Què fer i visitar a Soses (Segrià) - Fuet i Mate - Turisme\nSoses és un municipi del Segrià, a la província de Lleida. La població de Soses és de 1.763 persones, censades el 2019 per Idescat. Els grups d’edat estan formats per 309 persones entre els 0 i els 14 anys, 1.110 entre els 15 i els 64 anys, 288 persones que es troben al grup dels de 65 a 84 anys i 56 persones que tenen 85 anys o més.\nL’economia del municipi de Soses gira al voltant de l’agricultura i la ramaderia. De les 2.307 hectàrees censades el 2009, 1.684 estan dedicades al cultiu de fruita, principalment presseguers i perers, 322 als herbacis, sobretot l’ordi i el blat, i la resta a l’olivera.\nLa ramaderia també té fort impacte amb més de 282.000 caps d’aviram, 37.793 caps de porcí i 1.837 caps de boví, també censats el 2009.\nDescobreix tot el que pots visitar a Soses, al Segrià i el potencial del Baix Segrià. Fruita, tresors i mil llocs per descobrir.\nOrganitza’t el dia amb la Ruta Completa pel Segrià.\nSoses formava part de la taifa de Lleida i el seu castell era un dels punts de frontera. El 1120 Soses va passar a mans cristianes per un pacte realitzat entre Avifelel i Ramon Berenguer III. La zona va ser conquerida a mitjans del segle XII, en poder d’Ermengol VI d’Urgell.\nJaume I va fer entrega dels castells d’Aitona, Soses i Seròs a la seva germana Constança, la qual s’havia casat amb Guillem Ramon de Montcada, senyors d’Aitona.\nQuè visitar a Soses, al Segrià\nL’església de Sant Llorenç està construïda aprofitat part dels murs de l’església anterior i part de l’antic castell. No és de les esglésies més impressionants del Segrià però té la seva part característica en l’asimetria de la seva façana i el campanar de planta quadrada. De fet, l’antiga església aprofitava parts de la mesquita que es va transformar en església a principis del segle XII.\nUna de les cases més antigues de Soses és cal Montull, de la qual només se’n conserva la façana. Llàstima perquè era un de les cases més importants del poble formada per la casa dels senyors i un conjunt d’edificacions annexes dedicades a l’agricultura i la ramaderia.\nAls afores de Soses, direcció Alcarràs, crida l’atenció l’ermita de Sant Miquel, per la seva arquitectura.\nPassejant per Soses podem descobrir la història de la Terra, ja que s’hi han trobat diverses restes d’ossos fossilitzats d’animals aquàtics, com el de la tortuga de l’era terciària o el famós cocodril que va ser datat amb més de 35 milions d’anys. El cocodril està exposat a la biblioteca, però hem de dir que no l’hem pogut veure, ja que està tancada pel coronavirus.\nEl poblat de Gebut no és l’únic vestigi arqueològic al municipi, també hi destaca la Farmàcia dels Moros, ben a prop. La descoberta va rebel·lar una sèrie de forats realitzats a la roca on s’hi encastaven les bigues de les cases antigues de Gebut, el poble andalusí abandonat durant el segle XVIII. Les restes es poden veure des de la mateixa carretera, direcció a Aitona, a mà dreta.\nIbers a Soses\nSi seguim la carretera direcció Aitona, passarem pel poblat iber de Gebut que data dels anys 650 i 50 a.C. Els treballs arqueològics han posat al descobert habitatges, carrers i una cisterna central. Aquí trobareu informació sobre els treballs d’excavació.\nSi algú sap quan es pot visitar, que ens avisi, perquè no hem trobat informació i el Cap de Setmana dels Ibers tampoc està obert.\nEl paisatge de Soses\nEl paisatge del municipi de Soses té zones amb característiques diferenciades entre elles. Per una banda tenim la zona pròxima al Segre i per l’altre costat, a l’altre costat de carretera, la zona seca regada pel canal d’Aragó i Catalunya. Comparteix característiques paisatgístiques amb el veí poble d’Aitona.\nSegons l’Observatori del Paisatge, part del paisatge del municipi de Soses té característiques similars a part del municipi d’Aitona i Seròs i els ha catalogat com Baix Segrià. Aquesta zona és caracteritzada per roques i serres que encara mentenen el passat estèpic i àrid d’abans de l’arribada del reg.\nUna altra part del municipi de soses forma part del paisatge fluvial del Segre amb un territori parcel·lat i ocupat per l’agricultura de regadiu, principalment fruiters.\nPer acabar, comparteix característiques amb altres municipis regats pel canal d’Aragó i Catalunya. Una zona també dedicada a l’agricultura que va créixer gràcies al canal.\nQuan visitar Soses\nSoses comparteix patró de pesta amb molts pobles de Ponent, el 20 de gener per Sant Sebastià. En canvi la festa d’estiu, arriba d’hora, el 8 de maig per Sant Miquel, però la festa més important és la de Sant Llorenç, el 5 de setembre.\nA l’octubre celebren la fira “Menja’t Soses – Sabors de Ponent”, una fira on els productes artesans i d’alimentació són els protagonistes.\nPassa’t pel web de l’ajuntmanet de Soses per coneixer la seva agenda.\nSi volem gaudir del paisatge, la millor època és durant la floració, a finals de febrer, principi de març. Durant la tardor també és una bona època per recorrer els diferents camins d’horta i fer esport ja que la calor ha deixat d’apretar. A l’hivern, atenció amb els dies de boira i les baixes temperatures.\nLa ruta per Soses ens pot portar a visitar la resta de pobles del Baix Segre i si teniu temps, feu-ho recorrent els camins d’horta, un autèntic laberint amb final feliç.\nQuin és el teu racó preferit de Soses, al Segrià?


Nitrat de plata, actuant d'ús - notícies - Guangdong Nanhai ETEB Technology Co, Ltd\nNitrat de plata és un vidre incolor, soluble en aigua. Nitrat de plata pura és estable a la llum, però degut a la manca de puresa del producte en general, la solució aquosa i sòlids portatiles sovint es conserven en ampolles de reactiu marró. Emulsió fotogràfica, plata, mirall, impressió, medicina, tints cabell, prova clorur, bromur i Iodur, etc., també s'utilitza en la indústria electrònica.\nNitrat de plata en el cas de la matèria orgànica gris negre, descomposició de plata. Nitrat de plata pura és estable a la llum, però degut a la manca de puresa del producte en general, la solució aquosa i sòlids portatiles sovint es conserven en ampolles de reactiu marró. Nitrat de plata s'escalfa a 440 ° C es descomponen en plata, nitrogen, oxigen i diòxid de nitrogen. La solució aquosa i la solució d'etanol van ser neutrals pel foc i el pH era uns 6. El punt d'ebullició de 444 ° C (descomposició). Hi ha l'oxidació. En presència de matèria orgànica, veure que la llum es torna de color gris o gris negre. Nitrat de plata reacciona amb una sèrie de reactius per a la precipitació o coordinació (vegeu compostos de coordinació). Per exemple, amb la reacció de sulfur d'hidrogen, la formació de precipitació sulfur de plata negre Ag2S; amb la reacció de passivat a bombo de potassi, la formació de vermell cromat de plata marró Ag2CrO4 precipitació; amb la reacció de fosfat disodium d'hidrogen, la formació del fosfat plata groc Ag3PO4 precipitació; Per formar l'Halur de plata AgX precipitar. Però també amb el paper de àlcali, la formació de precipitació de l'òxid de plata negre marró Ag2O; amb el paper d'ions d'oxalat per formar precipitació Ag2C2O4 de blanc plata oxalat. Nitrat de plata pot reaccionar amb NH3, CN-, SCN - i així successivament formant diverses molècules de coordinació.\nQuímica Analítica per a la precipitació d'ions clorur, la referència del treball de nitrat de plata per a la calibració de solució de clorur de sodi. Sals inorgàniques indústria per a la fabricació d'altre argent. La indústria electrònica s'utilitza en la fabricació d'adhesius conductives, nou Purificadors de gas, A8x tamisos moleculars, guants enguantada i platejada. Indústria fotogràfica per a la fabricació de pel·lícula fotogràfica raigs x de cinema pel·lícula fotogràfica i altres materials fotogràfics. La indústria de galvanoplàstia s'utilitza per platejat de components electrònics i altres productes artesanals i també s'utilitza com a material platejada per a miralls i thermoses. La indústria de la pila s'utilitza per produir bateries de plata-zinc. Medicina utilitzava com a fungicida, agent de corrosió. Indústria química japonès per tenyir el cabell i així successivament. Química Analítica s'utilitza per determinar el clor, brom, iode cianur i thiocyanate.\nPer a no-cianur plata, com ara la galvanoplàstia Tiosulfat plata plata, xapat de clorur de plata, xapat disulfur imino plata plata, platejat àcid sulfosalicylic i altre principal sal. És la font d'ions de plata. Contingut de nitrat de plata la taxa platejat solució conductivitat, dispersió i precipitació tenen un cert impacte. La dosi general és de 25-50g/l\nUn parell de: Plata nanopartícules matar llevat\nSegüent: Compost inorgànic com més gran sigui la força


L'ICL vol arribar més enllà dels 3.000 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'ICL vol arribar més enllà dels 3.000\nEl Bàsquet Manresa expressa la voluntat de recuperar massa social entre els que van al Congost esporàdicament\njordi agut | manresa 18.06.2016 | 07:42\nEl president, Jaume Arnau, i la consellera, Montse Seubas, amb la camiseta de la nova campanya del club bàsquet manresa\nEl president, Jaume Arnau, i la consellera, Montse Seubas, amb la camiseta de la nova campanya del club\nTornar quatre anys enrere per arribar més enllà dels 3.000. En aquest cas, socis. És el que desitja el Bàsquet Manresa a l'hora d'afrontar una campanya d'abonats, la de la temporada que ve, que no presenta canvis significatius quant a preus i que anirà juntament amb una campanya per tal de mostrar l'orgull de formar part de l'entitat. La frase "Juguem amb el cor", la mateixa que va fer fortuna per celebrar la permanència el més passat i molt unida a l'eslògan de l'Ajuntament per a la ciutat, hi tindrà molt protagonisme.\nLa presentació d'ahir es va fer davant de Crist Rei, una manera, segons el president Jaume Arnau "de ser coherents, ja que aquest és un dels cors de la ciutat". Arnau es va mostrar determinat a "mirar de travessar el riu, des del Congost, i ser més a prop de la ciutat i dels actes que s'hi facin". Per a ell, "el nostre gran objectiu ha de ser arribar als 3.000 socis que havíem tingut. Pensem que si fem augmentar la massa social, els podrem oferir un equip amb més potencial i garanties" en el futur.\nQuatre anys per sota\nDe fet, des de la temporada 2011-12, el Bàsquet Manresa no ha pogut superar els 3.000 abonats. Aleshores n'hi havia 3.271 i les progressives males classificacions de l'equip, amb dos descensos esportius i dues salvacions sobre la campana, han propiciat que la xifra baixés fins als 2.781. L'any passat hi va haver un petit repunt, i es va arribar als 2.816. Aquestes dades són lluny del màxim històric, els 3.622 de l'any en què es va disputar l'Eurolliga, la temporada 1998-99.\nArnau opina que "els nostres abonats ja han fet de prescriptors durant la temporada de l'espectacle que es pot veure al Congost. Han pogut convidar amics que no són socis i pensem que són aquests visitants esporàdics del nostre pavelló als quals hem d'anar a buscar. També, les persones que ja havien estat sòcies i ho van deixar". Per a ell "és complicat que algú que no ha anat mai a veure un partit de bàsquet se'n faci de cop", però és de l'opinió que hi ha camp per córrer i per créixer. Podem rascar aquestes 200 o 300 persones que ens falten" per ser 3.000.\nManeres de fer club\nDes de l'entitat, a més a més, s'estan buscant maneres de fer més proper el sentiment de pertinença a un mateix club que pot propiciar l'augment de la massa social. D'aquesta manera, s'ha creat una comissió per dur a terme una campanya en què unes camisetes tindran protagonisme.\nLa responsable d'aquest grup, la consellera del Bàsquet Manresa Montse Seubas, va explicar que "distribuirem samarretes amb la inscripció 'Juguem amb el cor' per tal que tothom qui vulgui les compri per deu euros. Els demanem que les portin als partits i també a la vida diària", per tal de demostrar la seva pertinença al grup. A més, s'ha obert un lloc web, juguemambelcor.cat, en el qual tothom qui compri la camiseta està convidat a fer-se una fotografia portant-la posada i enviar-la. "Totes les fotos seran publicades" al portal. Volen demostrar que "som una ciutat de petites dimensions, però en la qual sovint es poden fer grans coses".


