Fragments de camins i curses: Belchite\nComencem la jornada al bell mig de la Serra de Pàndols, a la cota 705, un lloc on es van lliurar durs combats i on trobem el monument erigit en memòria de la lleva de 1941, coneguda popularment com la lleva del biberó. Fa un dia de fort vent que ens fa pensar com devien ser aquells dies de guerra quan feia mal temps. Des d’aquest punt elevat podem veure una bona part dels llocs on es combatre al llarg d’aquells 115 dies.\nEl vídeo i el plànol de la zona que veiem en la nostra visita al Centre d’Estudis Batalla de l’Ebre (C.E.B.E.) de Gandesa ens ajuda a comprendre millor alguns aspectes d’aquella batalla. En les diferents sales podem contemplar material, fotos i informació diversa dels dos bàndols. Tampoc no entenem com aquest Centre no està integrat dins la Ruta de la Pau que es promou des del Centre d’Interpretació 115 dies de Corbera d’Ebre. Sembla que d’alguna manera no hi ha voluntat de posar-se d’acord i tots volen posar-se medalles.\nEncara que està lluny, tenim decidit arribar-nos fins a Belchite, un altre dels pobles que s’ha conservat tal com va quedar després de la guerra incivil. Abans de posar-nos en ruta visitem una altra zona de trinxeres.\nBelchite és diferent a Corbera. D’entrada el poble nou va ser construït per presoners de guerra. Totes les cases són iguals. D’alguna manera que no sabria explicar, recorden una caserna militar i per acabar-ho d’adobar als carrers encara resten noms com “Calle del 18 de Julio” i “Calle Calvo Sotelo”. Em sembla insultant que després de més de 30 anys de la mort del dictador i al costat d’un poble destruït per la guerra que ell va provocar, encara subsisteixen aquests noms al carrers.\nLes cases i carrers derruïts de Belchite donen una sensació d’abandonament que no ens va donar Corbera. Dos esglésies molt grans, la torre del rellotge i convent ens fan pensar que aquest era un poble més gran, més ric i amb un cert interès arquitectònic que segurament no tenia Corbera. Però hi ha una diferència considerable a Corbera són els propis habitants del poble els que decideixen reconstruir les cases en un altre lloc, aquí no els van deixar reconstruir-lo i el van mantenir com a record i forma d’escarment.\nBelchite ens deixa un mal gust de boca i el viatge de retorn a Beseit encara és llarg. Amb aquesta visita volem donar per tancat el capítol Guerra Civil per aquestes vacances.


Preu laboral: el cost del treball a la indústria, país per país | Webjetive\nSeleccioneu el Dates i estats que us interessen per comparar el cost del treball, en dòlars.\nLes dades sorprendran més d’un: el cost del treball en la indústria manufacturera a França és un 12% inferior a la inferior D’Alemanya, segons el Departament de Treball dels EUA, que va comparar el preu de la feina horària de 34 països de tot el món durant el període 1996-2011. Un cost laboral que inclou un salari brut i les contribucions de salut i jubilació\nEl 2011, el país amb la plantilla més cara és Noruega, amb el temps de treball xifrat a 64,15 dòlars, enfront de $ 2.01 per a Filipines, La nació menys costosa d’aquest rànquing.\nSi mirem el cas de França, es poden dibuixar diversos ensenyaments. L’evolució bruta primer: entre 1996 i 2011, el cost de l’obra horària a la indústria francesa expressada en dòlars va augmentar un 51%.\nUna figura que pot impressionar, però que està molt per sota de la mitjana dels països retinguts (+ 85%). Una mitjana acumulada per països de baix cost com Hongria (+ 194%) o Mèxic (+ 113%), però també per les economies desenvolupades: Austràlia (+ 141%), Irlanda (+ 136%) en particular.\nCompareu l’hexàgon amb els països que semblen. Alemanya, hem vist, és el 2011 un 12% més car, però aquest cost addicional s’ha reduït considerablement des de 1996: aquest any, el preu del treball en la indústria va ser un 19% més alt a l’estranger que “a França.\nLa bretxa també s’ha reduït amb el veí del Sud, Espanya, però això és per a l’avantatge de la competitivitat francesa. Mentre que l’hora de treball a l’hexàgon va ser un 80% més car que a la Península Ibèrica el 1996, és avui “només” un 48% més car.


L'Ajuntament de VNG participa en la constitució de l'Associació de Municipis per l'Energia Pública\nLa nova entitat, formada per 47 ajuntaments i dues entitats, aposta per una gestió pública de la xarxa de distribució elèctrica\nRecuperar el control públic de la xarxa de distribució d'energia, és l'objectiu de l'Associació de Municipis per l'Energia Pública (AMEP), de la qual ahir al matí es va presentar el protocol d'intencions a Terrassa. Vilanova i la Geltrú forma part dels municipis impulsors de l'associació, que engloba 47 ajuntaments i dues entitats.\n“La idea és recuperar el control de la xarxa de distribució per poder impulsar la transició energètica cap a un model més just, democràtic i sostenible, i redistribuir millor els beneficis econòmics que genera el mercat de l'energia", ha manifestat la regidora de Medi Ambient de l'Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, Marta Jofra. "Els ajuntaments podem tenir un paper fonamental que fins ara no hem tingut", argumenta.\nMarta Jofra ha posat com a exemple la gestió pública de l'aigua que ja es fa a la ciutat, amb molt bon resultat: “podem controlar les tarifes, i decidir a qui se li talla el subministrament d'aigua, comprovant primer si és una família vulnerable i oferint tarifes socials si cal. Si tinguéssim el control de la xarxa elèctrica, també podríem incidir, tant en les tarifes com en decidir on s'inverteixen els beneficis”.\nLa regidora afirma que des que es va privatitzar el sector elèctric, hi ha un gran oligopoli que té molta incidència en les tarifes i en la transició energètica. "Tenim unes de les tarifes més altes d'Europa, perquè el servei està concentrat en poques empreses, i ens volem assegurar que es compleix la llei de pobresa energètica pel que fa als talls de subministrament, l'Ajuntament ha de poder tenir un paper", reclama Marta Jofra.\nEls municipis associats representen una població de 2.600.000 habitants, amb ciutats grans com Barcelona, Lleida, Tarragona, Girona, Sant Cugat o Terrassa, i també municipis petits. L'associació es constituirà al setembre, després de passar pels respectius plens municipals.\nLa presentació del protocol d`intencions es va fer de manera telemàtica


La XV Lliga de Debat de la UB es reinventa en format virtual - Universitat de Barcelona\nInici > Notícies > La XV Lliga de Debat de la UB es reinventa en format virtual\nEl cap de setmana del 20 i 21 de febrer tindrà lloc la quinzena edició de la Lliga de Debat de la Universitat de Barcelona. La competició, que organitza l’Associació de Debat de la UB (ADUB), es farà per primera vegada en format virtual a causa de la pandèmia. La participació està oberta a tot l’alumnat de la Universitat i és gratuïta, però cal inscriure’s a l’activitat a través d’aquest formulari abans del 18 de febrer. D’aquí en sortiran els futurs representants de la UB a la Lliga de Debat Universitari de la Xarxa Vives.\nLa Lliga de Debat de la Universitat de Barcelona és una competició lúdica i formativa en què equips formats per alumnat dels diversos ensenyaments de la Universitat, liderats per un capità, s’enfronten en un seguit de debats al voltant d’un tema d’actualitat proposat per l’organització. Enguany, la Lliga s’ha adaptat a la nova situació sanitària i es disputarà en format virtual, a través de la plataforma Discord. La competició serà per parelles de participants. En el cas que algun estudiant s’hi inscrigui de manera individual, l’organització li buscarà una parella per formar equip.\nEl format del debat serà acadèmic mixt. Això implica que tant el tema com la posició que hauran de defensar els participants —a favor o en contra— es coneixerà quinze minuts abans de l’inici dels debats. Aquesta mecànica comporta un alt nivell d’exigència i permet als oradors demostrar la seva capacitat i talent per parlar en públic i davant d’un jurat format per autoritats acadèmiques i especialistes en comunicació. Els dos equips amb més bona puntuació s’enfrontaran en la final per decidir el primer i el segon lloc. El tema de la final, que es disputarà el diumenge 21 de febrer, es donarà a conèixer el dia d’abans, de manera que els equips podran preparar el debat amb antelació. Guanya l’equip amb més capacitat per comunicar, fer-se entendre i, sobretot, unir punts de vista i crear opinió.\nLa Lliga Interna de Debat de la UB serveix per escollir l’equip que representarà la Universitat de Barcelona a la XVII Lliga de Debat Universitari de la Xarxa Vives, que en aquesta edició també es desenvoluparà en format telepresencial, del 27 d’abril al 7 de maig.\nLa Lliga de Debat de la Universitat de Barcelona està organitzada per l’Associació de Debat de la UB (ADUB) i el Vicerectorat d’Estudiants i Participació, amb el suport del Servei d’Atenció a l’Estudiant (SAE).\nConsulteu més informació al web de l’ADUB.


Connecta't a la lectura » La tregua\nby miolpe on 17, març, 2014\nLa tregua és segurament la novel·la amb més repercussió de Benedetti. Ambientada en l’Uruguai dels anys seixanta, està contada en clau de diari personal, el de Martí Santomé, un home vidu amb tres fills ja grans, que bolca en ell els seus pensaments i les seves preocupacions: la relació amb els seus fills, freda i distant, la seva pròxima jubilació i com gestionar-se el seu futur temps lliure, la rutina de l’oficina, qüestions que es planteja amb la tranquil·litat i parsimònia amb la que sembla viure el dia dia que ara l’ocupa. Pel seu diari desfilen també les vicissituds dels companys d’oficina, inquietuds, ambicions, rutines. Les d’aquell veí del barri on va créixer, el rostre del qual no sap ubicar, encastat com està a una altra època. Els records de la seva dona morta, de la vida compartida. I circula també, com un alè fresc, Avellaneda, una noia jove que acaba d’arribar a l’oficina i a la que ensinistra en l’ofici.\nLa tregua és una novel·la terrenal, amb els peus a terra del seu protagonista, un home prudent i una mica gastat. Un home fet a la rutina amb la que suporta el pas del temps en espera d’eixe moment en que puga disposar d’ell completament, per no saber-ne desprès què fer amb ell. I alhora és una novel·la sentimental, l’angoixa d’estar perdent el rostre de la seva dona, la indiferència amb què generalment el tracten els seus fills, l’avorriment de l’oficina, la il·lusió oblidada i reapareguda en la figura d’Avellaneda. És en definitiva una novel·la completa, amb reflexions que perfectament podríem encabir en el panorama contemporani.\nD’aquesta novel·la se n’han fet dues versions cinematogràfiques, sent la de 1974 nominada a l’Òscar com a millor pel·lícula de parla no anglesa


