France. La formation de son esprit et ses goûts littéraires (1842-1872), 1963.\nThure Stenström (1927-) udgav i 1961 Den ensamme. En motivstudie i det moderna genombrottets litteratur, som indeholder et stort kapitel om Kierkegaard og Brandes, herunder en analyse af Byron-kapitlet i Hovedstrømningers fjerde bind.\nSven Møller Kristensen (1909-1991) udgav i 1964 den nyttige artikel ”Georg Brandes Research. A Survey” i Scandinavica, vol. 3, 1964, s. 121-132. I 1980 bogen Georg Brandes. Kritikeren, liberalisten, humanisten, som er en meget klar udredning af Brandes’ ledende ideer.\nRené Wellek (1903-1995) behandler i sin store kritikhistorie A History of Modern Criticism Georg Brandes i bind 4, The Later Nineteenth Century, 1965, i kapitel 16: ”The Lonely Dane: Georg Brandes”, s. 357-369.\nBertil Nolin (1926-1996) har skrevet den grundlæggende bog om Brandes’ forhold til de europæiske litteraturer: Den gode europén. Studier i Georg Brandes’ idéutveckling 1871-1893 med speciell hänsyn till hans förhållande till tysk, engelsk, slavisk och fransk litteratur, 1965. Et bibliografisk komplement rummer mange detaljerede oplysninger om vanskeligt tilgængeligt stof. Den forholdsvis korte introduktion Georg Brandes i Twayne’s World Author Series, 1976, rummer et fint kapitel om Hovedstrømninger.\nKlaus Bohnen (1941-) udgav i 1980 Der Essay als kritischer Spiegel. Georg Brandes und die deutsche Literatur, som indeholder et introducerende essay og en bibliografi.\nJørgen Knudsen (1925-2017) udgav i årene 1985-2004 en meget omfattende og pålidelig Brandes-biografi i otte bind. Den kom i 2008 i en forkortet etbinds-udgave: GB. En Brandes-biografi.\nEndelig foreligger der fire større antologier med artikler om Brandes, herunder en del om Hovedstrømninger:\nHans Hertel & Sven Møller Kristensen (red.): Den politiske Georg Brandes, 1973.\nHans Hertel & Sven Møller Kristensen (red.): The Activist Critic. A symposium on the political ideas, literary methods and international reception of Georg Brandes, 1980 (Orbis litterarum, Supplement no. 5); heri s. 303-360 Per Dahl & John Mott: ”Georg Brandes – a bio-bibliographical survey”, som rummer en oversigt over Brandes’ bøger og de foreliggende oversættelser til fremmede sprog.\nHarsløf, Olav (red.): Georg Brandes og Europa. Forelæsninger fra 1. internationale Georg Brandes Konference, Firenze, 7-9 november 2002, 2004.\nAnnie Bourguignon, Konrad Harrer & Jørgen Stender Clausen (red.): Grands courants d’échanges intellectuels: Georg Brandes et la France, l’Allemagne, l’Angleterre. Actes de la deuxième conférence internationale Georg Brandes, Nancy, 13-15 novembre 2008, 2010.\nAhlström, Gunnar (1937): Georg Brandes’ Hovedstrømninger. Lund og København\nBjerring-Hansen, Jens (2008): ”Brandes, Brentano og Bernkonventionen. Om Georg Brandes’ revision af Den romantiske Skole i Tydskland”, i Danske Studier 2008, s. 150-167\nBrandes, Georg (1870a): Kritiker og Portraiter. København\nBrandes, Georg (1870b): Den franske Æsthetik i vore Dage. En Afhandling om H. Taine. København\nBrandes, Georg (1872a): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Emigrantlitteraturen. København\nBrandes, Georg (1872b): Forklaring og Forsvar. En Antikritik. København\nBrandes, Georg (1873): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Den romantiske Skole i Tydskland. København\nBrandes, Georg (1874): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Reactionen i Frankrig. København\nBrandes, Georg (1875): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Naturalismen i England. København\nBrandes, Georg (1876): [anmeldelse af Holger Drachmann: En Overkomplet], i Det nittende Aarhundrede, Juli 1876, IV,3, s. 312\nBrandes, Georg (1877): Søren Kierkegaard. En kritisk Fremstilling i Grundrids. København\nBrandes, Georg (1882): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Den romantiske Skole i Frankrig. København\nBrandes, Georg (1883a): Det moderne Gjennembruds Mænd. København\nBrandes, Georg (1883b): Mennesker og Værker. København\nBrandes, Georg (1889): Essays. Danske Personligheder. København\nBrandes, Georg (1890): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Det unge Tyskland. København\nBrandes, Georg (1891): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Den romantiske Skole i Tyskland, 2. udg. København\nBrandes, Georg (1892): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundreds Litteratur. Reactionen i Frankrig, 2. udg. København\nBrandes, Georg (1895-1896): William Shakespeare, bd. 1-3. København\nBrandes, Georg (1906): [forord til Gesammelte Schriften, 1902], Samlede Skrifter, bd. 17, s. 285-289. København\nBrandes, Georg (1907): Levned, bd. 2. København\nBrandes, Georg (1923): Hovedstrømninger i det 19de Aarhundredes Litteratur. Emigrantlitteraturen. København\nBrandes, Georg (1952): Correspondance de Georg Brandes, ed. Paul Krüger, bd. 1. København\nBrandes, Georg (1978): Breve til Forældrene 1859-71, udg. af Morten Borup, bd. 1. København\nGeorg og Edv. Brandes (1939): Brevveksling med nordiske Forfattere og Videnskabsmænd, udg. af Morten Borup m.fl., bd. 1. København\nGeorg Brandes og Emil Petersen (1980): En Brevveksling, udg. af Morten Borup. København\nConrad, Flemming (2006): For læg og lærd. Studier i dansk litteraturhistorieskrivning 1862-ca. 1920. København\nFehrman, Carl (1999): Litteraturhistorien i Europaperspektiv. Från komparatism till kanon. Lund\nFenger, Henning (1955): Georg Brandes’ læreår. Læsning. Ideer. Smag. Kritik. København\nFenger, Henning (1978): Georg Brandes og det nyere franske drama. Teateranmeldelser og dramaturgiske forelæsninger 1865-1872, udg. af Henning Fenger. København u.