Somiar és un privilegi de la raça humana. Fenomen íntim i prodigiós (i avui per avui, encara gratuït) que ens permet transcendir, volar, viure mil vides i patir mil morts, per deixar-ho tot en no res quan de bon matí sona el despertador. Els somnis, diuen, tenen tots quelcom de màgia i premonició, sobretot aquells que encara recordem, ni que sigui pers uns segons, al despertar.\nLa primavera és època de mal dormir. El canvi d’hora i el clima voluble, avui fa fred i demà calor, ens fan fer -al menys a mi- més tombarelles al llit de les que són habituals, posem per cas, en ple hivern quan la fredor ambiental et convida a no treure ni tan sols el nas de sota la manta… Doncs ha estat en una nit incerta de primavera, que he tingut aquest somni :\nEra en el somni un poble petit, engalanat per la festa. Jo m’hi passejava pel mig del carrer principal i a banda i banda de les voreres hi havia parades de tota mena, però sobresortien les de llibres i roses. Qualsevol somniador poc expert hauria arribat a la mateixa conclusió que jo… Era la Diada de Sant Jordi!\nTot caminant vaig arribar a la plaça major del poble, també guarnida per l’ocasió. Enmig de la plaça s’hi exhibien uns castellers, sota els porxos sonava una orquestra i en una ubicació preferent s’hi erigia un gran casal, un palau… No, un castell, amb torres majestuoses i banderes onejant als quatre vents. En un dels grans finestrals de la torre principal s’hi veia una noia que saludava la gent. Deu ser una princesa que correspon a les mostres d’afecte dels seus súbdits, vaig suposar jo mentre el somni anava agafant cos i incorporant detalls. Doncs potser sí que era una princesa, però anava vestida de pubilla i, us diré més, tenia la mateixa cara riallera d’una noia que havia estat pubilla de Calella en els anys (ai Senyor!) de la meva joventut. Això va fer que em fixés en la meva persona, jo en el somni també era un jovenet, vestia amb roba de mudar un xic passada de moda, però feia molt goig.\nUna dona que tenia una parada de flors, en va fer plegar de passar revista al meu vestuari. “Jove, segur que voldràs una rosa per la fadrina que t’ha robat el cor!” Com que a la butxaca m’hi vaig trobar unes monedes, vaig comprar un rosa vermella ben formosa , aprofitant per interrogar la dona que me la venia: “Una gran festa, oi! Què es celebra?” La dona em va mirar com si fos d’un altre món (de fet, ho era) i em va fer la gran explicació: “La Princesa que veieu al balcó està esperant que vingui Sant Jordi a rescatar-la del drac… Però aquest any, tot i la xerinola que ens envolta, no les tenim totes doncs es diu que Sant Jordi fallarà, vaja que no arribarà a temps perquè té molta feina en altres indrets del món i no pot estar cada any per nosaltres que, al cap i a la fi, som només un poble petit”. “Sí que em sap greu. I si Sant Jordi us fa el salt, què pot passar?” “Noi, sembles una mica beneit! El drac està esperant a les portes del poble. A migdia, si ningú no l’atura, entrarà i, per començar, es cruspirà a la Princesa, que fa molt que li té ganes i la noieta encara està tendra… Després, qui sap, potser a tots nosaltres. Ben segur que serà la fi d’aquest poble!”\nEn aquestes, que van sonar les campanes de la torre, era migdia! La gent va emmudir, es miraven els uns als altres i també cap al carrer principal que donava a la plaça. Vaig concloure que era per aquell carrer que havia de fer Sant Jordi la seva entrada triomfal… però res. El silenci es va tornar murmuri i aquest cridòria de terror. ”Que ve el drac!”, es va començar a sentir . El cel va enfosquir i la terra retrunyia. Un home d’aquests que ho saben tot, es va apropar a la dona i a mi: “Sant Jordi no ve. Sé de molt bona font que ha enviat un WhatsApp a l’Ajuntament dient que ens espavilem… que ja som prou grans”\nEl drac ja treia el morro per un dels carrers que portaven a la plaça. Tot eren crits i corredisses. En aquest punt, vaig decidir aturar el desenvolupament del somni (és el meu somni i en faig el que vull) per fixar-me detingudament, a càmera lenta, en el drac en qüestió: Ressaltava la seva fortor pestilent, una olor a podrit que es notava a distància. No era molt alt, com una sargantana gegant de color indeterminat. Potes gruixudes i ungles llargues com ganivets. Cap gros i, el mes curiós, faccions que anaven canviant per moments. Cares que semblaven humanes, amb ulleres i bigoti, i tenien retirada a personatges coneguts, tant actuals com del passat, amb un comú denominador, tots, igual que el drac, eren mals bitxos. Se’l veia envellit, esqueixalat i molt brut. Més que temor , provocava fàstic i estic segur que Sant Jordi, amb només un copet de la seva llança l’hauria tombat panxa enlaire deixant totes les seves misèries a la vista. Els vilatans li tenien por més pel que havia representat que pel que era enguany… un animal decrèpit.\nFeta la inspecció del monstre, vaig tornar a engegar els esdeveniments del somni. La gent fugia i s’amagava als porxos de la plaça mentre el drac avançava esbufegant. Només uns quants vailets d’aquella edat que no tenen por de res, seguien de ben a prop la seva pesada marxa i vaig veure amb claredat que se’n burlaven descaradament. El rèptil se’ls mirava de cua d’ull amb uns ulls que per mi que no hi veien i no els hi fotia ni cas. En un moment donat,un dels xavals va agafar un llibre dels mes gruixuts que hi havia en una de les parades abandonades i li va tirar pel cap al drac. El va tocar de ple i la bèstia va gemegar. Era el senyal! Tots els altres vailets van arreplegar llibres i els hi van llençar amb tota la seva força. La sargantana gegant xisclava com un gos apallissat i ben aviat va girar cua i va marxar per on havia vingut, no sense abans deixar al bell mig de la plaça una cagarada de drac, immensa i pudent.\nJo esperava amb il.lusió el feliç desenllaç, em delia per veure els valents xicots aclamats com uns herois, la Princesa alliberada i el poble saltant i ballant… però el despertador va sonar a dos quarts de vuit i em vaig quedar amb les ganes. Sort n’he tingut de recordar certs detalls que m’han permès escriure aquestes ratlles.\nQue cadascú hi posi el final que vulgui… Però jo, aquest matí del dia de Sant Jordi, em faig el propòsit de sortir al carrer sense por i enfrontar-me a tots aquests monstres quotidians (mediàtics, polítics, culturals, religiosos…) que no fan res mes que escampar merda al seu pas.\nNo sé si me’n sortiré, que la por és molt tossuda i els propòsits sovint son efímers\n*Sant Jordi, és Patró de Catalunya i dels enamorats des del segle XV, però la popularització de les parades de roses i el costum generalitzat de regalar-les, es va iniciar el 1914, per impuls de la Mancomunitat de Catalunya.\n*El maridatge amb els llibres es va produir uns anys més tard. Concretament l’any 1929, en plena Exposició Internacional de Barcelona i, curiosament, durant la Dictadura de Primo de Rivera, personatge que imagino poc amant dels llibres… i menys en català.\n*Avui es vendran milions de roses (10 milions l’any 2010) de tota mena, mida i preu… Però la que mola és la vermella, el color de la sang del drac.\n*També pot ser que compreu o us regalin un llibre. La millor mostra d’afecte i respecte envers qui us l’ha regalat, és llegir-lo… No l’abandonem a la prestatgeria com el de l’any passat.\n*Si sou llaminers, romàntics o tanmateix una mica “friquis”, també hi ha el pastís de Sant Jordi. La novetat d’aquest any és que vénen amb l’ estelada. Bon profit!\n*La frase del mes. Ara que es parla tant de diàleg, em trobo al facebook una frase que fa pensar: “Intercanviar arguments amb qui ha renunciat a la lògica, és com donar-li medicaments a un mort” (Thomas Paine, 1737-1809)\n← Josep Maria Terricabras, un calellenc al Parlament Europeu\nDe begades, el canbi, Torrente i el plàtan de Vila-real →


AFCA Fotografia Canals: 5na Lliga Fotogràfica AFCA 2014 - 3ª Convocatòria "Retrat"\n5na Lliga Fotogràfica AFCA 2014 - 3ª Convocatòria "Retrat"\nEl passat dissabte 10 de maig va tindre lloc la tercera convocatòria de la 5na Lliga Social d'AFCA amb la temàtica de "RETRAT". Amb 39 fotos de 13 socis participants el jurat va tenir una complicada tasca a l' hora de seleccionar les fotos finalistes.\nEnrique Calabuig - Rafa Penades - Pablo Llácer\nDestacar que Pablo Llácer i Rafa Penades, per primera vegada varen exercir de jurat en una convocatòria de la Lliga que junt a Enrique Calabuig, tot un veterà en estes tasques, varen seleccionar com a finalistes els següents treballs:\nPRIMERA POSICIÓ per a "MUY INTERESANTE" de Javier Garcia.\nSEGONA POSICIÓ per a "EL MÚSICO" de Jose Miguel Castelló.\nTERCERA POSICIÓ per a "DONA DE FANG" de Cristina Pareja.\nDonar les gràcies i felicitar a tots els participants pels treballs presentats, al jurat per el seu treball i animar-vos a participar en la pròxima convocatòria del 19 de juliol amb la temàtica de “PROHIBICIÓ”.\nPublicat per AFCA a 8:27 p. m.


?Les Cartoixes Valencianes? - Notices from nowhere\nDEMÀ DILluns, DIVUIT DE JUNY, comenÇa en Punt2 la sÈrie ?Les Cartoixes Valencianes?\nEme Eme ha produït i realitzat per a RTVV esta sèrie-documental de 13 capítols sobre l’orde cartoixana, que comença a emetre’s el proper dilluns 18 de juny a les 23.00 hores per la cadena autonòmica Punt 2. Una sèrie que desvelarà, entre d’altres coses, l’origen i mode de vida d’aquestos religiosos, amb declaracions dels propis monjos cartoixans de Portaceli (Serra). Aquestos monjos han trencat excepcionalment llur vot de silenci i hi han permés, per primera vegada, que un equip de televisió convisca durant alguns dies amb ells.\nLa productora viatjà durant l’any passat per tota la geografia espanyola per a donar a fer conèixer de primera mà la situació actual de cadascuna de les cartoixes del país, i ha visitat a més a més, la Gran Cartoixa, que es troba a Grenoble, França. Aquesta és la casa des d’on nasqueren les prop de 300 fundacions que aquesta Orde ha tingut en tot el món.\nLa sèrie ha estat dirigida i realitzada per Òscar Monton, està presentada per la periodista Valentina Verdugo i ha tingut com a director de fotografía a David Monton. A més la producció ha comptat amb l’assessorament dels historiadors Albert Ferrer, Josep-Marí Gòmez i Juli Badenes.\nLes Cartoixes Valencianes, a més a més, inclou una banda sonora original realitzada pel compositor Jesús Àngel Garcia, i ha comptat també amb la col·laboració del reconegut grup Capella de Ministrers. La sèrie compta també amb la intervenció d’actors del Grup de Teatre Les Valls i amb les infografies realitzades per BoleMedia. Les Cartoixes Valencianes ha sigut post-produïda integrament als estudis que la productora té al municipi de Faura (Camp de Morvedre).\nAquesta sèrie documental ha estat subvencionada per la Generalitat Valenciana.\n18 de juny de 2007 a les 7:36 am\nL’haurem de veure. Gr\n19 de juny de 2007 a les 6:21 pm\nFa uns quants anys, dos professors (José M. Ferrairó i Jaume Costa) i jo mateix eixíem cada dimecres pel PV (després de les classes)… eixe dia demanàvem eixir prompte. Visitàrem molts i bells indrets dels PV, algun de l’Aragó, Catalunya i Múrcia. I en una d’eixes eixides passàrem per la Cartoixa. Quina preciositat! Quina pau! Quin silenci! Tinguérem una visita acompanyada pel Pare Prior (no en recorde el nom) de més de tres hores. I el temps ens passà volant. Entràrem cap a les 12h30 i eixírem cap a les 16h00 (sense dinar). Però no penseu que ens en recordàrem. En fi, tota una experiència per valorar la riquesa de l’indret i dels homes dedicats en cos i ànima al silenci… sense paraules.\n24 de juny de 2007 a les 6:42 pm\nTot començà la primavera de 2003, mentre es celebrava el "I Congrés Internacional sobre les cartoixes valencianes" (El Puig). Fou tal l´esforç i l´èxit aconseguit entre els 10, 11, 12 i 13 d´abril d´aquell any que l´aleshores cap de premsa de l´esdeveniment (Benjamín Marín), periodista de RTVV, va proposar-me fa poc més d´any i mig la possibilitat de realitzar una sèrie documental sobre l´Orde al País Valencià.\nVam `dibuixar´ una mena de primer índex del que seria el programa monogràfic i , acte seguit, li proposí comptar amb l´ajuda de Josep-Marí Gómez (una de les `anima mater´ del congrés esmentat). La productora era Emeeme de Faura, de la qual no tenien cap notícia en eixe moment els futurs assessosrs científics del programa.\nQuan s´hi aprovà no ho podiem creure… 13 capítols i tot (o quasi tot, per a ser exactes, per fer)!!!\nLa darrera setmana de juliol la maquinària es posa en marxa… i no ha parat fins aquest passat maig. Tant Josep com un servidor ens sentim satisfets pels resultats aconseguits:\n* Al voltant d´un 80% dels millors especialistes en la matèria han participat en el rodatge.\n* És una sèrie amb visió de conjunt i abraça totes les cartoixes hispanes (catalanes, aragoneses, mallorquines, castellanes i andaluses).\n* Es nodreix dels darrers estudis sobre l´Orde cartoixà, per tant està al dia científicament parlant.\n* Descobreix la vida interior de la Cartoixa, no debades un equip de treball estigué participant de la vida interior de la comunitat de Portaceli durant uns quants dies. Com a tal és un document únic al nostre país i difícilment repetible.\n* Estudia la història, la història de l´art i l´arquitectura, els cronistes, la vida econòmica, espiritual… des d´un pista obert i molt participatiu.\n* Compta amb els testimonis d´aquells que visqueren/viuen la cartoixa com un mitjà de vida. Amb les seues experiències i anècdotes irrepetibles i d´una gran força expressiva.\nLa productora, a pesar de l´hora d´emissió el propassat dia 18 (11,30 h.) està satisfeta, puix malgrat no haver tingut cap tipus de publicitat i d´emetre´s mitja hora després ha millorat l´audiència en aqueixa franja horària.\nHa estat un bon treball i un treball honest a pesar dels entrebancs…