El nou fill del Baztán es fa gran a Sitges junt amb el talent jove del fantàstic distingit a la Blood Red Carpet - SIESTV\n13 oct. 2019 El nou fill del Baztán es fa gran a Sitges junt amb el talent jove del fantàstic distingit a la Blood Red Carpet\nL'entrega de distincions va ser apadrinada per Goya Toledo, una de les actrius espanyoles amb més projecció internacional\nRedacció.- El Festival s’ha convertit en escenari d’estrenes mundials, presentacions de pel·lícules molt esperades per a tots els seguidors del fantàstic i en la jornada que cada any Sitges dedica al talent prometedor del gènere amb la celebració de la cinquena edició de la Blood Red Carpet. El matí plujós del dijous, va començar amb la roda de premsa de Legado en los huesos, la segona entrega de l’exitosa trilogia literària del Baztán (El guardián invisible, Legado en los huesos i Ofrenda a la tormenta), de Dolores Redondo. La pel·lícula, dirigida de nou per Fernando González Molina (Palmeras en la nieve, Fuga de cerebros), qui també s’encarrega de la tercera i última part de la saga, torna sobre les passes de la inspectora Amaia Salazar (Marta Etura) en un film amb dosis i suspens a prova dels nervis més calmats. A Etura se li sumen Leonardo Sbaraglia, Imanol Arias, Ana Wagener i Francesc Orella en aquest thriller que tindrà la seva resolució als cinemes a finals del proper any. Com va comentar el seu productor, Adrián Guerra, es va rodar la segona i la tercera entrega de la trilogia a la vegada, en 19 setmanes sense ordre cronològic, sent la primera que es feia a Espanya. Marta Etura ha parlat dels canvis de rols a la societat i que per fi les dones formen part del mercat laboral, com és el cas del seu personatge al film, que pateix un fort canvi i s’enfronta als problemes amb més fortalesa conseqüència la seva nova maternitat. En aquest sentit, González Molina, ha destacat que aquesta evolució del personatge s’ha traduït en una segona entrega més oberta i emocional que l’anterior, en un thriller d’acció on les històries dels personatges prenen rellevància.\nUna jornada completa i intensa a Sitges en que es va poder veure pels seus carrers el nou talent del cinema fantàstic. Per una banda, amb el Sitges Coming Soon, la secció on es presenten projectes de gènere que properament es faran realitat, que entre d’altres clips es van presentar Baby, produït pel cineasta basc Juanma Bajo Ulloa, i Orígenes secretos, presentat per Antonio Resines. I per l’altra banda, es va celebrar el cinquè aniversari del Blood Red Carpet, el programa promotor del jove talent actoral del Festival i pioner a tot l’estat que selecciona dues joves actrius, dos joves actors i dos joves realitzadors que hagin demostrat una prometedora trajectòria al seu país d’origen per ser presentats a la indústria i als mitjans internacionals. En aquesta edició els candidats seleccionats van ser les actrius Claudia Trujillo i Mireia Oriol, els actors David Solans i Pol Monen, i en l’apartat de directors, Rudy Riverón i Sergi Páez. Al llarg del dia els van acompanyar els directors de càsting internacional Nancy Bishop i Stéphane Foenkinos, convidats per conèixer als joves actors i finalment, a les sis de la tarda, després d’una concorreguda red carpet van rebre a l’Auditori les distincions com a futures promeses de la mà de Goya Toledo, padrina de la gala, abans de la projecció de Le daim.\nEn Secció Oficial Fantàstic a competició es va viure la presentació de cinc pel·lícules molt esperades per tots els seguidors del Festival. Des de França es va presentar l’última producció de Quentin Dupieux, Le daim, un dels grans èxits de la Quinzena de Realitzadors de Cannes i una de les pel·lícules franceses amb millors crítiques de l’any, que ha confirmat la fidelitat del director a Sitges. També es va poder veure el debut en la direcció d’Ant Timpson –productor neozelandès d’ABCs of Death, Turbo Kid o The Greasy Strangler– amb Come to Daddy, una comèdia negra protagonitzada per Elijah Wood que explora la surrealista experiència d’haver conviscut amb el cadàver del teu pare en un llarg sepeli de set dies. Una altra sorpresa esperadíssima va ser la presentació de The Cleansing Hour, on el director Damien LeVeck i el co-guionista Aaron Horwitz adapten el seu curt original a una peça de dimonis i exorcismes entre millennials i emprenedors.\nEl thriller i el terror també van tenir un espai destacat a la secció. Swallow, el film de Carlo Mirabella-Davis construeix un thriller fosc al voltant del cos, a partir d’un trastorn que conduirà a la protagonista a una transformació difícil de digerir. I a Les particules (Particles), la producció franco-suïssa dirigida per Blaise Harrison queda clar que estar en plena adolescència i a la vegada envoltat de l’accelerador de partícules més gran del món no és la millor opció per travessar aquesta edat tan complexa.\nA la Secció Òrbita es van poder veure per fi Huachicolero, d’Edgar Nito, una reflexió sobre la realitat social de Mèxic i gran triomfadora del novaiorquès festival de Tribeca, així com l’esperada The Wild Goose Lake, de Diao Yinan, en sessió especial, una pel·lícula de ritme frenètic i de formes estilitzades que a la platea del Festival de Cannes, Quentin Tarantino es va posar de peu per aplaudir.\nblood red carpet, david solans, Festival de Sitges, francesc orella, Imanol Arias, sitges


Premier Inn Cardiff Roath Cardiff Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nIpswich Road, Lianedeym / Rumney, Cardiff, Regne Unit - Veure al mapa\nMés informació sobre Premier Inn Cardiff Roath\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Premier Inn Cardiff Roath és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Cardiff. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Parc Roath, Museu i Galeria Nacional de Cardiff, Teatre Sherman són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Premier Inn Cardiff Roath asseguren una estada plaentera als seus clients. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, telèfon, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Premier Inn Cardiff Roath.\nComentaris d'Agoda (2)Comentaris de Booking.com (332)\nZhichao, Regne Unit\nDescompte a Premier Inn Cardiff Roath


La Festa Major de Sant Celoni canvia d'emplaçament - AraVallès\nDilluns, 22 de gener de 2018 05:02 h\nL'espai de barraques, concerts i fira es traslladarà als terrenys de la Forestal\nSant Celoni Dissabte, 17.4.2010. 05:00 h\nL'Ajuntament de Sant Celoni ha determinat la zona de la Forestal com a espai de barraques, concerts i fira per a la Festa Major de 2010, que es celebra a principis del mes de setembre. Concretament s'ocuparà una parcel·la municipal que té una superfície de 7.000 metres quadrats. Dimecres representants de les 16 entitats que integren la comissió de barraques i tècnics municipals van visitar l'espai. Durant la visita es varen comentar aspectes relatius a la distribució dels diferents elements (escenari, zona de serveis...) i les accions de condicionament de la parcel·la: es mouran terres per generar dues plataformes anivellades i s'estendrà una capa de grava, s'instal·larà enllumenat públic i es milloraran els accessos al recinte, tant per als vianants com per al personal de servei.\nDimecres entitats i tècnics municipals van visitar la Forestal © Aj. Sant Celoni\nPlànol del nou emplaçament (PDF, 223.79 KB)\nEls Negres guanyen la Festa Major de Sant Celoni 09.09.2009.\nbarraca, concert, emplaçament, festa major, fira, forestal, sant celoni,\nSegons subratlla l'Ajuntament de Sant Celoni, per determinar aquesta nova ubicació de les barraques i la fira de la Festa Major s'han considerat, sobretot, alguns dels aspectes que entitats i consistori varen consensuar en el procés de participació realitzat el mes de març de 2008. És a dir, canvis puntuals d'ubicació: després de dos anys a la zona del Residencial Esports, tocava un nou emplaçament; ocupar un espai cèntric: la nova ubicació és a cinc minuts de la Plaça de la Vila i els diferents passos soterrats garanteixen la mobilitat i accés dels vianants; garanties d'estacionament i mobilitat dels vehicles; una parcel·la prou gran per donar cabuda a la zona de concerts, barraques i fira; i, per últim, apropar la festa a diferents barris, en aquest cas a Illes Belles, Molí Paperer i les Torres.\nEl treball de les comissions de la Festa Major avança\nD'altra banda, i després de la reunió del tret de sortida de la Festa Major, el passat 15 de març, l'Ajuntament de Sant Celoni, entitats i col·laboradors treballen en les diferents comissions de treball. La comissió de concerts joves ja té a punt la proposta de contractacions dels concerts i només cal donar-hi la validació definitiva. L'equip del correxutxes ja ha posat fil a l'agulla, hi ha noves entitats i es preveuen noves proves.\n12895 lectures 2 comentaris\n2 - jove\nCada any foteu més pena...així m'agrada...al costat de la carretera i de l'estació, pels nens de 14 anys que vagin beguts i tinguin un accident...cada any pitjor...per no parlar dels grups que us heu dignat a portar...per FM així, em venen ganes de quedar-me a casa...vinga home, ja està bé!\nEnlloc d'una escola al vell mitj del poble, i portaran la fireta i la greca per un parell de cops l'any.


Ajuntament de València. PARC DE MARXALENES\nPrimavera-estiu (21 de març al 20 de setembre): De 09.00 a 21.00 hores\nTardor - Hivern (21 de setembre al 20 de març.): De 09.00 a 19.00 hores\nAmb una extensió de 80.000 metres quadrats, el Parc de Marxalenes està ubicat entre els carrers de Sant Pancraç, Lluís Crumiere, Reus-Ruaya i L'Estrela. Part del parc està dedicat a escola mediambiental. En l'Alqueria Felix es passa un vídeo informatiu de 10 14 hores i de 15 a 18 hores. Per a visites col·lectives, reservar hora en el telèfon 96.327.40.83 ( Alqueria de Fèlix o del tio Miguel)\nL'arbreda del Parc està organitzada en passejos dedicats a cada un d'estos arbres: palmera, garrofera, olivera, almer, roure, fleix, om, carrasca, xop, pi i salze.\nEn el Parc l'aigua brolla mansament de la terra; és l'ullal, que alimenta la llacuna. L'aigua crega espills on es mira el canyar, reflexos del paisatge i del capvespre temperat del canyar, reflexos del paisatge i del capvespre temperat de l'estiu en els safarejos. Rega fins a l'ultime racó de l'horta i abastix les fonts en què podem beure i refrescar-nos.\nL'edificació també forma part del paisatge i de la seua història. L'alqueria, centre de vida i de treball del llaurador, configura des que apareix l'horta, la imatge del camp valencià, esguitant de xicotetes motes blanques quan s'observa des de la distància espacial i històrica.\nAl dissenyar el parc s'ha volgut aprofitar la presència de l'edificació, intentant integrar-la, donar-li un sentit i fer-la útil. Són moltes les alqueries que hem trobat: La de Barrinto, d'origen medieval, la del Foraster, la de Lluna, la de Bor Baus, la de Félix. També hi havia una fàbrica d'oli i la primera Estació de Ferrocarril metropolità de finals del segle passat.\nLa seua conservació ajuda a preservar una imatge, ja familiar per als veïns, de manera que el Parc, encara que nouvingut al barri, no resulte estrany. També té un gran interés paisatgístic i històric. Però a més podem aprofitar el seu espai interior per a albergar usos i activitats de caràcter social i cultural. El Centre de Recepció, l'Aula de la Naturalesa, la Biblioteca infantil, l'Escola de Jardineria... troben en estos edificis una ubicació perfectament adequada.\nLa Fàbrica d'Oli i l'Estació de Ferrocarril permeten recuperar els edificis i la memòria d'estes activitats, tan lligades al barri i a la ciutat. La creació de sengles Museus, de l'Oli i del Ferrocarril respon a eixa intenció.\nL'especial vocació paisatgística del Parc no impedix disfrutar d'altres activitats característiques d'un parc urbà. El parc compta amb una sèrie d'edificacions que integren l'aula de la naturalesa, una biblioteca infantil, una escola de jardineria i unes instal·lacions esportives per a la pràctica del futbol, tenis o basquetbol. El jardí disposa a més d'una zona de jocs infantils.\nPARC DE MARXALENES PRIMERA FASE NATURALESA EN MARXALENES ALQUERIA DE BARRINTO ALQUERIA DE FÉLIX ALQUERIA DE FORASTER COTXERES FGV Mes informació sobre accesibilitat


La Fiscalia denuncia davant el Jutjat al Portaveu del PSOE d'Almàssera per prevaricació i malversació | Valencia Extra\nEl portaveu del Partit Popular a l’Ajuntament d’Almàssera, Emilio Belencoso, ha avançat hui que la gestió de l’equip de govern de la localitat “està en mans de la Justícia” després que la Fiscalia provincial de València haja sol·licitat que òbriguen un procediment judicial contra el portaveu socialista del municipi d’Almàssera per a instruir la comissió de possibles delictes de malversació de cabals públics i prevaricació.\nBelencoso, que ha anunciat que el PP es personarà en la causa, ha explicat que l’ajuntament d’Almàssera utilitzava uns solars al costat de l’estació del metro on depositava fanals, graderies, bancs i altre material de metall. El passat 13 de juliol de 2020 diversos camions de ferralla van procedir a desallotjar els materials i l’equip de Govern local s’ha negat en diverses ocasions a facilitar el nom de l’empresa encarregada.\nÉs més, ha afegit, “va ser el mateix portaveu socialista qui va confirmar en la comissió d’Urbanisme tals fets”. Davant aquesta afirmació, el PP va presentar un escrit sol·licitant que es procedira a retornar aquests materials al seu lloc d’origen o s’indemnitzara per part de l’empresa que els va retirar per a no generar així un perjudici a les arques municipals.\nNo obstant això, ha afegit, a l’Ajuntament no s’havia tramitat cap expedient, com exigeix la Llei, ja que “havien sigut ordres verbals per part de l’alcalde”. La llei només permet alienació de determinats béns de titularitat municipal sempre que prèviament siguen declarats efectes no utilitzables i per això es requereix informes d’un tècnic competent que “no existeixen”.\nAixí mateix, en l’escrit denúncia de la Fiscalia es detalla que “no resulta necessari abundar en la presumpta comissió d’un delicte de malversació de cabals públics, donat el palmari perjudici econòmic causat a l’Ajuntament. S’han omés tràmits essencials en el procediment”.