Aterra a l’Auditòrium 'L’home més fascinant del món'\nUna pel·lícula còmica i musical projectada en tecnologia 4D\n1 min. Palma 07/11/2016 12:53\n651x366 Aterra a l’Auditòrium 'L’home més fascinant del món'. / MARINO E MARINI Aterra a l’Auditòrium 'L’home més fascinant del món'. / MARINO E MARINI\nL’ Auditòrium de Palma es convertirà els dies 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19 i 20 de novembre en l’escenari de presentació del darrer espectacle de Marino e Marini. La companyia mallorquina presenta ' L’home més fascinant del món', una pel·lícula còmica i musical projectada en tecnologia 4D sobre la biografia de l'home que va fascinar la humanitat fins a límits inimaginables.\nMúsica, cinema, teatre i humor es barregen en la nova creació, que ja ha estat descrita com “ la nova era del cinema”; el primer cinema en quatre dimensions de la història, una revolució tecnològica que ha impressionat els espectadors d’arreu del món.\nL’espectacle repassa la vida de Jimmo Crocetti, la figura més influent del segle XX, un ésser humà extraordinari: cantant, actor, seductor. Un nou xou sobre la història de l'home que va representar els anhels de la societat durant dècades.


Accessibilitat: element clau en l’habitatge | Fundació Mutua de Propietarios\nAccessibilitat: element clau en l’habitatge\nMés de la meitat dels edificis del nostre país no són accessibles del carrer al portal. És una de les conclusions de l’últim informe de Fundació Mútua de Propietaris sobre Accessibilitat en l’Habitatge, que revela la gravetat de la situació en la qual es troben les persones amb mobilitat reduïda a l’hora de comprar un habitatge.\nEl pròxim dia 3 de desembre se celebra el Dia Internacional de la Discapacitat i en aquest article volem mostrar les principals conclusions sobre accessibilitat en l’habitatge que afecten directament les persones amb mobilitat reduïda o amb alguna mena de discapacitat.\nEl problema de l’accés a l’habitatge a Espanya\nL’accessibilitat de l’habitatge és un factor decisiu per al 58% dels espanyols a l’hora de comprar un habitatge. Aquesta dada és significativa perquè indica la preocupació de la població per viure en una llar adaptada a les necessitats, tant actuals com futures, que deriven de la mobilitat reduïda.\nL’Informe sobre Accessibilitat de Fundació Mútua de Propietaris, va arribar a la conclusió que 2 de cada 10 persones amb mobilitat reduïda han hagut de canviar d’habitatge per no estar adaptats les llars a les seves necessitats\nEl problema de l’accessibilitat de s el habitatges a Espanya implica situacions de desigualtat en la societat,. Laura López *Demarbre, vicepresidenta executiva de la Fundació Mútua de Propietaris veu la necessitat de fomentar polítiques que promoguin l’accessibilitat a través d’ajudes públiques o privades, que vagin destinades a persones majors o amb mobilitat reduïda en el cas que necessitin adaptar el seu habitatge.\nEl 31% de persones amb mobilitat reduïda té dificultats per a desembolicar-se amb normalitat a l’interior del seu habitatge i gairebé el 30% ja ha realitzat obres a l’interior del seu habitatge per a adaptar-la a les seves necessitats. Les estades de l’habitatge que més reformes necessiten són els lavabos, seguits dels dormitoris, zones exteriors, portes d’accés i finalment, saló o menjador.\nA més, l’informe també deixa al descobert que un 12% de les persones que han re condicionat els seus habitatges han tingut problemes de falta de recursos per a dur-les a terme.\nEncara amb tot l’anterior, el principal problema que troben la majoria de persones amb mobilitat reduïda és el tram d’accés als seus habitatges, és a dir, la porta d’accés a la finca o edifici en el qual resideixen A Espanya, més de 9 milions d’edificis estan destinats a habitatges i un 63% d’ells no són accessibles del carrer al portal per la presència d’escales en aquest punt. Tan sols un 28% dels habitatges a Espanya té rampa i el 22% no té ascensor.\nPerò hi ha altres elements que també contribueixen al fet que un edifici no sigui accessible per a persones amb discapacitat o mobilitat reduïda. Per exemple, el 25% dels espanyols té dificultats per a obrir la porta del portal que dona accés a l’edifici, perquè la troben molt pesada i per al 39% dels espanyols la dificultat d’accés al portal resideix en què no se subjecta sola o es tanca massa ràpid. Sense contar que el 14% dels edificis no tenen porter automàtic i dels quals sí que tenen, el 68% no és accessible per a persones en cadira de rodes.\nLa Fundació Mútua de Propietaris té la missió de millorar l’accessibilitat de les persones amb mobilitat reduïda a l’habitatge i al seu entorn. Cerca eliminar les barreres arquitectòniques i conscienciar tant als actors i *decisores socials i polítics en matèria d’accessibilitat, així com afavorir la inclusió social i la integració de les persones amb mobilitat reduïda. L’objectiu és millorar la qualitat de vida de les persones amb mobilitat reduïda i innovar en aquest aspecte, aprofitant les noves tecnologies.


“M’agrada la cultura popular per fer coses amb la gent i participar” - Diari de Terrassa\n“M’agrada la cultura popular per fer coses amb la gent i participar”\nMireia Gabaldà, presidenta de la confraria La Mascarada\nVa arribar de Barcelona a Terrassa de ben petita i, quan tenia sis i per uns amics de la seva mare, va començar a Minyons. Després va passar a Diables i, fa vint anys, va passar a la Sussietat de l’Embut, organitzadora del Carnestoltes de la ciutat, que en acabat va passar a ser La Mascarada, que presideix. Tot el tema cultural l’atrau. “Minyons m’ho va ensenyar tot i vaig conèixer Catalunya i part d’Espanya gràcies a ells. I tant jo com la meva família, vam conèixer la cultura popular amb ells”, explica.\n“Hi ha coses que m’agraden més i altres menys, però m’agrada la cultura popular i crec que és per poder fer coses amb gent i participar, i no m’agrada estar quieta”. El Carnestoltes li agrada perquè “engloba a molta gent i, al final, som com una gran família”. No és fàcil portar una entitat que organitza una activitat a l’any, diu.\n“Hi ha gent que es pensa que no fem res, però englobem unes 4.000 persones i ho portem tot entre deu persones”, detalla. “Sempre ets criticat i això fa mal, i a vegades tens ganes de deixar-ho”, apunta. Li agrada disfressar-se, si bé li agrada més “organitzar que disfressar-me” i afegeix que “no m’agrada ser la protagonista”.\nProfessionalment, després de passar per diferents feines de diversos sectors, fa disset anys que exerceix com a cartera.\nEn el temps d’oci li agrada fer activitats amb la família i les amistats. També altres com llegir, sortir a la platja, a la muntanya, el cinema i anar a restaurants i “conèixer llocs nous”.


La loteria dels penals priva el Natació Sabadell femení d'aixecar la cinquena Copa d'Europa | Ràdio Sabadell\nLa loteria dels penals priva el Natació Sabadell femení d'aixecar la cinquena…\nLes waterpolistes de David Palma han hagut de conformar-se amb el subcampionat europeu | CNS\n21.04.2018 15:48 Adrián Arroyo\nLa loteria dels penals priva el Natació Sabadell femení d'aixecar la cinquena Copa d'Europa\nL'Astralpool Natació Sabadell torna a assaborir el regust més amarg possible a l'Eurolliga. Si l'any passat una tanda de penals va deixar a les sabadellenques fora de la gran final, aquest cop les penes màximes han condemnat l'equip de David Palma en el partit decisiu pel títol. Judith Forca ha estat l'única de les 10 llançadores que no ha trobat la xarxa rival, deixant així el trofeu per segon any consecutiu a Kirishi, a la piscina de l'amfitrió i ara ja doble campió continental. La cinquena del Natació Sabadell haurà d'esperar.\nTot en un partit que ha estat d'allò més igualat. L'equip sabadellenc ha buscat en tot moment no deixar-se contagiar pel joc anàrquic de les russes, tot i que han hagut de remar a contracorrent per assolir-ho. En el primer parcial, Kiley Neushul i Maica García han replicat al gol inaugural de Kseniia Krimer. Han estat uns primers minuts d'intercanvi de cops, amb Simanovich empatant, la capitana Olga Doménech avançant un altre cop el Club i Daria Ryzhkova -la més encertada de l'atac del Kinef Kirishi- signant el parcial definitiu de 3-3.\nEl segon quart, però, ha estat un malson per a les de David Palma, que l'han tancat sense veure porteria entre les grans intervencions d'Anna Karnaukh i les pilotes a la fusta. Ryzhkova i Soboleva han situat les russes dos amunt al descans (3-5). En total han estat gairebé 11' sense veure porteria les sabadellenques, el que no les ha privat d'arribar al tram final amb opcions. En part, pel gol d'Anni Espar a principis del tercer període que trencava la sequera.\nLa capitana Doménech ha tornat a igualar l'enfrontament, però un seguit de decisions arbitrals escombrant cap a casa no han permès l'Astralpool femení escapar-se en el marcador, fet que ha lamentat després David Palma a les entrevistes post-partit. Evgeniya Ivanova ha anotat l'últim gol del tercer quart per fer entrar el Kinef Kirishi un amunt al quart decisiu. Ha estat un darrer període d'infart, de nou amb intercanvi de dianes a les dues porteries. Neushul i Bea Ortiz situaven per davant el Natació Sabadell. Krimer i Ryzhkova tornaven a posar en avantatge el Kinef Kirishi. I a falta de només 46 segons pel final, Kiley Neushul anotava el definitiu 8-8 de penal.\nPrecisament una tanda de penes màximes ha acabat decidint el títol, i com la temporada passada, de nou la fortuna ha girat l'esquena a l'Astralpool. Els primers sis xuts han anat a dins. Llavors, la portera Anna Karnaukh s'ha erigit com l'heroïna local aturant el llançament de l'esquerrana sabadellenca Judith Forca, la gran protagonista ahir en el partit de semifinals davant l'UVSE Budapest. Ni Ryzkhova, ni Maica García, ni tampoc Ekaterina Prokofyeva han fallat els últims penals, deixant així l'Eurolliga a Rússia. Per segon any consecutiu el Kinef Kirishi, inèdit fins aleshores, s'ha proclamat campió d'Europa, mentre el Natació Sabadell torna de terres russes un altre cop amb les mans buides, aquest cop com a subcampió continental.\nASTRALPOOL CN SABADELL 12: Laura Ester, Mati Ortiz, Anni Espar (2), Bea Ortiz (2), Gisella Farré, Paula Leitón, Marina Cordobés, Maica García (2), Pili Peña, Kiley Neushul (4), Olga Doménech (2), Judith Forca i Ainara Farré\nKINEF KIRISHI 13: Anna Karnaukh, Tatiana Zubkova (1), Ekaterina Prokofyeva (1), Anastasia Simanovich (1), Anastasiia Diachenko (1), Kseniia Krimer (2), Bella Khamzaeva (1), Ekaterina Kirilcheva, Ekaterina Iakusheva, Evgeniia Soboleva (1), Evgeniya Ivanova (1), Daria Ryzhkova (4) i Anastasiia Smykova\nÀRBITRES: Markopolou (Grècia) i Matache (Romania)\nPARCIALS: 3-3 / 0-2 // 2-1 / 3-2 // 4-5 (Penals)