FORMACIÓ INTERNACIONAL EN LÍNIA PER LLUITAR EN CONTRA DE L’ATUR JUVENIL - Fundació Catalunya Voluntària\nFundació Catalunya Voluntària > Noticies i Experiències! > FORMACIÓ INTERNACIONAL EN LÍNIA PER LLUITAR EN CONTRA DE L’ATUR JUVENIL\nPosted on 06/04/2022 Categories: Noticies i Experiències!, Tallers No comments yet\nEl darrer 22 de març va tenir lloc la primera formació en línea del projecte ‘Advocacy for Youth Employment’, amb la participació de 15 persones, incloent els integrants del 4 equips nacionals que s’encarreguen de dur a terme les properes activitats d’un iniciativa que vol cridar l’atenció sobre quins són canvis legals i sistèmics que cal realitzar perquè la gent jove tingui més facilitats per accedir a una feina.\nEn la formació han participat joves part de l’equip de les 4 entitats promotores de l’iniciativa: Inter Alia, de Grècia; SFERA, de Macedònia del Nord; Europiamo, d’Itàlia i la Fundació Catalunya Voluntària, juntament amb joves interessades en formar part del projecte, motivades en donar la volta a les tràgiques dades d’atur juvenil i amb l’interés per aprendre com dur a terme accions d’incidència pública i campanyes.\nA la formació en línia s’han presentat les persones, el projecte, les tasques a realitzar i les eines que proposem per tal de recollir, analitzar i seleccionar la informació que més ens pot ajudar a identificar quins aspectes legals i sistèmics cal reclamar o canviar.\nNikos, coordinador del projecte i membre fundador d’Inter Alia, ha presentat la raó de ser, els objectius i activitats de la iniciativa, que finalitza al desembre del 2022, i la FCV, per la seva part, ha presentat la llista d’habilitats i actituds que aspirem a millorar al llarg del projecte per tal de dur a terme accions d’incidència amb èxit. Aquest enfocament de la FCV, compartit per les entitats sòcies, de desenvolupar competències fora del sistema oficial és una estrategia que dóna més opcions d’assolir resultats perquè permet connectar les tasques i els compromisos assumits per cadascú/cadascuna amb la millora de competències rellevants, amb la fita de crear, posar en pràctica i analitzar marcs competencials que altres entitats poguin utilizar com a referència vàlida.\nSegons els comentaris dels/les participants la formació ha servit per entendre millor quines són les activitats que s’estan duent a terme per part dels 4 equips nacionals, així com la situació d’atur juvenil en els 4 països participants.\nSi vols més informació sobre l’activitat, et recomanem consultar el següent enllaç o enviar un email a projectes@catalunyavoluntaria.cat.\nSi vols formar part de la inicitiva, encara estàs a temps!


Rubí Jove posa en marxa la programació de tardor - Ajuntament de Rubí\nRubí Jove posa en marxa la programació de tardor\nRubí Jove posa en marxa la programació de tardor Les activitats per a persones d’entre 12 i 19 anys d’aquesta tardor tracten temes de tecnologia, benestar emocional i diferents formes artístiques https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/rubi-jove-posa-en-marxa-la-programacio-de-tardor https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/rubi-jove-posa-en-marxa-la-programacio-de-tardor/@@images/image/preview\nLes activitats per a persones d’entre 12 i 19 anys d’aquesta tardor tracten temes de tecnologia, benestar emocional i diferents formes artístiques\nLes activitats de la Tardor Jove 2021 s’adrecen a nois i noies entre 12 i 29 anys i tracten temes de tecnologia, benestar emocional i diferents formes d’expressió artística. Així, Rubí Jove proposa un taller d’iniciació a la informàtica i un d’Auto-tune i gravació de videoclip. Sobre benestar emocional, els i les joves podran alliberar tensions amb els tallers de boxa, treballar l’ansietat i la frustració al taller de gestió de les emocions i participar d’una proposta d’autoconeixement a través del taller de teatre i emocions. Les propostes artístiques es concreten en un taller de K-Pop, l’Slam Poetry en col·laboració amb l’Associació Cultural Excèntrica i la introducció a la plataforma en línia de lectura i escriptura Wattpad.\nLa programació de tardor recupera els esdeveniments que s’havien deixat de fer a causa de la situació d’emergència sanitària de la COVID-19. El cap de setmana del 16 i 17 d’octubre tindrà lloc el Festival de Graffiti i Art Urbà de Rubí Full Colors i el 23 d’octubre el Torneig Skate Open de Rubí. Rubí Jove també promou activitats al voltant del Dia de la Despatologització Trans amb l’exposició Cossos Diversos i el tradicional Kastanyasso de la Sonik que organitza l’AJM La Sonik coincidint amb la Castanyada. El mes de novembre, Rubí Jove se sumarà també a la commemoració del Dia internacional per a l’erradicació de la violència vers les dones i, el desembre, al Dia Mundial de la Lluita contra la Sida, entre d’altres.


Sala de premsa d'Onada Edicions: "Un ver xuclador o un remolí engolidor dels mals que pateix la societat on sobrevivim, i un crit en defensa d'aqueix territori". Enric Sanç ressenya "Voràgine"\n"Un ver xuclador o un remolí engolidor dels mals que pateix la societat on sobrevivim, i un crit en defensa d'aqueix territori". Enric Sanç ressenya "Voràgine"\nDes Plenamar, Premi de Poesia Vicent Andrés Estellés de l’Ajuntament de Burjassot i publicat l'any 2003 per Bromera, va ser on Josep Ribera proposava una poesia més clàssica; una reinvenció de la poesia entre el món clàssic i la realitat quotidiana: una acurada barreja entre classicisme i modernitat. Ribera reflexionava sobre la coherència i la cohesió de les parts i del conjunt. Reescrivia l'experiència de la vida, interior i exterior, des del mite de Prometeu posant-li èmfasi en la relativitat de l'espai i del temps. Amb una clara intenció poètica el jo líric prenia els poemes i el llenguatge des d’una vessant metapoètica -amb una certa dosi d'ironia-, acompanyada d'alguns poemes més íntims i autobiogràfics.\nAra, Ribera en Voràgine, ens cisella un conjunt de poemes, pulits entre l’any 2003 i el 2008, amb un clar rerefons simbolista i influències de Rimbaud. A més, aquests agafen un to reivindicatiu social, més accentuat que en els seus llibres anteriors. Tanmateix, l’espai textual i referencial que planteja el poeta es mou, entre la subjectivitat individual i la col·lectiva, amb la intenció de fer protagonista el receptor de la pròpia experiència, el leitmotiv del jo líric emissor. Amb versos lliures farcits de belles figures retòriques, algun que altre sonet amb rima i altre sense, decasíl·labs o el també tradicional tetrasíl·lab al més pur estil de Jaume Roig: «La veu cansada / recerca el buit / de l’ampla tundra / dels vells carrer: / desassossec / de places mortes / en la nit morta / dels vianants / que vagaregen / en la memòria / de la consciència» i, en tot cas, amb unes construccions mètriques molt personals i una sintaxi perfecta, el poeta ens endinsa en el seu món ampli, culte i particular.\nEl llibre es divideix en un preàmbul Judici inicial i quatre parts: Devessalls de la memòria, Contra l’amor, Elegia infinita i La consciència desfermada que mostren el lector per la voràgine d'uns poemes intensos, rics en jocs intertextuals que pretenen copsar i cridar la sensibilitat i la cultura general del lector. Com ressenyà l'escriptor Manel Alonso: «La seua formació humanística i literària, la seua passió pels jocs a què ens invita amb el llenguatge, la gran coneixença de l’ofici de poeta que el fa treballar amb la lentitud i precisió d’un vell rellotger tot mesurant les síl·labes de cada estrofa o construint el batec del ritme intern de cada vers que pretén i vol ser lliure». Amb referents morals, polítics i geogràfics que traspuen i concreten la seua existència i els seus ideals.\nSom orfes de l’instant en què la llum,\na l’ombra dels paranys de la consciència\ncaptiva la mirada en l’eclosió\ndel cos vençut endins de la sotragada.\nL’escriptor invoca la memòria quan ens parla de l’amor, del dolor que produeixen les pèrdues, l'inexorable pas del temps, per no caure en l’oblit. Com un au fènix redemptor Voràgine se'ns presenta com un ver xuclador o un remolí engolidor dels mals que pateix la societat on sobrevivim, i un crit en defensa d'aqueix territori. Fet i fet, un treball elaborat, ple d'itineraris davant la crisi del present i el seu desencís. I com el mateix autor ens confessa «A grans trets, Voràgine és un llibre que es mou de la subjectivitat més individual cap a la socialització de l’experiència vital i l’assumpció d’una perspectiva subjectiva col·lectiva, és a dir, una perspectiva intersubjectiva». Una proposta que assumeix la pròpia experiència del món com a memòria del poble per no caure en la condemna de repetir la història. Així els poemes de Ribera recorren episodis del segle XX. La conclusió final que es planteja en Voràgine és que el poeta creu que s’està produint un procés de maduració de la consciència col·lectiva al País Valencià. Tanmateix, s'explica la conseqüència d’un procés que ha estat molt agressiu amb una política estatal genocida contra les senyes d'identitat del País Valencià, assumint un cert escepticisme.\nJosep Ribera (Faura, Camp de Morvedre, País Valencià, 1966) és autor dels llibres de poemes Alba lasciva, 1994. Els espadats de Morris Jesup, 2000. Plenamar, 2003 i Voràgine, 2013. Ha rebut el premis de poesia Vicent Andrés Estellés de Burjassot i el Jaume Bru i Vidal de la Ciutat de Sagunt, 2012, per aquesta obra publicada en l’editorial Onada Edicions. Ha estat antologat en algunes mostres poètiques i ha col·laborat en obres col·lectives i homenatges a poetes.