Arriba al Grau de Gandia la Creu de Lampedusa símbol del patiment d'immigrants i refugiats - Diari Serpis\nArriba al Grau de Gandia la Creu de Lampedusa símbol del patiment d’immigrants i refugiats\nLa Creu de Lampedusa és el símbol de milers d’immigrants i refugiats que perderen la seua vida per tal de creuar el Mediterrani per trobar una vida millor. Aquesta creu està elaborada amb fusta de pasteres utilitzades per creuar el mar. També és símbol de la vergonya i incapacitat d’Europa de no aplicar les polítiques i recursos necessaris per a pal·liar la immigració il·legal i buscar solucions per a evitar la mort de tantes persones.\nLa creu de Lampedusa fou beneïda pel Papa Francisco quan va visitar l’anomenada illa. A l’arribar al Grau de Gandia, en la zona portuària, s’ha resat un respons en memòria dels morts en naufragis mentre buscaven un món millor. Posteriorment s’ha traslladat fins a la parròquia de Sant Nicolau.


Placa amb separadors Servei Exprés Normal\nPlaques de metacrilat de 5mm d'espessor per a empreses. És una placa transparent i està polida, també inclou un kit de subjecció compost de tornilleria. El metacrilat ve preparat amb 4 forats, un en cadascuna de les 4 puntes, per a colocar els embellidors i ancorar la placa a la paret.\nÉs una molt bona solució per mostrar els horaris a les portes de les empreses, ja que es veu perfectament l'escrit i el metacrilat no es posa groc perquè està tractat per UV i és molt resistent.\nEscull el tamany de la teva placa 180x130\nEscull el tamany de la teva placa * Requerit\nSelect Escull el tamany de la teva placa180x130 300x250 [Afegeix 4,84 €] 500x300 [Afegeix 8,47 €]


Los Glosters, 30 anys 'on the road'\nLos Glosters en el 'backstage' del The Paper Club de Las Palmas de Gran Canaria.\nLa banda de pop 'mod' i 'beat' tarragonina celebra l’aniversari amb un concert a la Sala Zero\nActualitzada 06/06/2019 a les 14:24\nTrenta anys a la carretera. Aquesta és la xifra que han assolit Los Glosters, la formació musical tarragonina formada per Ramon Cuenca, Puri Pedrola, Carles García i Evan Dedes. En aquestes tres dècades d’existència la banda, que va néixer sota el nom de Pirats, ha portat el seu pop sixties per escenaris de tot Catalunya i l’estat, així com també a la ciutat de Liverpool, on han actuat un parell de vegades.\nUna efemèride i una trajectòria d’aquesta magnitud no es poden deixar passar sense celebrar-les, i és per això que aquest pròxim dissabte, 8 de juny, Los Glosters oferiran un concert a la Sala Zero de Tarragona en el qual desgranaran una selecció dels temes que els han acompanyat durant aquests anys, sense oblidar les primeres cançons que van entonar sota la denominació dels Pirats. «En aquella primera banda fèiem més o menys el mateix que ara, però en català», recorda Ramon Cuenca. Tot i que van arribar a editar un LP, en aquells anys –finals dels anys vuitanta i principis del noranta–, en què es va viure l’esclat del Rock català, els Pirats no acabaven de trobar el seu lloc en els escenaris, fet que va comportar la conversió de la banda en Los Glosters, l’any 97. «Estàvem una mica fora de lloc, compartíem escenaris amb bandes com Sangtraït, però nosaltres teníem un so més poppy, llavors ja defensàvem la música dels seixanta. La nostra música tirava més per aquesta línia», explica el Ramon.\nEls anys següents, ja com a Glosters, la banda es va forjar una carrera musical en el món de la música pop mod i beat que ha arribat fins al dia d’avui en plena forma i amb un directe que ha portat el grup a sales de totes mides i formats. És precisament així, amb un directe en una de les sales que més els ha acomboiat, que la formació vol celebrar els 30 anys On the road. I ho farà amb un concert-festa Mod’s & Sixties a la Sala Zero de Tarragona, en què la banda estarà acompanyada de Miguel Zanon (guitarra) i Jorge Varela (teclat).\nEl concert serà enregistrat, de manera que se n’editarà un vinil. En paral·lel, una productora el gravarà amb la intenció de que formi part d’un documental sobre els trenta anys de la banda.\nLa festa serà presentada pel locutor de ràdio especialitzat en música Juan de Pablos, vell amic dels Glosters, que ja els ha acompanyat en més d’una ocasió. El concert de la Zero començarà a les 20h però una hora abans ja hi haurà a la sala els Dj NapoleonPincha & IsaacDeFerran. I la intenció, explica Ramon Cuenca, és que passades les onze de la nit la festa pugui seguir al Groove.\nEls Glosters expliquen que el lloc escollit per al concert, la Zero, té tot el sentit, ja que ells són fills del barri del Port. «Quan vam començar a assajar ho fèiem al carrer del Mar número 8, gairebé es podia traçar una línia amb la Zero, que està al carrer de Sant Magí. Sempre hem viscut al barri, així que tot queda a casa», admet el Ramon, que també assegura que, ara per ara, «tenen corda» per molts anys.\nLa Generalitat crea una 'app' per resoldre...\nComenta el contingut : Los Glosters, 30 anys 'on the road'


Benazet defensa la seguretat del centre de recerca de Grifols | BonDia Diari digital d'Andorra.\nRecreació de com serà el centre de Grifols a Ordino.\nDl., 03/05/2021 - 14:38\nM. P. / Foto: Govern d'Andorra\n"Ni a Grifols, que és una entitat de prestigi, ni a nosaltres que volem tot el bé per la població d'Andorra i d'Ordino, se'ns hagués ocorregut posar qualsevol centre de recerca que pogués comportar un risc per a la població". Així de clar s'ha manifestat el ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, en relació amb els dubtes expressats en alguns articles d'opinió (de "dubtosa intenció i dubtosa qualitat", ha dit) o per part de la consellera general, Carine Montaner, al voltant de la seguretat del centre de recerca que construirà Grifols a Ordino. "El que puc dir és que és un laboratori de nivell de seguretat 3, com n'hi ha a Niça, a Marsella, a la Complutense de Madrid o a Navarra. És una cosa absolutament homologada a grans ciutats i que obliga, per protegir sobretot els treballadors, a un determinat nivell de seguretat, però que no reverteix cap perill per la ciutadania", ha detallat.\nEn aquest sentit ha assegurat que "a Andorra no es farà cap recerca que no sigui homologat i que no segueixi la normativa més estricta de seguretat i bioètica vigent a Europa", explicant que en cap cas els passaria pel cap fer res que pogués perjudicar el procés d'acord d'assocaició amb la UE. Així, ha deixat clar que "no és un laboratori de virologia ni on es faci recerca amb gèrmes patogens". Uns gèrmens que hi poden ser "perquè s'hi faci un estudi per comprovar si un tractament funciona o no, però de la mateixa manera que tenim gèrmens i també tenim un nivell de seguretat molt elevat al laboratori del nostre hospital". El ministre ha insistit que el centre de Grifols "serà un dels més rellevants en la investigació amb immunologia" per lluitar contra malalties de la propia immunitat o el càncer. "Tindrem un laboratori de recerca sobre noves tècniques de tractament del càncer" o per combatre infeccions. En aquest punt ha recordat, per exemple, que Grifols ja ha desenvolupat "tècniques, anticossos contra el mateix SARS-CoV-2".\nMartínez Benazet també ha defent que l'arribada d'un centre de recerca "obre un nou sector que que és el sector del coneixement, de la recerca, el sector de la biotecnologia en un país que està molt necessitat d'obrir sectors econòmics i d'activitat". Tal com ja va exposar la setmana passada al costat del cap de Govern, ha insistit que "donarà una visibilitat molt improtant" perquè Grifols és una entitat "de prestigi internacional" i que "té un poder de captació i d'atracció molt important que farà, sense cap dubte, i ho dic amb coneixement, que hi hagi altres entiats del món de la biotecnologia que es vulguin instal·lar a Andorra". Així, ha reiterat que "tothom pot estar tranquil".\nAcord amb Hologic per a dos projectes de recerca


Per què volies que guanyés Espanya?\nEls jugadors d'Espanya celebrant un gol a l'Eurocopa. STUART FRANKLIN / GETTY\nEl juliol de 1994, després que Espanya perdés 2 a 1 amb Itàlia al Mundial dels Estats Units, vaig sentir amb impotència com els ulls se m’humitejaven. Tenia 12 anys. Probablement, en aquesta edat, hauria hagut de saber controlar els sentiments, perquè el futbol no deixa de ser la més important d’entre les coses menys importants, però no va ser possible. Va ser l’últim cop que vaig sentir ràbia per una derrota d’Espanya. Després, van venir força anys en què volia que la selecció espanyola perdés. Sense complexos, obertament, emparat per un entorn social on hi havia poca simpatia per la rojigualda.\nUn sentiment que vaig anar modelant a mesura que l’efervescència adolescent s’anava mitigant. A poc a poc la meva mirada sobre la selecció espanyola va anar canviant fins arribar a la indiferència. Malgrat que hi ha imatges que em segueixen generant repulsa, fa molt temps que no em molesta veure aquesta Espanya guanyar. Mai m’hi podré identificar plenament, però, tot i això, per molt que sigui la selecció que priva de jugar la que m’agradaria animar, tampoc tinc res en contra seva.\nTota aquesta reflexió m’ha vingut al cap perquè el meu fill gran –farà 9 anys aquest mes– em va fer qüestionar tots aquests sentiments durant el partit contra Suïssa de quarts de final de l’Eurocopa. El Pol volia que guanyés Espanya. Igual que ho volia jo a la seva edat. I amb arguments ben simples. I alhora lògics. La seva mirada innocent encara no està imbuïda pels perjudicis ni la càrrega política i sentimental que pot tenir un adult. Per què vols que guanyi Espanya? “Perquè hi juguen futbolistes catalans”, va dir. Ras i curt.\nItàlia frustra als penals el miracle de l'Espanya de Luis Enrique (1-1, 4-2)\nEl futbol és política. Ara i sempre. Aquí i a l’altra punta del món. Però el futbol és sobretot futbol. Depèn dels ulls amb què el miris. Del que hi busquis. Del que et provoqui. I el temps m’ha permès viure els partits de la selecció espanyola, com el d’aquest dimarts també contra Itàlia, com una part més d’aquest meravellós esport, destriant tota la càrrega política i sentimental que porta inherent. No em cal anar contra ningú per demostrar qui soc.\nN’estic segur que molts catalans que han desconnectat políticament de l’estat espanyol volen que guanyi Espanya quan l’àrbitre xiula. Mentrestant, molts d’altres, ja sigui per la convulsió de l’últim lustre o simplement perquè sempre ho han viscut així, són incapaços de veure un partit de la roja sense desitjar amb totes les seves forces que perdi, per molt que hi juguin jugadors com Busquets o abans els Guardiola o Piqué de torn. I d’altres, qui sap quants, intenten mirar-s’ho amb certa indiferència, assaborint el futbol amb una mirada innocent com la del Pol.\nEls penals de l'Eurocopa desperten els pitjors malsons del futbol anglès\nEsports | 13/07/2021\nQue et plomi Chiellini, que t'abraci Bonucci\nEl futbol de seleccions es reivindica en una Eurocopa per a la història\nEl món encara deu un reconeixement a Anglaterra\nEsports | 12/07/2021\nselecció espanyola selecció espanyola de futbol Luis Enrique