Valverde escriu la primera pàgina brillant\nEl corredor del Kelme es va imposar gràcies a la feina d'un gregari de luxe, el tricampió Paco Cabello\nJORDI CABALLERO | 07 febrer 2003\nEl Kelme ha estat sempre una factoria de grans figures i sembla que la seva feina encara no ha acabat. El director, Vicente Belda, havia dipositat les seves esperances per a aquesta Challenge en el jove Alejandro Valverde i aquest no va decebre ningú. L'holandès Wielinga (Rabobank) guanyà a la meta de Palmanova per davant del basc Gorka González, però cap dels dos no comptava ja per a la classificació general.\nLa força del Kelme va ajudar de manera decisiva a qui ja és una gran promesa del ciclisme espanyol davant els intents de l'ONCE per fer pujar al podi algun dels seus corredors. Valverde va arribar a meta comandant el grup principal, a 1:52 minuts del vencedor de l'etapa, i es confirma com una de les futures estrelles del Kelme Costa Blanca.\nLa darrera etapa de la Challenge Volta a Mallorca va oferir l'espectacle que se n'esperava. Ja des de les rampes del primer dels cinc ports puntuables de la jornada, sa Gramola (2a), va haver-hi atacs per trencar la pau del grup. El canvi més gran es va produir entre sa Gramola i el coll de Claret, quan el gran grup es va xapar en dos i va fer la primera tria de favorits. Erik Zabel, que havia iniciat l'etapa com a líder, quedava descartat d'aquesta manera de la lluita pel Gran Premi.\nEls Kelme Paco Cabello i Alejandro Valverde, a més del jove Cayetano Juliá, compartien grup principal. El tricampió de la Challenge, per ordre de l'equip, es va posar a treballar en favor de Valverde, l'home escollit per Belda per intentar el triomf final.\nEl pas per Deià i pel coll de Sóller no serví per res més que anar despenjant corredors del grup principal, on aguantava encara l'australià Allan Davis, gran arma de l'ONCE. Davis, però, va anar cedint terreny i va acabar en terra en els darrers quilòmetres. La caiguda va deixar sense opcions l'australià i a Valverde només li quedava arribar a la part de davant del grupet d'escollits.\nLa guerra, però, duraria fins al darrer quilòmetre. Santi Blaco i José Iván Gutiérrez intentaren exhaurir les seves opcions sense cap mena d'èxit. En el descens de Galilea cap al Capdellà sí que fructificà una escapada, però era de dos homes que no tenien opcions de guanyar el Gran Premi: l'holandès Remmert Wielinga i l'espanyol Gorka González.\nPer darrere, Joan Antoni Flecha botava per intentar agafar el cap de la cursa, però Wielinga i González ja anaven llançats cap a Palmanova, on l'holandès va demostrar que li quedava un poc més de força que al basc. El corredor d'Euskaltel, que havia apostat fort per a aquesta etapa, va fer un gest de ràbia contra el manillar a la mateixa línia de meta.


Una premissa és cadascuna de les proposicions d'un raonament que donen lloc a la conseqüència o conclusió d'aquest. Les premisses són expressions lògiques que afirmen o neguen alguna cosa i poden ser veritables o falses. Una suposició prèvia a un raonament és una premissa i, si és tal en la qual es basa tota una ciència aleshores és un axioma.\nHi ha raonaments d'una premissa (hi ha hagut si més no un testimoni), i raonaments amb més d'una premissa, com és el cas dels sil·logismes ordinaris, que amb una sola premissa (per exemple: en Joan ho va veure tot). Per tant, d'una premissa major (que conté el terme major, predicat de la conclusió) i una premissa menor (que conté el terme menor, que fa de subjecte en la conclusió). Per exemple:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Premissa&oldid=25997760»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 gen 2021 a les 11:01.


9a edició del BCN Sports Film, Festival Internacional de Cinema Esportiu – Godot Barcelona Una finestra oberta a totes les produccions audiovisuals que tenen l’esport com a tema comú\n9a edició del BCN Sports Film, Festival Internacional de Cinema Esportiu\nPer Noel Eduardo/ @NoelEduardo\nBarcelona i Catalunya s’omplen de festivals a la primavera. No és estrany. Clima agradable, ciutat agradable, preus agradables. Especialment per alguns que venen de fora, és clar, sobretot si parlem dels preus. Festivals de música, de circ, de dansa (ara, fins i tot, algú ha inventat una “Quinzena metropolitana de Dansa” per a sorpresa del sector, que el que menys reclamava era justament això, i sí un suport real a la creació), de teatre; per a joves, per a famílies, per a puretas; més tradicional, més innovador, més performàtic…\nTambé n’hi ha, evidentment, de cinema. I des de fa uns anys, nou en concret, n’hi ha un que uneix cinema i esport. Organitzat per la Fundació Barcelona Olímpica (amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona), el BCN Sports Film Festival és “una finestra oberta a totes les produccions audiovisuals que tenen l’esport com a tema comú”.\nEl certamen arriba a la 9a edició amb una vuitantena de propostes\nL’esdeveniment forma part del World FICTS Challenge, un circuit internacional constituït per 16 festivals dedicats exclusivament a produccions audiovisuals de temàtica esportiva. La Fédération Internationale Cinéma et Télévision Sportifs (FICTS), fundadora i patrocinadora del circuit, és una associació sense ànim de lucre que, amb la col·laboració dels 116 països membres i el Comitè Olímpic Internacional, promou l’olimpisme i la funció ètica i cultural del moviment esportiu a través del cinema i la televisió.\nL’edició 2018 del festival, que celebra el seu novè any, ve carregada amb produccions documentals, de ficció i animació, després d’una selecció que s’ha fet, segons fonts de l’organització, a partir de les més de 400 pel·lícules presentades.\nA la programació, on totes les sessions són gratuïtes, hi destaquen pel·lícules com Paradigm Lost, estrenada a la darrera edició del Festival de Sant Sebastià i que explica la història de Kai Lenny, un dels millors surfistes actuals; el curtmetratge Dear Basketball, recentment guanyador de l’Oscar a la millor animació amb Kobe Bryant com a protagonista; Roller Dreams, estrena a l’Estat espanyol; Pelé – O Rei Desconhecido, amb imatges d’arxiu inèdites de la mítica estrella del futbol, gravades dins i fora del terreny de joc; o els episodis de la sèrie The Tiniest Man in the World, de la mà de l’animador argentí Juan Pablo Zaramella.\nS’apunta des de la organització del festival que amb aquesta programació “qüestions inherents a l’esport com l’esforç, la competició o el joc net es compaginen amb altres temes com l’humor, l’erotisme, els refugiats, el dopatge, la dona i l’esport, o els esports minoritaris”.\nTindrà lloc en diferents espais de Barcelona, Sant Boi i Tarragona\nEls espais de projecció, repartits entre Barcelona, Sant Boi i Tarragona, estan centrats cadascun en una temàtica diferent. Així, la Casa Elizalde acull la secció dedicada al surf; els Cinemes Can Castellet de Sant Boi de Llobregat, al rugbi; a l’Auditori Sant Martí hi haurà sessions per a públic familiar, a l’Institut Français les produccions francòfones, a la Casa Àsia les coreanes… Va dir Nelson Mandela que “l’esport té el poder de canviar el món” i, en aquesta línia, a la Filmoteca de Catalunya es projectaran films on es destaca la importància de la cooperació en l’esport, de com aquest pot canviar la societat. Com el documental Un joc anomenat esperança, un viatge a través de cinc històries de cultures i indrets diferents que mostra com l’esport pot ser una potentíssima eina de transformació social, canviant la vida de nens i nenes que viuen en contextos de violència, discriminació i pobresa. O com A Copa dos refugiados, on es posa el focus en les víctimes de la crisi global humanitària més gran des de la Segona Guerra Mundial.\nPotenciant les vessants social i educativa de l’esport\nEn la seva línia social, el festival programa activitats en centres penitenciaris, com la projecció del documental Barça Inside Handbol. Els secrets d’un vestidor guanyador, que anirà acompanyada d’una xerrada entre els presos i algun dels protagonistes del film (encara per confirmar). També es vol fomentar la vessant educativa de l’esport mitjançant sessions pensades per a escoles, com les projeccions d’AnnaPurna III – Unclimbed, un documental sobre l’expedició a l’Himàlaia nepalès liderada per David Lama durant cinc setmanes, en l’intent de conquerir un dels cims més desafiants de l’alpinisme: la cara sud-est de l’Annapurna III, que mai ningú encara ha escalat.\nBCN Sports Film, Festival Internacional de Cinema Esportiu.\nDel 2 al 6 de maig\nBones pràctiques en el Dia de la Dansa\nEl Festival Mixtur, un punt de trobada de la nova creació sonora