Tàrrega documenta les restes de l'antiga muralla medieval | NacióLleida\nTàrrega documenta les restes de l'antiga muralla medieval\nper Redacció, 15 de febrer de 2017 a les 15:16 |\nArqueòlegs municipals de Tàrrega estan realitzant aquesta setmana una campanya d'excavacions per documentar les restes de l'antiga muralla medieval posades al descobert durant les obres de reforma del carrer Urgell, al nucli antic de la població. L'excavació es du a terme de forma paral·lela als treballs de reurbanització del vial i han permès localitzar estructures de l'antic Portal d'Urgell, datades del segle XIV (entre 1366 i 1370).\nL'arqueòleg municipal, Oriol Saula, ha destacat que aquest era un punt de pas "important" d'accés a la ciutat des de la capital del Comptat d'Urgell Balaguer i que a la zona han trobat restes de paviment antic empedrat amb ''testimonis suficients'' per determinar com estaria fet. Una vegada documentades i catalogades les restes d'aquest antic portal, un dels quatre de la ciutat, es cobriran de nou per completar la reforma de la superfície de la reforma del carrer i es conservaran a sota el paviment.\nLa major part de les estructures descobertes en aquesta àrea de 50 metres quadrats es troben conservades a nivell de les primeres filades i fonaments. A més de la base del porta, l'actual campanya arqueològica ha permès catalogar els baixos d'una torre defensiva (d'una llargada de 5,60 metres) i diferents murs de tancament.\nLa troballa ha permès constatar que el Portal d'Urgell presentava dues portes, almenys durant bona part de l'època moderna i fins a les darreries del segle XIX. Pel relat de l'historiador Josep Maria Segarra Malla, se sap que el portal es trobava cobert per una volta i al seu damunt hi havia habitatges que es van enderrocar l'any 1889.\nOriol Saula ha explicat que fa unes tres setmanes que estan fent el seguiment de les obres del carrer Urgell per tal de controlar els punts on hi podrien haver restes i encara hi estaran unes setmanes més. Ara la major part de la feina ja està feta però encara els interessa excavar per concretar cronologies i també per veure com era el parament de la torre.\nA banda d'aquestes elements urbanístics els arqueòlegs han trobat restes de ceràmica, alguns elements metàl·lics i una possible moneda, que segons Saula, serviran per datar i aportar cronologies a tota el que s'està excavant. Paral·lelament, les obres de reurbanització del vial mantindran el seu calendari d'execució.\nAltres restes de la muralla medieval de Tàrrega es van documentar l'any 2005 al carrer Hospital, on s'alçava el portal de Sant Antoni. D'altra banda, l'any 2015 es va posar al descobert un pany de muralla a l'interior d'un immoble privat al carrer del Carme 31, quan s'hi realitzaven obres d'adequació.\nMitjançant un acord amb els propietaris, el Museu Comarcal de l'Urgell va realitzar una excavació arqueològica. Aquestes restes s'han conservat i integrat dins l'adequació de l'immoble, el qual acull ara una clínica dental. Aquest tram, de 12 metres de llargada, constitueix un dels pocs trams de la fortificació conservants en alçat a Tàrrega.\nSocietat, muralla, Tàrrega, restes, documentació, arqueologia


Declaració de Lluita Internacionalista sobre 1-O - Indymedia Barcelona\nDeclaració de Lluita Internacionalista sobre 1-O\nCorreu-e: llluitainternacionalista1917@gmail.com (no verificat!)\t 02 oct 2017\nLa brutalitat del règim de les setmanes anteriors amb escorcolls, prohibicions, incautacions i detencions, ha derivat avui amb la salvatge actuació policial que ha portat a més de 760 ferits fins ara. La resposta del conjunt del poble ha estat espectacular: milers s'han mobilitzat en la custodia de les escoles, en l'apertura dels col·legis, la defensa de les urnes,....\nA més repressió i informació arribava de càrregues i/o ferits, el número de persones en defensa dels centres no baixava sinó pujava. El jovent han estat una força imparable, però al costat, d'avis i famílies senceres. Ha estat una victòria sense precedents del poble al carrer. Mai ha estat un «xoc de trens», de dos iguals enfrontant-se: sempre ha estat una lluita desigual, de l'aparell de l'estat franquista contra el poble, i en aquest combat, avui, els carrers han estat nostres i hem guanyat.\nPerò quan això ja és evident, apareix el nou engany. Des de Podemos o Els comuns, mantenint el que no podia ser vinculant -i ara menys, diuen-, centren el problema només en Rajoy. Coincideixen en això amb PSOE-PSC i sectors de CiU (avui PdCat). Mentre la gent d'uns i altres, arrossegant en molts casos als seus dirigents, han estat defensant escoles I avui votant o patint càrregues, ells redueixen el problema al PP. I no és només el govern de Rajoy: ha estat també la fiscalia, el TC, la judicatura des dels TSC, les clavegueres de l'estat, la policia nacional, i un cos sota jurisdicció militar com és la Guàrdia Civil. I no oblidem que el cap de l'exèrcit és el rei. És el règim el que ha tractat d'esclafar el poble amb la bota militar! Rajoy només és un dels seus instruments. El dret d'autodeterminació és contra natura d'aquest règim lligat i ben lligat per Franco sobre la idea de que «España antes roja -de sang- que rota», i ara i avui ha quedat palès si encara algú hi dubtava.\nPer això, és tant greu la crida de Colau a que la UE imposi un diàleg, o Podemos fent càlculs de moció de censura, noves eleccions... per negociar un referèndum pactat que saben impossible amb la constitució i les majories que marca. O els sectors de la burgesia que volen retornar als seus negocis acordant amb Guindos unes molles més... És terrible perquè s'està intentant repetir la traïció de Syriza quan el poble grec va dir no i Tsipras va corre a negociar amb la UE. El poble català avui ha trencat amb el règim, plantant-li cara i guanyant amb molt més valor que si només hagués votat en un referèndum ordinari. La vinculació a aquesta voluntat de trencament amb el règim no pot ser traïda per ningú, sigui la que sigui l'aparença de negociació que se li doni.\nPer tot el que ha passat aquests dies i en especial aquest cap de setmana, contra la brutal repressió, els i les treballadores hem d'aturar les empreses en una vaga general el 3 i si cal seguir-la els dies següents. El règim monàrquic és el de les empreses de l'IBEX 35, de la Caixa a Bankia, de la reforma constitucional per pagar el deute a costa de milers de famílies obreres. Cal que demà dia 2, a tots els centres de treball els comitès d'empresa i seccions sindicals, convoquin assemblees i es posicionin a favor de la vaga general del 3 amb avaluació al vespre per veure si segueix el 4 i triin el comitè de vaga de cada centre de treball o estudi. Cal fer públics els posicionaments i fer-los arribar a les centrals sindicals tant convocants com exigint a CCOO i UGT que s'hi sumin. Cal tractar de coordinar els comitès de vaga a nivell local per garantir el 3. Està en joc la llibertat que avui companys i companyes han defensat amb els seus cossos davant els embats de la policia del règim. Està en joc que el següent esglaó estigui al servei dels i de les treballadores.\nPerquè avui s'ha constatat també que aquest règim monàrquic de 1978, hereu del franquisme, mai ens deixarà ni tant sols comptar-nos, votar. Només per a fer-ho, ja cal proclamar la Declaració Unilateral d'Independència que és la única expressió política que han deixat de ruptura. No és canviar Rajoy per Iglesias o Sánchez, perquè no és un problema de governs sinó d'estructura d'estat. I cal contraposar-ne una altre: avui, la única possible la República Catalana, que ha d'estar al servei dels i de les treballadores, dels milers de joves que avui han defensat les urnes. El 3, tal com deia el programa de JxS si no es deixava votar, com la CUP-CC molt abans, cal que el Parlament proclami la independència amb la majoria de que disposa. I cal també que CSQEP es defineixi, si està amb el carrer i els apallissats d'avui o segueix fent de pota esquerra del règim que diu combatre. És com a les vagues: quan la gent surt al carrer, no val dir-los que tornin a la feina com diu la patronal per a pactar amb CCOO i UGT... Coscubiela ho feia molt això des de la secretaria general de CCOO de Catalunya. I ara, de quin cantó està la direcció de Podemos i Els Comuns? La seva gent està clar, amb el carrer, i ells? Ho veure'm el 3.\nI cal, tant com aquests dies abans, el suport d'ahir a Bilbo i avui a Madrid i d'altres capitals que fan callar als dels «a por ellos». Perquè l'agressió d'avui no ha estat a «ellos» sinó contra tots i totes. Aquest vespre els organismes que es reuneixen per a definir els propers dies no poden tremolar: vaga general el 3, impulsant la votació al màxim de llocs de treball, comitès de vaga locals, i DUI al mateix dia, posant aquesta nova república en primer lloc al servei dels qui han sortit avui i sortiran el 3: els i les treballadores, la joventut i els sectors populars.\nRe: Declaració de Lluita Internacionalista sobre 1-O\nper només\t 02 oct 2017\nYayaya aquesta nova republica...la mateixa merda de sempre Un estat controlat per la burguesia i les seus aderits de l'esquerra (cup, sindicats etc) capitalista. Foc a tots els parlaments del mon!