Equip d'Interculturalitat, Normalització i Acollida és un bloc educatiu: acabant el curs i reflexionant sobre la feina\nFaig feina a l'Equip de Suport a la llengua del Servei d'Ensneyament de Català. D'ençà ara farà quatre anys, vaig proposar-me de treballar en tres eixos, vam anomaner EINA, és a dir: un petit Equip per a la Interculturalitat, la Normalització i l'Acolliment.\nL'arribada massiva d'alumnat de procedència molt diversa d'arreu del món a les nostres aules, amb llengües i cultures diferents, omplien de color i de reptes el panorama educatiu dels centres. Els reptes eren, bàsicament tres: acollir l'alumnat nouvingut (1) en llengua catalana (2) incorporant l'aportació de les seves llengües i cultures(3). Per fer-ho teníem clar que havíem d'incidir en el professorat responsable de les aules d'acollida, però també en el conjunt del professorat de cada centre. Perquè en definitiva, tothom n'era responsable.\nUna de les coses primeres que tením clares era que la llengua catalana havia de ser el centre de gravetat de la nostra actuació. En segon lloc que aprendre una llengua nova era sobretot fruit de la interacció social i que, en tercer lloc, per fer-ho possible, l'acollida havia de ser de doble direcció, una acollida mútua. Un enfocament intercultural de l'escola n'era la garantia.\nQue la llengua catalana sigui alhora lloc de trobada de llengua compartida com a llengua pròpia i mitjà d'integració i de cohesió entre tot l'alumnat en un marc plurilingüe no és un objectiu fàcil. No ho és, entre moltes raons, per la situació de minorització de la llengua catalana.\nLa tasca de realitzar una bona acollida lingüística i cultural, a través del PALIC, només té el propòsit de facilitar, ajudar i garantir als nouvinguts les mateixes oportunitats d'èxit escolar. I açò és una feina compartida per tot el centre, que va més enllà de les aules d'acollida. En aquest sentit, la interculturalitat significa tenir la mirada oberta a l'enriquiment que suposa per a l'escola la diversitat de cultures que s'hi donen, una oportunitat per obrir la mirada de tots els alumnes per tal d'adquirir el valor de la convivència.\nEra, és, important per a nosaltres adonar-se que tota la feina feta a l'aula d'acollida té la finalitat de possibilitar com més prest millor la incorporació de l'alumnat nouvingut a l'aula del grup de referència, que és el seu lloc natural, i on pot aprendre més i millor. L'AA és per tant una ajuda inicial.\nEls tres eixos, Interculturalitat, Llengua i Acollida, només tenen un sentit ple si l'escola no és tota sola. Cal que tota la comunitat educativa, en un sentit ample, treballi en una mateixa direcció. L'entorn, amb tots els agents educadors, s'ha de posar d'acord en un consens respecte els tres eixos. Les famílies, el municipi, les entitats cíviques, etc. hauran de comaprtir l'objectiu de la cohesió social entorn de la llengua, la interculturalitat i l'equitat educativa. Una escola oberta a l'entorn i un entorn que penetra a l'escola mitjançant la participació, la implicació i la corresponsabilitat.\nLa nostra feina, idò, a l'equip de Suport a la llengua ha estat assesorar les aules d'acollida com el nucli a partir del qual intervenir en tot el centre. Són tasques complexes, certament, però és evident que sempre s'ha de treballar en realitats ben concretes: en metodologies innovadores per a l'aprenentatge de la llengua, en programes de continguts interculturals, en tractament de la diversitat lingüística, en immersió, en lligar el context a l'escola, en com fer present les llengües de l'alumnat al centre, en com atraure els nous ciutadans a la llengua del país, etc.\nLa valoració en en faig d'aquests quatre anys és de claroscurs. Sempre pens que podem fer més del que feim, però que alhora resulta difícil d'intrevenir en una estructura complexa com és un centre. D'altra banda hem introduït programes, materials, metodologies que tenen molt bon rendiment, com per exemple l'apadrinament lingüístic, les sortides a l'entorn, els criteris d'avaluació, la difusió de materials i de portals educatius a Internet, etc. Amb tot, per mi un dels inconvenients que tenim és l'actitud de renúncia a la llengua catalana. Cosa que la fa invisible als nouvinguts que no troben contextos d'interacció reals.\nPublicat per florit nin a 3:20


la Petita – Página 2 – La Petita\nLlibres infantils i literatura juvenil, àlbum il·lustrat, activitats, móns imaginaris\nContacontes 3 a 6\nContacontes 1 a 3\nCategoría: la Petita\nDe vegades hi ha mitjons que desapareixen misteriosament, entren a la rentadora i sembla que marxin a una altra dimensió. Aquest llibre ens dóna una bona explicació a aquest fenomen paranormal! Després d'una avaria a la rentadora de casa de la B, el lampista descobreix que darrere seu s'hi amaga un forat a terra pel qual marxen... Leer más →\nTornen els cicles i activitats a La Petita. Contra el fred: catifes, coixins i orelles calentones.\nFa pocs dies que vam donar la benvinguda al 2019 i primer de tot volem agrair-vos la confiança a tots els patges reials que vau passar per La Petita per regalar lectures als més petits aquestes festes. Després de les setmanes de bogeria nadalenca, tornem a la normalitat amb un munt d'activitats i nous projectes... Leer más →\nRecomanació… FLIS FLAS\nEn Ludovico és un ànec que no destaca per la seva intel·ligència. De fet, no sap ni que és un ànec, ni que el seu nom és Ludovic. Però fa tot allò que fa qualsevol altre ànec: vola, neda i menja. Aquell matí del seu primer hivern tot semblava igual, tot i que notava que... Leer más →\n16 diciembre, 2018\t 0\nRecomanació… Un mundo por descubrir\nLa manera de viure de l'ésser humà ha canviat molt al llarg de milers d’anys gràcies a l’enginy i la perseverança d’algunes persones que han fet grans invents i descobriments. I és que la roda no va ser tan fàcil de desenvolupar com sembla! A “Un mundo asombroso”, coneixereu els avenços més fascinants de la... Leer más →\n25 noviembre, 2018\t 0\nRecomanació… Abre bien los ojos\nPrimer de tot, tanca els ulls. Un moment… No els havíem d'obrir bé? Tanca els ulls i imagina un paisatge al camp. Ara imagina que neva i tot es torna blanc. Es tornen blancs els arbres, els prats… Tot és blanc. I apareix el Pare Conill que busca als seus fills! Recórrer les pàgines d'aquest... Leer más →\n17 noviembre, 2018\t 0\nRecomanació… La guerra de Catherine\nL’any 1940 les tropes nazis arribaven a París. La Rachel, una nena que els seus pares van deixar a la Maison de Sèvres, on acollien a nens jueus, s’aficiona fortament a la fotografia i la nomenen responsable del laboratori de fotografia per la seva forta passió i dedicació. La situació es complica i per protegir... Leer más →\n2 noviembre, 2018\t 0\nRecomanació… Los hermanos Willoughby\nEls germans Willoughby tenen una manera de viure molt tradicional, els agrada ser com els protagonistes dels contes de fades: vivint aventures, anant al circ, al zoo... Tot canvia el dia que algú deixa un cistell amb un nadó davant de la porta de casa seva i després de desfer-se'n, a petició de la mare,... Leer más →\n26 octubre, 2018\t 0\nTant és el lloc on sigueu ara mateix, el protagonista d’aquest àlbum es troba molt i molt lluny. De fet, no està ni al mateix planeta que vosaltres. El Curiosity és un robot construït per explorar indrets remots i que en aquests moments, volta pel planeta Mart. Voleu descobrir com hi va arribar? Aquest apassionant... Leer más →\nRecomanació… A dormir, gatets!\nAquesta setmana us portem un conte per anar a dormir recomanat a partir de dos anys! A dormir, gatets!, Bàrbara Castro Urío, Zahorí Books. És hora de dormir però la casa és ben buida. El primer gat en arribar és el vermell i de seguida està descansant a la seva habitació. S'obre una finestra vermella... Leer más →\n13 octubre, 2018\t 0


Teuleria - La Teuleria de Linyola\nUs volem presentar l’hoste estrella de la Teuleria, la Minín, i explicar-vos la curiosa història d’aquesta gateta tan manseta que des de fa uns mesos ronda per la Teuleria.\nDes de fa un temps ençà els projectes Do It Yourself (fes-ho tu mateix) s’han convertit en una autèntica afició per a molts de nosaltres. Convertir mobles vells en aparadors divertits i originals, crear chaises longues per al jardí a partir d’un parell de palets de la fruita, o aprofitar pots de vidre de la conserva per a dissenyar unes modernes i, a la vegada, rústiques làmpades decoratives; són alguns dels projectes DIY que es poden arribar a fer amb pocs diners i una mica de traça.\nFira Tàrrega i la Teuleria en sintonia\nArriba una nova edició de Fira Tàrrega, consolidant les Arts de Carrer, gràcies a un catàleg ple de disciplines teatrals que conceben l’espai públic de la ciutat de Tàrrega com a element vertebrador.\nEl fractal de la Teuleria\nUs heu preguntat d’on ve l’estrella, digues-li pop, que apareix en el logotip de la Teuleria de Linyola? Qui sí que ho van fer, van ser el Joan i la Laia de Barcelona. Avui doncs us ho volem explicar a tots vosaltres, perquè si heu estat atents, ja l’haureu vist en algun altre lloc més de la casa!\nMàgica nit la de Sant Joan\nTot i que darrerament una coneguda marca de cervesa n’ha popularitzat la festivitat, la nit de Sant Joan és una de les revetlles més esperades de l’any. Al marge de les festes més familiars, la de Sant Joan, l’acostumem a passar entre amics, tot preparant un sopar lleuger i fresc, amuntegant fustes i taulons en una pila per cremar-la quan es faci fosc, i encenent petards en record de vells temps.


d'Ocasional a Habitual: Trail dels 3 Municipis\nEl passat 18 de Juny es va celebrar el III Trail dels 3 Municipis. La cursa va constar de dues proves, una de 23,6 quilòmetres i l'altre de 8,8.\nConvidat per un amic ens vam inscriure a la de 23,6km.\nRecorregut i diferents dades de la cursa.\nDecideixo sortir fort i em situo entre els 10 primers corredors, almenys durant els dos primers quilòmetres de cursa em sento com un corredor d'elit!\nEls quilòmetres van caient i el recorregut no para d'enfilar-se, afluixo el ritme i vaig controlant que les pulsacions no se'm disparin.\nCaminant per regular les pulsacions.\nArribo al quilòmetre 10 on trobo el primer avituallament. Em paro amb tranquil·litat, em prenc una barreta i unes sals, i bec isotònic. Fa molta, molta calor i la hidratació és molt important. Ara el recorregut que queda són uns 8 quilòmetres amb 250 m positius i uns 315 de negatius on tornaré al mateix avituallament i encararé l'última part del recorregut.\nSortint de l'avituallament.\nArribat a l'avituallament aprofito per carregar piles i encarar l'última part del recorregut. Noto les cames pesades i que molt sovint he de parar de córrer i caminar una mica, aquesta calor és insuportable!\nSempre intentant sortir bé a les fotos.\nQueden sis quilòmetres fins a meta i toca aguantar posicions. Vaig molt tocat però ho intentarem. Els quilòmetres que queden són de baixada amb tres petites pujades, fent 139 metres positius i 283 negatius fins a meta.\nEntrada a meta amb en Roc.\nAl final 2 hores i 21 minuts de cursa finalitzant a la posició 15 de la general. No està gens malament acabar entre els 15 primers! Això sí, dir que en aquestes èpoques les curses haurien de començar més d'hora. Calor insuportable!