å. \nGraff, Gerald (1987): Professing Literature. An Institutional History . Chicago\nKnudsen, Jørgen (1994): Georg Brandes. Symbolet og manden. 1883-95. København\nKoch, Carl Henrik (2000): Strejftog i den danske filosofis historie. København\nKönig & Lämmert (1993): Literaturwissenschaft und Geistesgeschichte 1910 bis 1925, hrsg. von Christoph König und Eberhard Lämmert. Frankfurt/Main\nLarsen, Pelle Oliver (2016): Professoratet. Kampen om Det Filosofiske Fakultet 1870-1920. København\nStenström, Thure (1961): Den ensamme. Et motivstudie i det moderna genombrottets litteratur. Stockholm\nWeimar, Klaus (1989): Geschichte der deutschen Literaturwissenschaft. München


Sådan undgår du tolveveje på Apple og Google Maps på iPhone\nIngen kan lide vejafgifter. Hvis du har været i Disney World i Orlando, Florida, ved du, at der er en snigende ekstra omkostning, der kommer, efter at sjov er forbi, når du forsøger at forlade. Heldigvis kan du navigere rundt om disse irriterende tegnefælder med din iPhone. Både Google Maps og Apple Maps tilbyder alternative anvisninger, der giver dig mulighed for at tage (billigere) naturskønne rute og undgå vejafgifter. Især når du kører gennem byer, ved du ikke, at undgå vejafgifter ved hjælp af Google Maps eller Apple Maps er en smart måde at forhindre unødvendige ekstraudgifter. Sådan undgår du vejafgifter ved hjælp af Apple og Google Maps.\nDa GPS har fugleperspektiv, er det nemt for både Google og Apple Maps at finde alternative veje, der gør det muligt at undgå vejafgifter. De to iOS-apps tilbyder dog forskellige måder at gøre dette på. Google Maps har en praktisk funktion, der gør det muligt at slukke vejbaner. Apple Maps på iOS 10 eller nyere giver dig mulighed for at ændre en indstilling for at undgå betalingsveje, men den kan ikke findes i appen. Apple Maps i iOS 9 eller tidligere tilbyder flere ruter og lader dig vide, hvornår en rute du har valgt, har betalingsveje, som giver dig chancen for at vælge et andet sæt retninger for at undgå dem. Da Orlando er berygtet for sine vejbaner, bruger vi det som vores eksempel. Lad os se.\nVil du springe til Apple Maps retningerne? Klik her.\nSådan undgår du tolveveje på Google Maps\nGoogle Maps gør det særligt nemt at undgå vejafgifter ved at lade dig slukke dem.\nHvis du ikke allerede har downloadet Google Maps-appen i App Store.\nÅbn appen og søg efter din destination.\nTryk på knappen Blue Directions.\nSidenote: Du kan trykke på op- og nedpilen ved siden af søgefelterne for at skifte din "fra" og "til", hvis det er nødvendigt.\nIndtast din "fra" adresse eller brug din nuværende placering.\nTryk på de tre lodrette punkter lige i søgefelterne.\nToggle on Undgå vejafgifter, og hvis du altid vil undgå vejafgifter, skal du skifte til Remember Settings.\nTryk på bagpilen for at vende tilbage til kortet.\nTryk på den blå cirkel med en hvid pil pegende op for at begynde at navigere.\nDu kan også lide: Sådan bruger du Google Maps offline\nSådan undgår du tolveveje på Apple Maps\nFør iOS 10 var den eneste måde at undgå vejafgifter med Apple Maps på at vælge en anden rute. Apple Maps vil fortælle dig, om en bestemt rute havde vejafgifter, men det gav dig ikke mulighed for at undgå dem. For de af jer, der bruger iOS 10 og senere, vil du være glad for at vide, at Apple Maps endelig kan oprette vejafgiftsfrie retninger.\nApple Maps giver dig mulighed for at tænde "undgå vejafgifter". Dette gøres i appen Indstillinger, som kan være forvirrende, hvis du forventer at se indstillingen i Apple Maps. At slukke vejbaner:\nTryk på Kørsel og Navigation.\nVeksle på afgifter under Undgå.\nNår du får anvisninger i Apple Maps, vælger den automatisk en rute uden vejafgifter, mere end en, hvis de er tilgængelige.\nDu kan også lide: Sådan ser du om en placering i Maps accepterer Apple Pay\nDet meste af tiden, vil undgå vejafgifter ikke tilføre megen tid til din rejse; selv om det vil tilføje nogle. Men medmindre man undgår vejafgifter, skal man tilføje timer, det er normalt billigere at brænde lidt mere brændstof.\nTop billedkredit: Joseph Sohm / Shutterstock.com