Relat "El seu jardí de l'edèn"\nInici > detall del relat: El seu jardí de l'edèn\nCom cada dia es lleva a trenc d'alba, el seu cos, encara adormit, es mou amb moviments rutinaris. Amb la ment emboirada surt al carrer, tant si fa fred com calor, tan si fa sol com boira, tan si plou com si neva, tan si el vent l'arrossega, com si la pedregada la colpeja.\nLa dura jornada de treball sembla que mai s'acaba, el seu cos menut va acabant les forces...\nQuan sona la campana que marca la sortida, retorna a casa ben aclaparada. Camina amb passos curts per carrers grisos, amb ferums d'immundícia; sentint a cada trepitjada el dolor de les llambordes als peus. Creua barris vells i degradats, d'edificis foscos i ruïnosos, façanes desgastades pel temps i la misèria.\nSense alçar la mirada, travessa la portalada de fusta clivellada, que xerrica com si es queixes de estar tan abandonada. Les seves cames entumides, van pujant automàticament, escalo a escalo, notant el desgast de tantes trepitjades rebudes.\nFins que arriba al seu petit pis, aquell que dona al terrat, on abans no hi vivia ningú.\nAl tancar la porta ella es transforma, un altre món s'obre als seus ulls, el seu paradís, l'acull com una mare; allà se sent segura i tot és bonic.\nRespira a fons alleugerida, mentre es treu la roba. Un bany d'aigua tèbia li fa recuperar els sentits, una llarga i gruixuda xilaba li embolcalla el cos nu i uns mitjons de llana barrejada li escalfen el peus.\nSurt al terrat i contempla el seu jardí, s'asseu al tron de vímec, arrecerat darrera un vitrall d'alumini; esperant la visita del seu gat ros; mentre fixa la mirada al trosset de cel blau clapat de núvols, que s'alça sobre les taulades irregulars de les altres cases.\nPoc a poc és van difuminant les siluetes opressives i la seva ment li vola lliure, endinsant-se en aquell paradís. Se sent la mes afortunada de la terra de poder tenir un espai com aquell per ella sola, que fa olor de gessamí i, fins i tot té una palmera. Els geranis vermells poblen la paret veïna i junt amb la verda enfiladissa sembla un tapis.\nEls molinets de vent de tots colors l'hipnotitzen, mentre assaboreix un suc de fruita amb unes gotetes de rom. Un fregadís a les cames li anuncia que el gat ja ha arribat i la festeja perquè li doni trossets de menjar del seu plat.\nA la nit ja entrada, s'estira al seu llit, contemplant les estrelles que il·luminen el seu racó de pau, va entrant en un són profund que la transporta com cada vespre, a viure mil aventures que mai hauria somiat tenir.\nQue més es pot desitjar per ser feliç?\nnomés saludar-te i pendre una estona virtual amb tu, però que de ben segur t´arriba la meva companyia, per tornar a seure en aquest jardí tant especial i avuí un café em vindria molt de gust, si pot ser curt, si vols el preparo jo per a les dues.\nUna abraçada molt forta Naiade i que tot marxi el millor posible.\nbrins | 06-05-2009 | Valoració: 10\naquest deliciós relat, Naiade. El títol m´ha cridat l´atenció i no m´ha decebut, és una història deliciosa i encantadora.\nCrec que tots tenim aquest petit raconet que tu presentes, potser amb geranis, potser amb fulls blancs... i penso que ens ajuda a viure.\nJa no és un desig.[Ofensiu]\nPrimer felicitar-te i t'envio un missatge. És ahir i també avui.\nM'agrada molt el teu Relat. És un Relat de viure en present i per mi la felicitat és un conjunt de moments presents viscuts amb atenció.\nUn relat que podries convertir[Ofensiu]\nen novel·la. Ja sé que la trama en si no és el més rellevant, perquè l'objectiu és una reflexió sobre el que pot ser, per algú, el jardí de l'edèn. O almenys així ho he interpretat jo. Però m'ha semblat un incís d'història apassionant. On viu i de què viu, la bona dona? ¿Per què ha de patir tant durant el dia i, en canvi, pot gaudir d'un plaer tan "exclusiu" com un jardinet o una terrasseta tan florescent? No és que em sembli contradictori, la veritat. És simplement que darrere d'aquest plantejament crec que hi pot haver una novel·la sensacional!\nGràcies una vegada més per tots els teus comentaris, Naiade! I sobretot per relats tan absorbents com aquest!\nT'envio una forta abraçada!!!\nTots hem de buscar...[Ofensiu]\n... el nostre jardí de l'edèn, fins i tot, els que per no tenir, no tenim ni balcó.\nLa protagonista és feliç allà on es troba. Cal que tots trobem el nostre lloc en aquest món per ser feliços. Segurament, la immensa majoria el tenim, però no el sabem valorar ni gaudir.\nUn relat que, com veig que d'altres han fet, val la pena anar rellegint, de tant en tant, prenent un suc de fruites a la fresca.\nHas fet unes descripcions [Ofensiu]\nprecioses de tot l'entorn que envolta al teu personatge, has sabut marcar amb seguretat i profunditat les sensacions de benestar que experimenta, les de inquietud mentre espera el retorn del seu gat, i el plaer de les seves carícies.\nQue més es necessita per ser feliç? Home doncs ganes de ser-ho, i potser rés més.\nHas descrit un espai acollidor, unes sensacions agradables després d'haver explicat l'exterior que l'envolta.\nLa llar, casa nostra, el nostre món, com li volguem dir , sigui gran o petit, luxós o senzill, és allà on ens sentim segurs, relaxats i a gust, on ens sentim protegits.\nGràcies per haver comentat el meu conte, si, realment la protagonista no se n'adona de que la única culpable del seu avorriment és ella mateixa, sovint ens excusem en els demés perquè no fem tal cosa o tal altre, quan realment el fet de no fer-ho depen tan sols de nosaltres.\nJoan G. Pons | 07-02-2009 | Valoració: 9\nInvito al personatge del teu bell relat a algunes mirades de la tarda i capvespre al matí de feina i lligams.\nTenim tot el dret a ser feliç quan més temps millor.\nMaria Sanz Llaudet | 07-02-2009 | Valoració: 10\nla felicitat sembla que és aprop d'aquells que valoren tot allò positiu que és al seu voltant, per insignificant que pugui semblar a la resta. Quan aquest espai, aquest paradís que hem creat es fa present, aquests moments compensen d'altres de durs als que hem d'enfrontar-nos, com li passa a la protagonista del teu relat, a la que segur que no li cal rés més per sentir-se feliç. Ha estat un plaer llegir-te, com sempre.\nUna abraçada, i gràcies per passar pel meu raconet i comentar-me.\nJardí i desitjos[Ofensiu]\nCadascú té en algun lloc el seu jardí: a l'abast de la vista, en la imaginació, en el passat i els records, en el futur i els projectes, a dins del cor, els dissabtes a la tarda o els diumenges al matí...\nCadascú es mereix aquest paradís personal i intransferible que ens ajuda a viure: per a uns pot ser la poesia, per a altres un racó del parc, o les profunditats del mar, o el cim d'una muntanya, el cine o la literatura, el ball o la platja, els esports o els néts, el sexe o la cuina, o ...\nLa protagonista d'aquest relat ha trobat el seu:\nen ell tots els sentits es desperten i el cos pot descansar, el seu cor s'encalma i el seu esperit viatja i somia: de moment, això li dóna sentit a la resta del dia.\nEl futur depèn del seus desitjos...\nM'has fet recordar una frase que diu: "No és més feliç aquell que té el que desitja, sinó qui desitja el que té"\nT'envio una abraçada desitjada,\nESTEL | 29-01-2009\nl´encis que em va provocar el teu jardí m´ha fet tornar, en un matí com avui que porto atabalada, i ara que faig un kit kat, he pensat en passar-me per aquí a prendre un suc d´aquests tant deliciosos, sense trencar l´encant del silenci...............i passats uns instants ara ja sí, si vols, ens podem explicar coses.\nun petonet bonica i gràcies per regalar-me aquest moment d´aquells per recordar\nMercè Bellfort | 27-01-2009\nUn mot bonic i adient pel teu relat, però en aquest cas voldria no reiterar-me en el meu comentari inicial. Canvio, doncs, el segon "especial" per "idíl·lic". Així m'agrada més. Tenir cura dels mots també és important, oi?\nMercè Bellfort | 27-01-2009 | Valoració: 10\ntornar, Naiade, al teu racó i avui, en especial a aquest jardí tan especial. Descrius amb paraules sentides i senzilles el que tots cerquem al llarg del dia: el nostre moment de felicitat. La teva protagonista el gaudeix des del seu jardí particular. Com ella, he olorat el perfum de les flors, he assaborit el refresc... Tots els sentits se m'han activat gràcies als teus mots. El cas és que sigui on sigui hem de mimar-nos, de reservar-nos petites estones diàries que ens permetin estimar intensament la vida.\npinta aquest racó de l´edèn, fa ganes de demanar-li que em convidi a un te, o a la beguda que veu ella que també m´estaria bé.\nLa veritat és que moltes vegades la vida a la ciutat transcorre així, si s´ajunta l´estat d´ànim, tot és gris i automàtic, fins que arribes a casa, es clar que amb un jardí com el que pintes encara millor.\nQue què més es pot demanar? una bona companyia, de vegades aquesta solitud és fantàstica i necessària, però jo sóc de les persones que li agraden viure acompanyades\nuna abraçada molt gran per a tu\nNo sé respondre al teu interrogant.[Ofensiu]\nonatge | 26-01-2009 | Valoració: 10\nHe llegit el teu relat un parell de vegades. Un bon relat. Segurament que hi ha una felicitat per a cada persona. Sóc de les persones que m'agrada gaudir de les petites. I penso que la protagonista del teu relat és feliç, està en pau amb ella mateixa.\nTan de bó[Ofensiu]\ntots tinguessim un petit paradís , on poder gaudir certs moments de felicitat . És trist saber que hi ha persones que no tenen aquest privilegi .\nQui lluita però , generalment sol aconseguir .\nEstic molt agraït per tots i tans comentaris .\nQuè és la felicitat?[Ofensiu]\nJoan Gausachs i Marí | 26-01-2009 | Valoració: 10\nJo no ho sé pas. Però, crec, que el fet d'acceptar, de conformar-se amb el que un té, és un primer pas.


Una balisa és un objecte senyalitzador, utilitzat per indicar un lloc geogràfic o una situació de perill potencial. En topografia, el verb abalisar és usat per referir-se a l'acció de situar un lloc en relació amb altres, mitjançant balises, que asseguren el poder-lo trobar posteriorment. En navegació, es sol emprar el terme boia o boia d'abalisament. Una balisa pot ser activa si emet un senyal, sigui del tipus que sigui, o passiva, si no emet cap senyal. Tipus de balises actives:\nUna balisa és un objecte senyalitzador, utilitzat per indicar un lloc geogràfic o una situació de perill potencial. En topografia, el verb abalisar és usat per referir-se a l'acció de situar un lloc en relació amb altres, mitjançant balises, que asseguren el poder-lo trobar posteriorment. En navegació, es sol emprar el terme boia o boia d'abalisament. Una balisa pot ser activa si emet un senyal, sigui del tipus que sigui, o passiva, si no emet cap senyal. Tipus de balises actives: * Emissores de senyals de ràdio (satèl·lits GPS). * Emissores de senyals lluminosos (far). * Emissores de senyals d'ultrasons (sonar). (ca)\nUna balisa és un objecte senyalitzador, utilitzat per indicar un lloc geogràfic o una situació de perill potencial. En topografia, el verb abalisar és usat per referir-se a l'acció de situar un lloc en relació amb altres, mitjançant balises, que asseguren el poder-lo trobar posteriorment. En navegació, es sol emprar el terme boia o boia d'abalisament. Una balisa pot ser activa si emet un senyal, sigui del tipus que sigui, o passiva, si no emet cap senyal. Tipus de balises actives: (ca)