KurdisCat: Un tribunal alemany augmenta la condemna d'una islamista per haver esclavitzat dones kurdes yezidi\nHomenatges a Zeynep Kınacı\n28 anys de la matança de Sivas\nEl règim d'Assad dona un pas més en la seva deriva...\nUn ex diputat pro kurd alliberat després que el Tr...\nAvui fa 32 anys era assassinat el líder kurd de l'...\nUn tribunal alemany augmenta la condemna d'una isl...\nSara Cudi, guerrillera feminista kurda de les YJA-...\nUNESCO inclou la kurda Hawraman a la llista del p...\nJornada de formació del PDKI del Kurdistan de l'Ir...\nMilitars turcs provoquen incendis, intencionadamen...\nL'ONU alerta que Turquia està baixant els cabals d...\nTurquia reconeix la mort de 3 oficials en un atac ...\nEUA imposa sancions al grup pro turc que va assass...\nUn tribunal alemany augmenta la condemna d'una islamista per haver esclavitzat dones kurdes yezidi\na divendres, de juliol 23, 2021\nEl tribunal alemany va condemnar ahir a una dona de l'Estat Islàmic (IS) a 6 mesos més de presó per haver utilitzat dones yezidi esclavitzades mentre vivia a ar-Raqqà, Síria, la que fou capital de l'Estat Islàmic a al regió. El 2020, aquesta dona de l’IS ja fou condemnada a 3,5 anys, de manera que en total ara suma 4 anys de presó. Durant el judici, la dona de l’IS, Omaima Abdi, va admetre haver utilitzat dues esclaves yezidi –entre ells una nena esclava de 13 anys– mentre vivia a ar-Raqqà. Tot i que Abdi va culpar els mitjans d’una cacera de bruixes contra ella, finalment es va disculpar amb les dones yezidi. Abdi va afirmar, a més, que vol oblidar-se de tot l'episodi IS tan aviat com sigui possible. "Després de ser lliure, m'agradaria crear un estudi de perruqueria", va dir, "I vull reunir-me el més aviat possible amb els meus quatre fills".\nUna de les dones yazidis esclavitzades per l’IS i utilitzada per Abdi i altres membres de l’IS era present a la sala. Va dir que no tindria el luxe el que gaudirà Abdi d’oblidar el passat i centrar-se en el futur. "No tenim aquesta possibilitat, no podem oblidar mai el que ens va passar". La dona yezidi, esclavitzada per l'IS i que va haver de treballar per a Abdi, va dir durant el judici a Alemanya: "Els yezidi vam ser destruïts per l'IS per la nostra religió i ens van fer esclaves perquè som dones ". El nom de la dona yezidi no es pot publicar. Manté un perfil molt baix a Alemanya. També va ser protegida per dos policies, ja que molts partidaris de l’IS viuen lliurement a Alemanya i representen una amenaça per a ella. Tot i que Abdi, una dona de l’IS, va demanar perdó a les yezidi, ningú a la sala va saber si Abdi realment sentia el que deia. El fisca,l i fins i tot el propi advocat d’Abdi, van donar a entendre que no sabien si les disculpes eren sinceres o si només es tractava d’un moviment estratègic per escapar d’una sentència més dura. Segons les autoritats, Abdi està sent tractada per Legato, una organització alemanya que intenta des radicalitzar els membres i els partidaris de l’IS. Abdi també rep ajuda psicològica. Abdi va admetre durant el judici que "és difícil trencar amb l'extremisme d'un dia a un altre".\nHi ha bones raons per dubtar que Abdi s’hagi des radicalitzat. Perquè una de les persones que va assistir al judici en suport a Abdi era un conegut extremista islàmic alemany, Bernhard Falk. No només va assistir al judici, sinó que també va demanar als seus seguidors que donessin suport a la "dona de Denis Cuspert". Bernhard Falk és ex-membre del grup armat d'extrema esquerra a Alemanya Antiimperialistische Zellen actiu entre 1992 i 1996. Després d’haver passat 12 anys a la presó, Falk es va convertir a l’islam i des de llavors ha estat un ferm defensor dels extremistes empresonats a Alemanya que donen suport a grups com A lQaeda, IS o els talibans. Falk no només va anar un parell de vegades com a visitant del a la sala del tribunal durant el judici d’Abdi, també es va reunir, fora de l’edifici judicial en un parc proper, amb l’advocat d’Abdi, Tarig Elobied, per fer una xerrada privada. Abdi també va deixar clar que va gaudir del seu temps amb l’IS a Síria, segons el membre de la policia d'Hamburg.\n"Ella [Abdi] va dir que s'ho passava molt bé [a Síria], no em penedeixo de res, tot passa per una raó". El motiu pel qual Abdi va abandonar Síria per tornar a Alemanya va ser, segons el testimoni de la policia d'Hamburg, perquè el marit d'Abdi, Denis Cuspert, va dir que volia casar-se amb una segona esposa. Abdi no va acceptar-ho i el va expulsar de la casa d'ar-Raqqà. Abdi i Cuspert es van barallar i la primera va decidir aleshores deixar l’IS a Síria amb el seu fill i tres fills més de dos matrimonis anteriors. Abdi va arribar a Turquia, Cuspert va ser finalment mort en un atac aeri per un avió de la coalició. Segons la policia d'Hamburg que va investigar el cas, Abdi no permet cap altra dona al seu entorn. És per això que Abdi i Cuspert no havien esclavitzat permanentment els yezidi a la seva casa perquè Abdi sabia que els marits de l’IS maltractarien sexualment les dones yezidi esclavitzades.\nBàsicament, Abdi, no volia haver esclavitzat permanentment les dones yezidi a casa seva perquè estaria gelosa quan el seu marit violaria les dones esclavitzades.


Parròquia de Sant Sadurní d'Arenys d'Empordà - GARRIGÀS (CATALUNYA)\nAltitud: 83 metres.\tMunicipi de Garrigàs\nEsglésia romànica. Consta d'una nau dels segles XII i XIII coberta amb una volta de canó apuntat damunt un arc toral; té un arc triomfal o presbiteral doble, tots dos de mig punt, el primer enllaça la nau primitiva amb una ampliació tardana. Està capçada per un absis semicircular del segle XI amb fris d'arcuacions cegues damunt mènsules triangulars i amb paraments de carreus picats matusserament. Té un portal d'arc rebaixat dovellat del 1306 obert al mur de migdia. El cor amb barana de balustres de fusta descansa en un arc carpanell. Els murs interiors i exteriors romànics mostren paraments de carreus grans ben escairats; en canvi, en ser sobrealçats en època posterior, ho foren amb paredat matusser.\nS'hi han fet obres de restauració a càrrec de l'arquitecte Pelai Martínez\nDimensions: 16'22 x 8'00 x 9'27 metres respectivament de llargada, amplada i alçada.\nGuarda algunes obres interessants com una creu processional d'argent del segle XVI. Cap els anys 1943-44 diversos artistes empordanesos van deixar-hi al presbiteri algunes pintures murals al fresc: el nivell inferior és del pintor Sutrà, el superior del pintor Ramon Reig de Figueres; al centre, una imatge de l'escultor Frederic Marès; a les capelles laterals hi ha pintures de Marcel·lí Santamaria i de Labarta; el mosaic es deu a Marià Baig.\nCampanar dels segles XVII-XVIII rústic merament funcional. Té planta rectangular (4'30 x 3'30 m.) i està coronat per una minsa cornisa amb alguna gàrgola i una coberta piramidal. La cel·la queda oberta amb finestres sota mateix de la cornisa, una d'arc de mig punt tant al nord com a llevant, i dues de rectangulars al sud; hi penja alguna campana. Els seus murs són de maçoneria amb carreus a cantoneres.\nSituació: adossat a la capçalera orientada a llevant.\nIdentificador: IPA: 19721


Avís legal – Inundart\nEl lloc web https://www.inundart.org és propietat de Inundart.\nEn compliment de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de serveis de la societat de la informació i de comerç electrònic, l’informem que Inundart és el titular del seu lloc web https://www.inundart.org, amb domicili al c/Hospital 6, 17001, Girona, amb NIF: G17925843.\nPoden contactar amb nosaltres, a més d’estar a la seva disposició al nostre domicili, utilitzant els següents mitjans: per correu electrònic a info@inundart.org, o bé per telèfon al (+34) 972 20 20 13.\nL’ús del lloc Web https://www.inundart.org es regeix per les normes establertes en el present Avís Legal.\nA https://www.inundart.org no ens responsabilitzem del mal ús que es realitzi dels continguts de la nostra pàgina web, essent exclusiva responsabilitat de la persona que accedeix a ells o que els utilitza.\nTampoc assumim cap responsabilitat per la informació continguda a les pàgines web de tercers a les que es pugui accedir per enllaços o cercadors des de la pàgina web de https://www.inundart.org.\nhttps://www.inundart.org no es fa responsable del contingut ni de la informació de les pàgines web de tercers a les que l’usuari pugui accedir a través dels enllaços establerts al seu lloc web. Així mateix, tampoc garantirà la disponibilitat tècnica, exactitud, veracitat, validesa o legalitat de pàgines alienes a la seva propietat a les que es pugui accedir mitjançant els enllaços.\nhttps://www.inundart.org declara haver adoptat totes les mesures necessàries per evitar qualsevol dany que, als usuaris del seu lloc web, poguessin derivar-se de la navegació per la seva pàgina web. En conseqüència, https://www.inundart.org no es fa responsable, en cap cas, dels eventuals danys que per la navegació per Internet pogués patir l’usuari.\nhttps://www.inundart.org es reserva el dret de realitzar les modificacions que consideri oportunes, sense avís previ, en el contingut del seu lloc web, tant en el referent als continguts del lloc web, com en les condicions d’ús de la mateixa.


A què es dedica un consultor SEO? | Bloc | Ferran Barbarà\nA què es dedica un consultor SEO?\nUn consultor SEO es dedica bàsicament a optimitzar pàgines web perquè apareguin millor posicionades a buscadors com Google, Bing o Yahoo. És a dir, a preparar tècnicament una web perquè aparegui entre les primeres posicions després de buscar paraules clau lògiques com "habitacions d'hotel barates" o "ulleres de sol rayban".\nPer fer-ho ens basem en tota una sèrie de recomanacions i directrius actualitzades de manera pública i editades pels mateixos buscadors.\nEntre les nostres feines destaquen les Auditories: anàlisis tècnics de les pàgines webs que ens permeten saber l'estat del SEO; les Optimitzacions, on tant podem mirar d'arreglar webs que ja estiguin en funcionament com proposar nous dissenys en aquells casos en què sigui millor començar de 0; i finalment el LinkBuilding, una ciència dedicada a millorar la reputació de cada web mitjançant els enllaços de pàgines externes a la nostra.\n¿Com pot beneficiar el SEO a una empresa?\nInternet és com una gran ciutat plena de carrers en constant ebullició. El trànsit és continu, exigent i demanda de respostes immediates. Però com en tota gran ciutat, hi ha avingudes plenes de gent i també carrerons mig amagats i en prou feines transitats. El benefici del SEO per una empresa és clar: mirar de situar la seva marca en una d'aquestes grans avingudes plena de compradors potencials per als seus productes.\nA la meva web ofereixo tot tipus de serveis en consultoria SEO. Contacta amb mi si necessites un professional que t'ajudi a treballar millor el posicionament de la teva empresa a Google.


» ¡Siguem uns bons gestors i no uns bons posseïdors!\n- Visitas totales: 2,568,471\n¡Siguem uns bons gestors i no uns bons posseïdors!\nAquestes festes porten molta alegria, pau i bona voluntat a la Terra. Però, de vegades, aquests dies poden portar-nos a un lloc diferent a causa de compromisos familiars, festivitats i despeses. Per tant, durant aquest període potencialment emotiu i carregat d’espiritualitat, tenim una bona oportunitat per irradiar Llum de manera pro-activa depenent de la manera en què veiem les nostres relacions.\nTenim relacions amb tot: amb la gent, amb els llocs i amb les coses. I, òbviament, les relacions que estan dins de la nostra proximitat immediata són més íntimes que les relacions que mantenim amb la resta del món.\nPer a la majoria de nosaltres, la relació més comú (o, millor dit, la manera com ens relacionem amb la gent, llocs i coses) és la possessió. Pensem que som amos de coses com automòbils i cases, fins i tot els nostres fills i parella, diners, talents i el més comú: el temps.\nNo obstant això, quan observem detingudament, especialment a través dels ulls de la Kabbalah, comprenem que això no és així. No és possible tenir res.\n.- ¿Ocupar-nos-en? Sí\n.- ¿Utilitzar-ho? Sí\n.- Però posseir-ho … No\n“Quan te’n vagis, no pots endur-te-ho amb tu”, diu l’antiga frase. No obstant això, la idea de possessió és el que es troba en el nucli de tota por, guerra i conflicte.\nLlavors, com podem fer que les nostres relacions consisteixin més en l’interès i menys en la possessió?\n¡Siguen un bon gestor/a!\nTot a la vida arriba a nosaltres per a administrar-ho per tal que el desenvolupem, utilitzem, conreem, ens ocupem d’això i, moltes vegades, ho alliberem posteriorment. La consciència de ser un gestor ens allibera de la tensió de la possessió i la por. Veure’ns a nosaltres mateixos com gestors de tot el que rebem, incloent-hi el nostre cos, impulsa la nostra capacitat innata de “ocupar-nos-en amb dignitat”. És una manera molt més alliberadora de relacionar-nos amb les coses que tenim el privilegi de rebre a la vida.\nAixí que aquesta setmana, a mesura que dónes i reps obsequis, amor, calidesa, respecte, música, menjar i Llum, Centra’t en ser el millor gestor que puguis ser. Administra el teu temps, paraules, pensament i amor (fins i tot la teva família) com si només et fossin donats per ocupar-te’n d’ells de la millor manera possible per revelar Llum.


