La crisi i les seves resistències a l'Estat espanyol  | Estructura Social i Política (UAB) | Unybook\nLa crisi i les seves resistències a l'Estat espanyol (2012)\nLa crisi i les seves resistències a l'Estat espanyol\nProfessor: Enric Prat\nLA CRISI I LES SEVES RESISTÈNCIES El cas espanyol Estructura Social i Política Cristina Martín Martínez NIU 1331053 14/12/2012 1 ÍNDEX 0.- Introducció 1.- Punt de partida: La crisi 1.1.- Com va començar tot 1.2.- Les causes i els seus responsables 1.2.1.- Lehman Brothers 1.3.- L’expansió 1.3.1.- El problema de les hipoteques 1.3.2.- La globalització 1.4.- El cas espanyol 1.4.1.- El paper dels bancs 1.4.2.- La corrupció 1.4.3.- Els efectes de la crisi a Espanya 2.- Resistències 2.1.- Els moviments socials 2.1.1.- Formes d’actuació 2.1.2.- Efectes que poden generar 2.1.3.- El paper dels moviments socials a la democràcia 2.1.4.- Moviments socials vius 2.2.- Manifestacions 2.2.1.- El 15-M 2.2.2.- El paper de la policia 2.3.- Sindicats 2.3.1.- Evolució dels sindicats 2.4.- Plataformes d’efectes d’hipoteques 2.4.1.- Desnonament Express 2.4.2.- Plataforma d’Afectats per l’Hipoteca 2.5.- Defensa de la sanitat i l’educació pública 2.5.1.- La sanitat 2.5.2.- L’educació 2.5.3.- Plataformes en defensa de la sanitat i l’educació pública 2.5.4.- La veu de la gent 2.6.- Influència de la crisi al moviment independentista català 2.7.- Acció dels joves 3.- Solucions 3.1.- Sistema financer 3.2.- Sistema econòmic 3.3.- Aspectes generals 4.- Conclusió 5.- Bibliografia i webgrafia 5.1.- Bibliografia 5.2.- Webgrafia pàgina 4 5 5 6 6 7 7 7 8 10 10 11 14 14 14 14 15 16 16 16 17 18 19 20 20 20 20 20 21 21 21 22 23 24 24 24 24 25 26 26 26 2 0.- INTRODUCCIÓ Quan hi ha un problema i ens aferrem a buscar la solució sense seguir el camí adequat, solem equivocar-nos. El camí passa per cercar les causes. ¿On ens vam equivocar? ¿Que va ocórrer? I des d’aquí buscar la solució.\nJordi Cabré A finals de l’any 2007, tot i que popularment es considera que va ser a l’any 2008, el món occidental i capitalista va entrar en una crisi que en un principi va ésser només financera però que poc a poc va anar convertint-se, també, en econòmica.\nEn un principi, tothom pensava que estaríem parlant només d’una crisi més, ja que aquesta és una de les característiques del nostre model econòmic – el capitalisme –, que cada cert temps es cau en crisi. Però aquesta crisi era diferent, tot i que els polítics ens van intentar mantenir enganyats per no preocupar-nos (o per no preocupar-se ells), des del principi. La bombolla immobiliària va anar creixent desmesuradament durant tot el principi del segle XXI gràcies a uns baixos tipus d’interès i una regulació laxa, el mercat desregulat, la falta de regulació, les hipoteques brossa, el dèficit públic i l’excessiva cobdícia dels banquers. Va ser aquesta combinació d’errors el que va portar a que la crisi assolís aquesta magnitud.\nDes del seu començament fins avui dia, i ja han passat gairebé cinc anys, tots els països afectats han portat a terme noves polítiques per intentar solucionar el problema. Alguns, com Alemanya, tot i no haver aconseguit sortir definitivament de la crisi (de fet, encara cap país ho ha aconseguit), han encertat amb aquestes polítiques i van pel bon camí. D’altres, però, com Espanya, tot i haver posat en marxa mesures desconegudes fins ara, ni tan sols han començat a veure, com solia dir l’expresident del govern José Luís Rodríguez Zapatero, els brots verds. Va ser Zapatero, precisament, qui va dur a terme mesures populistes per intentar trobar aquesta desitjada solució a la crisi. Aquestes mesures, però, no van funcionar. Unes perquè, senzillament, eren inútils. I d’altres, perquè caminaven en direcció equivocada.\nAixí doncs, sembla que a Espanya encara li queda un llarg camí per sortir d’aquesta profunda crisi. Està clar que s’han de buscar solucions, innovar per poder sortir-ne. Però mentre algú troba aquestes solucions, la població cada cop pateix més directament – i amb més pobresa – els efectes d’una crisi que de moment ja ha deixat a més de cinc milions de persones sense treball al nostre país i que tampoc té compassió amb la resta de famílies que, tot i treballar (al menys, pel moment) cada cop tenen més problemes per arribar a final de més.\nNo és d’estranyar, llavors, que aquest sector de la població – que cada cop és més gran – no es quedi a casa lamentant les seves pèrdues, sinó que es llencin al carrer per queixar-se als polítics de tot el que està passant. La població està molt enfadada, i amb raó, perquè són ells qui estan pagant els errors d’un reduït nombre de banquers i polítics que mentre van poder es van omplir les butxaques a costa dels altres. Així doncs, les manifestacions cada cop són més 3 freqüents i més grans, així com també cada cop n’hi ha per més motius degut a que cada cop, també, són més sectors que es veuen afectats per la greu situació que estem patint.\nI això és del que parlaré en aquest treball. De les respostes i resistències de la gent – i em centraré molt en el cas espanyol – a aquesta crisi que cada cop està destruint més famílies.\nPerò per poder entendre tot això, cal saber què és veritablement el que va passar durant els anys anteriors a la crisi, saber què és el que s’estava coent darrere les immobiliàries i els bancs.\nI un cop tinguem clar això, podrem entendre perquè la gent ha reaccionat d’aquesta forma – veurem quina és aquesta forma (o formes) –, algunes de les conseqüències més evidents i, per últim, intentarem trobar-ne una solució per tot plegat.\n4 1.- PUNT DE PARTIDA: LA CRISI 1.1.- Com va començar tot Tot va començar just al canviar de segle, quan l’any 2001, Alan Greenspan va voler evitar el col·lapse de la borsa després del fracàs de les “punt.com” reduint els tipus d’interès des del 6,5% al 3,5% en menys d’un any. Amb aquest tipus d’interès tan baix, els bancs van buscar rendibilitat en famílies amb pocs ingressos i una alta probabilitat de no poder retornar l’hipoteca. En tenir un risc força alt, aquestes famílies havien de pagar, alhora, un interès més alt, encara que els bancs van pensar que el perill quedava mitigat pel fet que el Alan Greenspan preu dels habitatges continuaria pujant per molt temps (o fins i tot sempre). A més, si cap dia tenien problemes, devien pensar, aquestes famílies podrien vendre la casa a un preu superior al de l’hipoteca i això els permetria retornar els diners.\nPerò, qui és Alan Greenspan? Alan Greenspan és un economista nord-americà que va ésser president de la Reserva Federal dels Estats Units entre 1987 i 2006. Quan a la seva participació en la bombolla “punt.com”, cal explicar què va ser aquest procés. La bombolla punt com va ser un període de creixement en els valors econòmics de les empreses dedicades als serveis i continguts web a Internet, que va tenir lloc entre el 1995 i el 2000 als països occidentals.\nAquestes empreses vinculades a Internet, van veure com el preu de les seves accions pujaven si al final del seu nom posaven “.com”. Durant els anys 2000 i 2001, però, va començar a produir-se una caiguda de les accions d’aquestes empreses.\nL’esclat d’aquesta bombolla tecnològica, va generar un desplomament de les cotitzacions que va corregir la sobrevaloració del mercat entre 2001 i 2003, quan les cotitzacions van caure per sobre dels beneficis. El problema va ser que el preu de les accions es va mantenir per darrera del creixement dels beneficis i en aquest període les valoracions van continuar caient. Aquesta situació va impedir que les accions poguessin servir de matalàs al brusc canvi del cicle econòmic, perquè quan van caure els beneficis al 2008, les borses van caure en la mateixa quantia des d’un nivell més baix. Aquesta vegada, però, no es van corregir valoracions excessives; simplement, les valoracions es van desplomar. I aquí tenim l’inici de la crisi econòmica.\nCal destacar, que al començament de la crisi econòmica, es va acusar altre cop a Alan Greenspan, aquest cop per d’haver permès durant el seu mandat la proliferació dels anomenats derivats financers, que van ser la causa final de la crisi, i no haver permès la seva regulació. Greenspan, però, va mantenir sempre la seva posició de considerar que la crisi es produïa un cop cada cent anys i que el problema no eren els derivats, sinó la cobdícia. Per contra, en opinió de molts economistes, si Greenspan hagués actuat de forma diferent, és molt probable que la crisi s’hagués mitigat. A més, el documental “Inside Job” aprofundeix en aquesta teoria i sembla aclarir que Greenspan va ser advertit de les mesures que havia d’haver pres contra la crisi, les quals no va posar en marxa per conveniència pròpia.\n5 1.2.- Les causes i els seus responsables Tot va començar als Estats Units. La derogació el 1999 de la Llei Glass-Steagall, que havia mantingut separats els bancs d’inversió dels bancs comercials, va fer crear bancs més grans, massa grans com per permetre la seva fallida: saber que eren massa grans per fallar va proporcionar incentius per l’assumpció de riscos excessius.\nAl març de 2001, els Estats Units van entrar en recessió després de la ruptura de la bombolla “punt.com” la primavera de l’any anterior. Per tornar a fomentar la seva economia, la Reserva Federal va baixar de forma considerable els tipus d’interès bancaris, del 6% a l’1,75%. L’efecte immediat d’aquesta mesura és que l’activitat econòmica el sector immobiliari va créixer a l’alça i això va provocar un error irreparable per part dels bancs, que, atrets pel diner fàcil, van concedir hipoteques a famílies amb rentes baixes amb un tipus d’interès variable, el que popularment es denominen hipoteques brossa.\nPer tant, els responsables d’aquesta crisi van ser les empreses hipotecàries, els bancs i les agències de qualificació, que van aprofitar-se d’aquets interessos tan baixos i, en part, de la ignorància de molta gent, que van ficar-se on no podien ja que no tenien pas consciència del que els hi podia passar.\n1.2.1.- Lehman Brothers Per altra banda, cal destacar també el que va passar amb Lehman Brothers i les seves conseqüències. Lehman Brothers, fundada el 1850, va ser una companyia global de serveis financers dels Estats Units. Tot i haver sigut una empresa de gran prestigi, el 2007 es va veure seriosament afectada per la crisi financera provocada per les ja anomenades hipoteques brossa. Va ser la primera entitat financera en fer pública la seva fallida, però a partir d’aquí en van venir moltes més i aquest procés encara no ha acabat.\nLa preocupació pel risc moral va influir en la decisió de no rescatar Lehman Brothers. Alhora, però, aquesta decisió va conduir a la més gegantesca sèrie de rescats de la història.\nQuan, més tard, es va tractar d’altres grans bancs dels Estats Units, es van deixar a un costat les preocupacions sobre el risc moral i es va permetre als directius dels bancs poder gaudir d’enormes primes per unes pèrdues de rècord, els dividends no van disminuir, i es va protegir als accionistes i als obligacionistes. De totes formes, fins i tot desprès dels rescats de diversos milers de milions de dòlars, l’FMI i el Tresor nord-americà es resistien a imposar mesures (regulacions) que poguessin haver fet que els “accidents” Mostra de com van caure les accions de Lehman Brothers fins la seva fossin menys probables i menys costosos, ja que creien que venta parcial el 2008 els mercats funcionaven bé per si mateixos. Així doncs, una bona regulació hagués pogut reorientar les innovacions de forma que augmentessin l’eficiència de l’economia i la seguretat dels ciutadans.