Viralt Skrevet af Henrik Rasmussen | 22.05.19 | 14:45\n22.05.19 / 14:22\nFoto: Video af Martin Chapman\nEn 38-årig far fik i den grad som fortjent, da han både grinede af- og gav et lille puf til en abes penis. Aben kvitterede nemlig ved at tisse ind i bilen.\nDen der ler sidst, ler bedst. Sådan lyder det klassiske ordsprog, og det må i den grad have været en glad lille abe, der kunne trække mest på smilebåndet, da den nærmede sig en bil med fire personer.\nI bilen sad 38-årige Martin Chapman, der var taget i Knowsley Safari Park med sin kone og hans to børn, og her var de kørt ind i det område, hvor der gik aber frit rundt. En særlig abe valgte at komme rigtig tæt på, og den var ikke så lidt fræk.\nMartin Chapman havde åbnet sit vindue på førersædet en lille smule, og her valgte aben at placere sin lille abe-penis. Det fik Martin Chapman til at bryde ud i grin, hvor han jokede med abens lille udstyr, og ikke nok med det, så valgte han faktisk også at give den et lille smølfespark.\nEnhver mand ved, hvor ubehageligt det er at få et smølfespark på sin penis, og aben tænkte derfor også, at den skulle have sin hævn. I stedet for at flytte sin penis fra vinduet, valgte aben i stedet at lade vandet gå, og så tissede den ind i bilen til de fire personer.\nHan fik virkelig taget hævn\nInden familien kørte ind i området med aberne, var de blevet opfordret til ikke at rulle vinduerne ned. Den 38-årige far tænkte dog, at de ville give aberne lidt vindruer, og derfor lod de vinduet stå åbent med ganske få centimeter.\n“Vi lod vinduerne stå åbent en lille smule, så vi kunne give aberne nogle vindruer. Folkene i parken anbefalede os at holde vinduerne lukkede, men det var bare for sjov, og det var kun en lille smule åbent,” fortæller Martin Chapman ifølge LadBible, inden han uddyber historien.\n“Hurtigt kom der en abe hen og satte sig på bilen, og han ville hurtigt afmærke sit territorium. Så han forhindrede andre aber i at komme i nærheden. Vi var alle sammen flade af grin, fordi hans penis stak ind gennem mit vindue, så jeg tænkte, at jeg ville give den et lille smølfespark - men han fik virkelig taget hævn,” lyder det fra den 38-årige far, der hurtigt fik renset både inder- og yderside af bilen.\n“Han begyndte at tisse, og så prøvede jeg at lukke vinduet. Men hans hænder sad stadig deroppe, så jeg kunne ikke lukke det helt, og så fik jeg bare tis over alt på mine ben,” siger han.\nSelvom den 38-årige far blev overdænget med abe-urin, så kunne han fortsat grine af situationen bagefter. Han fortæller, at han arbejder som murer, og at han alligevel altid kommer beskidt hjem. Han er dog chokeret over, at videoen han uploadede på de sociale medier, allerede er set mere end en million gange.


Kender du én, som går med selvmordstanker? | Helbredsprofilen.dk\nKender du én, som går med selvmordstanker?\nMarlene Kirketerp, Psykolog\nKender du - eller har du mistanke om én, som går rundt med selvmordstanker? Hvis du gør, er det være vigtigt at tage det alvorligt og handle på din mistanke. Vi ved, at de fleste i virkeligheden ikke ønsker at dø, men har et ønske om at forandre livet til det bedre.\nHar du mistanke om selvmordstanker?\nKender du én, der har selvmordstanker eller har forsøgt at tage livet af sig? Måske går du og overvejer, hvad du kan gøre – eller hvad der er det rigtige at gøre. Og hvornår er det rigtige tidspunkt at gøre noget? Måske spekulerer du også over, hvor alvorlig vedkommendes overvejelser om selvmord er? Eller måske har vedkommende aldrig sagt noget, men det er blot en mistanke, du har?\nØnsker forandring - ønsker ikke at dø\nAt være nærtstående til en person, der er så plaget af sit liv, at vedkommende ikke længere har lyst til at leve, er en meget stor belastning. Jo mere du går og overvejer situationen, jo mere urolig og ængstelig kan du blive. Vi ved, at mange mennesker, der har selvmordstanker, ikke har noget ønske om at dø. De har snarere et ønske om forandring. De ønsker hjælp, så det ubærlige bliver mindre smertefuldt. Hjælp til at forandre livet til det bedre.\nSpørg ind til selvmordstankerne!\nDer er flere ting, som du kan gøre i den situation for at hjælpe den selvmordstruede:\nDu kan tale med vedkommende og spørge direkte, om han eller hun har overvejet selvmord.\nNår du taler med personen, er det vigtigt, du har god tid. Vær imødekommende og omsorgsfuld. Du må gerne vise din følelser – også din bekymring og fortvivlelse.\nDu skal tage overvejelserne alvorligt, og du bør ikke bagatellisere de problemer, som er årsagen til, at vedkommende overvejer at tage sit eget liv. Det er vigtigt, at du bryder tabuet og afviser at sige ja til ikke at fortælle om selvmordstankerne til nogen.\nFå professionel hjælp!\nDu kan hjælpe den selvmordstruede til at finde professionel hjælp. Der er professionel hjælp at hente hos diverse telefontjenester, egen læge, en psykolog eller psykiatrisk skadestue.\nDu må meget gerne tilbyde at ledsage personen til den hjælp, vedkommende vælger.\nDet er vigtigt, at du opfordrer personen til at være ærlig overfor den professionelle og fortælle om selvmordstankerne. Du kan eventuelt tilbyde at fortælle den professionelle, hvad du ved.\nKontakt personens egen læge!