La CUP reclama mesures per millorar la seguretat de les dones a Girona - Empordà\nLa CUP reclama mesures per millorar la seguretat de les dones a Girona\nEl grup municipal organitza aquest novembre el seu quart seminari feminista\nDdG | Girona 09.11.2018 | 06:30\nLes barraques comptaven enguany amb un punt lila. Aniol Resclosa\nLes barraques comptaven enguany amb un punt lila.\nLa CUP-Crida per Girona ha presentat una moció reclamant mesures per millorar la seguretat de les dones a la ciutat davant de l'amenaça d'agressions masclistes. El punt es debatrà el pròxim dilluns al ple municipal.\nEl text proposa que l'Ajuntament estudiï crear la parada intermèdia sota demanda en les línies d'autobús urbà, de forma que el conductor permeti que les dones baixin del vehicle en un punt intermedi entre dues parades sense alterar el recorregut oficial. La moció preveu que la mesura es treballi amb la taula de la mobilitat i d'acord amb la plantilla de treballadors de TMG.\nUna altra mesura proposada és estendre el model de punts liles a totes les festes i festivals de la ciutat adaptant-lo a la seva realitat; així com que s'imparteixin tallers gratuïts d'autodefensa per a dones en els centres cívics, en què es combini l'adquisició de tècniques físiques juntament amb altres dinàmiques per treballar l'autoconfiança i per prendre consciència de les pors.\nJornades sobre violència masclista\nLa comissió d'igualtats de la CUP-Crida per Girona ha organitzat per aquest novembre el seu IV seminari feminista, titulat Violència masclista institucional: quan són les institucions qui ens agredeix. El cicle tindrà lloc els dimecres 14, 21 i 28 de novembre de 19h a 21h al centre cultural La Mercè, i girarà al voltant de les discriminacions i la vulneració de drets que pateixen les dones per part de les institucions públiques, en àmbits com l'acollida o l'atenció a la violència masclista, entre d'altres.\nLa primera sessió (14 de novembre) es titula Fronteres i estrangeria: la violència institucional contra les dones migrades i comptarà amb les ponents Mònica Caldas, advocada del Programa d'Immigració de Càritas Girona; i Cristina Fernández Besas, investigadora de l'observatori del sistema penal i els drets humans de la Universitat de Barcelona i membre de Tanquem els CIEs.\nLa segona sessió (21 de novembre) es titula La violència masclista en els recursos institucionals: CIEs i centres d'acollida, i comptarà amb la ponent Patricia Orejudo, membre de Women's Link Worldwide i autora de l'informe Mujeres en los centros de internamiento de extranjeros (CIE) realidades entre rejas.\nLa tercera i última sessió (28 de novembre) es titula Revictimització institucional en l'atenció a la violència masclista, i comptarà amb les ponents Sílvia Ballesteros, advocada SIAD CBS Gironès; i Júlia Humet, advocada de Dones Juristes.


La mare de Hannah Arendt - directa.cat\nLa mare de Hannah Arendt\nFa mal de dir però els de Vox ho han aconseguit. De sobte ens ha entrat a tots la por i la ultradreta comença a visualitzar-se com un perill real. No ho han aconseguit solets, és clar. Bannon, l’impresentable que amb un portal de notícies falses va arribar a assessor a la Casa Blanca, s’ha instal·lat a Brussel·les per posar ordre –i pasta– i mirar si les properes eleccions europees poden servir per rebentar la Unió Europea des de dins. I de l’altra banda el machoman Bolsonaro. Després de Trump, Farage (el del Brexit) i Salvini. Què ha pogut passar? A les sèries distòpiques que veiem, els dolents no són tan cutres. Com podem tenir una realitat real tan cutre?\nLes notícies s’omplen de feixisme i, si normalment escriure treu la por, ara t’assalten pensaments blackmirror: serà una profecia autocomplerta? Estarem fent-la realitat amb cada tuit, amb cada columna? Tiro de remei rescat intel·lectual. Torno a veure l’entrevista que Günter Gauss li va fer a Hannah Arendt en 1964 a la tele alemanya. Antitelevisió. Una hora de xapa intensa en blanc i negre, amb una senyora que no para de fumar. Què fas quan sents que tot el coneixement, totes les raons, tots els arguments no serviran de res? Hanna Arendt també va veure l’abisme als seus peus però no va deixar de pensar-hi quan la resta havien dimitit de fer-ho. Abans i després d’haver de fugir dels nazis. “El que vull és comprendre. I si els altres comprenen de la mateixa manera què jo ho he fet, això suposa per a mi una gran satisfacció, un sentiment de pertinença similar al d’estar entre els teus”.\nHannah Arendt hauria flipat amb la nostra capacitat d’idiotitzar-nos a cop de clickbait. Els grups ultres assalten avui les xarxes socials com van comprar les tavernes dels barris obrers alemanys per guanyar-se als comunistes, i no podien tenir-ho més fàcil\nA l’Arendt la van entrevistar quan el pitjor ja havia passat. Un mica després que fes de cronista al judici d’Adolf Eichmann. Mirant als ulls d’Eichmann, el funcionari responsable de la logística de la solució final i de la mort de milers de jueus als camps d’extermini, Arendt va veure clar què era la banalitat del mal. Aquell senyor no era un sàdic. El terror no és cosa de sàdics sinó de gent molt normal que es deixa arrossegar. La superficialitat i la frivolitat són les portes de darrere del mal absolut. No voler pensar, no tenir-ne temps. I mires les notícies més llegides del dia i t’adones de com el pla d’embrutar la ment per embrutir-la, funciona. “Que OT rectifica i que s’ha de cantar ‘mariconez’ com diu la cançó original de Mecano, que una dona ha mort després de caure des d’un pis 27 a Panamà quan intentava fer-se una selfie, que Maradona s’ha ficat amb Messi i que la dona del líder de Vox és una instagramer d’èxit”. Hannah Arendt hauria flipat amb la nostra capacitat d’idiotitzar-nos a cop de clickbait. Els grups ultres assalten avui les xarxes socials com van comprar les tavernes dels barris obrers alemanys per guanyar-se als comunistes, i no podien tenir-ho més fàcil. Després veus als periodistes de grans mitjans preguntant-se què han de fer per no alimentar el monstre i no hi ha resposta amable: no res, tanqueu la paradeta, no podeu fer res, per estructuralment col·laboracionistes i culturalment violents.\nNo és normal que l’FMI digui que 900 euros de sou mínim desestabilitzaran l’economia, quan tothom sap que és el costa una bossa de la seva directora, i no qüestionar-ho tot seguit.\n“L’autèntic problema no va ser el que van fer els enemics, sinó el que van fer els amics. La marea d’uniformització voluntària.” Arendt no disculpa als que tenien l’obligació de pensar i avisar, i no van fer-ho. Tot havia començat abans que arribés Hitler, diu a l’entrevista, i per això va ser possible viure entre tanta mort. Hannah Arendt va ser una jueva deportada que es va sentir abandonada i traïda per un entorn d’intel·lectuals que van justificar-ho tot, consentir-ho tot, normalitzar-ho tot. Potser ja hi som aquí de fa temps? Fa 85 anys el capitalisme no era cognitiu. Ara a molts i moltes ens paguen per pensar i moure idees d’una banda a l’altra i potser normalitzar tanta desigualtat ha estat la major de les irresponsabilitats. No, gent. No és normal que l’FMI digui que 900 euros de sou mínim desestabilitzaran l’economia, quan tothom sap que és el costa una bossa de la seva directora, i no qüestionar-ho tot seguit. No és normal que els responsables del Saló Nàutic s’atreveixin a dir que la nàutica no és d’elit, i animin a llogar iots intel·ligents i super assequibles mentre Salvamento Marítimo no dona l’abast al mar d’Alboran. Tampoc que la Caixa patrocini salons nàutics mentre publica informes que diuen que tenim un terç de la població espanyola a punt de caure al buit (el nivell de vulnerabilitat ens situa en la posició 25 dels 28 estats membres de la Unió Europea). No és normal i no podem viure com si ho fos. O potser aquests tres anys des de la mort d’Aylan eren només l’entrenament emocional necessari per poder empassar-s’ho tot?\nL’autèntic perill és banalitzar, fins i tot, la lluita antifeixista. Buidar-la de sentit i contingut. Arendt no va deixar de pensar, però va renegar de l’ofici d’intel·lectual i es va posar a treballar amb nens refugiats. Coses pràctiques i concretes com li havia ensenyat la mare. Hannah Arendt va ser, sobretot, una nena jueva educada per no deixar-se humiliar. Quan els professors humiliaven a altres nenes jueves la seva mare la feia marxar de classe i s’encarregava de protestar per carta. Si era ella a la que humiliaven, li havia donat instruccions de defensar-se tota sola. No pot haver-hi millor programa per frenar la ultradreta que el de la mare d’Arendt: no permetre humiliacions, interrompre la normalitat, defensar als que no poden defensar-se sols, enfrontar-nos a les pròpies pors, febleses i pereses. Berni Sorinas, des de la seva dura realitat de la PAHC del Bages ho va resumir, també, molt bé: “més feina de base, més sortir dels espais de confort, més trepitjar carrer i menys culpar a l’altre”. Reinventem l’antifeixisme. No hi ha temps a perdre.\nAdolf Eichmann columna Hannah Arendt nazisme Ultradreta\n« L’adjudicatària d’escombraries demanda l’alcalde de Sabadell i un regidor per vulneració del dret a l’honor\nEls últims dimarts de cada mes »


Nou disc d’Ignasi Terraza, a l'Auditori ONCE - ONCE Noticias de Catalunya\nEl passat 19 de novembre va tenir lloc, a l’Auditori ONCE Catalunya, la presentació virtual del disc Around The Christmas Tree (Al voltant de l’arbre de Nadal). Es tracta del nou disc del músic afiliat a l’ONCE l’Ignasi Terraza amb en Randy Greer, que va sortir el 6 de novembre. Diumenge 13 de desembre, Dia de Santa Llúcia, TV3 retransmetrà el concert de la presentació. I el dia 11 de desembre estarà en exclusiva al nostre canal de YouTube 'Cultura a cegues'. Es tracta d'un disc solidari amb el qual, per cada compra realitzada, es destinaran dos euros a la Fundació ONCE del Gos Guia (FOPG).\nAquest CD inclou els temes: Christmas Time In Barcelona, No More Lockdown, All The Blues You Brougth To Me, The Secret Of Christmas, Freshly Squeezed, Don’t Let Your Eyes Go Shopping Four Your Heart, Fum, Fum, Fum, Waltzing Around The Christmas Tree, Let It Snow, What Are You Doing New Year’s Eve?, Let’s Make Everday A Christmas Day, Cole For Christmas, Be-Bop Santa Claus.\nEn aquest enllaç podràs escoltar un parell de cançons en absoluta primícia: https://www.switrecords.com/private-cd/\nEs tracta d'un disc solidari amb el qual, per cada compra realitzada, es destinaran dos euros a la Fundació ONCE del Gos Guia (FOPG). El disc inclou la col·laboració de les cantants Andrea Motis (en dos dels temes) i MG en un altre, i presenta a Greer & Terraza en dues formacions diferents; La primera, amb el trio habitual amb l’Esteve Pi a la bateria i l’Horacio Fumero al contrabaix, i una segona, en l’estil de Nat Cole, amb Josep Traver a la guitarra, Horacio Fumero al contrabaix i, en ocasions, el percussionista cubà Yonder De Jesús, que ens conviden a tots a seure al voltant de l’arbre de Nadal per a gaudir de la seva música.\nL’emissió serà en rigorosa exclusiva des del divendres 11 de desembre a les 11.00 h fins al diumenge 13 a les 11.00 h al nostre canal de YouTube 'Cultura a Cegues'.\nEs tracta d'un disc solidari amb el qual, per cada compra realitzada, es destinaran dos euros a la Fundació ONCE del Gos pigall.