\n6 1.3.- L’expansió El que va començar com un problema hipotecari als Estats Units es va acabar contagiant a l’economia real del món sencer. Però, mentre que la crisi dels Estats Units va començar al sector financer i posteriorment es va estendre a la resta de l’economia, a molts països en vies de desenvolupament, els problemes de l’economia real eren tan grans que van acabar per afectar al sector financer. La crisi es va estendre ràpidament degut a les polítiques, especialment de liberalització del mercat de capitals i financer, que l’FMI i el Tresor nordamericà els havien endossat a aquests països.\n1.3.1.- El problema de les hipoteques La crisi es va tornar global ràpidament, i no és d’estranyar, ja que una quarta part de les hipoteques nord-americanes havien anat a parar a l’estranger. Aquestes hipoteques, la majoria d’elles hipoteques brossa, van fer que els tipus d’interès interbancaris (com per exemple l’Euríbor) es disparessin i, amb ells, els pagaments mensuals de milions de famílies d’arreu del món, que van deixar de poder pagar les hipoteques. La morositat va augmentar, no només entre les famílies subprime (aquelles famílies amb risc de no poder acabar de pagar l’hipoteca) sinó entre totes les famílies del món. Les asseguradores van haver de pagar el que estava assegurat, però ja no tenien prou diners, fet que va provocar que fossin les primeres en caure.\n1.3.2.- La globalització Des de fa temps, sembla clar que les economies regionals, les societats i les cultures s’han integrat a través d’una xarxa mundial de comunicacions, de transport i de comerç. La integració d’aquestes economies regionals – i nacionals – en l’economia internacional s’ha dut a terme majoritàriament a través del comerç, però no ens podem oblidar de la inversió estrangera directa, dels fluxos de capital, i sobretot (i cada cop de forma més evident) de la propagació de la tecnologia.\nAixí doncs, els mercats financers mundials estan íntimament relacionats, fins i tot ens podríem atrevir a dir que massa, ja que aquest és el fet que ha produït que una crisi que va començar a Estats Units es propagués per tot el món. Les economies de tots els països – o almenys de gairebé tots – depenen les unes de les altres. Això, en èpoques pròsperes, pot ser un guany enorme per molts països. Però, per contra, també pot ser un gran inconvenient en èpoques com la que estem vivint, ja que si no hagués sigut per aquesta globalització, molts països no haguessin entrat en crisi.\n7 1.4.- El cas espanyol Durant els anys anteriors a l’inici de la crisi, Espanya havia permès que es desenvolupés dins seu una enorme bombolla en el sector de l’habitatge, i és per això que actualment està patint un enfonsament quasi total del seu mercat immobiliari. No obstant, a diferència dels Estats Units, les fortes regulacions bancàries d’Espanya han permès que els seus bancs suportin un trauma molt major amb millors resultats – tot i que, el que no és d’estranyar, és que en conjunt la seva economia ha sofert un impacte molt major pel qual encara li queda un llarg viatge per sortir-ne –. Les autoritats espanyoles no van saber anticipar com devien prevenir un desequilibri financer insostenible per més que el desequilibri fos progressiu i no resultes difícil preveure’n la trajectòria. A continuació veiem la diferència de preus des del començament de la crisi fins el 2011 i la seva relació amb els salaris: Font: Instituto Nacional de Estadística Font: Colectivo Ioé L’economia espanyola partia d’un procés de consolidació pressupostària que havia permès reduir notablement el deute com a proporció del PIB (el 36% el 2007). Per contra, les despeses van créixer precisament per la seva sensibilitat a la conjuntura i pel voluntarisme de les polítiques contra la crisi. Així, es va passar d’un excedent pressupostari del 2,2% del PIB al 2007 a unes necessitats de finançament que al 2008 van ser el 4,1% del PIB, al 2009 l’11,4% i al 2009 8 el 9,2%. El deute, lògicament, era l’única possibilitat de finançar a curt termini aquest desequilibri. Cal destacar que les Administracions Públiques són els agents de l’economia espanyola que estan protagonitzant durant la crisi el major desequilibri entre renta i despesa, és a dir, qui estan necessitant més finançament extern. Són elles les causants del desequilibri financer de l’economia espanyola, i elles qui haurien de corregir-lo: Font: Instituto Nacional de Estadística Els problemes fonamentals a Espanya van ser que el sector immobiliari representava una part massa gran de l’economia. El creixement immobiliari va fer que els salaris augmentessin perquè es necessitava gent per treballar a la construcció. Mentre les coses “anaven bé”, ningú no es preocupava de fer que l’economia fos més productiva i la productivitat no augmentava.\nI, per últim els salaris van augmentar per sobre de la productivitat.\nAixí doncs, per més que el Govern doni les culpes de la nostra crisi a la situació financera internacional, la crisi espanyola és made in Spain. Quan Espanya era un país pobre, va basar el seu creixement en productes econòmics perquè els salaris, i per tant els costos de producció, eren baixos. A mesura que aquests anaven creixent, els salaris pujaven i la competitivitat desapareixia. En no poder competir venent productes més barats que els altres, Espanya havia d’innovar. Però no ho va fer. Enlloc d’això, va intentar perpetuar la situació contractant immigrants pobres, fet que no feia més que retardar les reformes: gràcies al fet que els immigrants acceptaven salaris miserables, les empreses no tenien incentius per intervenir en tecnologia o transformar-se en activitats de més valor afegit. Aquest fet, alhora, va provocar que milers d’immigrants vinguessin a Espanya en busca de feina. Aquestes dades les veiem reflectides a la taula següent: 9 Font: Instituto Nacional de Estadística Des del canvi de segle fins el començament de la crisi, el nombre d’immigrants a Espanya va créixer singularment. L’esclat de la bombolla immobiliària, però, va fer que aquestes xifres tornessin a baixar ja que cada cop hi havia menys llocs de treball i la vida dels immigrants nouvinguts a Espanya era molt difícil.\n1.4.1.- El paper dels bancs Els bancs i caixes espanyols havien importat durant els anys d’expansió, estalvis, i no actius financers, de manera que la seva exposició als després denominats productes tòxics, difosos des del sistema financer nord-americà, va ser mínima.\nEl seu model de negoci, basat en la banca minorista amb una extensa xarxa d’oficines, era molt car i només podia sobreviure amb un elevat nombre d’operacions, especialment en uns temps en què el marge d’intermediació es contreia amb intensitat degut als baixos tipus d’interès i la competència.\nQuan la crisi va començar, el crèdit va patir un creixement extraordinari, que va portar a aquestes entitats financeres i creditícies a importar massivament estalvi exterior per atendre a una demanda desenfrenada. Així, si pel sistema financer espanyol el problema de solvència no era inicialment important, si ho va ser el de liquiditat. Part d’aquests problemes de liquiditat que afectaren en un principi al sistema financer espanyol, i per extensió a l’economia, provingueren de la lenta actuació del Banc Central Europeu, el responsable de la política monetària per Espanya.\n1.4.2.- La corrupció Des de la tardor de 2008 fins avui, els sistemes financer i econòmic, així com gran part dels polítics, es troben sota una permanent sospita per part de la població.\nPer corrupció entenem l’acció d’una o vàries persones que manipulen certs mitjans públics en benefici propi, tergiversant les finalitats d’aquests en perjudici de la ciutadania, a la que haurien de servi i beneficiar. I això porta passant a Espanya, desgraciadament, molt de temps.\nTot va començar pel cobdiciós desig d’obtenir beneficis fàcils i riscos exagerats. Amb el beneplàcit dels responsables polítics (i cal destacar que molts polítics han sigut pròpiament els delinqüents en aquests casos), les autoritats financeres del país van consentir el disbarat: contractes hipotecaris amb lletra petita, taxacions expressament exagerades, brossa d’altres 10 bancs, etc. Els consells d’administració, particularment els de les caixes, van ser controlats per persones incompetents, fossin del partit polític que fossin, que es van limitar a assistir als consells d’administració i aconseguir diners fàcils. Els beneficis ficticis van ser fagocitats per aquesta gent, creant un gegantesc forat negre.\nMentrestant, els grans còmplices de les finances no deixaven de llençar a la població un enfilall d’excuses. Asseguraven que el nostre sistema financer era el més sòlid i que cap entitat financera estava en risc. Només cal veure com l’actual president espanyol, Mariano Rajoy, no deixa d’endarrerir l’arribada del rescat espanyol, per adonar-nos de que les persones amb poder a Espanya intenten mantenir enganyada la seva població perquè no vegin tot el que veritablement està passant. Tot i això, ja s’han descobert moltes de les trames més corruptes que s’han donat lloc a Espanya en els últims anys, com bé poden ser el Cas Malaya, el Cas Gürtel, la trama del propi Iñaqui Urdangarín, o la més recent de totes (tot i que encara no està resolta) en què el protagonista és l’alcalde de Sabadell, Manuel Bustos.\n1.4.3.- Els efectes de la crisi a Espanya L’enfonsament de l’Estat del Benestar: L’Estat del Benestar està constituït, essencialment, per una sanitat i una educació públiques, pensions pels jubilats i ajudes a la dependència. Aquests quatre pilars, però, s’estan veien retallats, per les famoses retallades, de forma quantitativa i qualitativa. Això està provocant que tots els serveis públics es quedin per aquelles famílies amb menys ingressos i amb un pressupost inferior per atendre-les.\nLes relacions laborals: Abaratiment dels acomiadaments laborals i apropament de la negociació a la realitat de cada empresa, però sense una protecció de l’Estat que cobreixi els vaivens de les trajectòries professionals, i els sindicats estan perdent cada cop més importància, així com la CEOE (Confederación Española de Organizaciones Empresariales).\nPer altra banda, i aquest és un dels efectes més rellevants i importants de la crisi, cada cop una part més nombrosa de la població es troba a l’atur i no té forma de trobar feina, ja que les empreses cada cop tenen més despeses, conseqüentment menys diners per pagar als seus treballadors, els han d’acabar acomiadant i aquests resten a l’atur sense gairebé possibilitats de tornar a reincorporar-se al mercat laboral ja que aquesta és la situació de la gran majoria d’empreses espanyoles en aquest moment. A les taules següents es veu reflectit l’augment de l’atur a Espanya durant els últims anys: Font: Instituto Nacional de Estadística 11 Font: Instituto Nacional de Estadística Font: Instituto Nacional de Estadística Europa: L’europeisme dels espanyols, abans força comú, s’està refredant al veure que no es resolen amb ajuda europea els problemes immediats espanyols. Europa ja no es veu tant com “la solució” (tot i que ho segueix essent), sinó com el problema. Tot i això, cal destacar que la moneda europea ha permès a l’economia espanyola poder finançar-se a uns tipus baixos i estables durant un llarg període de temps, que va ser aprofitat per augmentar la renta i l’ocupació, fer inversions i internacionalitzar moltes empreses espanyoles.