\nHvis du står i den situation, at en person fortæller om selvmordstanker, eller din mistanke om selvmordstanker forstærkes under samtalen, men personen nægter at søge professionel hjælp, skal du kontakte vedkommendes egen læge – med eller uden personens accept.\nDu skal forklare, at du er nødt til at reagere på noget så alvorligt som selvmordstanker, og at du handler, fordi du holder af vedkommende.\nNår I har fundet den rette professionelle hjælp, erstatter hjælpen ikke din betydning og tilstedeværelse. Du skal fortsætte med at have kontakt med den selvmordstruede og vise, at du fortsat holder af vedkommende.\nVær opmærksom på, at du måske også har brug for at tale med nogen. Det er tungt at vide, at én man holder af, har det så skidt. Derfor kan det være godt at tale med venner, familie eller andre, som du har tillid til.\nAndre kan godt forstå, at du har det svært. En anden mulighed er at gøre brug af de samme telefontjenester, der rådgiver selvmordstruede. De rådgiver også de pårørende.\nHer kan du få råd og vejledning omkring selvmordstanker\nFind den psykiatriske skadestue eller psykiatriske akutmodtagelse, der er tættest på dig på her >>\nBor du i Region Sjælland kan du få hjælp her >>\nSøg hjælp hos Livslinien her >>\nSøg hjælp hos Starlinjen her >>\nSøg hjælp hos Sct. Nicolai Tjenesten her >>\nSøg hjælp hos Sjælesorg på nettet her >>\nSøg hjælp hos Psykiatrisfonden her >>\nDe pårørende har det også svært\nAt være pårørende til et menneske med psykisk sygdom\nKatinka Bonde Lind, Sygeplejerske\nInd imellem kan det være hårdt\nPia Nielsen, hendes mand Finn Nielsen har PTSD\nHvordan kan du hjælpe en, som har en psykisk sygdom?\nI dag har vi større forståelse for hinandens behov\nHvad gør jeg, hvis min pårørende ikke ønsker hjælp?


Landekode / forvalg Nederlandene\nTallet foran områdenummeret skal ikke indtastes her. Ud af nummeret '02021 112021' får du sammen med landekoden '+31 2021 112021'.\nOmrådekoderne / forvalg for Nederlandene...\nlandekode / forvalg for Nederlandene er +31 (0031). Hvis du er uden for Nederlandene, og du vil ringe til en person i Helmond, , skal du udover landekode / forvalg have landekode / forvalg for det land, du ønsker at ringe til. landekode / forvalg for Nederlandene er +31 (0031), så hvis du er i Danmark, og du vil ringe til en person i Helmond, , skal du prefikse personens telefonnummer med +31 492. Nulet foran områdekode er udeladt i dette tilfælde. For det fiktive telefonnummer 9012021 er forvalg / områdekoden 0492 og landekode / forvalg +31, det nummer, der skal ringes op, er +31 492 9012021.\nPlustegnet i begyndelsen af telefonnummeret kan normalt bruges i dette format. Det er imidlertid mere almindeligt at erstatte plusskiltet med en række numre, der advarer det telefonnetværk, som du vil ringe til et telefonnummer i et andet land. ITU anbefaler at bruge 00, som også bruges i mange lande, herunder alle europæiske lande. Som et alternativ til +31 492, som du skal placere foran telefonnummeret til en person i Helmond, for at ringe dem fra Danmark, kan du også bruge 0031 492. For det fiktive telefonnummer 9012021 er forvalg / områdekoden 0492 og landekode / forvalg 0031 (Nederlandene), det nummer, der skal ringes op, er 0031 492 9012021.\nHvis abonnenten ringes op på et mobilnummer, betyder det ikke noget i hvilket land den mobile enhed er placeret. Hvorvidt opkaldet er et internationalt opkald, og om landekode / forvalg – i dette tilfælde +31 (0031, Nederlandene) – skal specificeres, afhænger udelukkende af, om mobiltelefonen, der er blevet ringet op, bruger en mobiltelefonudbyder fra det samme land som den, der ringer op. Placeringen af den mobile enhed gør ingen forskel. Under visse betingelser kan placeringen dog gøre en stor forskel, når det gælder opkaldsafgifter. Så snart en mobilenhed ringer til et fremmed mobilnetværk, tilkommer der roaming-afgifter. Disse gebyrer bæres af ejeren af det pågældende udstyr, uanset om han eller hun er den kaldte part eller har ringet til en anden. Roaming-afgifter er stort set afskaffet inden for Den Europæiske Union, så der opkræves ingen ekstra afgifter, når du bruger en mobilenhed i et andet europæisk land. Uden for Den Europæiske Union medfører dette dog ofte et højt tillæg. Roaming-afgifter er især høje i fly og på skibe, der er udstyret med en mobil netværkscelle. Det anbefales derfor, at man selv undersøger roaming-afgifterne på forhånd, når man er i udlandet, eller at være på den sikre side ved at lade enheden være i flytilstand under hele din rejse.\nOmrådenummer Nederlandene (Telefonnummer / Kaldenummer)