Cerca totes les ofertes d'hotels a Cazzago Brabbia Entrada:\nLa Casa Creativa...Habitacions per nit per només Més zones a Cazzago Brabbia\nCazzago Brabbia és en dels molts llocs de Varese que els viatgers gaudeixen de visitar. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Cazzago Brabbia està agraciat amb envoltatns plens de vida, bons restaurants, zones de compra i increibles atraccions. Trobar una bona oferta és fàcil amb Agoda.com, oferint hotels barats a Cazzago Brabbia o qualsevol altra àrea a Varese. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Simplement entri les seves dates d'estada a la nostra pestanya de recerca per a trobar les millors ofertes d'hotels a Cazzago Brabbia.\nHotels destacats a Cazzago Brabbia, Cazzago Brabbia\nÀrea Cazzago Brabbia\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Azzate, no busqui més enllà de La Casa...\nTots els hotels de Cazzago Brabbia\nHotels a Cazzago Brabbia: La Casa Creativa


adidas Alphaskin Sport Graphic Gris comprar i ofertes a Traininn\nDescripció adidas Alphaskin Sport Graphic\nPreneu-vos al matí a la pista o al capvespre es posa al carrer amb molta comoditat a les mitges gràfiques Alphaskin Sport. Aquestes mitjanes d'entrenament masculí inclouen Climacool que gestiona la suor perquè pugueu centrar-vos en el vostre règim.\nLa construcció de Alphaskin ofereix una segona sensació de pell que permet una àmplia gamma de moviments.\nFabricat amb un teixit anti-olor que et fa sentir fresc del càlid per refrescar-se, les mitjanes disposen de protecció UV i un ajust compressiu per a un rendiment esportiu òptim. Adidas es compromet a crear productes de manera més sostenible.\nCintura elàstica amb adidas enginyeria\nVols comprar adidas Alphaskin Sport Graphic? Estàs al lloc adequat! A la categoria de Malles de la botiga de fitnes trobaràs una gran varietat i tots els models disponibles, sempre amb el millor preu. Aconsegueix els millors productes de fitnes i que s’adapten a les teves necessitats i exigències a traininn. Estàs buscant un regal? Aleshores no et pots perdre les últimes ofertes de Roba home.\nCaracterístiques adidas Alphaskin Sport Graphic\nTecnologias adidas Alphaskin Sport Graphic\nSostenibilitat adidas Alphaskin Sport Graphic


La tercera Duatló Vila de Masquefa, tot un èxit - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nLa tercera Duatló Vila de Masquefa, tot un èxit\nEl Club Excursionista Anoia no deixa de rebre felicitacions dels corredors que van participar el 28 de març a la Duatló Vila de Masquefa, organitzada pel club masquefí per tercer any consecutiu.\nAmb l’objectiu de poder oferir una òptima qualitat organitzativa, el CEA ha treballat durant molts mesos amb una Comissió formada per tretze persones i, que amb l’ajut d’una trentena més de voluntaris, aconsegueix presentar una competició a l’alçada de qualsevol prova oficial.\nTot i que el dia 28 de març va ser una jornada on es disputaven un parell de curses importants en l’àmbit oficial català, i coincidint també amb Diumenge de Rams, la participació a la duatló masquefina va ser un èxit.\nAmb un total de 109 inscrits, la duatló va batre alguns rècords. D’una banda, el de categoria femenina, amb 14 atletes inscrites. I, d’altra banda, el de comptar amb un total de 26 atletes locals.\nAquest any, com a novetat, els participants locals van gaudir d’un premi especial als dos primers de cada categoria.\nTambé va acompanyar la meteorologia. Recordem que l’any passat, la duatló es va desenvolupar sota la pluja.\nEl CEA vol agraïr a la Comissió Organitzadora el temps dedicat perquè la cursa fos un èxit, així com fer públic el seu agraïment als voluntaris, entitats i ens col•laboradors establiments i empreses. El club agraeix especialment l’interès i la implicació de la Policia Local, així com l’actitud dels corredors participants, que van facilitar al màxim a l’organització la seva tasca.\nEl CEA tanca aquesta tercera duatló amb un balanç molt positiu, on la satisfacció obtinguda fa que es comenci a pensar en la propera edició. El club espera que, poc a poc, la Duatló Vila de Masquefa pugui ser una activitat esperada en l’agenda dels masquefins.\nCategoria: GeneralPer Ajuntament de Masquefa 06/04/2010\nAnteriorPrevious post:Participada Setmana Santa a MasquefaSegüentNext post:Masquefa guanya un nou accés amb l’obertura d’un nou tram de l’avinguda de La Línia


Espot participa al Fòrum de París de la Pau organitzat per Emmanuel Macron | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEspot, en un moment de la intervenció.\nDj., 12/11/2020 - 19:37\nEspot participa al Fòrum de París de la Pau organitzat per Emmanuel Macron\nEl cap de Govern, Xavier Espot, ha participat en la 3a edició del Fòrum de París de la Pau, organitzat pel president de la República Francesa i copríncep d'Andorra, Emmanuel Macron. Aquesta 3a edició s'està desenvolupant de forma telemàtica entre l'11 i el 13 de novembre sota el títol "Combatre el coronavirus i construir el món de després". Durant la jornada d'avui s'han dut a terme les intervencions a més alt nivell amb la participació de 60 mandataris europeus i de les Nacions Unides.\nEn la seva intervenció, el cap de Govern, Xavier Espot, ha refermat l'aposta d'Andorra per l'acompliment de l'Agenda 2030 i ha afirmat que la crisi sanitària ha deixat la necessitat de buscar respostes globals al desafiament de la sostenibilitat en tots els àmbits. En aquest sentit s'ha referit al multilateralisme, la cohesió i el diàleg entre els països com a instrument per fer front als reptes mundials.\nL'edició d'enguany està centrada en la resposta col·lectiva immediata al coronavirus, així com en els nous reptes de resiliència i de reconstrucció d'un món més sostenible. D'aquesta manera la discussió ha pivotat al voltant de la millora de la governança sanitària mundial, en el replantejament i la sostenibilitat de l'economia i en els reptes de la digitalització enfortint la ciberseguretat.


L'Uni, el nou clàssic de les finals - Diari de Girona\nL'Uni, el nou clàssic de les finals\nL'Spar Citylift Girona encadenarà la seva tercera final de lliga seguida contra un Perfumerías Avenida que disputarà la seva dotzena sèrie pel títol consecutiva d'ençà que la temporada 2005/06, just la primera de vida de l'Uni, va derrotar l'UB Barça\nmarc verdaguer girona 21.04.2017 | 09:55\nDe l´alegria del 2015 a la derrota de l´any passat aniol resclosa/alberto nevado\nVint-i-tres d'abril de 2015, l'Uni acabava de guanyar la seva primera lliga derrotant l'Avenida a Fontajau. Les jugadores gironines i Roberto Iñíguez, l'entrenador que s'havia fet càrrec de l'equip només onze partits abans i no n'havia perdut cap fins a aixecar el títol, celebren l'èxit al mig de la pista d'un pavelló de Fontajau que es va omplir a vessar un dijous que coincidia amb la celebració de Sant Jordi. Al costat, una mica apartats del primer pla i del moment de recollir el trofeu, alguns dels protagonistes del naixement del club deu anys abans, juny del 2015, miren l'escena sense poder evitar que els ulls els brillin. Joan Soler, Pere Puig o Anna Caula, entre d'altres, miren satisfets com la seva criatura s'ha convertit en campió de lliga. Un èxit impensable pocs anys abans. I ara què?, era la pregunta que flotava a l'aire. «Seria el moment d'abaixar la persiana. Més amunt no es pot arribar...», va dir, mig seriosament mig de broma, una veu prudent que, en aquells moments, segurament no s'hauria cregut que aquell final no vas ser una flor d'estiu i que, dimecres vinent, l'Spar Citylift Girona començarà la seva tercera final de lliga consecutiva. I el rival, és clar, serà el Perfumerías Avenida.\n«Sabem que serà una final molt dura, així que no ens queda més remei que preparar-nos aquests dies per poder donar el millor de nosaltres mateixes», explicava Leo Rodríguez just després de la victòria de dimecres a la pista de l'Araski que confirmava el bitllet de l'Uni per a la seva tercera final de lliga consecutiva. Leo Rodríguez també ha estat protagonista de les dues últimes finals. Però, a diferència de l'Uni o de Jordana o Ibekwe, úniques jugadores de l'Uni que continuen de la plantilla que va guanyar la lliga, l'escorta canària va perdre la final del 2015 i va guanyar la de l'any passat. I és que Leo Rodríguez jugava fins aquest estiu amb un Perfumerías que és l'etern clàssic de les finals de Lliga Femenina-1. L'Spar Citylift Girona és el «nou clàssic» de les finals de Lliga Femenina-1 després de classificar-se dimecres per a la seva tercera consecutiva, però és que l'equip de Salamanca començarà dimecres la seva dotzena final consecutiva.\nLa temporada 2005/06 la fusió dels equips femenins del Santa Eugènia i del Vedruna començaven a funcionar sota la denominació d'Uni Girona amb un primer equip a Copa Catalunya. Aquell mateix any, el Perfumerías Avenida jugava, i guanyava, la final de lliga derrotant un UB Barça on jugava la gironina Elsa Donaire a la final. Des de llavors l'equip castellà no ha tornat a faltar a la seva cita en la lluita pel títol. En les quatre temporades següents, l'Avenida va encadenar quatre subcampionats perdent sempre contra el Ros Casares en la final. Com a curiositat, en les dues últimes d'aquestes quatre lligues perdudes per l'Avenida, Noemí Jordana jugava amb el Ros Casares.\nLa segona lliga de l'Avenida va arribar la temporada 2001/11 quan les castellanes van derrotar el Ros Casares en la final, primer títol de la lliga per a la gironina Marta Xargay, per tornar a perdre la final l'any següent contra l'intractable epíleg del Ros amb Iñíguez a la banqueta i estrelles com Maya Moore, Laia Palau, Ann Wauters o Lauren Jackson a l'equip. Aquell estiu, després d'haver-ho guanyat tot tirant la casa per la finestra a l'hora de fer la plantilla, Ros Casares abaixava la persiana i semblava que començava un cicle triomfal per a l'Avenida. Des de llavors les castellanes han guanyat dues lligues més. La del 2013 contra Rivas, amb un tir lliure de Le'Coe Willingham amb el cronòmetre a zero (segona lliga de Xargay), i la de l'any passat contra un Uni que va arribar fos al final del tercer partit i amb Givens fallant dos tirs lliures a manca de quinze segons. Entremig, però, dues decepcions més: la derrota contra el Rivas de la bescanonina Queralt Casas el 2014 i la final perduda a Fontajau la diada de Sant Jordi del 2015.\nI ara gironines i castellanes es tornen a trobar en una lluita pel títol. El tercer cop per a l'Uni i el dotzè per a l'Avenida. La final començarà dimecres vinent, 26 d'abril, a Salamanca; per continuar dissabte a Fontajau i tornar a Salamanca, si fos necessari un tercer partit, el dimarts 2 de maig. Tots els partits a les nou del vespre i en directe per Teledeporte.\nL´Avenida anuncia la renovació d´Ortega de cara al curs vinent . Esports