\nLa Monarquia: La Monarquia està canviant. La necessitat de transparència de la Casa Reial ha augmentat amb la crisi econòmica (i molt més ara amb l’acorregut amb el cas Urdangarín.\nETA: La desaparició d’aquesta violència, tot i que encara no de la banda terrorista, és un canvi fonamental en l’entorn democràtic i de la crisi, de la qual no es troba gaire deslligada.\nEls mitjans de comunicació: En aquest camp, moltes coses han començat a canviar i segurament només ens trobem al principi de la revolució. Impresos, audiovisuals i radiofònics, han servit per vertebrar i estructurar Espanya i algunes de les seves comunitats autònomes. La crisi econòmica, la crisi del mitjà imprès, Internet, les xarxes socials i la multiplicació dels canals de televisió, han soscavat aquest paper.\nEl moviment independentista català: Amb la crisi, les diferències econòmiques de les comunitats autònomes s’han fet evidents, i aquí trobem diversos problemes, ja que molts catalans demanen solucions, entre les quals trobem el pacte fiscal, però el Govern i la 12 Generalitat no han arribat encara a cap acord i el moviment independentista, després de l’última manifestació de l’onze de setembre, sembla tenir cada cop més força.\nÉs per tot això, i d’altres elements (tot i que amb menys rellevància), que la població espanyola, i sobretot les famílies de classe mitja i baixa, s’estan veient greument afectades per aquesta crisi i cada cop tenen més problemes, sobretot d’àmbit econòmic. I és que, una de les mesures més importants que s’han implantat per intentar superar-la, i de la qual no hem parlat, és la pujada dels preus, dels impostos, i de la inflació en general, que podem veure reflectida en aquesta taula i fer-nos una idea dels problemes que tenen moltes famílies espanyoles per poder arribar a final de mes: Font: Instituto Nacional de Estadística 13 2.- RESISTÈNCIES 2.1.- Els moviments socials A diferència dels partits polítics, els moviments socials es presenten com fenòmens menys integrats i amb fronteres més difoses. Solen incorporar una pluralitat de nuclis (entitats estables, clubs, publicacions, col·lectius, etc.) connectats entre si mitjançant una articulació relativament dèbil, descentralitzada i poc o res jeràrquica. Les seves propostes no es limiten només a un sol àmbit o sector de la vida social, sinó que els seus objectius se situen en diversos àmbits de les relacions col·lectives. Així doncs, podem definir els moviments socials com actors polítics l’aparença dels quals canvia amb certa celeritat.\nAlgunes de les característiques que defineixen als moviments socials com a tals són:        La col·lectivitat de persones i grups, és a dir, la participació d’actors polítics col·lectius.\nActuen amb continuïtat però de forma fluctuant..\nActuen en nom d’una població o sector de la societat tractada amb injustícia, afectada per problemes o sensibilitzada per aconseguir drets.\nEstan units per unes aspiracions o objectius compartits, uns valors i una identitat col·lectiva, però al seu interior hi ha debats i controvèrsies.\nTenen sistemes d’organització i de funcionament variables: institucionalitzats, no institucionalitzats i mixtes.\nUtilitzen formes d’acció i estratègies de lluita variables.\nGeneren efectes en la societat 2.1.1.- Formes d’actuació Els moviments socials actuen de forma col·lectiva degut a que no tenen poder polític. Entre aquestes formes d’actuació, però, en trobem de legals però també d’il·legals.\nLegals: Demanar coses amb signatures, manifestacions legals, vagues amb serveis mínims, etc.\nIl·legals: Desobediència civil, moviments okupes, accions radicals, etc.\nCal destacar que, tot i que de vegades certes formes d’actuació són radicals, no per això són sempre violentes.\n2.1.2.- Efectes que poden generar Externs: Substantius (com les peticions amb alguna finalitat), simbòlics (com la reivindicació de plantejar propostes noves), sensibilitzadors (com fer canviar d’opinió a la gent perquè vegin més enllà de les seves idees) i culturals (com les idees consolidades per sectors majoritaris de la població).\n14 Interns: Es donen en els activistes.\nPer poder valorar aquests efectes de forma correcta, es necessita tenir una perspectiva històrica de tot plegat:   Impactes a curt, mig i llarg termini.\nCanvis culturals i polítics I, per altra banda, cal tenir en compte també que no sempre són unidireccionals:   Conquesta, consolidació, retrocés i anul·lació.\nS’ha de lluitar per aconseguir drets, però també per mantenir-los.\n2.1.3.- El paper dels moviments socials a la democràcia En contextos dictatorials, els moviments socials poden contribuir al canvi democràtic (ajudant en la conquesta de drets i llibertats democràtiques). Un cop s’assoleix la democràcia, aquests moviments es desenvolupen cada cop amb més intensitat ja que utilitzen drets i llibertats democràtiques per impulsar les seves activitats. Així doncs, amb les seves idees, propostes i accions, han contribuït a la construcció tant de la democràcia espanyola, com d’altres.\nEls moviments socials qüestionen determinades polítiques dels governs i pressionen perque els governants tinguin en consideració l’opinió pública, arribant a reclamar que la població sigui consultada, i convertint-se d’aquesta manera en eines de control de les decisions i les actuacions dels governs, que és una tasca essencial per la construcció de democràcies actuals.\nAl promoure formes d’acció col·lectiva, els moviments socials estan utilitzant canals d’acció política a l’abast de la població, situats fora de les institucions de l’estat, però interpel·lant a través d’ells a les autoritats i als grups que formen part d’aquestes institucions. La canalització de la participació de diversos sectors socials a través de l’acció col·lectiva ha suposat una extensió de la democràcia existent.\nAixí doncs, al reclamar mecanismes de participació política i de democràcia directa, els moviments socials estan qüestionant la delegació dels afers que afecten a la societat en professionals de la política i el fet que la participació política es limiti a emetre el vot en les eleccions. D’aquesta forma, s’estan situant en primer pla l’essència original de la democràcia, és a dir, que la possibilitat de deliberar i decidir políticament estigui a l’abast de tothom, i estan apostant per la conformació d’una ciutadania activa i participativa com feia temps que no es veia.\n15 2.1.4.- Moviments socials vius Actualment, i tenint en compte la situació en què ens trobem, observem una llarga llista de moviments socials vius, entre els quals en destaquen, sobretot, els següents:             Obrer o dels treballadors Estudiantil Veïnal Feminista Per la mau i antimilitarista Ecologista i antinuclear De lesbianes, gais, transsexuals i bisexuals Okupa i de les okupacions 15-M Pel dret a l’habitatge D’alliberament animal Independentista 2.2.- Manifestacions Que la societat està molt afectada amb totes les mesures que està prenent el Govern per intentar sortir de la crisi, és un fet, degut a que aquestes mesures intenten que els més pobres paguin pels errors que han dut a terme els més rics durant un llarg període de temps i dels quals ara no es fan càrrec. Seguint per aquest camí, no seria molt més lògic que pugessin els impostos a les famílies que sobrepassen un cert nivell de renta (força alt, òbviament), que no pas a aquelles famílies que ho passen realment malament per arribar a final de mes? Perquè a més s’ha de tenir un altre element en compte: tot i que aquestes famílies més pobles siguin les predominants, el que es recaptaria amb la pujada dels impostos dels rics seria major ja que un tant per cent realitzat a un nombre més alt sempre serà major. Així doncs, perquè no es duen a terme aquestes mesures? O bé, perquè no es baixa el sou d’aquelles persones, com sobretot els polítics i els banquers, que cobren milionades? És per això i encara més coses que la població està tan enfadada i surt al carrer a queixar-se i ser escoltada pel Govern (tot i que val a dir que aquest sembla no preocupar-se gaire per aquest aspecte) ja que aquesta és l’única forma legal que tenen de fer-ho. Però, com va començar aquesta onada de manifestacions i indignació popular? Cal que ens remuntem al 15 de maig de 2011.\n2.2.1.- El 15-M El Moviment 15-M va ser un moviment ciutadà dut a terme el 15 de maig de 2001 a la Puerta del Sol de Madrid, on es van congregar una sèrie de protestes pacífiques amb la intenció de promoure una democràcia més participativa allunyada del bipartidisme entre el PP (Partit 16 Popular) i el PSOE (Partit Socialista Obrer Espanyol) i del domini de bancs i corporacions, així com una autèntica divisió de poders i altres mesures amb la intenció de millorar el sistema democràtic.\n« No som titelles en mans de polítics i banquers » « Democràcia real ¡JA! No som mercaderia en mans de polítics i banquers » Aquesta manifestació i les protestes que van començar a Madrid, es van estendre ràpidament per tot el país i, com va passar a la capital, milers de persones van acampar a places d’arreu d’Espanya per mostrar la seva indignació, i cal destacar que moltes d’aquestes acampades van durar setmanes.\nLes persones que van participar en aquest moviment es consideraven preocupats i indignats pel panorama polític, econòmic i social espanyol, marcat sobretot per la corrupció dels polítics i els banquers. Així doncs, es va declarar que mitjançant la unió de la societat era possible construir un sistema més just, més democràtic, i en termes generals, millor, per la qual cosa van proposar el següent:       Acampats a la Puerta del Sol, Madrid Font: Cadena Ser Nova democràcia amb un alt contingut social Eliminació de les patologies de la democràcia representativa Democràcia participativa i directa Propostes socials contra la desocupació i per la millora de qualitat de vida, a favor del dret a l’habitatge, als serveis públics de qualitat i la reducció de la despesa militar.\nDemocràcia amb un contingut social més ampli.\nPropostes polítiques: - Modificació de la Llei Electoral per garantir un sistema més proporcional - Establiment de mecanismes que garanteixin la democràcia interna als partits polítics: llistes obertes, elecció directa dels regidors i transparència en el finançament dels partits.\n- Referèndums vinculants per qüestions d’envergadura (incloses les directives europees).\n- Pressupost participatiu 2.2.2.- El paper de la policia El fet que en els últims mesos – des del 15-M – s’hagin multiplicat de forma tan prominent el nombre de manifestacions a l’Estat Espanyol ha tingut greus conseqüències en molts àmbits socials, però, segurament, el més destacat sigui el de l’àmbit policial.\nL’actuació de la policia – i l’exèrcit – ha de realitzar-se d’acord a normes i procediments preestablerts. En la seva tasca de protegir les llibertats ciutadanes, no poden fer servir mètodes que vulnerin aquestes llibertats, tal com estan definides per les normes 17 constitucionals de cada país i pel dret internacional vigent. Això exigeix una particular vigilància per part de les autoritats polítiques, amb la finalitat d’assegurar que l’acció policial es desenvolupi sempre dins dels límits establerts per la llei.\nAquest aspecte, doncs, contrasta molt amb les imatges de les últimes manifestacions, com per exemple aquesta de la manifestació del 25-S d’aquest any a Madrid: Font: www.cuartopoder.es Aquesta situació de manifestacions constants se’ls està anant de les mans als policies – indiferentment de si són guàrdies civils, urbans, mossos d’esquadra, etc – fins arribar al punt en que ara ja és estrany que al dia següent d’una manifestació no surtin ferits a la televisió.