Negativ skat modellen 2010\n1. January 2011 Michael Husen Tidligere finansieringsmodeller\nPer Sørensens model fra 2010\nResumé: UBI har form af et skattefradrag eller udbetales som en negativ skat. Al indtægt derudover beskattes med en fast skatteprocent (flad skat). Beløbene gælder for året 2010.\nUdarbejdet af Per Sørensen 2011\nDe første spørgsmål, man som fortaler for indførelse af basisløn møder, er oftest: “Hvor skal pengene komme fra?” og “Kan det gennemføres uden en voldsom forøgelse af det offentlige budget?”\nDe beregninger, der er gennemført i modellen nedenfor, har udelukkende til formål at besvare det sidste spørgsmål, altså at påvise, at det er muligt at indføre en basisindkomst på højde med den nuværende kontanthjælp stort set inden for rammerne af det gældende skatte- og afgiftstryk. Om pengene skal komme fra indkomstbeskatning, ejendomsbeskatning, forbrugsafgifter, selskabsskatter, grundskyld , Tobinskat eller hvad der ellers kan tænkes, er for så vidt uvedkommende for tanken om basisindkomst.\nDer er i modellen som sammenligningsgrundlag til det nugældende skatte- og afgiftssystem valgt en flad indkomstskat kombineret med en skatterabat svarende til basisydelsen. Begrundelsen herfor er udelukkende, at det derved er muligt på en enkel måde at beregne virkningen for de modelfamilier, finansministeriet opererer med.\nSvarende til, hvad en række nobelpristagere i økonomi har foreslået, kunne man skrotte de eksisterende sociale fordelingsmekanismer og i stedet indføre, hvad nogle kalder negativ skat og andre basisindkomst.\nDette system går i al sin enkelhed ud på, at alle pålignes en flad skatteprocent af deres indtægt. Den derved beregnede skat fratrækkes et beløb, der svarer til en defineret fattigdomsgrænse. Hvis forskellen er negativ, udbetales den af skattemyndigheden til skatteyderen.\nRationalet i at lade skattemyndighederne udmønte omfordelingen består i at de vel når alt kommer til alt er den myndighed, der har størst indsigt i borgernes økonomi, selv om den naturligvis ikke er fuldkommen.\nVi kunne i Danmark ansætte “skatterabatten” til kr. 96.000 for personer over 25 år hvilket nogenlunde harmonerer med folkepension og bistandshjælp efter skat, og et noget lavere rabat beløb, f.eks svarende til SU-ydelse for personer mellem 18 og 25 år.\nHvad ville en sådan ordning koste, og hvordan kunne den finansieres? I tabel 1 er den samlede udgift beregnet:\nTabel 1: Befolkning pr. 1/1 2011\nAldersfordeling Antal personer Basisydelse pr.\nperson Total Mia. kr.\n0 – 18 år 1.275.500 0 0\n19 – 24 år 417.500 58.000 24,2\n25 år opefter 3.900.000 96.000 374,4\nFremskaffelse af dette beløb kan ske gennem\nBortfald af indkomstoverførsler\nOmlægning af indkomstbeskatningen\nad 1: Bortfald af indkomstoverførsler:\nI tabel 2 er opregnet statens udgift til indkomstoverførsler, som falder bort til fordel for basisindkomsten.\nTabel 2: Indkomstoverførsler i 2010:\nSyge- og barselsdagpenge 24,9\nSparede overførsler 236,3\nad 2: Omlægning af indkomstskat:\nIfølge Skatteministeriets tabel: Fordeling af indkomster og fradrag samt skat og AM-bidrag i 2010 var den samlede skattepligtige indtægt i 2010 956,6 mia.kr. og den pålignede indkomstskat 322 mia. kr, heraf 12,5 mia. i ejendomsværdi, netto 309,5 mia. kr.\nDa den samlede skattepligtige indkomst i 2010 indbefattede de ovennævnte 236,3 mia. kr. der bortfalder,kan skatteydernes samlede egenindkomst beregnes til 720,3 mia. Beskattes dette beløb med en flad skat på 60% bliver det samlede provenu 432,2 mia. kr.\nTabel 3: Virkning af skatteomlægning:\nSkatteprovenu, negativ skat model 432,2 mia.\nNuværende provenu 322,0 mia.\nHeraf ejendomsværdiskat -12,5 mia. 309,5 mia.\nØget skatteprovenu 122,7 mia.\nI tabel 4 vises den samlede virkning af bortfaldet af indkomstoverførsler og skatteomlægning:\nForøget skatteprovenu 122,7 mia.\nBortfald af indkomstoverførsler 236,3 mia.\nad 3: Administrative besparelser:\nDet fremgår af overstående beregninger, at der mangler ca. 40 mia. før indtægter og udgifter balancerer, men forskellen bør let kunne dækkes af administrative besparelser ved at lade SKAT administrere systemet. Det er ikke muligt at angive hvor store besparelser, der er forbundet med forenklingen, men som kuriosum kan nævnes, at beskæftigelsesministeriet i 2010 brugte ca. 16,4 mia. til aktiv beskæftigelsesindsats.\nEn skatteprocent på 60 synes umiddelbart at være eksorbitant høj, og det kan derfor være betimeligt at sammenligne “skattebyrden” i det foreslåede system med den nuværende situation.\nTil det formål er i tabel 5 benyttet skatteministeriets 7 modelfamilier:\nIndkomst i eksempel 1 er efter neg. skat-modellen lønindkomst uden den supplerende understøttelse, der er indeholdt i det nugældende system:\nSkatten i neg skat-modellen beregnes sådan: 60 procent af kr. 209.116 er kr. 125.469. Rest til forbrug: kr. 83.146\nDertil skal så lægges skatte-rabatten på 96.000.