L'equip masculí del CTT Els Amics Terrassa competirà a la Divisió d'Honor - Canal Terrassa\nL’equip masculí del CTT Els Amics Terrassa competirà a la Divisió d’Honor\nJoan Gutiérrez LópezData: 06/07/21\nEl primer equip masculí del CTT Els Amics Terrassa competirà a la Divisió d’Honor la temporada 2021-2022, després de l’ascens assolit a Antequera al mes de juny. Així ho ha decidit la junta directiva del club egarenc, després d’haver aconseguit els 10 mil euros que necessitava per poder jugar a la categoria de plata del tennis taula estatal, entre ajudes públiques i també del sector privat. Aquesta setmana es formalitzarà la inscripció (el termini era fins el 15 de juliol) a la Federació Espanyola (RFETM).\nAmb aquests diners Els Amics podran comptar també amb el seu segon equip masculí a la Primera Nacional, plaça que es va guanyar a la fase d’ascens. Per contra la junta ha decidit, per raons esportives, renunciar a la plaça guanyada a la Divisió d’Honor Femenina. L’objectiu és que les jugadores més joves de l’equip agafin experiència a la Primera Nacional abans de fer el salt a una categoria molt més competitiva i exigent. A més els costos en desplaçaments en aquesta categoria encarien molt més el pressupost per a la següent temporada.\nLa direcció esportiva del CTT Els Amics ja treballa per confeccionar un equip competitiu a la Divisió d’Honor masculina de cara a salvar la categoria. Està confirmada la continuïtat de Ramon Mampel, així com la resta d’integrants d’aquesta temporada, però l’objectiu és incorporar un palista amb experiència contrastada. Una de les opcions passa per l’egarenc Marc Clotet, que milita al CETT Esparreguera i també és entrenador del planter terrassenc, però hi ha altres vies obertes.\nL’egarenc Ramon Mapel seguirà amb el CTT Els Amics Terrassa\nTags: CTT Els Amics TerrassaDivisió d'HonorMarc ClotetRamon MampelRFETMtennis taula\nTom i Tino renoven pel San Cristóbal i Cristian Gómez causa baixa\nEl pati de l’Escola Pia ha acollit en Serrallonga i la tradicional cercavila per Festa Major


VIATGES ISLÀNDIA. Cap de setmana entre Aurores Boreals a Islàndia. Terres Llunyanes\nViatges a Islàndia: Aurores Boreals a Islàndia\nInici Europa\tIslàndia\tAurores Boreals a Islàndia\nViatge a les aurores boreals a Islàndia. T'imagines uns dies veient Aurores Boreals en un dels països més sorprenents del nord d'Europa? Des de TERRES LLUNYANES t'oferim una escapada per veure aurores boreals a Islàndia on també podràs gaudir de cascades, guèisers, paisatges únics i una petita però encantadora capital, Reykjavik.\nAprofita aquesta oportunitat per veure aquest gran fenomen de la naturalesa i visitar una petita part d'aquest país!!\nUn viatge per conèixer la petita, amable i acollidora Reykjavik en època hivernal, realitzar excursions per les atraccions naturals que envolten la ciutat com la Cascada de Gullfoss, el camp termal de Geysir i temps lliure per adaptar alguna activitat als teus desitjos.\nI a les nits, hi ha pocs fenòmens naturals tan impactants com les aurores boreals o també les llums del nord o Northern Lights. No et perdis aquest fascinant espectacle en un país de natura en estat pur! Un viatge per veure les aurores boreals en un lloc on les nits són màgiques i irrepetibles!\nItinerari Aurores Boreals a Islàndia\nCiutat d'Origen - Reykjavik\nA l’hora indicada embarcament amb destinació Keflavik i trasllat amb el Fly Bus a l’hotel a Reykjavik. Temps lliure.\nPassegeu pel centre d’aquesta petita ciutat, que és també la capital situada més al nord del món.\nReykjavik i Aurores Boreals\nEsmorzar. Avui dedicarem el dia a visitar Reykjavík, la capital d’Islàndia. Per a això us incloem un bitllet de 24 hores per al Bus Turístic de la ciutat, amb sortides cada hora i parades als principals punts turístics de la capital. Podeu anar pujant i baixant al vostre gust als llocs que més us interessin mentre escolteu la narració (multilingüe). Podreu visitar, entre d’altres, Hallgrímskirkja, l’església més gran d’Islàndia i principal punt de referència de Reykjavik, on tindreu l’oportunitat de fer fotos des de la seva torre, l’ajuntament de la ciutat, l’imponent centre de conferències i la sala de Concerts Harpa o el Museu Marítim Víking.\nA la nit recollida a l’hotel per efectuar l’excursió a la recerca de les Aurores Boreals. Ens desplaçarem en autocar buscant els llocs més propicis per contemplar aquest espectacular fenomen que pinta de colors els cels hivernals de l’àrtic. Si no tenim sort i no les veiem, podrem repetir l’excursió l’endemà a la nit. Retorn a l’hotel al voltant de mitjanit i nit a Reykjavik.\nReykjavik - Ruta pel Cercle Daurat - Reykjavik\nEsmorzar a l’hotel. Per al dia d’avui, teniu preparada una excursió de dia complet al conegut com a Cercle Daurat, ja que és una ruta circular que, des de la capital, permet visitar alguns dels llocs més coneguts de país. Iniciarem les nostres visites per la zona geotèrmica de Geysir on podrem veure la columna d’aigua que llança el guèiser Strokkur. Posteriorment, ens dirigirem cap a Gulfoss; també coneguda com la Cascada Daurada que estimba les aigües del riu Hvítá per una esquerda de 32 metres. Continuació fins al Parc Nacional de Thingvellir on podrem apreciar un fenomen geològic únic al món. Es tracta de la falla que separa les plaques tectòniques nord-americanes i eurasiàtica, coneguda com la Dorsal de Reykjavik; un gran esglaó amb diversos metres de desnivell. A més és un lloc fonamental en la història d’Islàndia, ja que aquí es va reunir per primer cop el parlament islandès al segle X. Finalitzades les visites, tornada a la capital. Nit a Reykjavik.\n** Si no veu tenir sort ahir i no veu veure cap Aurora Boreal … Avui us oferim un segon intent gratuït de participar en una altra excursió per veure-les!!\nReykjavik - Dia LLiure\nEsmorzar. Avui teniu tot el dia a disposició per poder fer les visites i excursions opcionals que siguin més interessants per a vosaltres. Hi ha diverses opcions entre les quals podem recomanar:\n– Excursió de senderisme al nou volcà actiu Geldingadalir (7 Hores, 59 Euros).\n– Excursió per la Costa Sud d’Islàndia (10 Hores i mitja, 90 Euros).\n– Excursió al Túnel excavat a la lava d’un volcà (3 Hores, 76 Euros)\n– Safari per veure balenes (76 Euros).\nReykjavik - Opcional Sky Lagoon - Ciutat d'origen\nEsmorzar i temps lliure per a últimes visites a la ciutat o als seus voltants. Si us voleu relaxar us proposem opcionalment provar la nova atracció estrella de la ciutat, el Sky Lagoon. Es tracta d’un espectacular bany termal amb unes vistes fabuloses de la costa d’Islàndia que proposa, a més de les piscines termals, una sèrie de circuits de Spa amb 7 “estacions” conegut com “El Ritual”. El preu de l’entrada, el Ritual de Spa i els trasllats és de 80 Euros per persona. A l’hora indicada trasllat amb el Flybus de l’hotel a l’aeroport.\nDates de sortida Aurores Boreals a Islàndia\nDes de 2.290 € + Vols


El llibre “La Ciutadella de Roses, 30 anys de titularitat municipal” – Guia de Roses\nHome ROSES CULTURA El llibre “La Ciutadella de Roses, 30 anys de titularitat municipal”\nEl llibre recull la història del rescat d’aquest important element del patrimoni històric de Catalunya.\nEl proper dissabte, 21 de gener (12 h), tindrà lloc a la Ciutadella de Roses la presentació del llibre “La Ciutadella de Roses. 30 anys de titularitat municipal. 1986-2016”, del gestor cultural Toni Martínez i editat per l’Ajuntament de Roses amb el suport de la Diputació de Girona, el qual explica la transformació de ruïna a monument de la Ciutadella. També tindrà lloc la presentació dels treballs de consolidació d’una torre medieval de la Ciutadella, finalitzada recentment. La presentació del llibre anirà a càrrec del conseller de Cultura, Santi Vila, i la de la torre medieval a càrrec del president de la Diputació de Girona, Pere Vila. Presidirà l’acte l’alcaldessa de Roses, Montse Mindan, que també comptarà amb la presència de l’autor del llibre, Toni Martínez. L’acte serà conduït pel regidor d’Urbanisme i Patrimoni, Carles Pàramo.\ntags: a roses activitats Ajuntament de Roses Alt Empordà aRoses Catalunya ciutadella Ciutadella de Roses Costa Brava Cultura Empordà GIRONA història in costa brava Lectura llibres medieval Municipi oci patrimoni patrimoni històric Roses Turisme\nprevious Un repàs per la vida de mossèn Riu: «Escenaris del Record»\nnext "Infàmia", "El Bon Pare", "Impro Show" i la Funcional Teatre formen el programa teatral