Cultura – Pàgina 12 – La Lectora\nL’oratori El Messies de Georg Frideric Händel (1685-1759) protagonitza l’inici d’una sèrie d’articles en els quals el musicòleg Oriol Pérez i Treviño ens proposarà de confeccionar un cànon de la música clàssica occidental.\nVa ser el 1994 quan el crític literari i professor novaiorquès Harold Bloom va publicar un llibre controvertit titulat The Western Canon, publicat en llengua castellana un any després per l’editorial Anagrama. En aquest llibre, Bloom estudiava vint-i-sis escriptors amb els quals pretenia aïllar les qualitats que els convertien en autors canònics, això és, en autoritats de la cultura occidental. Hi havia un temps, així, que cànon significava l’elecció de llibres per part de les institucions d’ensenyament. Ara, amb l’arribada del multiculturalisme i l’assentament en el relativisme tan característic del nostre temps, possiblement —com deia el mateix Bloom— la qüestió hauria de ser: què ha d’intentar llegir l’individu que encara desitja llegir en aquest moment de la història?\nNo hi ha cap mena de dubte que el patrimoni de la música clàssica occidental s’erigeix com una veritable mina encara per excavar profundament i a consciència, perquè, en ocasions, aquesta cultura musical ha viscut força isolada en el nostre panorama cultural. A grans trets, podem fer-ne la prova i demanar a un gran nombre dels nostres escriptors o àvids lectors quina és la música que escolten habitualment i, certament, un gran nombre ens citaran artistes i conjunts de la música contemporània popular.\nAquest desconeixement, l’hem volgut començar a pal·liar amb la realització d’un atrevit exercici des de La Lectora: fer una proposta de cànon. O el que és el mateix: atrevir-nos a confeccionar un llistat d’obres de la música clàssica occidental que, d’una o altra forma, s’erigeixen com a referències i fars de la nostra història de la música. Potser sense saber-ho, la pregunta que ha vertebrat en veritat aquesta selecció ha estat: quines obres d’aquest patrimoni musical hauria d’escoltar aquell individu que encara desitja escoltar música clàssica? El Messies n’és una.\nPoques obres en la història de la música occidental es relacionen de manera tan ràpida i íntima amb el nom del seu creador com El Messies de Georg Frideric Händel (1685-1759). Difícilment podem trobar una altra obra que en el moment de ser esmentada necessiti també l’esment del nom del seu creador, com passa amb aquesta. És aquesta singularitat la que, de vegades, fa oblidar altres importants oratoris händelians, com Israel in Egypt (1739), Joshua (1748), Solomon (1749) o Jephta (1752), entre altres.\nAra bé, no hem d’oblidar en cap moment que, tot i que El Messies és un oratori més dels gairebé trenta que va compondre el compositor alemany de Halle —a més d’altres obres adscrites a gèneres propers a l’oratori com les serenates i les odes—, va ser una de les peces més interpretades en vida de Händel: més de cinquanta, des de l’estrena a la ciutat de Dublín el 13 d’abril de 1742, i l’última vegada, el 6 d’abril de 1759, o el que és el mateix, vuit dies abans de la seva mort.\nEl reconeixement absolut cap a aquesta obra en la vida del compositor i la manera com la societat britànica va fer-se seu l’oratori expliquen el caràcter mític i emblemàtic d’una peça que, cap al 1784, a l’Abadia de Westminster, ja s’interpretava de forma cerimoniosa i pomposa amb unes forces corals integrades per tres-cents cantaires i més de dos-cents cinquanta instrumentistes.\nTot i el merescut caràcter d’obra mítica, el cert és que El Messies no va ser compost amb un llarg pla d’elaboració, sinó més aviat al contrari. Vint-i-tres dies (els compresos entre el 22 d’agost i el 14 de setembre de 1741) són els que va trigar G.F. Händel a musicar i orquestrar un excel·lent llibret de Charles Jennens (1700-1773), que ja havia treballat conjuntament amb el músic alemany en l’elaboració dels llibrets de L’allegro, il penseroso ed il moderato, HWV 55 (estrenat el 27 de febrer de 1740) i Saul (1739). I si el procés de creació va ser ràpid, no menys anormals van ser els motius que van portar a estrenar l’obra a Dublín, a la New Music Hall, el 13 d’abril de 1742. Encara que Händel havia concebut l’obra per estrenar-la a Londres durant la temporada de concerts 1741-1742, el fet que el novembre de 1741 partís cap a Irlanda per realitzar-hi una temporada concertística va ser clau perquè decidís estrenar el Messiah a la capital, Dublín. Ara bé: com ha estat que una obra nascuda com una més i estrenada en una ciutat perifèrica hagi arribat fins als nostres dies amb el caràcter d’obra mítica?\nAquesta és una pregunta difícil de respondre, però una primera pista per a la resolució d’aquest enigma es troba en el que va aportar el mateix Händel a Lord Kinnou quan, a la fi d’una interpretació d’El Messies, va felicitar-lo per la creació del seu meravellós entertainment. El compositor va respondre: «Ho sento si només els he entretingut. Jo tenia com a objectiu fer-los millors». Darrere aquesta resposta trobem la materialització en paraules d’una intencionalitat esteticoteològica que converteix l’oratori en alguna cosa més que una obra musical. Aquesta intencionalitat va iniciar-se en el mateix procés d’elaboració d’un llibret per part d’un autor altament preparat en teologia i que, en aquell temps, era un veritable especialista en l’estudi de les dues fonts bàsiques en la formació d’un esperit il·lustrat: les obres de William Shakespeare (1564-1616) i la Bíblia.\nLa intencionalitat de Jennens, com a excel·lent evangelista, va ser la creació d’un llibret presentat com una col·lecció de textos provinents bàsicament de l’Antic i el Nou Testament. A través de la sublimitat de la música händeliana pretenia incidir en contextos profans com ara el teatre i l’auditori, en la lluita contra l’ateisme que, en aquells dies, iniciava els primers passos. Tot i que aquesta idea ens pot semblar exagerada, no podem oblidar que el mateix Charles Jennens havia fundat una publicació contra el corrent ateista. Trobem, per tant, una voluntat de mostrar a través de la forma musical de l’oratori un seguit d’arguments per lluitar contra les posicions atees. L’argument de base? El Messies era la confirmació de les profecies de l’Antic Testament. Va haver-hi, conseqüentment, una nova lectura de les sagrades escriptures sobre la figura del Messies que, a l’Anglaterra de la primera meitat del segle xviii, va constituir una de les controvèrsies teològiques més importants.\nA diferència d’altres oratoris händelians, El Messies no presenta caràcter dramàtic ni sentit teatral, sinó que s’erigeix com un espai de reflexió sobre un programa salvífic estructurat en tres parts corresponents a les tres parts de l’oratori: una primera en què es narra la profecia de la vinguda del Messies i el naixement i vida de Jesús de Natzaret; una de segona que es correspon amb la història de la salvació de la humanitat a través de la Passió de Crist, i la tercera concebuda com un himne de gràcies per la conquesta sobre la mort. Tot i aquesta absència d’acció dramàtica (a excepció dels números 14 i 16, en què es narra de manera directa l’anunciació per part de l’àngel als pastors) no s’ha de pensar, com es va creure durant el segle xix, que l’obra no era més que una simple successió d’àries i cors. Al contrari. Hi trobem, entre els diferents números, una correlació interna que no busca més que una sèrie d’efectes en l’oient que, després de l’audició, segons el que havia manifestat G.F. Händel, havia de fer-lo una mica millor.\nEn aquest sentit, hi ha explicitada, de manera subtil, una de les anècdotes apòcrifes sobre el procés de creació de l’obra. Segons sembla, en el moment de compondre el famós «Hallelujah» que clou la segona part, el músic de Halle va tenir una visió en què va poder contemplar les portes del paradís obertes de bat a bat amb els corresponents éssers celestials. Aquesta visió, una vegada materialitzada musicalment, forçosament, hauria de fer millors els homes i les dones. Ho creguem o no, El Messies és la invitació a l’audició d’alguna cosa poderosa i inquietant que, des de la seva estrena, ha acabat sent una referència absolutament indiscutible en la història de la música occidental.\nEl 1927, l’escriptor austríac Stefan Zweig (1881-1942) publicava el conegut llibre Moments estel·lars de la humanitat, en el qual, al costat d’importants fets històrics com la conquesta de Bizanci (1453) o el descobriment d’Eldorado (1848), no va dubtar en situar la composició d’El Messies com un d’aquests moments experimentats, no pas sense patiment, per Händel. I és que, en paraules de Zweig, «només aquell que ha sofert molt sap què és la felicitat».\nPoemes de l’Alquimista, exploració artística\nÉs conegut l’interès gairebé obsessiu del poeta Josep Palau i Fabre per Picasso. La intensa dedicació de Palau a la vida i l’obra de l’artista malagueny es va plasmar en una ingent producció escrita, que va de la biografia a l’assaig, passant per la crítica artística realitzada des d’una perspectiva ben personal. Tanmateix, si repassem l’obra poètica de Palau i Fabre, recollida al volum Poemes de l’Alquimista, ens adonarem de seguida que el seu interès per l’àmbit artístic incloïa molts altres referents que, al costat de l’obra picassiana, poden passar una mica desapercebuts.\nPer exemple, a la primera secció de Poemes de l’Alquimista, anomenada L’aprenent de poeta, que recull els poemes de joventut de Palau i Fabre, hi trobem la sèrie «Alba dels ulls», un conjunt de vuit composicions escrites a partir del motiu poètic d’una peça artística. El títol, «Alba dels ulls», ja denota un despertar de la mirada, de l’observació, que és el que utilitza per donar una nova vida a les obres d’art a partir de la seva escriptura poètica, transmutant així el llenguatge artístic inicial en llenguatge poètic posterior.\nLa diversitat d’obres, estils i autors que Palau i Fabre pren com a motiu per tal de desenvolupar la seva exploració a aquesta secció ens demostra l’amplitud, malgrat la seva joventut, amb què va interessar-se per l’àmbit artístic. En primer lloc, hi trobem «Testa d’Hipnos», dedicat a l’escultura del segle V a. C. trobada a Perugia. En segon lloc, «Autorretrat», basat en l’obra homònima del pintor tortosí Francesc Gimeno. En tercer lloc, un poema dedicat al cèlebre «La naixença de Venus» de Botticelli. Seguidament, dos poemes sobre dos paisatges d’Albert Marquet: «Nàpols» i «Tànger». Després hi trobem «La reverència», de Jean-Honoré Fragonard. En penúltim lloc, «Helena Fourment en vestit de noces», de Rubens. I, finalment, el sonet «Imatge de Gala», que pren com a base l’obra de Salvador Dalí. Així doncs, el recorregut per la història de l’art que dibuixa la sèrie «Alba dels ulls» de Poemes de l’Alquimista no respon a criteris cronològics ni estilístics: aquí Palau i Fabre mostra la diversitat dels seus coneixements artístics oferint en els seus poemes una nova lectura de les peces seleccionades.\nUn procediment similar, tot i que amb un tractament diferent, és el que trobem a «Teoria dels colors», inclosa a Laberint, una altra secció de Poemes de l’Alquimista. En aquesta sèrie, el component artístic també hi és destacable perquè està literalment dedicada «al boig dels colors, Picasso». A diferència d’«Alba dels ulls», doncs, aquí Palau i Fabre focalitza l’atenció en un únic pintor, i construeix una sèrie de set poemes en prosa sobre diversos colors que incorporen, alhora, un seguit d’imatges que remeten forçosament a l’obra de Picasso. Sigui a través de la imitació o la mimesi, conceptes clau en la seva obra, Palau incorpora una multiplicitat de formes poètiques que troben un paral·lel en la multiplicitat de formes estilístiques que pren l’obra de Picasso. En aquest sentit, no ha de sobtar que els poemes de «Teoria dels colors» siguin poemes en prosa, ja que Palau i Fabre tenia ben present la formalització que més s’esqueia a cada un dels seus poemes tenint en compte la correlació amb el contingut que s’hi exposava i l’efecte que volia generar als lectors. Per tant, la diversitat de formes poètiques que inclou l’obra de Palau es veu reforçada pel discurs estètic que va anar construint sobre la poesia.\nDe fet, bona part de les concepcions estètiques amb què està impregnada la poesia de Palau i Fabre es pot traslladar fàcilment a l’àmbit artístic. És a dir: que de la mateixa manera que Palau i Fabre pren motius artístics en la seva poesia, és possible traslladar la poesia de Palau i Fabre a l’expressió artística. Així ho va posar de manifest l’exposició «Jo sóc el meu propi experiment», que es va poder visitar en diferents espais entre 2017 i 2018, amb motiu del centenari de Josep Palau i Fabre. En aquesta exposició, de la qual en va resultar el llibre Jo sóc el meu propi experiment. Tretze poemes de l’Alquimista il·lustrats per Arnal Ballester, diversos creadors van reinterpretar alguns dels poemes més coneguts del poeta, oferint un diàleg entre la seva poesia i diverses disciplines artístiques. D’altra banda, i des d’una altra perspectiva, la validesa del discurs estètic amb què Palau i Fabre relacionava la seva poesia es posa igualment de manifest en l’exposició de fotografies «Poemes de l’Alquimista» de Joan Fontcuberta, que es pot visitar a la Fundació Palau de Caldes d’Estrac fins al mes d’abril de 2019.\nAquesta exposició consta d’una sèrie, anomenada «Trauma», de trenta fotografies que Fontcuberta ha rescatat de diversos arxius fotogràfics. Fontcuberta s’ha fixat en imatges degradades a causa del pas del temps i d’una conservació deficient. Són imatges que ell anomena malaltes, però que gràcies al seu procediment fotogràfic, gairebé un treball alquímic, tornen a viure després d’haver estat transformades com a objectes artístics. A l’apartat «Gènesi i motivacions» de Poemes de l’Alquimista, Palau i Fabre afirmava «La poesia moderna és essencialment destrucció. […] allí on altres deploraran la meva fi o la fi de la meva poesia, jo canto —perquè es tracta d’una mort veritable— una major naixença.» Prenent la concepció de la mort com a «major naixença» del «Cant espiritual» de Maragall, Palau i Fabre explora en bona part de la seva obra la idea de desnaixença. Segurament és en el poemari Càncer on Palau i Fabre culmina la seva exploració poètica referida al desnaixement. I aquesta mateixa idea es troba també en la base de l’exploració realitzada per Fontcuberta: davant la malaltia, el càncer, el trauma, tant Palau com Fontcuberta desenvolupen una obra que ens mostra una cara que sol estar amagada de la realitat per tal que tothom en prengui consciència i, alhora, superar aquest mal generant una obra nova, renovada, renascuda o desnascuda, que es manifesta com un crit o un gemec.\nAbans ja hem comentat la intencionalitat que Palau i Fabre atorga a les formes poètiques. La forma és el cos del poema. Un cos que ens interpel·la com a lectors. La fotografia, en qualitat d’objecte físic, també té un cos. Un cos que pot acabar-se degradant, emmalaltint, amb el pas del temps. Fontcuberta pretén donar un nou valor als cossos de les fotografies que formen part de l’exposició, en un intent de fixar el pas del temps. De la mateixa manera, Palau i Fabre va representar cossos dins els cossos formals que són els seus poemes. Així, el vessant eròtic de la poesia de Palau i Fabre també és present en l’exposició de Fontcuberta.\nEl grau d’intervenció de Fontcuberta en les fotografies exposades és molt discret. Després de recollir les imatges, Fontcuberta les va fotografiar digitalment i, en alguns casos, en va modificar mínimament l’enquadrament o la tonalitat dels colors. En certa manera, és un procés paral·lel al que Palau i Fabre va realitzar en les seves modificacions a poemes de Rosselló-Pòrcel i Riba —i també de Baudelaire i Rimbaud, però en un altre grau—, inclosos a la secció Laberint de Poemes de l’Alquimista. En aquesta correlació entre poesia i art, les imatges de Fontcuberta s’acompanyen d’alguns versos, magníficament escollits, de Palau i Fabre. En diversos poemes, Palau inclou referències sobre la llum, les ombres, els colors i la possibilitat d’arribar al coneixement a través de l’exploració sensitiva. Per tant, el discurs estètic amb què Palau i Fabre va bastir la seva poesia es pot traslladar d’una manera ben plàstica, en obra visual, en fotografia. Així ho demostra el text amb què s’obre el llibre Poems of the Alchemist / Poemas del Alquimista de Joan Fontcuberta, publicat a la col·lecció 64P de La Fábrica. En aquest text, Fontcuberta recupera un fragment del pròleg que Palau i Fabre va escriure per encapçalar els seus Poemes de l’Alquimista i en substitueix la paraula «poesia» per la paraula «fotografia»: el discurs pren tot el seu sentit, és funcional tant si s’aplica a l’obra poètica de Palau i Fabre com si s’aplica a l’obra fotogràfica de Fontcuberta. Així doncs, en aquesta nova transmutació entre llenguatge visual i llenguatge poètic, queda ben palesa la vigència del paradigma estètic formulat per Josep Palau i Fabre que, deu anys després de la seva mort, la nova mirada de Joan Fontcuberta ens fa reviure gràcies a la seva exploració fotogràfica.\nper Tura Sanz Sanglas