"La campanya contra el diàleg és de gent absolutament obtusa, gent malalta" - El Temps\n"La campanya contra el diàleg és de gent absolutament obtusa, gent malalta"\nÉs gairebé impossible parlar de no-violència a Catalunya sense que aparegui la figura de Pepe Beúnza (Beas de Segura, Jaén, 1947). L’any 1971 va esdevenir el primer objector de consciència per motius polítics de l’Estat espanyol i des de llavors no ha deixat d’implicar-se en causes pacifistes. Ha estat actiu també en el moviment independentista i és especialment proper a Raül Romeva. Parlem amb ell sobre la teoria no violenta i el paper d’aquesta en el procés independentista.\nPepe Beúnza en un moment de l'entrevista a la cooperativa Cansetanta de Caldes de Montbui | Sira Esclasans Cardona\n—Com entra en contacte amb el món de la no-violència?\n—Visc a València. Entro a la universitat i em començo a ficar en la lluita antifranquista. Quan arribaven les vacances, agafàvem la motxilla i en autoestop cap a Europa a sentir la llibertat i a aprendre. En un viatge, vaig a una comunitat de pacifistes de França que es deia l’Arca. L’havia fundat Lanza del Vasto, que era una persona polifacètica. Ell havia estat a l’Índia amb Ghandi, que el va enviar a Europa a explicar la no-violència. Per a mi allò és com una revelació. Era gent que feia agricultura ecològica. Jo estudiava enginyeria agrícola i a Espanya allò era un concepte que no es coneixia. Feien ioga i coses de cant popular. Eren gent que havia okupat una central nuclear, es deien no-violents i s’havien fet objectors de consciència. Aquí trobo una forma d’expressar el que jo tenia per dins i vaig anar a veure uns objectors de consciència del Pirineu que feien servei civil alternatiu a la mili i vaig pensar que això és el que calia fer a Espanya.\n—Quins són els referents de la no-violència a Catalunya?\n—En aquella època ens havíem de nodrir del que hi havia en l’àmbit internacional. Martin Luther King, Ghandi, els desertors de la guerra del Vietnam... Els meus mestres van ser tota la gent que havia lluitat contra la guerra d’Algèria. Ells m’explicaven totes les tàctiques que havien fet servir. Tots havien passat per presó. Una altra figura importantíssima va ser Gonzalo Arias, que era un espanyol que feia de traductor a França, a la UNESCO. Tenia estatus diplomàtic i havia llegit un llibre de Ghandi i el va portar a pensar que allà estava molt còmode i que havia de venir aquí a implicar-se. Era una persona d’una generositat extraordinària. Va sortir a Madrid demanant eleccions lliures a Espanya. El van agafar i el van posar a la presó. Quan va sortir, el van posar al manicomi i, quan va sortir després d’un temps, va veure que la seva campanya no havia tingut força. Llavors va pensar que calia esperar i es va incorporar a la lluita no-violenta. Després a Catalunya tenim Xirinacs que, en aquella època, ja feia les seves campanyes denunciant les tortures de la policia o mossèn Dalmau. Aquesta és la gent que em van fer decidir-me a objectar.\n—Què és la violència?\n—És la capacitat d’obligar a un altre a fer el que no vol fer. Això es pot fer de moltes maneres. Hi ha violència física, estructural, psicològica. La que hem d’explicar bé és l’estructural, que és la que no es veu. Quan parles de no-violència la gent pensa que és bàsicament no respondre amb cops, però és lluitar contra la injustícia. La violència que fa que uns tinguin molt i altres res és la més perillosa de totes, l’estructural. La violència física és la punta de l’iceberg.\n—Creu que actualment s’entén bé això?\n—S’entén, però quan aprofundeixes veus que va a molt més. Hi ha formes subtils de violència que no són tan conegudes. Com la moda, quan promou l’anorèxia; o la velocitat, quan promou que la gent corri amb el cotxe fent que altres es juguin la vida. Hem de tenir clar que vivim en una societat que promou la violència. Matar una persona és un fracàs per a la societat; en canvi, un nen de 12 anys ja ha vist per la televisió matar desenes de persones.\n—La no-violència és un plantejament ètic o també una qüestió tàcticament eficient?\n—És ambdues coses. Hi ha una no-violència holística, que és la de les persones que volen ser tota la seva vida no-violents. És el model que tenim tots, tot i que no m’hi considero. L’altra no-violència és la que fem servir per resoldre els conflictes. El que sí que hem de pensar és que tots som mestres de violència. En sabem molt, de violència. Si em fessin dir com aconseguir la independència de manera violenta, podria donar deu històries. Com la podem aconseguir de manera no-violenta? Aquí ja és un tema molt més obert, creatiu i que cal estudiar perquè ens enfrontem a unes estructures que són violentes. No tenim una base pràctica de vida no-violenta, això és el que fa que sigui tan difícil de practicar. Ens obliga a ser molt humils, perquè tots som aprenents de no-violència. Això és el que estem practicant i aprenent a Catalunya. Per això sembla que anem molt a poc a poc, però estem fent passos de gegant.\n/SIRA ESCLASANS CARDONA\n—Hi ha risc de confondre la no-violència amb la passivitat?\n—Ghandi va tenir-ho molt clar a l’Índia, perquè es deia que els indis eren molt passius. Ell, de la no-violència feia dos conceptes: l’ahimsa, que era el no fer mal; i el satygraha, que era la força de la veritat. D’aquesta manera, donava una cosa molt més positiva. Sobre la passivitat, imagina’t tot un poble que no respon, de manera passiva, que no treballa, que no compra productes, que no obeeix ordres. La passivitat ben estudiada també podria ser molt eficaç. Però, normalment, la no-violència és una lluita molt activa, molt creativa, molt imaginativa. També creativa, incorporem sempre l’humor a la lluita no-violenta. Si una cosa és la no-violència, és la no-cooperació amb el mal, amb la injustícia i amb la tirania. Això, a vegades, t’obliga a no fer res i, a vegades, a fer moltes coses.\n—No-cooperació i desobediència civil són les claus?\n—Exacte. La no-violència és una estratègia de lluita política que té cinc fases. La primera és el diàleg amb el causant del problema. Això, normalment, no serveix. Però tu dius que sempre estaràs dialogant per resoldre el problema i, si no funciona, avises que faràs pel teu costat. Passes a la següent fase, però el diàleg és clau mantenir-lo perquè la gent intel·ligent sap que els problemes es resolen parlant. La campanya contra el diàleg és de gent absolutament obtusa, gent malalta. El diàleg s’ha de fer sempre. Durant la guerra de Vietnam, que els EUA estava arrasant-lo amb gas taronja, hi havia una taula de negociació a París que es reunia i parlava.\n—Quina és la segona fase?\n—La de denúncia. Normalment hi ha injustícies perquè les tenen amagades o no sabem que existeixen. Aquí, la lluita no-violenta no porta molts riscos. Tot i que pot ser que sí, hi ha llocs on et poden matar o portar a la presó. A Espanya, amb la feixista llei mordassa, per fer una denúncia et poden portar a la presó. En aquesta fase es poden fer moltes coses. Jo recomano fer servir l’humor i no confondre una manifestació amb la presa de la Bastilla. Hi ha gent que va a la manifestació i comença a trencar i cremar coses. Això no té sentit, tu fas una manifestació per denunciar una injustícia i crear simpatia per la teva causa. Bé, tot això s’ha d’estudiar molt bé.\n—Si aquesta fase no funciona, passem a la fase de no-cooperació. Aquesta fase ja s’ha de preparar molt bé. Fa poc, un mecànic de Reus es va negar a arreglar-li el cotxe a un policia nacional perquè havia vingut a colpejar la seva família. De seguida, hi va haver una denúncia per odi i van fer miques el pobre mecànic. Això és la no-cooperació, però cal fer-ho ben organitzats. Ho explicava molt bé Ghandi quan deia que si 100.000 soldats anglesos podien dominar 250 milions d’indis, el problema no el tenien els anglesos, sinó els indis que no eren capaços de resoldre el problema. Quan plantejaren una campanya de cooperació, els anglesos ho van haver d’estudiar molt bé. Una campanya de boicot o una vaga pot fer caure una tirania, si està ben feta. Aquesta fase va molt lligada a la fase de desobediència civil. Quan inicies aquestes fases, i això cal explicar-ho bé, has d’estar preparat a anar a la presó. No tothom, només la gent més preparada. Si tens fills petits, potser és millor que donis suport a l’acció però que no et posis a primera fila. Quan arribes a la desobediència civil, prepares una campanya per omplir la presó. L’arma més poderosa de la no-violència és perdre la por a la presó i la repressió. En aquest cas, busques la repressió i, quan les presons estan plenes, ja no compleixen la seva funció.\n—Hi ha cap fase més?\n—Hi ha una cinquena fase, que consisteix, en la mesura que pots, a fer el que demanes. Per exemple, no hem d’esperar a fer la República catalana per canviar les energies fòssils per renovables o per fer una escola i una sanitat de qualitat. No hem d’esperar per transformar l’economia capitalista per una economia cooperativista. La no-violència implica assumir les conseqüències de la repressió.\n—Gent com Malcom X van criticar que la no-violència estava només a l’abast de la gent que ja tenia una certa posició de comoditat...\n—Hem de ser molt humils i, quan ens fan crítiques, estudiar-les molt bé. Marx no havia previst que la revolució es faria a Rússia, sinó a Alemanya, on la gent era més culta. Es va fer a Rússia, que estava a l’edat mitjana. Això són situacions que hem de veure. Malcom X promulgava la lluita armada als EUA i van fracassar. Evidentment, com més formada estigui la gent, millor. Què va fer Luther King? Va transformar les presons en la universitat dels pobres i dels negres. Penso que és una crítica que hem d’estudiar molt bé. El que passa és que, perquè una persona es revolti, ha de tenir consciència de la seva dignitat. A vegades, la misèria no permet crear aquesta consciència. Hem d’evitar que la gent estigui en situacions de misèria. Ara, no cal anar a la universitat per lluitar. Crec que, per ser lluitador no-violent, a més de valent i generós, has de ser intel·ligent, més reflexiu. Per matar a algú no necessites cap, necessites una metralladora.\n—I en el cas de l’autodefensa hi ha violència?\n—Depèn com l’enfoquis. La defensa pròpia és el que ha fet que la gent vulgui tenir una arma, i així fins a la bomba atòmica. Què passa si ve algú i em dona un cop de puny? Què faré? Depèn del moment en què estigui. Potser et donaré una coça als ous o em defensaré. Però, si fos intel·ligent, aprendria aikido, que és una tècnica de defensa, i t’immobilitzaria. No és el mateix això que matar l’adversari. Hi ha tècniques de lluita que són no-violentes. Però clar, si no ens preparem... Ara, l’autodefensa és la justícia social, l’educació. Ara, si tu vas explotant la gent, clar que t’has de defensar. Per a què hi ha els exèrcits? Per defensar la injustícia dels pocs que tenen acumulada la riquesa.\n—Em venien al cap els casos de dones que són enviades a presó quan agredeixen el seu marit si aquest intenta abusar d’elles.\n—Això és més complicat. És lícit matar el tirà? Hi ha una encíclica de Pau VI que diu que en situacions de tirania prolongada és lícit matar el tirà. Això no és un tema d’ètica, sinó d’eficàcia. Mira el que va fer ETA amb Carrero Blanco. El va matar, però encara tenim part del franquisme. El que hem de fer és canviar la relació de poder. Ara, si una dona mata el marit perquè l’està assetjant, jo mai la condemnaria. Però no és solució, la solució és que els marits no tinguin impunitat, que tinguin educació i que, quan hi ha una denúncia, la policia no estigui desbordada i puguin atendre.\n—Creu que la societat catalana està entrenada per a la no-violència?\n—S’ha de partir del fet que en la campanya per la insubmissió la societat catalana va practicar molt. També en la campanya per la llengua, la marxa per la llibertat del 75, la lluita contra l’OTAN o contra la guerra, la campanya per l’aigua de l’Ebre. Encara que s’ha de dir que no està entrenada, sí que té moltes pràctiques de lluita no-violenta. Des de fa un temps hem anat sembrant una terra molt fèrtil. Però encara falta molt entrenament. Una societat entrenada per a la no-violència ha de ser descentralitzada, que el poder estigui repartit. Ha de tenir la riquesa repartida. Si has de defensar la pàtria, has de saber què t’està donant. Quina pàtria, quina Catalunya, pot defensar una persona a la qual estan desnonant? Cal fer una estructura social justa i després fer entrenaments i pràctiques, com fan els exèrcits. No estem entrenats, però hi ha el pensament clar que per la violència no guanyarem. Tot l’interès del PP ha estat que a Catalunya la lluita fos violenta, perquè saben com combatre-ho. Estan fent el ridícul fent coses com prohibir samarretes grogues, posar gent a la presó quan tothom entén que són innocents.\n—Creu que l’1 d’octubre es van demostrar els límits de la no-violència? És a dir, va servir per a fer el referèndum, però no per a aplicar el resultat?\n—Mira, el dia 1 d’octubre és un dia fantàstic. No hi havia definida una estratègia de lluita no-violenta, però aquell dia es van fer moltes accions no-violentes i la gent va descobrir el poder i la força de la no-violència. Però, com que no hi havia una estratègia global de no-violència, la cosa es va quedar allà. Aquell dia hauria d’haver continuat amb moltes més accions i vint mil o trenta mil catalans a la presó fins a la independència. Això és el que es va aturar. Però aquell dia vam demostrar la força d’un poble quan actua de manera no-violenta i amb convicció. No sabíem que hi havia tants ghandis a Catalunya. Que aquesta gent es posi en coordinació i amb una estratègia de no-violència...\nBeúnza mostra una carta enviada per Jordi Cuixart des de la presó /SIRA ESCLASANS CARDONA\n—En comptes d’això, després de la declaració d’independència, el Govern va dir a la gent que se n’anés a casa i Puigdemont va reconèixer que ell no volia assumir el pes del que hauria passat si la gent hagués resistit...\n—Clar, perquè haurien d’haver tingut estratègies preparades per si entraven els tancs. Però, clar, què haurien fet? Haurien d’haver tingut una estratègia preparada. Nosaltres sí que havíem preparat una campanya de resposta per si venien els tancs. Érem 30 persones disposades, seguint l’exemple de Txecoslovàquia quan van envair els tancs, a sortir i posar-nos davant dels tancs amb gorres i banderes blanques. Però, clar, n’érem 30. Imagina’t 10.000 persones disposades a posar-se davant dels tancs... Com que no estaven preparats, no es van atrevir a enfrontar-se. Com que això encara pot passar, ens hem de preparar.\n—Creu que s’està apostant per aquesta formació des de les elits dirigents independentistes?\n—Tenen clar que ha de ser una lluita pacífica, però no s’ha definit una estratègia no-violenta. Una lluita no-violenta és molt radical. Això encara no s’ha fet, de moment s’estan preparant. S’ha entrat a la lluita jurídica i política, però encara no hem entrat en una campanya de no-cooperació i desobediència civil. Això serà una de les fases més dures de la lluita.\n—Hi veu disposició, però?\n—Dels governants? Els tenim a la presó. Això vol dir que estan disposats a donar d’una manera extraordinària. Som la resta els que hem d’estar i iniciar una campanya de desobediència civil o de no-cooperació. Els governants estan a la presó o a l’exili. No els podem demanar més a aquesta gent.\n—Vostè té especialment relació amb Raül Romeva...\n—Sí. Jo lluito per la llibertat dels presos polítics, no només per un tema de justícia, també perquè tinc una gran amistat amb el Raül Romeva. Quan tens un bon amic a la presó de manera injusta, et sents molt motivat a defensar-los.No són a la presó per fer una campanya radical de no-violència, hi són per complir el mandat del nostre vot.\n—Romeva comparteix la filosofia no-violenta?\n—Jo el conec de petit perquè jo estava en una escola d’agricultura i el seu pare n’era el director. Quan ja estava a la universitat em va dir que li agradaria dedicar-se a la cultura de pau. El vaig orientar una mica i ell després va ser professor de la diplomatura Cultura de Pau, va organitzar xerrades, va ser objector de consciència, va anar de pacificador a Kosovo. Al Parlament Europeu va estar sempre defensant les causes dels pobles oprimits. És una imatge perfecta del que seria la cultura no-violenta.