CENTRE PRIVAT ESCUELAS PÍAS. CASTELLÓ DE LA PLANA\nTota una endevinalla\nCapítol 1: Respira fons\nDins d’aquell cafè, el més antic i popular del poble, el dia transcorria amb completa normalitat. Els quatre ancians de tots els dies jugaven a cartes enterament endinsats en la partida. Al mateix temps, en la taula del costat, una dona cansada, però somrient, tractava, sense sort, de mantindre els seus xiquets quiets. Una senyora d’uns seixanta anys, demanava el pa amablement i el borratxo del poble, eixut i amb mirada de boig, gaudia, com sempre, atemorint els xiquets.\nA banda d’aquestos i alguns empleats que anaven massa ocupats, la resta de les persones en l’establiment escoltaven molt atents el que el Josep havia de dir.\n-La vam trobar al descampat dels afores de la ciutat, als peus del penya-segat. El que realment buscàvem eren les restes arqueològiques, però res de nou vam aconseguir d’això. A punt ja de marxar-nos-hi, vam descobrir aquesta delicada sabata entre les fulles d’uns arbustos i, de seguida, la vam recollir.\nAbans que el Josep poguera tan sols acabar el seu relat, va ocórrer un fet que va obligar a tots, sense cap excepció, a deixar el que fóra que estaven fent i a posar-li total atenció al nou esdeveniment. Un home d’uns 35 anys, d’aparença agitada i vehement, va irrompre en la sala cridant de forma esfereïdora i amb fermesa la següent frase:\n-Vull la sabata!\nI, per a la sorpresa de tots, immediatament després d’haver-ho dit, va caure a terra. S’havia desmaiat.\nDurant uns instants, tant els clients com els empleats, alguns d’ells molt impressionats, estaven massa desconcertats i sorpresos com per a fer res. Per sort, l’home que abans ens detallava la descripció de la famosa sabata, va reaccionar. El Josep hi tenia més de cinquanta anys, però no ho semblava. El seu entusiasme era cèlebre en tot el poble, i tots sabien quant li importava ajudar els altres. No sabia molt bé el que s’havia de fer en una situació com aquella, així que, va fer el primer que se li va acudir, comprovar si el noi respirava. Com que sí ho feia, va agafar l’home en braços i va travessar amb determinació la gentada, que ara xerrava pels descosits i provava sense èxit d’esbrinar les intencions d’aquell estrany:\n-Quin exagerat, oi? Només és una sabata, qui fa tant d’embolic per una simple sabata? No crec que hi haja per a tant, sincerament. –va opinar un dels ancians.\n-I tant, aquest noi deu estar sonat –va dir un dels cambrers.\n-De segur que hi té enveja del Josep i li agradaria haver sigut ell qui haguera trobat la sabata. –deia una de les dones que abans escoltava la història.\n-Doncs jo n’estic segura què costa una bestiesa, la sabata aquesta. El que vol és vendre-la. –va sentenciar la Marteta.\nMentre, el Josep, sense fer cas a totes aquestes converses, li va demanar permís al cap de l’establiment i va posar el desconegut en un llit que hi havia al fons de la cuina.\nL’home va dormir tota la nit en aquell llit, encara que no hi era gens còmode. Quan per fi va despertar, la llum del Sol s’esmunyia per la petita finestra de la cuina. Es trobava desorientat, però de sobte, va recordar-ho tot. El dia anterior, mentre llegia el diari com acostumava a fer tots els matins, va trobar una fotografia que el va deixar sense respiració. El va sorprendre de tal manera, que va haver de llegir el mateix article tres o, potser, quatre vegades. Aquest deia que havien trobat la sabata de la foto, una sabata única, molt especial. Una sabata que feia anys que no veia i que pensava que mai més tornaria a veure. Havia d’aconseguir-la.\nVa estar una bona estona preguntant com un boig per tot el poble fins que, un senyor molt amable, li va dir que un tal Josep estava fent una declaració sobre la sabata al cafè del Potacari en aquell mateix moment. Li va donar les gràcies i va arrencar a córrer cap al cafè.\n-On estic? -va preguntar notablement nerviós. Els seus foscos ulls van recórrer inquiets l’habitació en busca de la maleïda sabata. No la va localitzar. El cafè no havia obert encara, però el Josep, que havia matinat, ja hi era.\n-Tranquil, només t’has desmaiat, estem a la cuina del cafè. Com et trobes ara? -li va preguntar el Josep, que, sense saber-hi bé com, ja li havia agafat al desconegut un afecte especial. Sentia vertadera curiositat. –Com et dius? Busques la sabata, oi? On l’has vista abans?\n-Em dic Marcos i, la veritat, és que és més complicat que això què dius. –va afegir amb una evident malenconia en la veu.\n-Mira, vam trobar aquesta sabata per casualitat i encara que és preciosa i sembla cara, no ens serveix per a molt. Ja ho he parlat amb els meus companys i, si la vols, és teua. L’únic que et demane a canvi és que m’expliques perquè. Perquè tant d’interès en una simple sabata?\n-No pots donar-me-la i ja? No tinc molts diners, però... –El Josep el va tallar.\n-És la meua última oferta, noi. Explica’m la teua història i te la donaré, t’ho promet. A més a més, si es tracta d’un assumpte tant “complicat”, de segur que et puc ajudar.\nLa cara de Marcos va empal·lidir, pareixia que no li quedava una altra opció. Mai havia contemplat la possibilitat d’haver de contar-ho tot, i no tenia gens de ganes per fer-ho. No obstant, volia eixa sabata, la necessitava, i sentia que era la clau per resoldre els dubtes que encara li assetjaven. A més a més, ell a soles encara no havia aconseguit molt i, potser, parlar amb Josep l’ajudaria a esclarir les seues idees. Després de tot, semblava molt bon paio.\n-Està bé -va accedir a la fi- t’ho explicaré. De veritat que necessite la sabata –es va resignar- però has de saber abans de començar, que aquesta història té parts bones, sí, però també en té moltes de roïnes, i encara són pitjor si les has viscudes en primera persona, com és el meu cas.\n-Explica’m, estic preparat –li va contestar el Josep a punt per escoltar aquella història.\nMarcos es va incorporar al llit i va començar el seu relat amb una tristesa evident reflectida en els ulls.\n-Li deien Lola...\nCapítol 2: Espiral\n>Fa molt de temps hi havia a València l’Espill, un dels internats més prestigiosos d’Espanya. En aquest edifici, alumnes dels tretze als divuit anys vivien i feien classe.\n>Bé, doncs jo també vaig viure allí dins una temporada. L’oncle Pol era uns dels professors de filosofia que hi havia a l’internat i era, sincerament, el millor. Aquell nadal els meus pares es mundaven a França per un assumte de feina i ells em van permetre triar si volia quedar-me amb l’oncle a l’internat o anar-me’n amb ells. Finalment, vaig decidir quedar-me. La idea de quedar-me amb l’Oncle era massa temptadora. Ell era meravellós: deia sempre el que pensava, lluitava pel que volia, i era un professor de filosofia brillant. A més a més, no va ser dur per a mi deixar el meu anterior institut, no m’agradava del tot. Aquella era una oportunitat espectacular per començar de nou en altre lloc.\n>El meu primer dia allà, els meus pares em van despedir a la porta principal de l’internat i jo me vaig quedar amb el meu tio. L’internat era un edifici gegant i molt antic que contava amb tres plantes. Com que aquest estava molt allunyat del centre de la ciutat, es trobava en una zona prou silenciosa i al seu voltant, hi havia un preciòs jardí.\n-Estàs preparat? –va preguntar el meu tio agafant una de les dos maletes.\n-Això crec – vaig respondre cargant l’altra maleta amb un somriure.\n>Amb l’ajuda del meu oncle, em vaig instalar a l’habitació, en el tercer pís. Mentre ell organitzava alguns papers de la mudança, jo vaig anar-hi a pegar una volta per l’internat per veure què hi trobava. Com que eren ja les vacances de Nadal, de fet, era el dia de nadal, la majoria dels alumnes i professors eren a la seva casa amb la família.\n> Anava ara a visitar el gimnàs, quan una noia amb els cabells rojos i una vestimenta molt extravagant em va preguntar\n-Tu ets nou, oi?\n-Exacte, sóc el Marcos -vaig estar aliviat de poder parlar amb algú després d’una hora pegant voltes.\nElla va escopir a la seua mà i la va extendre davant meu. No vaig poder evitar somriure àmpliament- Estàs de broma.\n-Vols que et digue el meu nom o no?- Va insistir divertida.\n-Val, val -la veritat és que m’intrigava molt aquella noia i em venia bé algú amb qui parlar. Faig fer el mateix que ella i ens vam donar la mà.\n-Sóc Lola, encantada. –vam començar a caminar junts- Perquè has vingut de nou?\n-M’he vingut a viure amb el meu oncle Pol i...\n-Què fort, Pol el meu profe preferit? El de filosofia? –jo vaig assentir orgullòs- Continua. Què deies?\n-Els meus pares s’han mudat i em quedo amb Pol. Només hi pegava una volta per a conéixer açó un poc.\n-Trobaràs a faltar els teus pares? –va preguntar encuriosida.\n-Una mica-la preguntava em va sorprendre bastant- però últimament no hi estàvem massa units.\nEm va mirar intensament uns segons i va dir:\n-És el teu dia de sort. Conec fins a l’últim racó d’aquest internat. En vacances no hi ha molt a fer ací, ja t’ho imagines. Per exemple...-va afegir pensativa- Et portaré al magatzem, si tu vols. No és el millor dels meus amagatalls, però ens servirà per ara.–em va agafar la mà i vam començar a còrrer cap a porteria, en la planta baixa. Allí, vaig fingir que em marejava per distraure el conserge i mentrestant, Lola va robar les claus. Per a arribar al magatzem, havies de baixar unes escales que estaven amagades darrere d’una porta i així ho vam fer. Lola es sabia tots els pasos a seguir de memòria. En aquell magatzem, era tot fosc i no es sentia res exepte les nostres paraules, que xiuxiuejavem\n- I a qui no baixa ningú?\n-A vegades, però és facil que no et vegin –Lola va desenrotllar una alfombra i la va estendre en el sòl.\nLa vaig mirar impressionat i ella em va dir¨:\nEls dos ens vam tombar dalt de l’alfombra\n-Si jo no he dit res, si me encanta. De veritat. –Vaig explicar encantat.\n> Lola va agafar uns bolígrafs que hi havia al sòl i va dir:\n-Més et val, perquè a partir d’ara tu i jo som del mateix grup, som millor amics, i ens ajudarem sempre –anava a dibuixar-me alguna cosa a la mà, però es va detenir- Si vols -va afegir amb un somriure com si fós impossible que jo hi digués no.\n-És clar.- vaig cedir. Va pintarme una espiral a la mà i jo li la vaig pintar a ella també.-Conta’m de tu. Perquè hi ets ací?\n-No sé on són els meus vertaders pares i el meu pare d’acollida està molt malalt i no hi pot cuidar de mi. No em desagrada estar ací, però porto ja dos anys, m’agradaria veure coses noves, sortir.\n-Vas conéixer els teus pares biològics?\n-No mai. Però ei noi, no et penses que en tinc un trauma ni res. A cada u li toquen unes quantes merdes a la vida amb les que ha de viure, per aixó provo de disfrutar el meu dia a dia, el que passa ara, i quan mori, vull mirar atràs amb la seguretat de que he viscut valentment, que he fet el que pensava que havia de fer. I si m’he equivocat, que siga perquè ho he intentat.\n- No sé ni què dir.\n-No has de dir res. –va senyalar a l’altra punta-Ei, mira, un par de sabates precioses. M’encanten. Són les millor que he vist mai.\n-Doncs les robarem, si t’agraden. El meu oncle diu que es poden incomplir normes si és per una bona causa.\n-Doncs l’haurem de fer cas, és el profe de filo, no? -tots dos vam riure. És clar que vam robar les sabates.\nDes d’aquell moment, vam ser inseparables. A classe sempre ens sentavem junts, menjavem junts, feiem els deures junts. Amb ella podia parlar del que fos, i encara que no sempre opinavem el mateix, sempre escoltavem el que l’altre havia de dir, per molt que fos una ximpleria. Lola li va donar molt d’ús a les sabates. Li quedaven perfectes, i ningú se n’havia adonat de que les haviem robat. De sobte, ja no la queria només com amiga, la volia de veritat i notava que ella em mirava diferent a abans, però devien ser imaginacions meues.