\nCom es pot arreglar aquesta situació? No hi ha una resposta clara per aquesta pregunta, el que si està clar és que els polítics han de prendre decisions quan abans millor perquè sinó, a aquest pas, cada cop hi haurà més ferits, i no seria d’estranyar que, fins i tot, morts. Un dels problemes, però, per dur aquesta pràctica a terme, és que els polítics no pensen ni molt menys en actuar d’aquesta forma. Només fa falta veure algunes de les reaccions de certs polítics en que diuen que l’actuació policial està essent fantàstica en cada manifestació. Sense anar més lluny, després de la manifestació ja esmentada del 25-S, el Ministeri d’Interior va felicitar a la Policia Nacional, dient que la seva actuació va ser proporcional.\n2.3.- Sindicats El deteriorament de les condicions laborals no es veu contrarestat per respostes contundents de la classe treballadora o amb afiliació i organització dels treballadors en diferents sindicats.\nEls motius per l’afiliació sindical són diversos: per un cantó estan les característiques generals (sexe, edat, nivell d’educació), els motius ideològics, el lloc de treball (dimensions de l’empresa, sector de l’activitat), etc.\nSi fem un repàs ràpid de les xifres d’afiliació dels sindicats (segons els mateixos) amb major presència a Espanya, veiem que, amb una gran diferència, CCOO (1.140.000 afiliats el 2007) i UGT (888.414 afiliats el 2006) són els sindicats més populars. L’afiliació sindical total a Espanya, però, és només del 15’8% dels assalariats (el 2007), una de les taxes més baixes d’Europa.\nAquests treballadors pertanyen a la classe de treballadors tradicionals i es troben majoritàriament als sectors laborals millor remunerats (metall, sanitat, ensenyament, banca, etc.) o amb major seguretat laboral per l’activitat sindical.\nDe totes formes, no és d’estranyar que quan empitjoren les condicions i els treballadors estan mínimament organitzats, la resposta sol ser molt més contundent que quan no ho estan.\n18 2.3.1.- Evolució dels sindicats Si els sindicats que ara són més petits tinguessin algun dia l’hegemonia sindical, canviaria la realitat del sindicalisme? Si bé per exemple la CGT no té exactament la mateixa praxis que UGT o CCOO, el fet de que el seu creixement es basi en el mateix mecanisme d’eleccions sindicals genera el risc de que els nous afiliats, en comptes d’unir-se al sindicat per les lluites realitzades, ho facin pels avantatges individuals que comporta esser delegat sindical mitjançant eleccions, alhora que, a l’acceptar subvencions estatals, creixerà la dependència del sindicat respecte a l’Estat, perdent així independència. I és que el problema procedeix del sindicalisme implantat rere els Pactes de la Moncloa, on es potencia el delegacionisme en mans de professionals sindicals mitjançant eleccions en detriment de les seccions sindicals o les assemblees autònomes, veritable eixos de poder pels treballadors i, històricament, molt més difícils de controlar.\nEn un context de crisi com l’actual, la debilitat de la classe treballadora implica que no hi haurà suficient capacitat de resposta entre les agressions de la patronal. És per això que es fa imprescindible organitzar-se per fer front a la crisi econòmica i a l’ofensiva contra els treballadors.\nFont: Ministerio de Trabajo e Inmigración Font: Ministerio de Trabajo e Inmigración 19 2.4.- Plataformes d’efectes d’hipoteques Com ja s’ha explicat anteriorment, la crisi econòmica està afectant greument a gran part de la població, i un dels sectors on més ho està fent és en el dels habitatges. Des de fa temps, s’està procedint a privar a moltes famílies de casa seva mitjançant resolucions judicials per un incompliment del contracte d’arrendament (falta de pagament).\n2.4.1.- Desnonament Express El novembre de 2009, van entrar en vigor el Desnonament Express, una modificació de la Llei d’Arrendaments Urbans i la Llei d’Enjudiciament Civil. Aquesta nova llei es va crear amb l’objectiu de promoure el lloguer en un context de crisi immobiliària, creant mecanismes més ràpids i efectius en cas de no morositat o impagament del lloguer.\n2.4.2.- Plataforma d’Afectats per l’Hipoteca Contra aquesta mesura, s’han creat diverses plataformes per intentar combatre-la. La més destacable d’aquestes plataformes, és la Plataforma d’Afectats per l’Hipoteca, creada el 22 de febrer del 2012 a Barcelona. Aquesta plataforma denuncia el següent:    Hi ha milers de famílies en situacions dramàtiques, sense poder pagar l’hipoteca o a punt de deixar de pagar-la i moltes estan ja en fase d’execució hipotecària. La dolenta regulació del sistema bancari espanyol provoca no tan sols que corrin el risc de perdre casa seva i quedar-se al carrer, sinó també que mantinguin part del seu deute ja que ara els bancs estan taxant els mateixos habitatges a preus inferiors.\nL’administració pública no proposa cap solució a aquest problema. A més, els criteris d’aplicació dels desnonaments deixen fora a les famílies amb major vulnerabilitat i, en molts casos, els bancs es neguen a aplicar-la, ja que no estan obligats.\nLes persones hipotecades denuncien que són víctimes d’un frau hipotecari generalitzat i d’unes clàusules contractades abusives.\n2.5.- Defensa de la sanitat i l’educació pública Amb totes les reformes i retallades que s’estan donant, sembla força evident que els sectors que més les estan patint són la sanitat i l’educació pública, pilars fonamentals tant d’aquesta democràcia com d’altres, però que pel govern semblen no tenir gaire importància.\n2.5.1.- La sanitat Fins ara, la sanitat s’ha vist greument afectada per les següents decisions (sense tenir en compte les retallades econòmiques que fan que cada cop es disposi de menys materials i aquest sigui, alhora, de menys qualitat):    El copagament farmacèutic des de l’1 de juliol del 2012.\nEl pagament, en gran part, de les pròtesis ambulatòries.\nLa negació al finançament de fàrmacs per síndromes menors.\n20     Pagament de part dels productes dietètics per part dels usuaris.\nRetirada de la targeta sanitària a tots els indocumentats.\nObligació d’acreditació d’una residència de tres mesos a tots els turistes sanitaris.\nObligació d’acreditació de falta d’ingressos als joves majors de vint-i-sis anys.\n2.5.2.- L’educació Igual que la sanitat, l’educació s’ha vist fins al moment greument afectada per una sèrie de decisions que podem resumir en les següents (altre cop sense tenir en compte les retallades econòmiques):          Pagament de 250€ per matricular-se a cicles formatius de grau superior.\nPujada del preu de les matrícules.\nIncrement del preu de les escoles oficials d’idiomes.\nIncrement de les taxes universitàries.\nMés dificultats a l’hora d’aconseguir una beca.\nMés alumnes per aula.\nAbolició de la substitució de professors.\nMés hores de classe pels professors.\nTaxa de reposició de professors del 10%.\n2.5.3.- Plataformes en defensa de la sanitat i l’educació pública Per tal d’intentar defensar els drets de la ciutadania a una sanitat i una educació públiques i de qualitat, des de fa temps, i com passa amb el cas dels desnonaments, s’estan creant una sèrie de plataformes per intentar combatre aquestes decisions i retallades que priven a molta gent d’aquests serveis tan bàsics. Així doncs, algunes de les plataformes més importants ara mateix són AcampadaBCN y Soy Pública.\nEl que posen en manifest aquestes plataformes és que són grups que volen una democràcia real en què el govern vertaderament es preocupi pels serveis públics, de forma que es canviïn lleis i tot el que faci falta, i per tant demanen l’acció ciutadana i la col·laboració del màxim de gent per tal de conseguir-ho.\n2.5.4.- La veu de la gent La ciutadania està molt cabrejada amb aquesta situació ja que veu com, lentament, el govern els està traient ja no sols qualitat d’aquests serveis, sinó els propis serveis. És per això que últimament s’estan donant moltes manifestacions (en el cas de l’educació sobretot des de l’inici de l’actual curs lectiu) per intentar fer sentir-se. Cal destacar que la majoria d’aquestes persones no pertanyen a cap sindicat ni col·laboren amb plataformes, però no fa falta. El que intenten és que se senti la seva veu convocant manifestacions que molts cops són massives.\n21 2.6.- Influència de la crisi al moviment independentista català La greu situació econòmica per la qual està passant Espanya ha fet ressorgir l’independentisme català, ja que aquests se senten enganyats al veure que el govern central espanyol no troba solucions a uns problemes que, potser, si Catalunya fos independent, no existirien en aquesta regió.\nEl que cal destacar, però, és que no tots els independentistes ho són per motius ideològics, sinó que una gran part ho són perquè creuen que el futur de Catalunya seria molt millor sense formar part d’Espanya, sobretot en àmbits econòmics.\nÉs per això que l’última diada es va convertir en una gran manifestació independentista representada per un milió i mig de persones (que després el govern va reduir a només siscentes mil).\nManifestació de l’11-S a Barcelona Artur Mas va aprofitar aquesta situació de descontentament popular per proposar noves mesures polítiques relacionades amb l’independentisme. De la mateixa forma, i veient els bons resultats que va tenir la manifestació de l’11-S pels seus propòsits, va avançar les eleccions a president de la Generalitat de Catalunya dos anys, creient que obtindria la majoria absoluta i d’aquesta forma tindria més opcions de dur a terme les seves propostes. El resultat d’aquestes eleccions, però, que es van dur a terme el 25 de novembre de 2012, va ser el següent: Així doncs, el futur de Catalunya, respecte al seu paper dins d’Espanya, encara és incert i queden moltes coses per decidir. El que sí que sembla segur, és que la població jugarà un paper fonamental en les decisions que finalment s’acabin prenent.\n22 2.7.- Acció dels joves Per norma general, els joves solen veure la política com una cosa abstracta i sense interès per ells. La situació en la que ens trobem, però, està fent que els joves s’interessin cada cop més per la política – i l’economia – de tal forma que, cada cop més, molts d’ells formen part de sindicats, plataformes i altres grups de lluita contra les injustícies socials.\nL’intès d’aquest sector de la població per temes com la política i l’economia, entre d’altres, es déu a que moltes de les reformes socials que s’estan produint actualment afecten directament a aquest sector, especialment als estudiants i aquells que busquen treball però que no en troben. Només cal veure les xifres: la taxa d’atur juvenil a Espanya l’últim trimestre de 2012 ha arribat al 52%, de manera que se situa com a líder del rànquing europeu amb més atur entre els joves.\nAixí doncs, no és d’estranyar que s’hagin creat grups d’acció com ara Juventud Sin Futuro, que intenten, igual que les plataformes contra els desnonaments i les que vetllen per una sanitat i una educació públiques i de qualitat, proporcionar un futur digne, tot i que en aquest cas pels joves.\nManifestació de Juventud Sin Futuro el 18 d’abril de 2012 Per altra banda, cal destacar també que, cada cop més, més joves amb estudis i preparació marxen del país per buscar feina en altres llocs on tinguin més possibilitats, ja que aquí cada cop tenen més difícil l’incorporació al món laboral. És d’aquesta forma com els joves més preparats marxen per deixar el seu lloc a d’altres que no estan tan ben preparats i que d’aquesta forma devaluen molts sectors.