\nHerefter bliver rådighedsbeløbet kr. 179.646\nTabel 5: Skatteministeriets 7 modelfamilier:\nNeg. skat model\n1. Enlig delvis ledig LO’er\n*) heraf dagpenge 67.676, hvoraf ca. 2/3 = kr. 45117 er statstilskud, som bortfalder i neg.skat modellen\nSkat og bidrag i pct. af indkomst1)\n60% minus 96.000\n2. Enlig LO-arbejder i lejebolig\n3. LO-ægtepar i ejerbolig med 2 børn\n60% minus 192.000\n4. Privatansatte funktionærer i ejerbolig med 2 børn\n5. Direktørfamilie i ejerbolig med 2 børn\n6. Enlig pensionist med ATP i lejebolig\n*)Heraf til beskatning\nATP kr. 17.393\ngrøn check 1.300\n7. Pensionistægtepar med ATP i lejebolig\ngrøn check 2.600\nDet ses, at skatten kun stiger væsentligt for indtægter i millionklassen. Den betydelige stigning i rådighedsbeløbet for samboende pensionister skyldes, at den foreslåede model i modsætning til den bestående er individbaseret,\nLad os nu bedømme dette system ud fra kriterierne om\nminimale transaktionsomkostninger og\nUdligningseffekten: I og med at det udelukkende er størrelsen af egenindkomsten, der afgør hvor meget den enkelte borger skal betale til eller modtage fra de offentlige kasser og på grund af den indbyggede progressivitet i beskatningen, er det rimeligt at konstatere, at systemet har en betydelig større udligningseffekt end det bestående. Der er en klar forskel mellem nydende og ydende på et givet tidspunkt, men man bliver ikke fastlåst i en af grupperne. Så snart ens økonomiske situation ændrer sig i opadgående eller nedadgående retning, skifter man status.\nTransaktionsomkostningerne: Det vil formentlig kun betyde en marginal forøgelse af SKATs arbejdsopgave at administrere den negative skat, medens der er massive besparelse i kommunernes af det hundredtal af tilskudsordninger, man i dag administrerer.\nMan må naturligvis ikke foregøgle, at er så enkelt, som det er beskrevet ovenfor. Der vil også i et fordelingssystem baseret på en basisindkomst være grupper af mennesker såsom handicappede og enlige forsørgere, der har behov for tillægsydelser.\nDe beregninger, der er foretaget af skatteprovenuet i det foreslåede system, baserer sig på at basisindkomsten, (skatterabatten) tildeles de 4. mill. nuværende skatteydere, nogenlunde svarende til antallet af indbyggere over 18 år. Man kan argumentere for at forsørgere af børn og under under 18 år tildeltes en ydelse af passende størrelse til afløsning af det nugældende børnetilskud.\nUønskede adfærdsændringer: Tilhængere af ideen om en ubetinget basisindkomst bliver ufravigeligt mødt med argumentet: “Hvis man kan få penge for ingenting at lave, så er der alt for mange, der lægger sig på sofaen.” Ordningen vil få en dynamisk virkning, der vil få vort økonomiske system til at bryde sammen.\nIronisk nok møder man også denne reaktion fra mennesker, der samtidigt hævder, at det nuværende niveau for f.eks. kontanthjælp er absolut utilstrækkeligt. Argumentet kan måske have en vis gyldighed for unge under 25 år, der måske vil have mindre incitament til at skaffe sig en uddannelse, men dette kunne løses ved at nedsætte basisindkomsten for denne gruppe til noget, der svarer til det nuværende SU niveau.\nTilhængere af den ubetingede basisindkomst er overbeviste om, at tilstrækkeligt mange vil vælge at supplere basisindkomsten for at skaffe sig en forbrugsmulighed udover, hvad en basisydelse på niveau med den gældende kontanthjælp tillader, nok til at holde samfundets hjul kørende. Hertil kommer, at man vil være sikker på at få lov at beholde halvdelen af hver krone, man tjener. Det er man i dag langtfra, hvis man er på kontanthjælp eller anden ydelse, hvor der sker modregning, såfremt man skaffer sig en indtægt. Dette vil kunne øge arbejdskraftudbuddet og overskygge virkningen af de formentlig ganske få, der vil vælge sofaen.\nIndførelse af en ubetinget basisindkomst vil endvidere løse en række uønskede problemer ved det nuværende system:\nDet vil løse det politiske problem med at fastsætte en pensionsalder og overlade det til hver enkelt borger at beslutte, hvornår vedkommende vil vælge at forlade arbejdsmarkedet.\nNystartede virksomheder tjener typisk ikke nok til at forsørge iværksætteren de første år efter starten. Basisindkomstenvil afhjælpe dette problem, da ydelsen opretholdes. Til gengæld beskattes et eventuelt overskud fra den første krone, idet basisindkomsten erstatter bundfradraget.\nSkuespillere, forfattere, malere og andre udøvende kunstnere må ofte i kortere eller længere tid forlade sig på dagpenge eller kontanthjælp på grund af manglende indtægt og bliver derved underkastet reglen om at stå til rådighed for arbejdsmarkedet, skrive ansøgninger og deltage i aktivering. En ubetinget basisindkomstvil sikrekunstnerne et livsgrundlag, mens de arbejder med deres projekter naturligvis med fuld beskatning af den indtægt, de opnår, når de får et engagement eller afsætter deres arbejde.\nNår indkomstoverførsler bliver en statsopgave, undgår man den skævhed i de kommunale budgetter, der i dag opstår ved at bistandsmodtagere ikke er jævnt fordelt i hele landet. Behovet for økonomisk udligning mellem kommunerne vil derfor blive stærkt reduceret.\nI en række lande diskuteres ideen om en ubetinget basisindkomst relativt livligt. Det er lidt paradoksalt, at vi ikke diskuterer ideen i et land, der uden at øge beskatningen kunne indføre en sådan, fordi vi faktisk bruger pengene, blot på en besværlig og utilfredsstillende måde.\nGrunden hertil er formentlig, at det politiske spil kun tillader “reformer”, der ender op med at ingen efter “reformen” må have hverken mere eller mindre, end de havde før.\nFor en udenforstående minder dagens politiske dans om mennesker, der går rundt med hånden på en plakatsøjle og føler sig spærret inde.