La fiscalia recorre la sentència de la Manada de Manresa per demanar una condemna per violació\nL'Audiència de Barcelona va condemnar cinc dels set processats per abusos sexuals\nLa Fiscalia acusa els acusats d'abús sexual i no de violació / FRANCESC MELCION\nBarcelonaLa fiscalia recorrerà al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya la sentència de l'Audiència de Barcelona que va condemnar per abusos sexuals cinc dels acusats de violar una menor de 14 anys per torns a Manresa el 2016. El ministeri públic ja va canviar el seu escrit de conclusions finals al judici per demanar una condemna per agressió sexual, la mateixa petició que feia l'acusació que representa la víctima, que demanava 25 anys de presó.\nPerò el tribunal considera que com que la víctima estava inconscient, perquè havia begut i fumat, els acusats no "van necessitar fer ús de la violència ni de la intimidació" i per això va descartar el delicte d'agressió sexual i els va imposar una condemna per abusos d'entre 10 i 12 anys de presó. També va absoldre dos dels processats.\nLa fiscalia va decidir al final del judici elevar la qualificació dels fets a agressió sexual perquè considerava que la violació per torns s'havia produït en un context d'intimidació ambiental a la víctima. "Van actuar com una organització criminal orquestrada, de manera successiva i grupal, aprofitant-se de la seva superioritat física i numèrica", deia la fiscal Elena Contreras en l'exposició final. "És com si li haguessin esclafat el cos a trepitjades per muntar una festa", va concloure abans de demanar una petició d'entre 14 i 25 anys de presó.\nL'Audiència es va mostrar "sorpresa" per aquell canvi de posicionament del ministeri públic, del qual discrepava. La sentència considera la violació per torns a la menor un delicte d'abusos sexuals. El relat de fets provats que fa el tribunal contrasta amb el resultat final de la condemna: la sala considera que el 29 d'octubre del 2016 la víctima i els condemnats van coincidir en un botellón en una nau abandonada de Manresa amb més persones. Un dels nois –que coneixia la víctima d'abans– es va aprofitar del seu estat d'embriaguesa per portar-a a una habitació apartada i en va abusar. Després va sortir a la sala on hi havia la resta de gent, va cridar els altres quatre condemnats i els va fer passar per torns on hi havia la menor perquè la violessin.\nConsentiment, violència i intimidació\nTot i deixar clar que la víctima no havia donat cap consentiment, els magistrats van considerar que havia begut tant que no sabia "què feia i què no". Segons la sentència, el seu estat d'"inconsciència" va facilitar que els acusats poguessin fer el que volguessin amb ella sense utilitzar "la violència i la intimidació", els dos requisits que continua marcant el Codi Penal per parlar d'un delicte d'agressió sexual i que des de fa temps una comissió de juristes i experts debat per modificar, per encàrrec del govern espanyol.\nMés enllà dels requisits marcats per la llei, el tribunal tampoc veia violència i intimidació en la situació patida per la víctima, tot i que la sentència donava per provat que un dels amics dels penats –que inicialment també estava processat i que ha quedat absolt provisionalment– portava una arma a la festa i que un dels principals condemnats –a qui responsabilitza de dues de les accions sobre la menor i d'haver organitzat els torns per a la resta– va contactar amb els amics de la menor amb posterioritat als fets amenaçant-los perquè no expliquessin res.\nTribunals La Manada manresa


Estem 0-3 a casa però aquest any fins que no es recuperi un minim de públic a qualssevol pavello el factor pista no existeix. A fora casa anem 2-0, tampoc cal ser alarmistes Ahir es va perdre pel partidas de Hannah, li ha fet un traje a tots els nostres defensors. Tot i ser el màxim rebotejador avui...\n24 Sep 2020, 21:52\nLa "mano madera" del Dani Perez comença a ser preocupant\nPer altre banda baix rendiment dels fitxatges estrella Eatherthon i Tabu. Rafa l'hauriem de reservar perque arribi fresc als 2-3 minuts finals, ens pot fer guanyar partits.\nPatterson escribió: Us va l'aplicació del supermanager???\nTampoc em funciona, ni la web ni l'app\nAprofitant que aquí hi ha molts seguidors manresans, quin tipus de contingut us agradaria llegir a La Barra del Nou Congost? De què us agradaria que es parlés durant la temporada? La intenció és que sigui un espai pels aficionats, bidireccional, així que qualsevol opinió és benvinguda. Sé que son t...\nParlant d'abonats.. El club no ha donat cap xifra en aquest sentit (com de costum) a diferència d'altres clubs que son molt més oberts en aquest sentit. Si realment som 1800 abonats com va dir Leo (no em sembla descabellat) suposa una reducció a la meitat dels ingressos en abonaments respecte l'any...\nEl preu es exactament el mateix que la temporada anterior, amb la salvetat, que aquest any no juguem Champions(en teoria), per tant, el meu preu s'ha incrementat en 35€ però podent gaudir de menys partits( Champions) i amb l'incognita de quan es pugui tornar. Les 5 entrades de regal no son atractive...\nSi canviem Pere per Rafa amb el Bilbao estarem fent el negoci de Roberto i les cabres. Un jugador en plena forma, que aporta en tots els sentits, atac, defensa, rebot, intensitat a la pista, per un altre que segons ell mateix està físicament mermat, i que evidentment aportaria molt menys en aspecte...\nUna veritable llàstima lo del Pere, si finalment es confirma, un d'aquest jugadors amb els que l'afició ens identifiquem i aportan intangibles que no es veuen a la pista. Personalment em quedo amb el Pere mil vegades abans que el Vaulet, pero el fet de que un te contracte i l'altre no deu haver est...\nLa propera temporada sembla clar que tindrem un equip mooolt "low cost" si no ens podem ni permetre mantenir Toolson i Pere Tomas i de bases seguim amb la mateixa parella. Amb el pas dels dies podem interpetar que Roman no segueix per baixada de pressupost, i que ja estem en "economia...\n20 May 2020, 23:42\nDoncs estic molt desepcionat amb aquest nou director esportiu. Pot ser tot un estudios del basquet, potser un maniatic del basquet i un filosof, però aquest noi no ha demostrat res en el món del bàsquet, simplament bons contactes dins el club, però del club cap a fora no hi ha cap repsentant ni jug...\nUna vegada escoltada la entrevista, refermar que tinc plena confiança en aquest president. +1 Molt elegant també el no entrar en detalls que perjudiquen tan al club com al Román. De l'entrevista em fa l'efecte que amb el president no hi ha hagut cap problema, tot apunta cap algu altre, alguna idea?...\nMolt mala noticia. Es començar amb mal peu la temporada 20/21 3 temporades sensacionals amb el Roman, ascens, classificació playoff ACB i retorn a Europa A més ha estat capaç de portar grans entrenadors i jugadors contrastats de ACB en part potser també pels seus contactes com a ex-jugador L'ombra d...\nBaez no pot ser el nostre 4 titular. Es més ,pel que cobra, el fotia fora, perquè per edat i rendiment no podem tenir-lo; sencillament es llençar els diners. En quan a la renovació de la plantilla, sóc dels que opina que hauriem de fer una neteja quAsi total. El nivell de joc mostrat aquesta tempor...\n27 Abr 2020, 00:01\nM'alegra saber que t'han dit que Toolson tornara. Desitjo com tots que aixi sigui. Es important per la continuitat del projecte intentar mantenir el maxim de jugadors destacats. Per altre banda lu de Baez no era en absolut en to despectiu, aixi que em disculpo per haver donat lloc a malinterpretar-h...\n26 Abr 2020, 15:15\nPels que teniu Instagram, si heu vist l'última publicació de la Jess Toolson, no us ha semblat molt a un comiat definitiu? [emoji17][emoji47] Enviat des del meu SM-G975F usant Tapatalk Totalment, és un missatge de despedida!! El Thank you to Manresa for another year we will never forget. Llegint en...\n23 Abr 2020, 19:59\nLa temporada pasada el preu de l'abonament va ser pràcticament el mateix que el d'aquesta. En un principi faltaven per disputar 5 partits a casa. En el meu cas tinc dos abonaments a tribuna preferent pels que he pagat 420€, si no m'equivoco, tinc dret a veure 17 partits ACB i 7 de Champions, ja que...\nDoncs jo si vull que em tornin la part proporcional del que he pagat i no puc gaudir. El mes normal seria restar aquest import de l'abonament de la propera temporada. L'excusa que som un equip pobre no em val, hi han uns valors que estan per sobre d'això, com ara respectar els socis fidels, seria un...\nAlgu podria especificar quan torna Toolson?


Reunió de l'alcalde de Rossell amb responsables d'ENDESA - Ajuntament de Rossell\nAjuntament de Rossell\nTerres del Maestrat\nPlànols casc urbà\nPN Tinença de Benifassà\nReunió de l'alcalde de Rossell amb responsables d'ENDESA\nPublicat el 25 Juny 2013\nL’Alcalde de Rossell, Evaristo Martí, va mantenir el passat divendres, 21 de juny, una renió amb Albert Duaigües, responsable de la xarxa MT/BT de Tarragona Sud de ENDESA Distribución Eléctrica, s. l. u., per tal de tractar de buscar solucions als problemes de subministrament elèctric de les darreres setmanes a Rossell.\nL’empresa s’ha compromés a millorar la xarxa que va de Malany a Rossell, on es posaran nous aïllaments polimèrics que, pel que han explicat els tècnics, són més resistents en cas de tronades o altres fenòmens meteorològics.\nPer un altra banda, hi ha el compromís de l’empresa de que si es produix una averia de llarga durada a la xarxa es posarà un generador a la central de Rossell, per tal de suplir el subministrament elèctric el temps que dure l’averia.\nFinalment, s’ha acordat que, per tal de fer un seguiment de la qualitat energètica al llarg del temps, es faran reunions cada 3 o 4 mesos entre responsables de la empresa i l’Ajuntament de Rossell.\nEl temps a Rossell\nLa pedra en sec\nFira de Sant Josep\nFotos de Rossell\nMestra Saiz, 31 - 12511 Rossell (Castelló) - Tlf: 977571202 Fax: 977571382 - info@rossell.es\nCap a dalt\n© Ajuntament de Rossell 2022


el bosc dels camaleons: El bosc dels camaleons. Microcasualitats 01\nEl bosc dels camaleons. Microcasualitats 01\nVa agafar arrencada per encarar el salt que havia de portar-lo a l'altre cantó de rec, però no va calcular bé. De fet les matemàtiques mai havien estat el seu fort, però aquella vegada la línia que separa l'empirisme de la realitat a ser més prima que de costum, i les poques hores d'estudi se li van plantar davant la cara amb una força inusitada. La patacada va ser de les que fan història.\nMentre tot això s'esdevenia, ella feia equilibris impossibles per mantenir la galleda plena d'aigua dreta sobre el seu cap, mentre mentalment repassava si la dependenta li havia donat el canvi bé. Sempre havia estat maldestre i l'esforç mental va fer que s'oblidés per un moment del cubell, fent palesa aquesta característica de la seva personalitat. Abans que pogués fer-hi res, ja li havia caigut el cubell per sobre deixant anar tot el líquid sobre el seu cos esprimatxat.\nTothom hauria dit que estaven fets l'un per l'altre, però no eren parella ja que ni tan sols es coneixien.\nEtiquetes de comentaris: microcasualitats