\n23 3.- SOLUCIONS La superació d’una crisi de vertadera importància com la present no és fàcil. Primerament es requereix la combinació de dos factors: és necessària la disposició a l’esforç i a la cohesió per part dels agents econòmics i, per altra banda, es requereix una direcció correcta de la política econòmica.\n3.1.- Sistema financer Quan al sistema financer, es requereix que es transmeti confiança per així poder desenvolupar la seva delicada tasca d’intermediació entre estalviadors i inversors, és a dir, entre qui disposa de recursos presents i qui esperen generar-los amb ells en el futur. Per altra banda, s’hauria de guardar també un cert equilibri entre tres principis bàsics: la solvència, la liquiditat i la rendibilitat, mentre que la prudència hauria de presidir en les seves possibilitats de creixement.\n3.2.- Sistema econòmic Quan al sistema econòmic, en el cas d’Espanya, l’economia espanyola necessita, per tornar a tenir un creixement vigorós, un programa de reforma de les seves institucions econòmiques que hauria de seguir les pautes següents:    Primer, flexibilitzar i fer més eficients als mercats de factors productius, treball i capital, que estan sent rèmores per la recuperació.\nSegon, donar un impuls a la internacionalització, més enllà del problema de l’equilibri conjuntural de la balança per compte corrent.\nI tercer, atendre la reputació internacional de l’economia espanyola, descuidada per anys, i que tan perjudicial resulta per la situació de les empreses espanyoles a l’exterior i les seves condicions de finançament.\n3.3.- Aspectes generals Tot i que els apartats més importants per superar aquesta crisi es troben als sistemes financer i econòmic, no ens podem oblidar d’altres aspectes referents a la pròpia integració del país, tant interna com exteriorment, seguint passos com els següents:    Redoblar l’exigència d’eficàcia màxima en l’acció del govern.\nReforçar la cooperació amb les comunitats autònomes, titulars de fet i de dret de bona part de la despesa pública, però també de la prestació de serveis col·lectius bàsics, com la sanitat o l’educació.\nImplicar-se en la política europea, considerant-la com a pròpia, doncs en ella s’han residenciat ara els instruments monetaris, els més poderosos en el terreny de l’estabilització.\n24 4.- CONCLUSIÓ Actualment, hem arribat a un punt en què gairebé no hi ha cap conversa en què no aparegui la paraula crisi. La trobem a tot arreu, anem on anem, o fins i tot sense sortir de casa. És una cosa que ens acompanya sempre ja que forma part de les nostres vides sense que ho puguem evitar. Nosaltres, els ciutadans, no ens podem desfer d’ella perquè no tenim el suficient poder per fer-ho, motiu pel qual necessitem als polítics, als banquers, i altres persones amb alts càrrecs i molt poder. La pregunta és: com? I quan? La situació cada cop va a pitjor i sembla que ningú – amb poder – faci res per nosaltres. Potser perquè no els importa, potser perquè no els interessa.\nDe totes formes, no tota la culpa és d’aquests individus ja que la població, durant molt de temps, no va fer res per impedir que aquestes persones fessin el que van fer. Ara, però, ja és tard per lamentar-se dels errors del passat i s’han de buscar noves solucions, i una d’aquestes solucions passa per augmentar la productivitat del nostre país. Sense augments de la productivitat és impossible recuperar la senda d’un creixement vigorós i sostingut. Per tant, si el creixement depèn de la productivitat, i aquesta de les limitacions que tenallen els factors productius, resulta clar que la recuperació de l’economia espanyola requereix d’un fort impuls tecnològic, la sujecció a criteris econòmics en les decisions d’inversió pública, però molt senyaladament requereix un seriós esforç en capital humà.\nAixí doncs, queda clar que si el nostre govern vol evitar una catàstrofe, ha de concentrar-se en el foment de la productivitat, és a dir, portar a terme polítiques d’oferta que aconsegueixin que els treballadors mateixos generin una producció superior, però per aconseguir aquest objectiu hem de col·laborar tots. Necessitem que tota la ciutadania participi en aquesta tasca i per aconseguir-ho són necessaris uns líders que facin la seva tasca de manera creïble, equilibrada i responsable. Mentre no ho aconsegueixin, el pànic continuarà.\nPer altra banda, és necessari organitzar-se, és necessari plantar cara a la crisi, a l’atur, als abusos empresarials, amb les mesures adequades, les que puguem proposar o qualsevol altre mesura que retorni una mica de justícia i dignitat als treballadors. És necessari denunciar la vergonya que suposa que l’Estat regali amb els nostres impostos diners als bancs, diners que no donaran pels subsidis de l’atur dient que no n’hi ha a les arques públiques i que és necessari retallar despeses.\nNomés amb la organització dels sindicats de classe, amb la recuperació de la consciència de classe social, de classe explotada pel capital, només amb la unitat dels treballadors independentment del sindicat al qual pertanyin, es pot aconseguir l’objectiu d’aturar l’ofensiva capitalista que pretén fer-nos pagar la crisi i sotmetre’ns, cada cop més, com a esclaus.\n25 5.- BIBLIOGRAFIA I WEBGRAFIA 5.1.- Bibliografia      Caída libre – Joseph E. Stiglitz Doncs jo ho veig així – Xavier Sala i Martín De la crisis económica en España y sus remedios – José María Serrano Sanz Ciencia política – Josep Maria Vallès Crisis económica y resistencia obrera: la crisis mundial y sus efectos en España – Endka Alabort, Luis Buendía, Gaspar Fuster, Mario Obispo i Lluís Rodríguez 5.2.- Webgrafia                  www.idescat.cat www.ine.es www.burbuja.info www.democraciarealya.es www.juventudsinfuturo.net www.afectadosporlahipoteca.wordpress.com www.vientosur.info www.movimiento15m.org www.cuartopoder.es www.eldiario.es www.afectadosporlahipoteca.com www.stopdesahucios.es www.fadsp.com www.soypublica.wordpress.com www.acampadadebarcelona.org www.feteugt.es/data/iamges/2011/Comunicaci&C3%B3n/COMmanifiesto22octubre_ marcha_Madrid.pdf http://archivo.cnt.es/Documentos/plataforma/plataforma.htm 26 ...\nEstructura Social i Política - L'Estat del Benestar i les Privatitzacions (2012) Trabajo\nEstructura Social i Política - Administració Pública i Administració Armada (2012) Resumen\nEstructura Social i Política - Tema 3 - La dictadura romana i les dictadures contemporanies (2012) Apunte\nEstructura Social i Política - Tema 6 - Experiències contemporànies de democràcia participativa i directa (2012) Apunte\nEstructura Social i Política - Tema 9 - Sistemes de partits polítics i sistemes electorals (2012) Apunte


El Carlos III ja és a punt per rebre malalts | Radio Menorca | Cadena SER\nPerò no hi ha data per a que allotgi pacients del Covid-19 ja que només s'utilitzaria si s'omplís l'hospital\nImatge de la priera planta de l'hotel Carlos III que s'ha medicalitzat per si cal acollir malalts de Covid-19. / 4 Vents\nL’hotel Artiem Carlos ja està preparat per acollir pacients amb Covid-19 en el moment que sigui necessari. Personal de l’Àrea de Salut de Menorca va completar aquest dimarts les feines per reconvertir aquest establiment turístic del municipi des Castell en un hotel medicalitzat per poder atendre pacients positius lleus o asimptomàtics que tinguin un habitatge no adequat per garantir l’aïllament amb condicions òptimes.\nLa presidenta del Consell, Susana Mora, deixa clar que estar preparat no significa que sigui necessari ja. El que es pretén és estar a punt per si cal en un futur.\nPer ara s’han preparat una primera planta per a pacients molt lleus i la planta baixa per malalts que necessitin més vigilància. En total hi cabrien 44 pacients però només es derivarien allà si s'omplís l'hospital.\nVal a dir que en aquests moments el Mateu Orfila és només al 60% de capacitat. I si fes falta, l’hotel encara disposa de dues plantes més que es poden acondicionar. Per gestionar el Carlos III es dotaria amb una vintena de personal sanitari entre metges, infermers, auxiliars d'infermeria i zeladors, un equip que s’anirà adaptant i ampliant a mesura que es vagi incrementant l’ocupació.\nEl Govern balear farà promoció específica de Menorca...més endavant


El president dels Capgrossos, Carles Guanyabens, anuncia que plega coincidint amb el punt i final de la temporada\nEls capgrossos posen el punt i final a la millor temporada castellera de la seva història i coincidint amb el final de la temporada, el president dels blaus, Carles Guanyabens, ha anunciat que deixa el càrrec. Els castellers de Mataró van completar la tercera tripleta màgica de la temporada durant la 15ena diada de la colla. Una diada que arriba una setmana després que els capgrossos aconseguissin el gran repte de la temporada: aixecar la torre de 9 amb folre i manilles i convertir-se en colla de gamma extra. Durant una entrevista a l’informatiu migdia d’aquesta casa, l’encara president dels blaus ha assegurat que la seva marxa no ha estat cap sorpresa i que a principis de l’any que ve es produirà el relleu de forma natural.\nGuanyabens destaca que en els darrers anys la colla ha crescut molt tant en la base social com a nivell tècnic. Recorda que s’han pogut aconseguir tots els castells de 7, de 8, el 3 i el 4 de 9 a més de la cirereta del pastís que es va assolir a Vilafranca, amb el 2 d e9 amb folre i manilles. Una fita, que per l’encara president, marca una nova etapa per la colla, situant-la com una de les millors del panorama casteller.\nFinalment, Guanyabens recorda un dels pitjors moments que ha viscut la colla des de la creació, la mort de Mariona Galindo. Tal i com explica l’encara president, el 2005 els castellers van viure la notícia més dura que pot rebre una colla. La feina que es va fer a partir d’aquell moment va ser estar al costat de la família i el principal mèrit superar-se davant l’adversitat.\nFecha de publicación: 2010-11-08 20:25:54\nDescargar podcast (780.61 kb | 03:19 minutos) Comentarios: 0