Køb protein-latte (kaffe) | MYPROTEIN™\nVores lækre varme drik med højt indhold af proteiner og kaffe består af en unik kombination af mælkeproteinkoncentrat, kaseinhydrolysat og micellært kasein. Den hjælper til at øge dit proteinindtag samtidig med, at du indtager din daglige morgendrik.1\nOver 15 g protein pr. portion\nIndeholder 10 % kaffe\nKoffein booster koncentration og parathed1\nDenne varme drik indeholder 15 g protein af høj kvalitet pr. portion, som støtter din indsats i træningscentret og hjælper dig med at nå det, der kræves, for at øge og opretholde vigtig muskelmasse.2 Du kan arbejde målrettet mod dine mål, selv under kaffepausen.\nOg med under et halvt gram fedt er den perfekt til at hjælpe dig gennem dagen1 uden at ødelægge dit hårde arbejde i træningscentret.\nHvornår kan du nyde protein-latte?\nDenne latte-blanding med autentisk smag er perfekt sammen med din morgenmad, på kontoret, eller når du har brug for et skud koffein.\nHvad kan du nyde samme med protein-latte?\nGiv dig selv en god start på dagen, og indtag den sammen med en skål af vores 100 % instant havregryn. De indeholder 62 g protein pr. portion, har et lavt indhold af sukker og er rige på fibre. De er derfor perfekte at lave grød med.\nOpbevares på et køligt, tørt sted væk fra direkte sollys. Dette produkt kan indtages sideløbende med en aktiv livsstil og en afbalanceret kost. Egnet til vegetarer.\nFor allergener, se ingredienser i fed. Indeholder måske gluten og æg.\nLattesmag: Proteinblanding (61%) (Mælkeprotein Proteinskoncentrat, Micellar Kasein(mælk), PeptoPro*®* (Kaseinhydrolysat) (Mælk), Skummetmælkspulver), Instantkaffe, Maltekstrakt (Gluten), Smagsstof, Sødemiddel (Sukralose).\nIndhold på 25g:\nEnergi (kJ / kcal): 339/80\nKulhydrater: 4,4 gheraf sukkerarter: 4,3 g\nEnergi (kJ / kcal): 1356/320\nKulhydrater: 17,6 g\nSmagen er okay, men produktet klumper vildt, selv efter at have rørt produktet nøje. Det er svært at drikke med alle de klumper. Ville ikke anbefale.\n08-03-20 af Ali\nklumper helt vildt\nden er virkelig svær at få fri for klumper\n30-04-16 af lars\nDenne latte er fantastisk! Smagen er helt i top, og så er den super let at lave. Perfekt, når man gerne vil nyde en lækker latte uden at få dårlig samvittighed.\n04-01-15 af Malene Sørensen\nDette produkt er klart en af mine favoritter! Super nem at lave, og har en helt fantastisk smag og tekstur.\n18-12-14 af Malene\nMP Fade Graphic Training Short Sleeve T-Shirt til mænd - Mørkeblå


Liderlige danske kvinder - Sex dating\nHun er speaker p Disney Chanel og bruger 200.000. Mske har cougaren fet de brn, hun skal have, og hvis han selv har brn og ikke vil have flere eller slet ikke nsker..\nEarly political career In 1986, while an international affairs fellow of the Council on Foreign Relations, Rice served as special assistant to the director of the Joint Chiefs of Staff. We take no responsibility..\ntillader undertrykte nationer at beskytte eget landbrug, industriproduktion og servicevirksomhed for at kunne udvikle en selvstndig konomi. Str man overfor en uoverskuelig samfundsstruktur, der gr det vanskeligt at forst, hvorfor man som kvinde bliver den lille, overfor genstridige eller ligefrem voldelige mnd, overfor en arbejdsgiver, der lever fedt p, at kvinderne er billigere og nemmere arbejdskraft. Tanker som jeg er ikke opfindsom nok, hmningsls nok, snver gave 30 r nok, udholdende eller villig nok stortrives. Kvinden oplever en hj anseelse, hvis hun tager alt det orlov, hun overhovedet kan skrabe sammen, mens hendes brn er sm - uanset hvad det koster hende bde p kort og lang sigt, hvorimod hun vil opleve, at anseelsen daler i takt med, at hendes.\nFlotte kvinder over 50, Fede kvinder billeder, Gaveideer til kvinder, Lkre kvinder over 40,\nMen ogs det gr vi bedst, hvis vi, der ved, hvor skoen trykker, frst sammen formulerer vores krav og behov. Et rs flles barselsorlov med fuld. Undersgelser viser, at mange helt unge sger veninder piger har grnseoverskridende sex. Danmarks bedste bryster - vi har masser af bryster : store, flotte, runde, dejlige,. Hvis den ugentlige arbejdstid blev nedsat generelt ville det betyde, at langt flere kvinder ville kunne deltage i arbejdsmarkedet p lige vilkr og med lige. Og ingen kulturforskelle kan retfrdiggre, at borgere i et samfund ikke stilles lige for loven eller bydes samme vilkr og muligheder.