No he cremat cap bandera ni ho penso fer, però vull i exigeixo el dret a fer-ho.\nQuan exercim un dret fonamental, com és el de la llibertat d’expressió, no l’hem de justificar, ni cal pensar si ofèn o no als altres, són drets propis i personals, no hem de demanar cap permís per a fer ús d’ells. La llibertat d’expressió, la llibertat de pensament, la llibertat a la intimitat i la llibertat a la dignitat, entre d’altres són drets inviolables i no regulables que hem de poder exercir quan volem. Formen part del dret a viure.\nHe de poder, i puc, cremar la bandera italiana, la francesa, la xinesa, la peruana, la congolesa, la Senyera catalana, la ikurriña basca i l’espanyola quan vulgui. He de poder i puc cremar o estripar les fotos del rei espanyol si em dona la gana, mocar-m'hi en ella si vull, de la mateixa manera que puc fer-ho amb les fotos d’Elizabeth Queen, les del president canadenc o les del sultà de Brunei. He de poder i puc cremar la Bíblia, l’Alcorà, el Talmud i les quatre Vedas de l’hinduisme. He de poder i puc cremar fotos del papa Francesc, de l’arquebisbe de Canterbury, dels patriarques ortodoxes, dels grans muftís islamistes sunnites, dels líders xiïtes, del cap de l’ismaïlisme nassarita, dels rabins del judaisme i del dalai lama, si em ve de gust. Un gust pèssim, per cert, però he de tenir la llibertat de poder fer-ho per a ser lliure.\nLa llibertat és un dret personal, no pas un delicte; la llibertat d’expressió tampoc no ho és. Cap persona, grup, estat ni tribunal té dret a prohibir-me o jutjar-me per a exercir aquest dret.\nUna bandera és, simplement i físicament, un tros de roba pintada. Una bandera, igual que un himne i altres símbols nacionals o grupals, ens n’orgulleixen. Els estimem i respectem pel que representen. No pot ser mai una imposició. Cap símbol, encara que fos el més important dels símbols, pot mai prevaler sobre cap llibertat, encara que sigui la menys important de les llibertats, que no és el cas.\nAquest article no va de banderes, va de llibertat o, millor dit, de la manca de llibertat que hi ha l’estat espanyol per a poder ser lliures. Una manca de llibertat silenciada i manipulada pels mitjans de comunicació espanyols, amenaçada i represaliada per les forces d’ordre i seguretat de l’estat, i aplicada sense cap vergonya i de forma vergonyant pels tribunals.\nEl nivell de desprestigi dels tribunals espanyols no té límit, i encara menys el del Tribunal Constitucional. Fanàtics, neofeixistes, corruptes, manipuladors sense cap fre ni control que fan ús polític del poder judicial, que van en contra de la llibertat i els drets fonamentals, com ho és el dret a la llibertat d’expressió. Que van en contra de la normativa, els convenis i la jurisprudència europea i internacional dels països democràtics i avançats, fins i tot de les mateixes lleis espanyoles, tot en benefici d’una ideologia pretèrita i obscura que intenta fer de l’estat un organisme autoritari i repressor que cada vegada fa més estret i cargolat el camí cap a la democràcia, i que converteix la Constitució en una magna llei adaptada a la seva imatge i semblança. Una llei falsament patriòtica feta per a trepitjar i aixafar drets i llibertats, precisament tot el contrari del seu significat vertader.\nLa retirada del tercer grau als presos polítics catalans, el seu empresonament injust per sediciosos, els fallits intents de repatriar al president legítim Carles Puigdemont, la repetició o reinici del procés judicial contra Arnaldo Otegi, la condemna del madrileny Dani Gallardo, la persecució judicial a Gonzalo Boye per ser l’advocat dels exiliats catalans, són alguns exemples evidents de la inseguretat jurídica de l’estat, casos clars del llastimós, inquisitorial i preocupant espectacle judicial que ha tirat per terra anys i anys d’intentar netejar la imatge espanyola de cara a l’exterior.\nCap tribunal espanyol se’n salva, tots són igual. És el rovell de l’ou el que està podrit fins a la medul·la. Tots ells no han pogut més i han mostrat el que eren i són, demostrant que res els importa més enllà del rancor, l’odi, el menyspreu i la venjança. El camí el tenen marcat, confonent maliciosament i a propòsit la interpretació d’intencions amb els fets provats. Ells seguiran i seguiran aplicant preceptes jurídics de forma arbitrària. Seguiran inventant a tort i dret tot el que els hi sembli i el que els hi sigui necessari per a justificar els seus actes.\nL’ultratge a la bandera és un dret, no un delicte.\nTenir justícia neta i imparcial també és un dret. El temps dels jutges, d’aquests jutges que fan aquest tipus de justícia injusta i interessada, ha passat. És un dret reclamar la Justícia com cal i un dret exercir-la si cal.\nAra que són temps dels Pastorets, aquests jutges són el Dimoni; són dimonis que impedint la crema de símbols, cremen la llibertat d’expressió, la dissidència, la Llibertat en general i els Drets.\nBon Nadal a tothom, feu bondat i cuideu-vos molt!


Albert de Sicília - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPer a altres significats, vegeu «Sant Albert».\nsant Albert de Sicília, o\nde Trapani, o\nPintura anònima de 1704 al Centro internazionale Sant'Alberto de Roma\nAlberto degli Abbati\n7 d'agost de 1307\nSanta Maria de Messina, Catedral de Trapani (crani)\n15 d'octubre de 1457 , Roma nomenat per Calixt III\n31 de maig de 1476 , Roma nomenat per Sixt IV\nHàbit carmelita; amb un lliri i un llibre (la Bíblia); crucifix i lliri a la mà; dimoni als peus; sovint, amb Sant Àngel de Sicília\nTrapani, Messina; protector de l'Orde del Carme, escoles carmelites\nSant Albert de Sicília, també anomenat Albert de Tràpena (Trapani s. XIII – Messina, 7 d'agost del 1307), és un sant carmelita a qui l'Església honora com a confessor, i va ésser un dels teòlegs més importants del seu temps.\nVa néixer a Trapani, ciutat de l'illa de Sicília, en ple segle xiii. Els seus pares es deien Benedetto Abate i Giovanna Palizzi i eren persones riques i de sang il·lustre que havien estat casats durant vint-i-sis anys sense tenir descendència. Veient perillar la continuació del seu llinatge haurien pres per mitjancera la verge Maria a qui prometeren consagrar al seu servei i glòria el primer fill que els donés.\nAixí Albert, de molt jove i acomplint amb la prometença dels seus pares, va ingressar en el monestir del Carme que hi ha prop de Trapani, on aviat començà a mostrar les virtuts que més tard n'acreditarien la santedat a ulls de l'Església: s'entregava a severs dejunis i penitències, portava un aspre cilici, es mortificava jaient nu sobre unes estores, vestia roba aspre, mai no bevia vi i sobresortia dels seus veïns per la pobresa i la humilitat.\nAl llarg de la seva vida hauria convertit un gran nombre de jueus a la religió catòlica i li foren atribuïdes gran nombre de curacions miraculoses. Quan Robert, duc de Calàbria, assetjà la ciutat de Messina on Albert s'estava, els seus habitants, que es morien de fam, acudiren al sant demanant-li que intercedís per ells davant de Déu perquè els ajudés a resistir el setge. Així ho va fer Albert en la celebració d'una missa i als pocs moments tres galeres plenes de provisions haurien trencat el bloqueig.\nEl 1296 fou nomenat Provincial de l'Orde Carmelita de Sicilia. Morí el dia 7 d'agost de 1307 a la ciutat de Messina. En les seves exèquies hom li oferí la Missa de confessors i no la de Rèquiem com pretenia en un principi la classe alta de la ciutat, ja que la miraculosa intervenció de dos àngels que entonaven l'introit "Os iusti meditabur sapientiam", que és de la Missa de confessors, mogué els fidels a entendre que aquella era la voluntat de Déu.\nEl 15 d'octubre de 1457 el Papa Calixt III n'aprovà el culte al beat Albert i a primers de juny de 1476 el Sant Pare Sixt IV va expedir una butlla canonitzant el beat carmelità per la gran veneració que se li dedicava arreu.\nEl seu cos reposa a l'església de Santa Maria de Messina, ciutat de la qual és també el patró.\nSant Albert, amb un lliri, la Mare de Déu i, amb un ganivet, Sant Àngel de Jerusalem; Madonna Trivulzio de Filippino Lippi (Milà, Castello Sforzesco)\nSepulcre de Sant Albert, a la Catedral de Messina\nInterior de la Catedral de Messina\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Albert de Sicília\nISNI: 0000 0004 1633 2392\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Albert_de_Sicília&oldid=21344356»\nSants carmelites calçats\nSants de la província de Messina\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 juny 2019 a les 07:21.


L'hospital d'Igualada participa en un concert d'ajuda a Bolívia - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Consorci Sanitari de l'Anoia conjuntament amb l'Associació APROP han organitzat un concert solidari amb Bolívia. Un dels puntals del projecte és el doctor David Salazar. La iniciativa compta amb el suport de l'Ajuntament d'Igualada i l'Agrupació Folklòrica Igualadina.\nEl concert es fa dissabte, a les 6 de la tarda, al Teatre Aurora d'Igualada. La recaptació de les entrades aniran destinades al projecte Oliveres i seguretat nutricional sostenible.\nEl projecte al qual dóna suport Igualada té com a principal objectiu millorar la qualitat de vida de la població camperola mitjançant la participació en les activitats del conreu d'oliveres i arbres fruiters, manteniment de corrals domèstics i horts familiars.


Pins d'or: Llibertats de tota mena.\nLlibertats de tota mena.\nDemà és 14-N, i el sector productiu de la societat fa vaga per reivindicar els seus drets, i millores de tota mena per un món amb menys diferències entre rics i pobres, on el col-lectiu guanya.\nPer contra hi ha l'individualisme més tossut que si segueix tant egoista i especulador acabarà amb les lluites del poble, perquè al poble li costa tenir una mentalitat unida on tots remem cap al mateix lloc, i que de ben segur hi ha traïdors, covards, i fugitius que ens venen a l'atzar del mercat.\nJa crec, que avui, les úniques llibertats que es respecten entre ciutadans, són les individuals, i en última instància, la llibertat sexual és l'única que sembla seguir el seu camí amb pas fort i definit, aquesta que va quedar torbada pel SIDA, ja s'està paliant, i l'individu ho té fàcil per no està sol.\nLlavors perquè no funcionen les llibertats en grup, és potser que no ens sabem imaginar una manifestació orgàsmica que dongui plaer individual a diferents nivells per a tothom, i que tots sortíssim amb un somriure cap a casa perquè ens han esquitxat els nostre drets ben endins, i amb vaselina?\nLa llibertat sexual, està molt bé, però n'hi ha d'altres, no tant punyents per l'ego, però igualment necessàries per tenir relacions satisfactòries entre ciutadans que estimen la mateixa societat.\nPublicado por redacció bloc "Pins d'Or" en 8:07


La Comunitat Valenciana recomana aplicar tractaments contra la mosca de l'olivera | Consumer\nLa Comunitat Valenciana recomana aplicar tractaments contra la mosca de l’olivera\nLa plaga té una incidència menor que en anys anteriors\nLes actuacions per al control de les poblacions de bactrocera són planificades anualment per la Conselleria d’Agricultura amb l’objectiu de reduir al mínim la presència d’aquesta plaga que afecta als fruits dels olivares, repercutint en l’acidesa de l’oli que posteriorment s’obté.\nDurant la present campanya, s’han repartit gratuïtament entre els agricultors de la Comunitat Valenciana uns 12.500 litres d’insecticida de baixa toxicitat i 9.000 quilos de proteïna, per realitzar tractaments terrestres de forma coordinada amb el Servei de Sanitat i Certificació Vegetal.\nA més, la conselleria d’Agricultura, Pesca i Alimentació duu a terme tractaments col·lectius per procediments aeris, amb una freqüència aproximada d’un mes, exclusivament sobre les zones de producció més uniformes i extenses de la Comunitat Valenciana, amb el propòsit de tenir la seguretat de no interferir en altres cultius.\nEn concret, els tractaments consisteixen en la pulverización d’un esquer amb proteïna, que serveix d’atrayente per a les femelles de la bactrocera, i un insecticida, que acaba amb la mosca, la qual cosa impedeix que se segueixi reproduint i, per tant, redueix la seva població.\nNo obstant això, per primera vegada durant aquesta campanya, les avionetes que efectuen els tractaments no sobrevolen aquelles parcel·les que realitzen cultius ecològics. Per a això, el Comitè d’Agricultura Ecològica ha facilitat a la Conselleria la ubicació d’aquestes parcel·les, indicant la seva localització cadastral i les coordenades geogràfiques exactes on es troben, amb el propòsit d’introduir aquestes dades en els equips GPS de les avionetes.\nA més, els agricultors que practiquen l’agricultura ecològica col·loquen banderoles blanques en els vèrtexs de les parcel·les, perquè els pilots puguin identificar-les i, en el cas que el sistema GPS falli, tampoc es dugui a terme la pulverización dels tractaments en aquestes zones.\nComunitat Valenciana mosca del olivo-ca Plagas-ca tractament


Tret de sortida de l’Aplec d’Adifolk a Manresa - Tornaveu\nTret de sortida de l’Aplec d’Adifolk a Manresa\nDimecres, 9 de maig de 2018 17:10h\nCada any, un tast de la nostra cultura popular i tradicional, encapçalada per la dansa més emblemàtica, la sardana, viatja fora del país per demostrar que els elements tradicionals es poden adaptar a la modernitat i que es troben en constant evolució. L'Aplec Internacional, que organitza Adifolk des de l'any 1988, és l'expressió de la cultura popular catalana arreu d'Europa, i aquest 2018, també als Estats Units. I és que aquesta 31a edició de l'Aplec Internacional tindrà dues potes, una a Manresa, aquest dissabte 12 de maig, en el marc de la Capital de la Cultura Catalana 2018, i una segona a Washington entre el 27 de juny i el 8 de juliol, en el marc de l'Smithsonian Folklife Festival, on la cultura catalana quedarà representada a través de la imatgeria festiva, la música i la dansa d'arrel, els castellers, l'artesania i les festes tradicionals, entre d'altres. París, l'Alguer, Manchester, Frankfurt, Lisboa, Copenhaguen, Tallinn, Malmö, Budapest o Timisoara, entre d'altres, han estat escenaris d'aquesta explosió de cultura popular, que a més de convertir les mostres en autèntics espectacles de carrer, també potencia l'intercanvi de coneixements i de cultures amb el país que acull l'Aplec. El lema de l'Aplec d'enguany és "Ponts de cultura: un viatge d'anada i tornada, Europa-Amèrica-Catalunya", en un moment excepcional per a la cultura, la societat i la política del nostre país.\nI què veurem a Manresa?\nDurant tota la jornada, diversos carrers cèntrics de la ciutat i el Parc de l'Agulla, seran un gran escenari amb l'actuació d'una trentena de grups de cultura popular i tradicional de Manresa i vinguts d'arreu de Catalunya. Agrupacions culturals, balls de seguici, bestiari, capgrossos, cobles, corals, diables, esbarts, falcons, gegants, jocs tradicionals, música i sardanes seran els ingredients d'aquesta celebració. De fet, el Parc de l'Agulla acollirà una trobada de puntaires al matí, mentre al centre de Manresa es farà una gran cercavila de l'Aplec Internacional 2018, que tindrà l'acte central de 7 de la tarda a 9 del vespre amb un gran espectacle multidisciplinari. També es presentarà el Capgròs d'Adiflolk, que ha estat dissenyat per representar la història de l'entitat.\nEl conseller Lluís Puig rep Adifolk a Bèlgica\nI abans que es doni el tret de sortida de l'Aplec Internacional 2018, Adifolk s'ha desplaçat a Bèlgica per presentar el programa al conseller de Cultura, Lluís Puig, que es troba a l'exili. El president de l'entitat, Ivan Besora, i una delegació de l'entitat, van mantenir una trobada a Waterloo, a la Casa de la República, en què van fer saber al conseller l'ampli programa de l'Aplec i el fet remarcable que la cultura catalana viatjarà a Washington per formar part de l'Smithsonian Folklife Festival.