Mònica HUIX-MAS: de desembre 2016\nTot era de paper, fins i tot les llaunes, ja que la roba no tenia cotó ni ciment. No obstant els fils van dir als vidres que tenien una olla plena de llapis que no utilitzaven. L’home aquell veia en negre i les cortines transparentaven perquè estaven repletes de forats. La il·lusió estava ben perduda i els plors de les bombetes inundaven les bosses de brossa amb tanca fàcil. La “mopa” feia la seva funció i ballava valsos amb l’escombra plena de borrissol. Era primavera a l’hivern del nord. Tot plegat era un galimaties que no entenia ni el psicòleg de núvols. No estem sols, estem farcits com les albergínies al forn. Quina meravella de lloc.\nIl·lustració Paul Hasas\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 13:16\nHavia quedat amb uns amics per a passar el dia prop del riu. Es tractava de dinar de pic-nic i gaudir d’unes hores en bona companyia. Es va llevar aviat i es va preparar una bona truita de patates, va agafar una ampolla de vi i tots els estris que necessitava. Van quedar tots de trobar-se a les 10h en el lloc mateix on menjarien. Caminarien una mica i després gaudirien del sol i la conversa. A l’hora convinguda tots hi eren menys ella. Al principi no en van fer gaire cas, ja que la puntualitat no era el seu fort. Després d’una hora d’espera ja no ho van trobar tan normal. Tampoc responia als missatges. Van decidir “plegar veles” i anar a casa seva a veure si li havia passat res. La sorpresa se la van tenir abans de sortir del paratge, ja que la van trobar espatarrada en el petit pont que travessava el riu. Les fustes s’havien desplaçat just quan ella el creuava. Les seves amistats, en veure-la en aquella posició i les mans ocupades amb el menjar i al seu gosset, van al·lucinar. Després d’estirar-la cap a ells, li van preguntar perquè coi no tirava el menjar i el gos cap a terra i ella hauria quedat lliure per caure al riu, de fet no era gaire fondo i tampoc hi havia corrent. Ella, tota digna els hi va dir:\n—Perquè just ahir a la nit vaig veure un reportatge a la televisió on un peix petit es va filtrar dins el penis d’un home que travessava un riu. I la veritat, no vull un intrús a casa meva sense el meu permís.\nIl·lustració de Duane Bryers\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 19:24\nI mentrestant...la vida passant\nEstava fullejant el diari del dia mentre dinava una sopa calenta, feia molta fred aquell dia. En el bar hi havia cadires plenes d’abrics, bufandes i gorres de llana. Una plana entera del diari va cridar la seva atenció. Anunciaven una festa amb un conjunt que li encantava. Per moments se li va passar pel cap de dir-li a un amic per anar-hi, però en pocs segons s’ho va treure del cap, ell era més jove i segur que havia quedat amb tot el seu grup. No volia anar-hi sola ni amb ningú més. Va arribar el dia i la festa es va fer, però ella, com sempre, es va quedar a casa en companyia dels seus anhels.\nEstava viu. Havia donat molt. També havia rebut molt, però a vegades la insatisfacció el feia perdre el rumb del seu bon fer. Pensava en el temps perdut de vida, de feina, d’aventura. El que ell no veia era tot el temps que havia guanyat aprenent de la vida. Un dia qualsevol va descobrir un cor anhelat d’amor, anhelat de conversa, anhelat de carícies, anhelat de donar amor pur, un cor diferent. Ell, però, es va pensar que era una de tantes. Van passar els anys i es preguntava on estaria aquell cor que havia conquerit i havia deixat a mig camí. De fet, aquell cor, va ser l’únic “temps perdut” que va tenir quan la va deixar marxar.\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 16:02\nRecollir els trossets perduts de mi\nés una feina complicada, tot i així,\nla tenacitat i la rectitud no em\npermeten plorar ni afligir-me,\na menys que sigui per marxar\nal món on les notes musicals\nson els braços que m’abracen\ni les veus els cors que m’estimen.\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 22:58\nI ha arribat Nadal, i amb ell tota la prole que no es pas curta, no. El mestre de ceremònies ocupa el primer lloc, és un tronc amb quatre pals que li surten del sota ventre i arrastra una manta vella. El segueixen una pila de boles de tota mena de colors que del cap els hi surten dos cabells comptats i esquifits. Darrera d’aquestes hi va una rastellera de cintes brillants, que van perdent els mini cabells a mida que van passant, deixant una estela de retalls que s’enreden amb els que vénen tot darrera, que no són més que unes llumetes intermitents o fixes i molt saltirones. Tot seguit un fotimer de gent i animals de totes mides i al final de tots ells, en una barraca plena de palla hi ha una dona, un home, un nado i junt a ells hi ha un bou i una mula que no saben ben bé qui s’ha de posar a la dreta o a l'esquerra del matrimoni. Tot darrera hi van tres personatges vestits exòticament muntats sobre camells. I tancant tota aquesta solemnitat sortits d’un conte de fades hi va una estrella amb cua i un munt de punxes.\nDes de la finestra veia la festa que es vivia en ple carrer. Divisava veïns i gent estranya ballant i celebrant alguna cosa. Va fer memòria per esbrinar que es podia festejar, però no recordava cap acte festiu anunciat. Era un dia qualsevol. Ella estava fent un cafè observant tot aquell enrenou des de la finestra. Va decidir baixar. Va agafar la jaqueta, la bufanda i les claus i va sortir del pis. Quan va sortir de l’ascensor la va sorprendre el silenci regnant. Va obrir el portal i allà fora tan sols hi havia gent passejant tranquil·lament. Astorada va tornar a pujar i a l’obrir la porta del pis va sentir música, crits i xerinola provinent del carrer. El soroll travessava els finestrals. Perplexa es va apropar a la finestra, on a la rapissa encara hi havia la tassa de cafè que s’acabava de prendre. A l’alçar la vista, va veure un home a la finestra de davant que la observava. Després de breus segons, aquest li va picar l’ullet. Ella va apartar la mirada per tornar a mirar el carrer ple d’alegria. Va tornar a mirar a aquell home, però aquest ja no hi era, en el seu lloc hi havia una dona que la somreia, l’esglai experimentat en veure-la va fer-li fer un pas enrere, xocant descaradament amb la tauleta plena de llibres. Era ella mateixa a l’altre costat...... Dos mons paral·lels s’havien creuat.\nEl fet tenia nom\nVa tenir un dia diferent. Va passar el dia, la tarda, el capvespre i la nit i encara era diferent. Mirava arreu, observant on radicava tanta diferència i no ho va poder esbrinar. Estava descol·locada . L’endemà tot era com sempre; igual. Ella, però, va memoritzar cada instant del dia d’ ”ahir” i a la fi va trobar on estava el punt de la diferència. No era res més que es va sentir viva altre cop.\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 19:37\nHa "nascut" un nou pessebre\nDes de 2016, la representació real del nou pessebre de Nadal va deixar en commoció a tota la humanitat. Havia nascut un nou ”Messies” de cognom Trump, la Verge es va identificar com a Hillary i Sant Josep com a Barack Obama. L’ase panxa content de l’indret, era un tal Rajoy i la mula sorneguera i altiva, la Soraya de Santamaria. Els pastorets n’eren tots els banquers i les ovelles seguidores, tota la humanitat. El gos del ramat era Felipe VI. L’àngel anunciador i per punts la Merkel i l’àngel del portal el Sr.Papa. L’estrella de la cua, sens dubte Nibiru i els tres reis d’orient plens de material bèl·lic en van ser; Putin, al-Àssad i Kim Jong-un.\nDes d’aquest nou pessebre la història es va haver d’escriure altre vegada, ja que el planeta va fer “boooom”.\nDibuix de Anna Llenas\nNadal i el Sant Grial\nAltra vegada som a Nadal, i amb ell el Sant Grial. Sant de res, però. Això si, el grial és el grial i aquest sí que és el fill de deu. A totes les taules hi és. El raïm premsat amb les bombolles fan sentir el Nadal. Alegria, disbauxa i converses inhòspites converteixen al fill de Déu en un bati burí de moments inoblidables pels que han pogut dir veritats enmig de cervells plens de bombolles que no en pesquen ni una perquè s’ho agafen com a un acudit... gràcies al Sant Grial tot és més portable. La mentida del Nadal, no és més que una festa més per omplir butxaques i buidar-ne d’altres.\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 13:21\nCita al migdia\nEstava asseguda davant una taula petitona en una terrassa amb vistes al riu. Esperava a la seva cita. Cançons italianes sortien d’una finestra de dalt del “Coffe”, local on havien quedat. L’escalfor del sol la reconfortava, eren les dotze del migdia d’un diumenge en ple desembre. Absorta mirant la corrent del riu i assaborint el licor calent típic del país no va percebre l’arribada de la seva cita que en veure-la en aquell estat hipnòtic i de postal es va retenir de saludar-la. El seu cap estava recolzat en una de les columnes i la seva mirada era neta tot mirant a l’infinit. La seva espera va ser eterna, ja que ella havia quedat atrapada en un món on els vius no podien accedir. El licor i la seva malaltia havien xocat i la parada cardíaca havia estat fulminant.\nIl·lustració Shelly Bedsaul\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 11:30\nJugar a ser "Déus"\nL’estrèpit va ser monumental, es va sentir a quilòmetres de distància. El tremolor sota els peus de les persones els va abocar a una incertesa momentània. El terra es va moure i la gent mirava al cel. La inseguretat va calar en el fons de tots els ésser vius de la zona. El silenci es va convertir en un so molest, greu i agut al mateix temps. Cap so d’animal s'escoltava, cap veu sortia de cap boca humana. Després de trenta segons de perplexitat, tot es va acabar. Un terratrèmol provocat per uns científics que treballaven per al govern per obtenir informació sobre unes dades que els hi mancaven per acabar una investigació, va causar una allau d’explosions d’unes bombes antigues enterrades a gran profunditat d’una guerra passada. Els titulars dels diaris de l’endemà van ésser “Danys colaterals....” però els danys colaterals tenien noms i vivien. Ara tenien làpides i estaven morts.\nIl·lustració Joaquin Aragon\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 19:54\nVa perdre la fe una tarda quan es va endinsar fins el fons en una qüestió que la tenia en “jaque” .La qüestió en sí tant se valia, la fe perduda era la qüestió actual. Aquesta qüestió li va fer plantejar-se una altra qüestió. Aleshores va adonar-se que les qüestions neixen en qüestió de moments i totes van directes al "jaque mate". Va decidir no qüestionar-se res més i va avançar per la vida actuant. Va acabar engarjolada, això sí, però sense qüestionar-s'ho.\nImatge de : Serge Marshennikov\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 13:27\n—Besa’m, però no prenguis mal—va dir la Maria a en Josep.\n—No entenc perquè em dius això, si saps que sóc el marit ideal—va respondre en Josep amb veu suau i tranquil·la.\n—Marit sí, Josep! Ideal...ideal...ideal...\n—No acabis la frase Maria, que et veig venir!\n—Vols dir Josep? Si no vas veure venir el colom—va dir la Maria amb sorneguera.\n—No era un colom Maria, sempre estem igual, era l’esperit Sant.\n—Esperit sí, però Sant?\n—Ja hi som! Parem aquí Maria! —va dir en Josep amb la mosca al nas, ja.\n—Així ja no seguim amb l’acte amorós Josep?\n—No! M’ha entrat mal de cap!\n—Vols una aspirina?!\n—Una copa de conyac vaig a prendre’m!\nQuan va ser fora de l’habitació la Maria sabia que era el marit ideal...ella no tenia que posar mai l’excusa del mal de cap ja què sempre era ell que acabava tenint-ne de veritat.\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 16:14\nAvançar amb l’esperit alegre no és fàcil, gens. Tampoc ho és deixar enrere el que t’ha empès a anar endavant. Som éssers individuals i col·lectius, però si la individualitat es regeix pels costums i pensaments del col·lectiu, estàs mort. Has de perdre per guanyar.\nPublicado por Mònica HUIX-MAS en 20:58\n▼ de desembre 2016 (15)