\nHvad skal jeg nske mig kvinde\nDerfor har hun da ogs et bud p, hvordan mnd kan gribe det. F inspiration til andre alternative gadgets til hende lige her: Til hende, der gr op i sknhedsprodukter Hvis du vil vkke\nJuli 2010.3D ark med blomster med 30 r Rigtigt flot 3D ark til kortfremstilling med flotte.13:07 #8 Luk Medlem siden 283 startede debatter 5674 skrevne indlg Sidst online Luk Medlem siden 283 startede debatter\nWhy do I have. Foldekort klassisk - standardpapir - dobbeltsidet 10 stk. Nogle er mere til forklelse i form af perlende bobler serveret i et luksurist champagneglas, den klassiske blomsterbuket i en vase udvalgt\nNsker til 50 rs fdselsdag\nNsker til kvinder\nGave til ham 20 r\nGave til 18 rig\nGave til hende 50 r\n18 rs fdselsdag nsker\nPerfekt gave til kresten


Holte 2017: De 20 mest populære lejligheder til leje i Holte - Airbnb, Danmark\nHolte · Når som helst · 1 gæst\nLotte er en venlig og fleksibel vært, værelset er lyst og rummeligt med en stor seng. Lotte is an easygoing and flexible host, the room is light, spacious with a large bed.\nVærten, Lotte, var meget rart og forekommende. I øjeblikket i hendes hus var ren ferie. Værelset var store, lyse og munter. Kvarteret er roligt og fredeligt. I mellemtiden praktisk i den forstand, at det var en kort afstand til resturant og innkjoepsmuligheter. Bus og s domstol var heller ikke langt væk. Desuden tilpasses langt væk Koebenhavn. Alt i alt, håber at komme tilbage på et senere tidspunkt. Omar\nMeget flot familie bor i en grøn del af CPH. Hvis du kommer til cph at slappe af og have noget frisk luft er det et godt sted at gøre det. Room er også meget store, så du kan sætte dine ting eller studere / arbejde. Jeg havde også mulighed for at mødes med dem lege med hunden (Soffie) Alt i alt var det en fornøjelse for mig at bo og vide om familien :)\nVærelset er lyse og rene, som er resten af lejligheden. Lotte var en behagelig, professionel og no-nonsense vært. Jeg anbefaler.\nPrivat værelse i Holte\nDe fleste er allerede blevet sagt om Haiying's hjem, så med risikoen for at gentage tidligere udsagn; Hjemmet er dejligt og stort set ret, en dejlig seng og afstande badefaciliteter. Køkkenfaciliteterne er ikke til en gourmetrestaurant, men det er tilstrækkeligt at lave et afstamningsmåltid. Haiying's varme og hendes serviceindhold sammen med leveret morgenmad og små godbidder på dit værelse giver dig det hyggelige indtryk. Jeg nød opholder sig der selvom det var kun et kort besøg.\nRart sted at bo. Masser af plads med stort køkken. Lille badeværelse men okay.\nJeg var på forretningsrejse og havde kun brug for et sted at sove og arbejde om aftenen. Stedet var meget stille, så jeg havde en god søvn. Nem shopping i nærheden og tæt på bus og tog. Kvarteret er også meget flot og forskelligt fra den by, jeg har besøgt mange gange. Haying er også en meget venlig vært.\nJeg var i Virum på forretningsrejse. En behagelig seng og evnen til at få noget arbejde gjort stedet perfekt til formålet med min rejse. Haiying er desuden en meget venlig og carring vært. Jeg kan give stedet og hende mine yderste anbefalinger.\nVi fik en masse frihed til at være os selv, vaske tøj og lave mad. Mistede et bord vi kunne sidde på begge sider af. Ganske ok senge, meget flot værtinde.\nHaiying er venlig og kommunikativ. Vi sætter pris på vaskemaskine og tørretumbler.\nHaiying er en flot og tilgængelig vært, der får dig til at føle sig godt tilpas :)\nVærten var meget rart og super fleksibel. Fremragende beliggenhed og fantastisk lejlighed ved siden af en oversættelse og nogle butikker-så det var let at komme rundt et godt sted at bo!\nPernille er en meget glad og imødekommende person og det var nem kommunikation før-, under- og efter mit korte ophold.\nDejlig lejlighed, rent og pænt. God stor seng, rummelige stuer. Tæt på P-plads med gratis parkering. Tæt på indkøb. Vi kommer gerne igen.\nRegistrerede enhed var som beskrevet. Vores vært var meget rart, hun var meget fleksible med check ud tid giver os sen check ud. Placeringen er stor, nærliggende togstation, flere butikker, herunder købmandsforretninger.\nLys 2 værelses lejlighed på 2. sal i Virum. Vil du væk fra storbyens larm, men stadig have den indenfor rækkevidde er denne lejlighed ideel. Her er roligt, lyst og meget familiert. Her er ikke fest og farver til den lyse morgen, og henvender sig til det voksne publikum.\nVirum er en meget stille og rolig by, med smukke omgivelser. Det er tæt på Lyngby sø og Frederiksdals skønne skov.\nPlads til én person.