\n>Aquell matí em vaig alçar a les set del matí. Baix en porteria, vaig esperar amagat fins que el conserge se’n va anar i vaig agafar totes les claus que hi vaig trobar. Li havia contat el que volia fer al meu oncle. M’havia prestat diners, donat permís per a eixir i, fins i tot m’havia recomanat una senyora que hi podia fer el que jo necessitava. M’ho va dir ell mateix: li encantava incomplir les normes.\nVaig sortir ràpidament i vaig caminar fins a la casa de l’amiga de l’oncle. Aquesta no va tenir cap problema en fer el que li vaig demanar i va terminar en menys d’una hora. Lola i jo haviem quedat a l’hora de menjar en la nostra mesa de sempre.\n-Perquè no has vingut a classe? Estava preocupada, Marcos. No m’havies dit res. –em va renyir.\n-Era per una bona causa, t’ho prometo. Anem al magatzem, ara.\n-Però necessitem les claus, Marcos, ja ho saps.\n-Ja ho sé, però confia en miConfia en mi.\nUna vegada davant aquella porta, li vaig donar el meu regal. Ella es va quedar tota sorpresa, no s’ho esperava, però no podia ocultar la seua gegant ilusió.\n-Només m’avellia, Lola, vols obrir el regal si us plau? –Vaig dir una mica nerviós.\n>Ella va trencar el paper i va obrir la caixa.\n-No pot ser, una còpia de cadascuna de les claus de porteria! –va exclamar tota emocionada.\n-Chss, no ho digues molt alt.-vaig dir amb un somriure d’orella a orella. Ella em va abraçar molt fort\n-Això de fer-se mal tantes vegades davant del conserge comença a resultar massa evident.\n-gràcies, marcos, de veritat -em mirava amb uns ulls redons i brillants, pensativa\n-Val –va buscar entre les claus i va dir- Et portaré a un lloc que et fliparà, ara- Anem-i em va agafar la mà arrastrat-me cap a l’altra direcció.\nAtravessant unes quantes portes, en teoria prohibides, i esquivant uns quants prefessors, va arribar amb una sala molt petita, amb una escala de mà. Vam pujar-hi i el que vaig veure va ser espectacular. Era un àtic preciós amb les millors vistes que hi havia vist mai.\n-Que et pareix?-va dir mirant el paissatge- Ja sé que no t’ho havia mostrat abans, però vull que el compartim....\n-Serà un honor. Això és preciós. Ens vam seure i vam veure l’atardecer\n-t’he de dir una cosa i no sé com... el qual em passa poques vegades em passa.-Em mirava molt fixament\n-Què et preocupa?\n-No és això... És que tu i jo som molt bons amics –les nostres cares estaven tan prop que jo quasi em marejava.\n-molt bons, sí\n-Si, però... val, t´ho dic, eh? Prepara’t –Va parar una mic i després va dir l’unic que jo necessitava escoltar- t’estimo, t’estimo molt, Marcos, i no només com a amic. –després d’una pausava continuar- No volia que passara això, però no ho he pogut controlar. No t’emprenyis amb mi, val?\n>Me’n vaig acostar més i li vaig dir quasi rient\n-Però què dius? Jo també t’estimo, saps? I molt\n>Després d’haver-ho dit ens vam besar. Em va fer tan feliç... Vam ballar baix les estrelles i va ser màgic.\n>Al dia següent jo hi era molt emocionat. Només volia estar amb ella. Però no hi era a classe. Em vaig preocupar moltíssim.\nCapítol 3: Jo tampoc sé què he de fer, estic improvisant\nLola i jo de vegades faltàvem a classe; ens escapolíem com podíem i ens passàvem l’hora jugant a cartes darrere l’escenari de la sala d’actes. A vegades, si només un de nosaltres eixia, l’altre el cobria fidelment. Aquesta vegada, en canvi, no sabia res d’ella. A més a més, a Lola li encantava plàstica, per això m'estranyava tant que no hi hagués vingut.\nEls segons passaven molt lentament, només necessitava saber que Lola estava bé. En un impuls, vaig alçar el braç interrompent la professora i vaig preguntar:\n-Sap on està Lola?\nAquesta, que va haver de parar la seua explicació sobre l’art del segle dihuit, va respondre amb veu cansada que Lola estava malalta i va continuar amb la lliçó. Si Lola estava malalta, aleshores jo havia d'anar a veure-la. Així que, sense previ avís, em vaig alçar baix l’atenta mirada de tots els alumnes i em vaig dirigir cap a la porta.\n-Marcos, on vas? –Havia oblidat que la professora hi era allí. Vaig reaccionar ràpid i vaig fingir que em feia mal el cap- Puc eixir de classe? No em trobe bé.\nAquesta, per no escoltar-me, va accedir a deixar-me eixir i, una vegada fora, vaig quasi córrer cap a la infermeria. La infermera em va rebre preocupada\n-Has vist a Lola?\n-La dels cabells rossos? No, no ha vingut per ací en tot el dia.\n-Si, noi. No ha estat ací, Lola. Passa alguna cosa?\n-És que no la trobo, m’han dit que hi era ací, però ja veig que no. Tranquil·la, gràcies. –Vaig llençar un somriure tranquil·litzador abans de marxar.\nLola tampoc estava a la seua cambra ni amb el meu oncle. No obstant, encara no estava tot perdut, sabia perfectament el que havia de fer. Li vaig dir al conserge que la directora el volia veure, i això em va ser suficient per poder furtar les seues claus.\nVaig obrir cadascuna de les portes que em trobava i, quan finalment vaig entrar al magatzem, vaig veure en la foscor la silueta de Lola darrere d’una vella taula plena de llibres.\n- Lola. –vaig respirar alleugerit- No et trobava.\n-Marcos -va xiuxiuejar ella mirant-me. Va reaccionar i es va eixugarmaldestrament les llàgrimes dels ulls.- Només descansava.\n-Wow, que ets endeví tu, o què? –volia que sonara graciós, llevar-li importància, però la seua veu anava carregada de confusió.\nVaig seure al seu costat i li vaig agafar la mà, només volia ajudar-la, encara que no sabia ben bé com.\nEn resposta, ella va traure un full i em va deixar llegir el que posava. Una vegada vaig acabar, em va dir:\n-Què et pareix? -va dir quasi escopint les paraules -La meua mare vol que vagi a viure amb ella.\nLola estava completament indignada, i va començar a cridar.\n-Em va abandonar. No vaig ser suficent bona per a ella i no em va voler. No sé Marcos, tot això és massa. Ja havia acceptat que no tenia mare, que la meva mare no em volia i punt. Què se suposa que he de fer ara?\nLa vaig abraçar molt fort durant uns segons, i després vaig afegir pensatiu:\n-A la carta no explica res d’això. Per cert, com l’has aconseguida?\n-La meua tutora legal, Marta, ella me l’ha donada. Diu que em portarà allí, a Madrid, el proper dimecres; però només si així ho decideixo, és clar.\nVaig pronunciar les següents paraules amb compte, molt suaument.\n-Mira Lola, entenc que no vulgues veure-la i que estigues emprenyada amb ella, però és la millor oportunitat de demanar-li respostes.\n-Però vull deixar això. I més ara, que estic tan bé ací, amb tu.\nLa vaig mirar als ulls\n-T’asseguro que no vull que et separis de mi, però és la teua mare, Lola. Necessites una explicació lògica o aquesta història et perseguirà per sempre.\n-Potser tens raó. Si no aprofite ara, em quedaré amb el dubte. Aniré. Però has de saber que abans d’escoltar-la li diré tot el que penso, no em callaré res.\n- No m’esperava menys. –vaig somriure imaginant-me aquella conversació.\n- Em promets que m’escriuràs molt sovint?\nAquell període de temps, des de dijous fins a dimecres, va ser molt intens. Vam aprofitar per a estar junts tot el que vam poder. Lola no portaria molt d’equipatge, només roba per a set dies, dos llibres, les fotografies i les sabates que li vaig regalar, que encara pareixien noves. Quan va arribar dimecres, ja ho teníem tot preparat. L’oncle Pol i jo la vam acompanyar fins l’entrada de l’internat, per a acomiadar-nos-en d’ella. No em podia creure que el moment haguès arribat.\nLola va estendre el seu braç i em va oferir les claus amb les següentsparaules:\n-Les necessitaràs més que jo.\nEra la millor noia que havia conegut mai, l’estimava molt. Ens vam besar per última vegada i després va marxar en el cotxe de la seua tutora.\nCom vam prometre, ens posàvem al dia de tot el que ens passava per mitjà de les cartes. Lola em va contar que havia anat bé amb la seva mare, Cristina, per cert. Després de que Lola li cridara tot el que havia de dir-li, Cristina li va explicar que es va quedar embaraçada només als dinou anys i que el pare no va voler saber-hi res. Cristina tenia por, no volia perdre la seu llibertat i, sobretot, tenia por de no ser bastant bona mare. Va deixar a Lola a l’orfenat, pensant que feia el millor per a tots, però ja de major, se’n va penedir d’haver-ho fet. Després d’un any buscant-la, per fi la va trobar i no va dubtar en escriure la carta. Li va demanar perdó i va voler tornar acomençar. Lola va acceptar al final, era la seua mare.\nPerò a Lola li va agradar massa la vida amb la seua mare, i en una de les seues cartes informava a Marcos que es quedaria un mes més amb la mare i posteriorment, que es quedava a viure allí.. Marcos la trobava moltíssim a faltar, cada dia era pitjor. Sentia un terrible buit a cada cosa que feia. Quan parlava amb Lola, se sentia genial, Lola li encantava. Però aquesta sensació no durava molt. Les cartes eren molt lentes i res podia comparar-se amb estar amb ella realment. La resta de temps, era quasi insuportable. No podia estudiar, no podia dormir, no podia fer la seva vida normal. Ella també el trobava a faltar, però es tractava de la seua mare, i és clar que ell ho entenia.\nNo obstant, jo ja no podia continuar així i, encara que va ser una de les coses més dures que he fet mai, sé que vaig fer el que havia de fer. Lola continuava escrivint-me, però jo no podia continuar torturant-me d’aquella forma. Havia de continuar endavant.\nEn acabar la carrera, em vaig mudar a aquest poblet de València, i aquí estic, treballant de professor de filosofia a l’únic institut del poble. Sí, he tingut més relacions al llarg de la meua vida, però ninguna va funcionar del tot. Sempre m’he preguntat si part de la culpa la té Lola, per ser per a mi una persona inoblidable\nFa tres mesos vaig rebre una carta que deia que la meva mare estava molt malalta i vaig haver de viatjar a França per a visitar-la. Quan es va recuperar, els pares em van oferir quedar-me amb ells, però jo els vaig dir que era feliç ací. Vaig tornar fa només dos dies, i quan vaig veure la foto de la sabata al diari vaig flipar. És la sabata de Lola. Perquè ha estat ací Lola? Perquè ha deixat la sabata? On és ara? Se’nrecorda de mi?\nLa part que segueix ja la coneixes, he entrat en el cafè i m’he desmaiat bla, bla ,bla.\nEl Josep es va quedar bocabadat.\n-Tio, la majoria de la història és preciosa però, perquè no vas anar amb ella?\n-És clar que ho vaig pensar, però la meva vida era amb el meu tio, estudiant. No volia mudar-me perquè aquella altra no era la meua vida, era la de Lola.\n-Vine amb mi, t’acompanyaré on vam trobar la sabata.\nEL vaig seguir encantat i molt encuriosit. Pel camí, la gent ens mirava i vaig escoltar:\n-Mira, aquell és qui volia la sabata del Josep.\nDesprés de molt de buscar, vam trobar a quatre metres del lloc on havien trobat la sabata, una caixa de ferro que, per sort, vam poder obrir amb facilitat. Dintre hi havia un paper amb un text escrit:\nPer a Marcos Villanova, et trobo a faltar\nSi no ets Marcos, si us plau, dona-li-la a ell\nHola! Saps què? La meua mare té un nou núvi, aquest sí que val la pena. Veurà’s, últimament he pensat molt en tu, i en nosaltres. Per això, com que me n’anava de casa de totes maneres, he decidit buscar-te primer. Tinc sort que el teu oncle treballa encara en el mateix lloc. M’ha dit que estàs en França amb la mare, però que està segur que tornaràs, que t’encanta el teu treball de filòsof. He d’anar a València durant unes setmanes per a arreglar uns papers, però tornaré al poble en quant puga. Mentrestant, t’apunto la meua adreça en València per si vols escriure’m.\nMarcos es va posar tant content en llegir això que va haver de llegir-ho dues vegades i, després d’haver-ho fet, va abraçar el Josep i el va alçar de terra. Sabia exactament el que havia de fer.\n-Si us plau, Josep, avisa els de l’institut que no aniré demà a clase, he de veure a Lola\n-Com vulgues –li va respondre el Josep orgullós.\nEs va pegar la volta per a veure què volia i ell li va dir:\n-No oblides la sabata- li la va llençar i ell la va atrapar.\nLi va dedicar un somriure donant-li les gràcies i va començar a preparar-ho tot per buscar a Lola. Feia tant que no es sentia així de viu...