RUTA PELS CASTELLS DEL SIÓ: CULTURA, HISTÒRIA i GASTRONOMIA\nPACK PER A GRUPS FAMILIARS O D'AMICS\nDes de Restaurant Palouet oferim un pack per a grups a partir de 25 persones. Es tracta de realitzar una visita pels castells del Sió de la Segarra envoltats planures amb ondulacions suaus i petits turons que configuren aquest preciós paisatge medieval intacte. La visita comença amb la rebuda a l’interior al Castell de Concabella on es podrà descobrir tots els espais, després es visita amb una guia l’espectacular Castell de Pallargues i, tot seguit, per l’exterior es visita els castells de Ratera, l’Aranyó i Montcortès, finalitzem el migdia amb un bon dinar al Restaurant Palouet de Segarra.\nDins el Castell de Concabella podreu visitar el Centre d’Interpretació dels Castells del Sió on s’explica de forma molt gràfica que van significar els castells de frontera al segle XI al llarg del riu Sió. També dins el mateix castell podrem visitar l’Espai Manuel de Pedrolo com un dels màxims exponents de la literatura catalana, l’Espai Secans de Ponent i finalment visita a la torre medieval superior del castell.\nAl Castell de Pallargues amb orígens al segle XI hi podreu visitar un autèntic castell medieval, amb una sala gòtica espectacular, la presó, la masmorra, la cuina, el celler i molt més.\nI tot seguit visita exterior als castells de Ratera, l’Aranyó i Montcortès dins el mateix terme municipal de Plans de Sió a La Segarra.\nRatera és un antic castell amb molí hidràulic enclavat a la vora del riu Sió, durant segles va moldre el blat dels pagesos de la zona. Tota una enginyeria hidràulica per aprofitar la força de l’aigua del riu Sió mitjançant una gran bassa.\nL’Aranyó és un castell amb orígens al segle XI ubicat dalt d’un turó domina el territori cap a Ponent. Poble d’on era fill Manuel de Pedrolo, l’escriptor.\nPoble i castell de Montcortès\nUna de les torres del Castell de Montcortès\nMontcortès és un dels castells més colossals de la Segarra, la seva estructura exterior és majestuosa i imposa al visitant quan hi passa pel costat.\nVista de la sala gran de Restaurant Palouet\nFinalment podreu gaudir d’un bon àpat gastronòmic a Restaurant Palouet de Segarra, una antiga casa pairal, d’orígens medievals, que ofereix el servei d’hostal i restaurant, amb una cuina creativa però de Km 0. Ubicat al petit poble de Palouet, terme municipal de Massoteres (La Segarra)\nPreus per a un grup mínim de 25 persones:\n22 € / persona en dies laborables.\n28 € / persona en caps de setmana o festius.\nPreus per a grups més petits entre 4 i 25 persones:\nConsultar a contacte i reserves per estudiar possibilitats.\n25211 - Concabella (Lleida)\nTelf. 973 554 151\n(horari d'atenció: dissabtes\ni diumenges de 10 a 14 hores)\nEtiquetes de comentaris: agències, amics, aranyó, castell, castells, concabella, cuina, familiar, gastronomia, grups, la segarra, montcortès, pack, pallargues, Palouet, ratera, receptius, restaurant, sió, viatges\nUbicació: 25211 Palouet, Lleida, Espanya\nEn aquesta ocasió al blog de Restaurant Palouet, us portem una recepta molt adequada per l’època de l’any, ja que s’acostuma a menjar fresqueta i arriba el temps en que aquest tipus de plats vénen de gust.\nEs tracta d’un escabetx de tonyina, un tipus de peix, el blau, que ens aporta unes propietats nutricionals d’allò més recomanables; té una elevada quantitat de greix insaturat i, per tant, beneficiós per la salut, amb un alt contingut d’àcids grassos omega-3. És també font de proteïnes, vitamines i minerals. Per aquests motius es recomana el consum de peix blau amb una freqüència aproximada de dues vegades per setmana.\nLa tonyina és, a més, un peix molt versàtil a la cuina, ja que es pot menjar de múltiples maneres: crua o semicrua, en conserva, a la brasa, a la planxa... o com et proposem, en escabetx.\n- 1 kg. de tonyina\n- 10 alls\n- 2 peces de bitxo\n- 150 cl. d'oli suau\n- 50 cl. de vinagre de vi\nEl primer que farem serà tallar la tonyina a daus mitjans, la salarem lleugerament i la posarem a fregir amb l'oli en una cassola. Quan s’hagi daurat i hagi canviat el seu color exterior, podrem retirar la tonyina del foc.\nSeguidament, fregirem a foc suau tota la verdura tallada també a daus d’una mida mitjana (l'all es pot posar amb la pela). A mitja cocció s'hi podrà incorporar el timó, el llorer, el romaní, el pebre en gra i el bitxo. Ho rectificarem de sal.\nUn cop la verdura estigui al “dente” hi afegirem el vinagre. Esperarem que evapori una mica i ja podrem tornar a incorporar la tonyina i també el pebre vermell al gust. En aquest moment ho podrem tastar i, si convé acabarem de rectificar de sal.\nEl plat ja estarà acabat, però la nostra recomanació és que serà molt millor si reposa unes 24 hores. El podrem servir fred o tebi.\nCal tenir en compte que de la nostra proposta de recepta se’n poden fer moltes variacions. Així doncs, tant el tipus de peix com les verdures es poden modificar per unes altres. El mateix passa amb les espècies o bé amb el tant per cent de vinagre que s’hi posa. Això va a gust del consumidor!!\nPublicat per Restaurant Palouet de Segarra a 17:47 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: conserva, cuina, cuinar, cuines, entrant, escabetx, gastronomia, menjar, Palouet, peix, plat, primavera, recepta, restaurant, Segarra, temporada, tonyina, verdures, vinagre\nUNA JOIA PATRIMONIAL DEL SEGLE VIII. UNA DE LES TORRES MÉS ALTES D'EUROPA.\nBen a prop de Palouet, al municipi de Torà, la Segarra, trobem l’esplèndida Torre de Vallferosa, una torre defensiva del segle VIII, única gairebé a tot Europa i una de les més altes, amb 35 metres d’altura i 13 de diàmetre. Hi podrem arribar en cotxe, en bicicleta BTT o bé a peu.\nEs tracta d’una torre de planta circular amb 4 nivells, els visitants poden accedir al seu interior amb visita guiada i, poden pujar amb unes escales de fusta fins a la terrassa superior, amb unes vistes impressionants de l’antic poble de Vallferosa i la vall que l’envolta.\nAls peus de la torre hi trobarem un petit cementiri, al costat l’església de Sant Pere, d’estil barroc, més avall l’antiga rectoria i les cases del poble antic de Vallferosa, ara en ruïnes, excepte la torre.\nLa seva situació és curiosa, enfonsada en una vall i envoltada de boscos feréstecs. Tot i així, des d’aquest enclavament es controlava el pas de la plana cap al Prepirineu.\nDes del restaurant Palouet hi podem anar amb cotxe propi, agafarem la carretera fins a Torà, tot seguit agafarem l’antiga carretera de Torà a Solsona, fins que trobem un cartell a mà dreta on hi posa Vallferosa, continuem uns 100 metres més fins que trobem una barrera, si és diumenge al matí segurament la trobarem aixecada, sempre que sigui època de visites obertes. Si anem amb bicicleta o bé, a peu la podrem passar perfectament sempre, sigui el dia que sigui, continuarem uns 800 m en fort descens, fins que trobarem la torre de sobte. Durant els *diumenges al matí l’accés és lliure i la barrera està aixecada, es pot accedir fins al pàrquing de la torre amb vehicle propi.\nUs deixem la informació de les visites i també rutes per gaudir de Vallferosa i el seu entorn en aquesta esplèndida època de l’any.\nVisites regulars cada diumenge: Les visites, que inclouen Interior de la torre, l’església i el poble, acompanyats per voluntaris, es poden realitzar el 1er i 3er diumenge dels mesos de març, abril, octubre i novembre i cada diumenge dels mesos de maig, juny, juliol, agost i setembre. Hi ha dos torns horaris, a les 11 i a les 12:30 h.\nEl preu és de 3€ per adult, menors, fins a 12 anys, gratuït i els grups, més de 20 persones, 60 €.\nPer reserves i visites guiades la resta de dies: Tel. 973-473028 (Ajuntament de Torà)\nRuta en cotxe:\nEnllaç de google maps per arribar-hi amb cotxe des del nostre restaurant: https://bit.ly/2DNUtr9 Distància: 15 kms Durada del trajecte amb vehicle: 24’.\nRuta a peu des de Torà a la Torre de Vallferosa:\nDeixem el cotxe a Torà i, des del Convent de Sant Antoni podem començar la Ruta a amb BTT fins a la Torre de Vallferosa i tornar.\nRuta circular amb BTT des de Palouet passant per la Torre de Vallferosa: GR 170\nPodem sortir des de Palouet mateix, tot i que el track surti de Torà.\n(*)Veure calendari d’accessos segons temporada.\nPublicat per Restaurant Palouet de Segarra a 21:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: a peu, bicicleta, btt, ciclisme, cotxe, natura, paisatge, Palouet, patrimoni, primavera, Segarra, segarrejant, senderisme, Torà, torre, Vallferosa


Rossell referma el compromís amb l'Agenda 2030 al Congrés de l'ONU de Kyoto | BonDia Diari digital d'Andorra.\nJosep Maria Rossell, durant la seva intervenció telemàtica al Congrés de Nacions Unides.\nDl., 08/03/2021 - 18:31\nRossell referma el compromís amb l'Agenda 2030 al Congrés de l'ONU de Kyoto\nEl ministre de Justícia i Interior, Josep Maria Rossell, ha refermat el compromís d'Andorra en la implementació dels objectius per el desenvolupament sostenible que recull l’Agenda 2030 en el Congrés de les Nacions Unides per prevenir el delicte i la justícia penal que se celebra se celebra de manera semipresencial fins al 12 de març a Kyoto (Japó), segons ha informat l'executiu.\nRossell ha intervingut en el segment d’alt nivell del congrés on ha subratllat la importància del congrés a fi d’identificar accions inclusives efectives i coordinades per prevenir el delicte i la justícia penal en línia amb l’Agenda 2030.\nEn la seva al·locució, el ministre ha referit a l’experiència d’Andorra en la gestió de la pandèmia de la Covid-19 des de la vessant de la seguretat jurídica per garantir la seguretat pública i ciutadana. En aquest context, ha posat en relleu que Andorra s’ha guiat pels principis de respecte, civisme i responsabilitat dels ciutadans i poders públics. D’altra banda, ha subratllat el compromís d’Andorra per la justícia en l’àmbit juvenil mitjançant, entre d’altres, accions de prevenció en els àmbits educatius i socials, així com l’agilització i modernització del sistema penal per fer front de manera eficaç als nous delictes transnacionals, tals com la delinqüència organitzada, el blanqueig, ciberdelicte, tràfic de mercaderies i de persones.\nEl ministre també ha subratllat la importància de la cooperació internacional en la lluita contra la delinqüència organitzada en base als Convenis internacionals i les xarxes regionals.\nEl congrés té lloc cada cinc anys i reuneix experts de tots els Estats membres de les Nacions Unides amb l’objectiu d’establir l’agenda internacional en prevenció del delicte i justícia penal per els propers anys. A tal efecte, es preveu l’adopció de la Declaració de Kyoto, que identifica accions concretes en els àmbits esmentats, entre altres, el paper i apoderament dels infants, la dimensió econòmica, la reducció de la reincidència, la millora dels processos d’investigació penal, així com la promoció de l’estat de dret, i l’accés a la justícia. De manera transversal, es tracten els temes com la lluita contra la corrupció i el tractament en profunditat de la cooperació internacional per prevenir la delinqüència organitzada transnacional.\nCongrés de l'ONU\nCompromís per la Seu exigeix explicacions pel concert de Buhos\nCompromís exigeix solucions als continus talls de llum\nCompromís retreu la “desídia” de l’Ajuntament pels ‘okupes’\nCompromís acusa Lladós d’impedir als consellers accedir a informació