Tània Sarrias i Gemma Nierga, dues de les apostes de RTVE a Catalunya\nL'actriu i presentadora es posa al capdavant del nou 'Punts de vista', en La 2, i la periodista estrena secció a 'El matí de Ràdio 4'\nBarcelona - Dilluns, 09/09/2019 | Actualitzada 14/10/2019 - 12:24\nTVE Catalunya inicia nova temporada televisiva i radiofònica amb l’estrena de la nova etapa a TVE-Catalunya del programa cultural ‘Punts de vista’ totalment renovat i presentat per Tània Sàrrias, i la sèrie ‘Bany compartit’, així com nous espais a Ràdio 4 i la incorporació de Gemma Nierga a ‘El matí de Ràdio 4’ amb la secció ‘Un cafè d’idees amb Gemma Nierga’. Un nou curs, aquest, marcat per la falta de pressupost originada per la inestabilitat política, que no permet posar en marxa alguns projectes, segons va assenyalar Carles González, director de RTVE Catalunya en la presentació a Sant Cugat.\nEn el cas de la tele, l’estrena més imminent, dissabte, 14 (La 2, 15.05), és el de la sèrie ‘Bany compartit’, una ‘sitcom’ protagonitzada per quatre noies que comparteixen pis, a qui els donen vida Sofia Coll, Núria Montes, Paula del Río i Laura Porta. Aquell dia, la cadena penjarà els 36 episodis de què es compon en RTVE a la carta i al canal de TVE-Catalunya a Youtube. «Perquè el seu públic principal és gent jove, que consumeix la tele en altres dispositius», va assenyalar Anna Cler, directora de programes de TVE-Catalunya.\nUna altra novetat és que La 2 retransmetrà la Diada en català (16.30 a 20.00 hores). Després, al Canal 24 hores hi haurà taules amb convidats de tots els partits polítics i associacions. «Volem ser la televisió de tots els catalans», va apuntar González.\nPart de l’equip de la temporada 2019-2020 de TVE-Catalunya i Ràdio 4. / JOSEP ECHABURU\nUna altra de les estrenes haurà d’esperar al 10 d’octubre, que és quan s’emetrà el programa de producció pròpia ‘Punts de vista’, que passarà de tenir 30 minuts de durada a 55 (dijous, de 18.00 a 19.00), es farà des d’un plató en lloc de nodrir-se només de reportatges al carrer i el presentarà Sàrrias.\nQuant a la ràdio, segons va apuntar Vicenç Sanclemente, subdirector de Ràdio 4: «Hem volgut passar de ser antropològics a rellevants». I entre les seves apostes hi ha «la informació i el diàleg». I amb aquesta filosofia Gemma Nierga encara la seva secció: ‘Un cafè d’idees amb Gemma Nierga’ (dilluns a dijous, 8.30) que s’estrena dimecres, 11. «És una xerrada al matí en un cafè, amb persones que tenen alguna cosa a dir», va explicar. En el primer programa, els convidats són dos expresidents, Artur Mas i José Montilla. «Per veure cap a on anem», va detallar.\nLa cadena també estrena espais com ‘En directe a Ràdio 4’ (11.00 a 13.00), dirigit per Gemma Esteve, Olga Rodríguez i Lorena Amo, que parla de problemes quotidians amb la participació de gent del carrer. I Laura González es posa al capdavant de ‘Zona zero’ (dilluns a dijous, 23.00 a 1.00). «Una ‘playlist’ musical amb producte de proximitat, modern i jove», va explicar. També s’inicia un programa que posa la seva atenció en el col·lectiu LGTBI, ‘Plurals i singulars a Ràdio 4’, amb Quim Esteban (diumenges, 21.00 a 22.00 ).\nA l’acte era present el nou director d’Informació i Actualitat de RTVE, Enric Hernàndez, que va afirmar: «Estem treballant perquè tot el talent de TVE-Catalunya i Ràdio 4 serveixi per vestir una oferta cada vegada més competitiva i que compleixi els objectius de servei públic de RTVE».\nTemes: Tània Sarrias Gemma Nierga


Pi-Pla Guillem-Pi | FEEC – Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nIniciRessenyesBicicleta de muntanyaPi-Pla Guillem-Pi\nConflent - Pirineu oriental. Vèrtex #218\nRecorregut circular pel Conflent envoltant la reserva natural de Pi, amb majestuoses vistes sobre el massís del Canigó.\nIniciem la sortida a Pi (1.010 m), des d’on ens dirigim cap a Mentet per la carretera D-6. Després d’haver superat rampes pronunciades, al km 9 coronem el coll de Mentet (1.760 m). Ens desviem per la pista de l’esquerra en direcció al coll de Roques Blanques. Creuem la ribera d’en Rojà i passem davant del refugi Da Silva, envoltat de pins, al costat d’una font. Al km 19,8 trobem una tanca i a partir d’aquest punt (1.965 m) la pista empitjora i és difícil mantenir l’equilibri. Deixem enrere la vegetació coincidint amb l’aparició d’una nova barrera que prohibeix el pas dels vehicles motoritzats.\nAl km 24,3 assolim la collada de Roques Blanques (2.252 m), on enllacem amb el recorregut HRP o Alta Ruta Pirenaica. Seguim la pista de l’esquerra (la de la dreta ens duria a la Presta, amb el massís del Costabona al fons). A 1 km superem una tanca per la dreta i al km 26,8 uns bancs de pedra conviden a fer un mos. Lluny, al fons de la vall, contemplem Pi. La pista s’enfila suaument fins a atènyer el punt culminant, el pla Guillem (2.315 m), on hi ha una àrea de recuperació ecològica del terreny amb unes xarxes a terra. Cal anar amb compte, el camí és perdedor i segurament ens tocarà arrossegar les bicicletes. Resseguim unes tanques de fusta fins a retrobar la pista.\nAl km 28,8 passem pel costat del refugi de Pla Guillem. Emprenem la baixada mentre contemplem davant nostre el massís del Canigó, i al km 34,5 trobem el refugi de Merialles, amb una font i cabana forestal a pocs metres. Seguim la pista fins al coll de Jou (km 40,3), on surt a la dreta una carretera en direcció a Vernet que cal ignorar. Trenquem per la pista que s’obre a l’esquerra, canviant bruscament de vessant. Al km 44,8 comença la carretera (810 m) en lleugera pujada fins al km 46,9 on trobem una cruïlla. Girem a la dreta, creuem un pont i continuem per la ctra. D-6 fins a arribar de nou a Pi (km 48,7), punt i final d’una sortida dura, però de gran bellesa.\nPunt d’inici i final: Pi. S’hi accedeix des de Perpinyà en direcció a Prada i Vilafranca de Conflent. Des de Vilafranca cal girar a l’esquerra en direcció a Fullà i Pi.\nLongitud: 48,7 km\nDesnivell: 1.505 m\nCiclabilitat: 95 %\nAllotjament: chambre d’hôtes-restaurant de Pi (tel. 00 33 468 05 53 00) i gîte d’étape de Pi (només per a dormir-hi. Tel. 00 33 468 05 58 38).


Una sortida hivernal i variada\nDalt del cim de la Xemeneia\nUn cap de setmana d’Hivern!\nDissabte 2 de febres, cinc de la matinada , sona el despertador. Un cafè, acabar de posar les coses al cotxe i ja està, em quedat amb la Yolanda , posem les seves coses i anem buscar a la Sílvia per enfilar cap els Pirineus. El cotxe va a tope, quatre parells d’esquís, amb les seves corresponents botes més el material per fer el cim. El trajecte ràpid i tranquil, encara que el dia no sembla gaire bo. Només passar el túnel hi ha una petita enfarinada però els cims no es veuen molt nevats. Són quarts de deu hem arribat a....\nLES ANGLES, primer destí del cap de setmana , el dia es comença a obrir i sembla que encara que fred serà un dia magnífic. Un esmorzar ràpid i ja està, a la cau dels forfaits, tot va rodat, jo com no escagarrinada, per què això del esquis no és el meu fort. Però la neu està molt bé i les pistes són amplíssimes així que poc a poc vaig guanyant confiança i encara que sempre arribo a quarts de quinze m’ho passo bé. Són les quatre fem la última baixada , ja que hem quedat a l’aparcament de les Boulloses amb la Cristina i el seu germà , Jose Maria, A les cinc ens trobem preparem les motxilles i una horeta fis el refugi on ens donaran de sopar i ens oferiran un rasses per a passar la nit.\nEl refugi a tope, francesos i catalans però correcta.\nDiumenge , volem fer el Carlit, en Pep i la Sílvia han deixat els esquis a baix no hi ha suficient neu . Després d’esmorzar comencem la nostra expedició, el dia està tapat hi ha una boira baixa que no ens deixa veure gaire cosa, però les petjades enmig de la neu ens guiaran, o això ens creiem. El lloc magnífic , no trobem a ningú en tot el dia però les petjades no ens porten a bon ports sinó molt mes a l’oest, i acabem fent el pic de les Xemeneis, mira un cim nou, per què el Carlit. Malgrat això i les condicions de la neu a la tornada , on a cada passa t’enfonsaves fines el maluc estàvem contets i ales cinc estàvem al cotxe amb un vent gèlid que ens va dificultar posar les coses amb tranquil•litat al cotxe però desprès una petita parada a l’àrea del túnel ens va refer pera poder arribar a casa sense caravanes i a bona hora.\nMoltes gracies a tots els participants , Núria\nVia El Cràpula a la Paret de l'Amanita al congost de Terradets Argentiere (Ecrins)


Masculinitats igualitàries. Participa al I grup d'homes de la UIB - Arxiu notícies - Transparència - OCDS - Serveis i oficines de la UIB - Estructura - Coneix la UIB - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: Masculinitats igualitàries. Participa al I grup d'homes de la UIB\nMasculinitats igualitàries. Participa al I grup d'homes de la UIB\nTreballant les masculinitats igualitàries amb la comunitat universitaria\n13 hores formatives\nDies: 15, 17, 22 i 24 de maig\nHorari: 16.30 a 18.30 hores\nLloc: campus UIB\n5 hores no presencials i voluntàries\nConsta de la realització d’un treball autònom, que juntament amb l’assistència a les sessions formatives es pot reconèixer 1 crèdit ECTS.\nAquesta acció es desenvolupa al marc de la XIV Convocatòria d’ajuts per a accions d’educació per al desenvolupament per a una ciutadania global, de l’Oficina de Cooperació al Desenvolupament i Sostenibilitat de la UIB.\nData de publicació: Fri May 04 12:49:00 CEST 2018


ON som? CAP ON ANEM? - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n'han complert les previsions, i la Diada ha suposat una nova demostració de força per part d'un important sector del poble català, que no creu en la possibilitat de continuar amb l'actual relació amb Espanya i aposta per la via de la independència.\nIgual que l'any passat en la manifestació, de ben segur hi ha hagut milers de persones que no són independentistes, i tanmateix hi han participat, per motius molt diversos. És igual, el cert és que la mobilització ha estat impressionant, i el resultat es pot considerar com un èxit rotund, per als organitzadors.\nAra bé, he escoltat moltes declaracions que van més enllà del que és prudent constatar. Creure que aquesta gran mobilització, igual que la de l'any passat, suposa col·locar tot el poble català de la banda de l'independentisme, és anar massa lluny. El dinamisme, la capacitat de mobilització, l'entusiasme i la il·lusió que impregnen les activitats lligades a l'independentisme no pot fer oblidar l'existència d'altres realitats en el país, no prou ben avaluades.\nExisteix una gran majoria silenciosa que no s'ha manifestat, ni mobilitzat, ni expressat de cap manera pública. Només uns quants col·lectius s'han mobilitzat en altres direccions, diferents dels lligats a la independència.\nTenim, doncs, un país repartit en tres grans blocs o àmbits de pensament. El primer, defensor de la situació actual, partidari de l'immobilisme i la continuïtat de relacions amb Espanya, representat a nivell parlamentari pel PP i Ciutadans. El segon, considera indispensable i urgent la modificació de l'actual relació entre Catalunya i Espanya, per aconse-guir un encaix amb garanties segures. D'aquí la necessitat de modificar la Constitució i apostar per una Espanya federal, dintre d'una UE igualment federal. La representació parlamentària estaria en el PSC, també en ICV-EUA, i en UDC. I el tercer, considera esgotat el model actual, i no veu possible ni té interès a provar una nova relació Catalunya-Espanya, per considerar-la inviable, o no desitjable. És igual. La representació parlamentària estaria en CDC i ERC.\nEl pes o el volum de cadascuna d'aquestes tres parts, no és fàcil de calcular. No sempre qui més es mobilitza disposa de més suport. Per això la consulta seria desitjable, arribats al punt en què som.\nCap on anem? Si està molt clar com estem, és una incògnita cap on anem. En pocs dies tindrem la resposta del president Rajoy, al president Mas, i no crec que ningú dubti sobre la negativa a la celebració del referèndum, promès per Artur Mas.\nLes constants declaracions de membres del govern, càrrecs del partit, i del mateix president, provoquen una enorme confusió en els ciutadans, i no permeten assegurar cap via concreta.\nÉs impensable creure que el president Mas emprendrà una via, sense cobertura legal, per realitzar el referèndum. És impensable, per impossible, perquè no disposa de les eines necessàries per dur-lo a terme, i perdria la legitimitat interna i externa.\nRepetir un compromís no equival a fer-lo viable. De moment s'han incomplert un bon nombre de compromisos a nivell de govern, i la credibilitat no és el punt fort del president Mas, i el seu lideratge està en qüestió.\nSom a l'endemà de la Diada, i s'ha acabat contemporitzar. No es pot tenir tot el país pensant en un únic tema, ni tot un govern paralitzat. És hora de governar, i és hora d'explicar cap on anem. Esperem saber-ho ben aviat.