El Sants, a la recerca de la primera victòria davant el Girona B | betevé\nEl conjunt de Tito Lossio rep el Girona B, aquest dimecres a les 20h\nRedacció Esports | dimarts, 1 de desembre del 2020, a les 13.17\nEl Sants afronta un nou repte vital. Aquest dimecres 2 de desembre a les 20 h, el conjunt de Tito Lossio rep el Girona B. Es tracta del partit corresponent a la jornada 3, que es va ajornar per diversos casos positius de covid-19 en l’equip santsenc. Després de dues ensopegades consecutives, el Sants intentarà sumar la primera victòria de la temporada.\nAconseguir el primer triomf\nL’equip de Tito Lossio té un únic objectiu entre cella i cella: sumar la primera victòria de la temporada. Per fer-ho l’equip té una assignatura pendent, millorar l’efectivitat de cara a porteria. Els santsencs són l’equip menys golejador amb tres dianes anotades. El Sants vol capgirar el complicat inici de curs davant un rival fort i de la part alta de la classificació. En l’última setmana, han disputat dos partits, davant la Grama, els de Tito Lossio van perdre per 2 a 0, i contra el Figueres va caure a casa per la mínima. Els santsencs són cuers amb un únic punt.\nEl Girona B, un rival complicat\nEl Girona B és un nouvingut a la categoria, però ha signat un gran inici de campionat. Els gironins són un dels equips més en forma del subgrup B. Són quarts a la classificació i només han perdut un partit, contra el Peralada. A més, és un dels equips més golejadors, amb onze dianes, i el segon menys golejat del subgrup, amb quatre gols encaixats en sis partits. Tot i això, el conjunt gironí encadena dues jornades sense conèixer la victòria: derrota contra el Peralada i empat davant el Sant Andreu.\nBetis-Barça a les semifinals de la Copa del Rei de futbol sala


Desconvoquen la concentració en defensa de Pablo Hasél a Palma després de la prohibició de la Delegació del Govern espanyol\n20 octubre 2021 09:50\nEl raper Pablo Hasél en una roda de premsa celebrada aquesta setmana.\nLa Delegació del Govern espanyol ha decidit prohibir la concentració prevista per aquest dissabte a Palma en defensa de Pablo Hasél i la llibertat d'expressió al·legant que l'actual situació sanitària no ho permet. Davant aquest fet, Alerta Solidària ha decidit desconvocar la trobada, però ja ha advertit que la lluita per reclamar la llibertat del raper no s'atura.\nDes d'Alerta Solidària han assegurat que, tot i entendre la gravetat de la situació sanitària, «cap excusa és vàlida per anul·lar les llibertats». «És més necessari que mai que es puguin exercir el dret de reunió i manifestació. És per això que no ens quedem aturades. Seguirem treballant i organitzant-nos per garantir l'exercici dels nostres drets», ha assegurat el col·lectiu, advertint de pròximes convocatòries de manifestacions. «Anar en contra de la monarquia no pot ser un delicte. Està en joc la llibertat de totes!», ha sentenciat l'entitat.\nHasél va rebre la notificació judicial que assenyalava el seu ingrés imminent a presó el passat 28 de gener. El novembre de 2020 el Tribunal Constitucional va decidir no admetre a tràmit el recurs d'empara presentat per la seva defensa contra la darrera sentència de l'Audiència espanyola. Aquesta sentència el condemnava a nou mesos i un dia de presó per enaltiment del terrorisme amb l'agreujant de reincidència i per injúries i calúmnies a la corona i a les forces i cossos de seguretat de l'Estat.\nAquesta condemna se suma als dos anys de presó imposats el 2014 per l'Audiència espanyola, també per enaltiment del terrorisme, per la lletra d'algunes de les seves cançons.\nAra sa pandèmia és s'excusa per a tot allò que siga sa raó d'estat. Sa Turquia de n'Erdogan la utilitza contínuament contra s'oposició democràtica


territoris.cat/Josep A. Pérez/ACN 18:05 22/12/19\namb cultural any espectacle clausura cervera\nEl Vendrell recull el relleu de la Capitalitat Cultural del 2020\nL'espectacle multidisciplinari #Bachendansa va clausurar la capitalitat cultural de Cervera del 2019, la representació que va tenir lloc al Gran Teatre de la Passió també ha servit per donar el relleu de la capitalitat al Vendrell. L'acte va estar presidit per la consellera de Cultura, Mariàngela Vilallonga.\n#Bachendansa és una fusió de música barroca i dansa contemporània que va reunir al voltant de 1.700 espectadors\nLa consellera Vilallonga va visitar la Paeria de Cervera abans d'assistir a l'acte de clausura i va lliurar a la ciutat el Llibre de privilegis i ordinacions de Cervera a la ciutat. Es tracta d'un còdex de 150 folis de pergamí que es troben en un estat de conservació excel·lent. El text es presenta en català i en llatí i diverses parts del llibre contenen caplletres acolorides i dibuixos fets pels escrivans, alguns dels quals són de molta qualitat i d'un gran valor històric.\nL'acte de clausura va arrencar amb un audiovisual que mostrava alguns dels elements singulars i esdeveniments realitzats durant tot l'any. També van intervenir el paer en cap de Cervera, Ramon Augé; Xavier Tudela, director de l'Organització Capital Cultura Catalana; Joan Talarn, president de la Diputació de Lleida, i Kenneth Martínez, alcalde del Vendrell.\n#Bachendansa, l'espectacle de cloenda, és una obra de producció pròpia que fusiona dansa contemporània amb música de Bach. Es va preestrenar el passat 20 de juliol a Guissona i el 4 d'agost a Sant Guim de Freixenet. És fruit del treball conjunt de dues entitats culturals del territori: la Jove Companyia de l'escola de Dansa Montse Esteve de Guissona i l'Orquestra de Cambra de la Catalunya Interior, coreografiada per Montse Esteve, i amb la direcció musical de Jordi Castellà.\nLa comissària de Cervera Capital de la Cultura Catalana 2019, Carme Bergés, ha constatat que les activitats de l'últim any consoliden Cervera com a ciutat cultural. Marc Comas, un altre dels comissaris, creu que s'han complert els objectius que s'havien marcat: l'aposta pel territori, la producció pròpia, la multidisciplinarietat, el diàleg contemporani, la transmissió de patrimoni i memòria i la creació de nous públics. La comissària Estefania Balcells ha destacat la implicació de la societat cerverina i de la comarca de la Segarra.\nEn la programació han participat una trentena d'entitats del municipi, tots els centres educatius i una vintena d'associacions catalanes\nUn 70% de les accions artístiques han estat pròpies i s'han desenvolupat i produït des del territori. Molts projectes han servit, segons els comissaris, per fer créixer l'autoestima dels cerverins respecte al seu patrimoni.\nCervera Capital de la Cultura Catalana ha fet possible la remodelació de l'Auditori i la recuperació de La Farinera com a espai expositiu\nA més, les iniciatives artístiques no només han servit per exhibir un fet cultural, sinó que han provocat impactes diversos en disciplines com l'educació, l'economia o el turisme, alhora que han facilitat la incorporació de nous públics en espectacles de dansa, poesia, narració oral o art urbà.\nEls mercats de la Segarra acullen la recollida selectiva


Gaudeix del taller de cuina nadalenca Clos Pons - Club de Vins de Clos Pons\n22 noviembre 2017 21 febrero 2018 admin_cdv Blog, Esdeveniments, Gastronomia\nT’has plantejat mai fer un curs o un taller de cuina? Vols ser un alumne Clos Pons per un dia? Llavors, no et perdis el que ve a continuació…\nS’apropa l’hivern i amb ell el mes de desembre, el Nadal, les reunions familiars i els grans àpats tan característics d’aquestes festes. Els fogons s’encenen i els amfitrions comencen a preparar els típics plats com els canelons de la padrina, les sopes de galets o les receptes tradicionals de carns i peixos.\nTot això es encantador, saborós i especial, però t’atreveixes a canviar de carril i agafar la directa en direcció a la sorpresa, la creativitat i l’alternativa a tots aquest àpats?\nNo et preocupis, t’ho posem molt fàcil. Si aquestes festes t’atreveixes a sorprendre als teus comensals, Clos Pons et convida a gaudir del TALLER DE CUINA NADALENCA a càrrec del nostre xef corporatiu Toni Alonso.\nEl diumenge 3 de desembre a les 10:00 hores, obrirem les portes del celler Clos Pons a totes aquelles persones que vulguin aprendre i aguditzar els sentits de la gastronomia nadalenca.\nUn esdeveniment completament gratuït per experimentar al màxim amb la cuina, el Nadal i els nostres productes. Per una banda, aprendrem a aplicar els olis infusionats i els vinagres Pons i, per l’altra, us explicarem quins són els millors maridatges amb els nostres vins Clos Pons.\nSi t’agrada la gastronomia, estàs cansat de cuinar el de sempre i vols sorprendre als teus convidats, no t’ho pensis, aquest es el teu taller. A més, al finalitzar podrem degustar totes les receptes que el xef us ensenyarà.\nPer inscriure’t i formar part d’aquesta Masterclass clica aquí i fes-te soci del club de vins; si ja ho ets, simplement accedeix amb les teves credencials. Si tens algun dubte o et sorgeix algun problema en la inscripció, no dubtis en ficar-te en contacte amb nosaltres a través del correu comunicacio@grup-pons.com.\nT’atreveixes a deixar a la família i amics bocabadats? T’esperem!\nAOVE Clos Pons cuina gastronomia Nadal oli Oli d'oliva pons receptes taller de cuina Toni Alonso Xef


Joan Amorós: 'Hem de resoldre el coll d'ampolla ferroviari entre Tarragona i Castelló' - VilaWeb\nJoan Amorós: 'Hem de resoldre el coll d'ampolla ferroviari entre Tarragona i Castelló'\nEntrevista de VilaWeb TV amb el secretari general de l'associació Ferrmed\nAquests vint anys vinents la Mediterrània pot esdevenir un nus de comunicacions de primer ordre mundial. Per això Ferrmed, que aplega desenes d'empreses i institucions de tota la UE, pressiona els governs perquè abonin l'eix mediterrani. 'El govern espanyol no pot anar-hi contra, perquè hem elevat a nivell europeu la problemàtica de cada territori de l'eix', explica Joan Amorós, secretari general de Ferrmed, en aquesta entrevista amb VilaWeb TV.\nFerrmed proposa un centenar de mesures per a desenvolupar el trànsit de mercaderies i connectar-lo amb els principals ports del país, i també per potenciar la gran velocitat de passatgers, des d'Algesires als països nòrdics. Però el govern espanyol no considera prioritari aquest eix, ans s'estima més el que des de Madrid connecta amb l'estat francès passant per l'Aragó i el País Basc.\nPer això diu Amorós: 'Si Madrid vol que l'estat espanyol sigui pròsper, l'eix mediterrani és una peça essencial d'aquesta prosperitat. Hauran de canviar de mentalitat.' I encara: 'Som en una economia absolutament oberta, com a mínim a la Unió Europea, i també al món. Per tant, aquesta concepció d'una economia tancada dins l'estat espanyol és completament antiquada i gens rendible. Aquesta concepció farà que avui ens costi més sortir de la crisi, perquè les inversions s'han fet a llocs de poca rendibilitat.'\nFerrmed va presentar a final del mes passat a Brussel·les un estudi (pdf) perquè aquest 2010 la Comissió Europea acordi prioritat al corredor ferroviari mediterrani.