L’Espanya dels Borbons (segle XVIII)- Sapiens.cat\n« El bandolerisme a la Catalunya moderna\nL’Espanya dels Borbons (segle XVIII)\nFelip V (1700-1724 i 1724-1746). El nou rei va decidir reformar l’estructura política espanyola heretada dels Àustries per fer-la homologable al sistema absolutista francès. Amb aquest objectiu, Felip V va imposar una administració centralitzada i va unificar les corts en una sola institució tot aprofitant-se de la derrota dels regnes de la Corona d’Aragó en la Guerra de Successió. Així, va suprimir els furs i institucions pròpies d’aquests regnes (Corts, Diputació del General, etc.) a través dels Decrets de Nova Planta, mitjançant els quals es liquidava l’estructura de monarquia composta dels Àustries per donar pas a un Estat centralista.\nA més, Felip V va impulsar una castellanització de la política elevant les institucions castellanes (Consell de Castella, Corts, etc.) al rang d’estatals i va modificar el sistema administratiu creant nous òrgans de govern com les Secretaries d’Estat (antecedent dels ministeris) i dividint el país en capitanies dirigides per capitans generals i intendents nomenats directament pel monarca. Un altre fet destacat del seu regnat va ser la introducció de la Llei Sàlica, segons la qual les dones eren excloses de la successió al tron.\nPel que fa a la política exterior, Felip V va practicar una política d’acostament a França que comportaria la signatura, el 1733, del primer Pacte de Família amb l’objectiu de contrarestar l’hegemonia d’Anglaterra. Així, Espanya donaria suport al rei francès en la seva lluita en la Guerra de Successió de Polònia, mitjançant la qual l’infant Carles de Borbó (futur Carles III) va ser nomenat rei de Nàpols i Sicília. Posteriorment, després del segon Pacte de Família (1743), Espanya participaria en la Guerra de Successió austríaca.\nLluís I (1724). Fill de Felip V i Maria Lluïsa de Savoia, el seu pare va abdicar i li va cedir la corona espanyola. El jove rei, però, va caure malalt de verola i va morir havent regnat tant sols set mesos intranscendents en la història de la monarquia espanyola. Així, Felip V va haver de retornar al tron espanyol.\nFerran VI (1746-1759). Fill de Felip V i Maria Lluïsa de Savoia, era un personatge intel·ligent i pacífic que va morir sense deixar successió. Durant el seu regnat, Espanya va mantenir-se al marge dels enfrontaments bèl·lics europeus: des de 1748, data de la firma del Tractat d’Aquisgrà que cloïa la Guerra de Successió austríaca, fins a la seva mort, Espanya no va prendre part en cap altra guerra. Ferran VI va dedicar els seus esforços a continuar la política d’implantació de l’absolutisme monàrquic i a la reconstrucció econòmica del país, tasca per a la qual va comptar amb la col·laboració de ministres com el marquès de l’Ensenada que va crear els pòsits de cereals.\nCarles III (1759-1788). Fill de Felip V i Isabel de Farnese, era el prototipus de dèspota il·lustrat, amant de la cultura i protector de savis i artistes. Durant el seu regnat va intentar introduir reformes que ja havia experimentat en la seva etapa com a rei de Nàpols tot envoltant-se de ministres reformistes italians com Esquilache i Grimaldi. Però el seu programa reformista va ser frenat per l’esclat de l’anomenat Motí d’Esquilache (1766), un aixecament popular contra el ministre que tenia el seu origen en l’escassetat de subsistències que patia el país, tot i que, possiblement, va ser promogut des dels sectors privilegiats que es veien perjudicats per la nova política reformista.\nDesprés del motí semblava que arribava el torn pels il·lustrats espanyols i Carles III va saber envoltar-se de ministres eficients com Aranda, Floridablanca, Campomanes i Jovellanos en el seu intent de treure Espanya de la decadència a través de les reformes il·lustrades. Així, els nous ministres van apostar per aplicar mesures fisiocràtiques amb l’objectiu de reformar l’agricultura i d’altres sectors de l’economia.\nTambé van voler reformar l’educació, que estava en mans del clergat, i generalitzar-la a tots els sectors de la societat. També pretenien fer desaparèixer la Inquisició, a la qual consideraven com un obstacle per al progrés del país. A més, van intentar de difondre les idees de la Il·lustració mitjançant les Societats Econòmiques del País.\nUn dels objectius reformistes era la reducció dels privilegis de que gaudien la noblesa i el clergat per potenciar el treball i amb ell la riquesa del país. Amb aquest objectiu, el rei va imposar la seva autoritat sobre l’Església i es va arribar a actuar directament contra alguns ordres religiosos, com els jesuïtes que van ser expulsats d’Espanya. Emmarcat en aquest procés, totes les professions van ser declarades honestes amb l’objectiu que el treball esdevingués una virtut social.\nQuant a la política exterior, Carles III va renovar els pactes amb França i va signar el tercer Pacte de Família (1761), pel qual Espanya va tornar a les guerres europees intervenint en la Guerra dels Set Anys. El país també va intervenir aliat amb França en la Guerra d’Independència dels Estats Units afavorint els rebels i, per la Pau de Versalles de 1783, va poder recuperar Menorca i la Florida.\nCarles IV (1788-1808). El seu regnat, marcat per l’esclat de la Revolució francesa, va ser una època de crisi generalitzada per a la societat espanyola. En pujar al tron va frenar les reformes introduïdes pel seu antecessor en identificar la Il·lustració amb la Revolució. A més, només una minoritària elit cultural donava suport al programa il·lustrat, mentre que la majoria dels privilegiats s’hi oposaven frontalment. En definitiva, la Il·lustració espanyola va ser un moviment minoritari que no es va generalitzar en la societat.\nRespecte del context internacional, en un primer moment, Espanya va intervenir en la guerra contra la França revolucionària, amb resultats no gaire favorables. Caiguda la Convenció jacobina, però, Carles IV signaria el Tractat de Sant Ildefonso (1796) que l’aliava amb la França del Directori i posteriorment amb la França napoleònica i que portaria Espanya a la guerra amb Anglaterra i a les desfetes de San Vicente (1797) i Trafalgar (1805). Tots aquests conflictes van conduir a un trencament de les relacions normals amb els mercats colonials, fet que comportaria greus conseqüències econòmiques.\nEtiquetes: Carles III, Carles IV, Catalunya moderna, Espanya dels Borbons, Felip V, Ferran VI, Història d'Espanya, Història de Catalunya, Història Moderna, Segle XVIII\nEntrada publicada a 5.6 L'Espanya del segle XVIII: De la Nova Planta a la crisi de l’Antic Règim\tel Dissabte, 27/11/2010 a les 09:17.


Sant Josep posa en marxa el servei d’assessorament laboral Bona Feina | Noudiari.es\nNouDiari / L’Ajuntament de Sant Josep de sa Talaia posa en marxa a partir del proper dilluns, 1 de juny, Bona Feina Sant Josep. Es tracta d’un nou servei d’assessorament laboral gratuït, orientat a treballadors i empresaris, dins les mesures posades en marxa per fer front als efectes de la COVID-19.\nAquest servei estarà a disposició de la gent treballadora del municipi a través d’una adreça electrònica, bonafeina@santjosep.org, a la què es podran fer arribar totes les consultes i dubtes en matèria laboral per situacions derivades de la pandèmia.\nLa regidora de Treball de Sant Josep, Noemí Boned, ha dit que aquest servei sorgeix «del compromís de l’equip de govern amb l’ocupació de qualitat, perquè també en aquesta situació tots tenim uns drets que han d’estar garantits».\nLa regidora de Treball de Sant Josep, Noemí Boned, ha comentat que «l’Ajuntament és la primera porta on van a tocar els ciutadans davant qualsevol problema perquè es la administració més propera».\nAixí, aquest servei sorgeix davant «l’elevat nombre de consultes que ens arriben aquests dies per dubtes relacionats amb temes laborals de persones que estan intranquiles per la seva situació però no disposen sovint de recursos».\nTambé oferirà una primera atenció als empresaris «que volen fer bé les coses, assegurant la protecció dels seus treballadors tot i la situació de crisi que afecta a molts sectors», orientant-los al procès més adient per a cada cas.\nAmb Bona Feina Sant Josep el departament de Treball vol contribuir a «tranquilitzar als vesins i vesines front als neguits més habituals que poden tenir davant la situació per la que estan passant». Segons Boned, «en la immensa majoria de casos les coses s’estan fent bé, però poder disposar d’una opinió experta pot ajudar a dissipar qualsevol tensió».\nBona Feina Sant Josep ofereix una primera consulta al treballador o treballadora, sigui quina sigui la seva situació laboral o modalitat contractual, per conèixer els drets que l’assisteixen, també en cas d’estar afectat per un ERTO o un ERO.\nAquest recurs també permet un primer assessorament als empresaris per acollir-se a fòrmules que els permetin parar o reduir la seva activitat garantint els drets i deures de tots els afectats i buscant l’alternativa millor a l’acomiadament.\nÉs important que en les consultes es facin constar les dades de contacte amb un número de telèfon per tal que en cas necessari l’especialista legal pugui ampliar la informació per completar la seva resposta.


CARTA A LA LAURA BORRÀS - Salvador Oliva\nCARTA A LA LAURA BORRÀS\nAstimada Borrassa, (ta poso al teu nom an famaní parquè ta dascriu millor)\nt’ascric am al mateix idiolecta ca vaig ascriura a la teva astimada Elsa, parque tu també parlas una mica xava, ancara ca ja as veu ca tu ets més ambiciosa i ho dissimulas més. Ascribin-ta aixís m’antandràs més bé, oi, Laura?\nLo primer ca ta tinc ca dir és ca molts da nosaltras ja t’hem vist al llautó. At fas passar par una dona culta ca ha llegit molt, quan da fet, tots sabem ca al ca has llagit no t’ha servit da res i ca an al fons ets una tonta ca fa veura ca és molt intal·ligenta. La veritat és ca més aviat ets una tonta da cap a peus, i am la llargada ca tens és molta tontaria.\nJa sé ca trapitxas fort i ca vas molt ambalada, perquè tens una ambició ca no as corraspon am al teu poc talent, par més ca siguis una aspasa dissimulant-ho. Da fet ets una analfabeta perillosa, una d’això ca en diuen “pallusa cultibada”, parò cultibada da mantida.\nAra bé: a mi m’agradarà moltíssim ca siguis prasidenta, parquè quan ta jutgin, riurem tots (i totas, asclar) tant i tant, ca no m’ho vui perdra. Astic pansant an votar-ta. Llàstima ca no ho podré fer dotza vagadas, com vaig fer l’1 d’octubre, al dia ca al mandat dal pobla va cadar tan clar.\nPrimer: ca es mentida ca fessis contractes trossejats am al drogadicta, i ca ell no at pagava am droga par cumpansassió da las tevaes trapallarias.\nTarcer: ca t’acusan parquè ets indapandantista, que, això, l’Astat Aspanyol ho fa sempra. Ca ja van tres presidents imputats. I ca al nus da la quastió és ca no van contra tu, sinó ca van contra Catalunya.\nQuart: ca, escolta!, que ja sabem ca ets molt astuta, i que només vas a Wotarlú par fer veura ca fas al que ta mana al Putxdamon, parò ca an al fons, al que vols és fer la teva, i fer sarvir al poder par fer grans putinarias. Parò tot això no hu has da dir. Calla-t’ho, nena!, parquè si no, sa’t veurà al plumeru.\nCinquè: no ta treguis mai la papallona. Jo de tu ma’n posaria dugas. Una a cada pit par fer-las veura fins i tot quan ta posas da perfil. Las papallones són insectas ca portan sort.\nSisè: No ta posis el collaret ca diu “Laura”. Posa-te’n un que només tingui una “ela”, aixis: “L”, par damostrar que ets una Laura sensa Aura. Aixis faràs més pena al jurat, i potser t’astalviaràs al puro ca et clabaran i ca, da fet, at mareixas dal tot.\nI finalment, vuitè: prapara la declaració unilateral de la independència, parque l’Astat Aspanyol declari d’una puta vagada un cent cinquanta cinc ca duri molts i molts anys, a veura si aixís ens deslliurem da tots vosaltres i astem tranquils un temps llarg, ca ja saria hora.\nPrevEntrada anteriorPARÀFRASI DE L’ “ESQUIROL”\nEntrada següentLA PILAR I L’ORIOLNext


Què és el Pranic Healing? - Pranichealing\nEl Pranic Healing és un sistema altament desenvolupat i comprovat basat en tècniques que utilitzen el prana* (l’energia) per equilibrar i harmonitzar el nostre cos. Conté un conjunt de tècniques molt simples i que tothom pot aprendre, que permeten transformar els processos energètics del nostre sistema per tal d’equilibrar-lo. El Pranic Healing té el seu origen en el coneixement de l’antiga medicina tradicional xinesa i les ensenyances del Chi Kung.\nÉs un mètode molt senzill i eficaç que es practica amb les mans sense la necessitat que s’estableixi contacte físic.\n*(La paraula prana, en sànscrit vol dir força vital)\nT’ensenya les lleis desconegudes de la naturalesa\nL’aura és una part fonamental del nostre sistema que s’estén més enllà del nostre cos físic. El saber d’aquest cos energètic és un coneixement molt antic, que el Pranic Healing desritualitza i explica d’una forma senzilla i moderna.\nEt dóna les claus per sanar-te a tu i als altres\nÉs una eina per entendre i aprendre a utilitzar l’energia. El cos té la capacitat innata de guarir-se a si mateix, per tant, si treballem el cos energètic, s’accelera el procés de recuperació. La majoria de malestars físics es corresponen amb un desajustament energètic, per tant, saber restablir aquesta energia és molt útil per gaudir d’una vida equilibrada.\nEt connecta amb la teva part divina\nEl Pranic Healing també pot convertir-se en un camí espiritual ja que ofereix pràctiques per al creixement personal i meditacions com la de Cors Bessons.\n“Tenir el coneixement de l’estructura energètica de l’ésser humà, ofereix la possibilitat de modificar patrons, conductes i desequilibris físics o psicològics que es donen al llarg de la vida.”\nDenisa Andrea Tudor\nA Orient, al prana també se l’anomena Ki o Chi. Aquesta energia subtil és la que manté el cos viu i en un estat de bona salut.\nLa part energètica que sosté el cos físic està en constant moviment absorbint energia fresca i expulsant energia gastada. Aquest cos energètic és una gran estructura que pot debilitar-se per moltes causes i, quan això passa, la salut es pot veure afectada.\nEl cos físic i el cos energètic són un reflex l’un de l’altre; si un està malalt, tard o d’hora també ho estarà l’altre.\nAmb el Pranic Healing s’aprèn a desenvolupar el tacte energètic, a sensibilitzar les mans per ser capaços de tocar i percebre diferents tipus d’energia i les seves qualitats.\nDes d’un punt de vista energètic, totes les malalties provenen d’una congestió d’energia malalta o d’una falta d’energia. Quan som capaços de percebre a través del tacte aquestes energies no desitjades, podem netejar-les o energitzar les zones debilitades per tornar la persona al seu estat natural de salut.\nAquestes són les dues tècniques bàsiques en què es basa el Pranic Healing: la neteja i l’energització.\nLa medicina convencional treballa sobre el cos físic i el Pranic Healing treballa sobre el cos energètic. Quan el cos energètic està equilibrat, els tractaments mèdics convencionals són més eficaços. Per tant, les dues tècniques són complementàries i no substitutives l’una de l’altra.\nEl Pranic Healing no intenta substituir la medicina tradicional ni altres teràpies, és un mètode complementari per tractar tota l’estructura energètica de les persones. Els pranic healers no són metges, però els metges poden ser pranic healers. Els pranic healers no fan diagnòstics mèdics ni intervenen en els tractaments convencionals.\nEl Pranic Healing segueix un mètode molt simple, pràctic i molt precís que tothom pot aprendre. Per entendre’l no cal tenir cap coneixement previ, només les ganes de voler saber com “activar” les teves mans!\nDe la mateixa manera que a través de les venes flueix la sang, l’energia flueix a través dels meridians. Segons la medicina tradicional xinesa, els meridians són els canals que connecten l’exterior amb l’interior del cos i explica com, intervenint en punts concrets a la superfície del cos, podem modificar els estats interns. La medicina oriental descriu amb tota profunditat i detall aquests punts concrets (punts d’acupuntura) d’aquest “sistema anatòmic-energètic” humà.\nEl Pranic Healing treballa i explica com incidir sobre aquests punts d’acupuntura. D’aquests punts, n’explica 11 de forma molt precisa. En el Pranic Healing se’ls anomenen chakres, la paraula chakra és una paraula molt antiga que prové del sànscrit i vol dir roda que gira. Un chakra és un punt on hi ha un flux d’energia més intens, a través del qual es pot regular el nivell d’energia de les diferents parts i àrees del nostre cos.\nEl Pranic Healing ensenya un sistema molt complet de 11 chakres majors revelant-ne la seva naturalesa i les seves funcions. Per exemple, el chakra del plexe solar (punt d’acupuntura REN (VC)16) controla i aporta energia a diferents òrgans interns com el fetge o l’estómac. Al mateix temps, el plexe solar també controla el que en diem les baixes emocions com l’odi, la ràbia, la por, i també el coratge, la valentia o l’autosuperació.\nCom que les emocions també són una forma d’energia, amb el Pranic Healing també es poden tocar, reconèixer i tractar. Amb el Pranic Healing s’aprenen les funcions físiques i psicològiques de cada chakra i com s’estructura l’anatomia energètica. Amb aquest coneixement, els tractaments energètics són molt precisos, acurats i efectius.\nTotes les experiències que vivim queden emmagatzemades en el nostre cos energètic en forma de pensaments, creences i idees del món que ens envolta. Quan ens torna a passar alguna experiència semblant a la que ja hem viscut, aquestes emocions s’activen i es col·loquen als chakres. De vegades aquestes experiències són bones i de vegades no. Com que amb el Pranic Healing som capaços de tocar diferents energies, podem percebre també aquests traumes i treure’ls del sistema energètic. D’aquesta manera som més lliures d’actuar com volem, sense condicionants o traumes del passat que ens limitin el present.\nEl fet de treure’ns els condicionants de les coses que ens han passat o de coses que ens han dit, treure’ns aquestes formes de pensament que no ens permeten avançar, ens connecta amb el nostre jo autèntic i ens retorna el poder personal.\n“Els miracles són esdeveniments fantàstics que utilitzen les lleis ocultes de la natura. Molta gent no coneix aquestes lleis. Els miracles no trenquen les lleis de la natura, de fet hi estan basats.”\nEl Pranic Healing utilitza aquestes lleis de la natura que molta gent no coneix o bé no n’és conscient.\nEl Pranic Healing i l’Arhatic Ioga són exemples de la unió entre la ciència i l’espiritualitat. Aquesta tendència és inevitable i esdevindrà més forta en el futur.”\nVols començar a practicar el Pranic Healing i no saps com?\nAquí et donem alguns consells.


2N 2A: IGNORANTS\nPer als que vivim de dia, hi ha dies que les obligacions sen's enduen desperts més enllà de la mitjanit. Aleshores anar a dormir es converteix en un exercici de ràpidesa per intentar adormir-se el més aviat possible i guanyar minuts al despertador. Dins aquest estrés, la radio, sempre ajuda a relaxar-se. Al costat del llit ens parla i ens fa companyia al final del dia.\nA Catalunya Radio el millor moment es esperar que s'acabin les agressives tertúlies esportives tot deixant caure el punt de la una. És aleshores quan comença aquella música tant dolça. Una música que gronxa suaument i que desitja una bona nit i uns dolços somnis. Un moment únic per escoltar embolcallat en el caliu dels llençols. És la nit dels ignorants, un clàssic en la programació nocturna. Tot seguit comença el laberint de preguntes inacabables d'aquella curiosos de la nit que, tot i ser la matinada, encara té ganes de saber i aprendre coses noves.\nPerò és tard i el cansament intens. El so de les preguntes i les respostes va quedant lluny i desdibuixat. És el moment de tancar els ulls i passejar-se pels paisatges dels somnis. Bona nit.\nUna vegada hem vaig desvetlar i vaig sentir un d'eixos programes, recorde que en algun moment pensi "la gent no esta acabà com pot preguntar eises coses?", clar que a las 4 del mati que esperes... en fin un bes i que somnies en els angelets\n13 de febrer de 2009, a les 19:43\nHas descrit exactament el que faig cada nit des de fa força anys: anar tard al llit, posar-me una ràdio petita sota el coíxí i escoltar-la fluixeta. Vaig començar de ben joveneta i no he deixat mai aquest costum. Durant molts anys vaig escoltar la Nit dels ignorants, quan la feia en Carles Cuní, ara m'he decantat cap a la música.\n13 de febrer de 2009, a les 22:04\njo no aguanto fins tan tard\n14 de febrer de 2009, a les 15:09\nQuin gran programa, pensava que ja no el feien.\n15 de febrer de 2009, a les 14:48\nEl meu fill petit l’escoltava, no sé si encara ho fa, a mi m’agradava la sintonia. Jo llegeixo, necessito desconnectar abans de dormir i també intento esgarrapar minuts al despertador.\n16 de febrer de 2009, a les 19:44


Un orgasme cerebral a la botiga Abacus de Mollet - Mollet a mà\nUn orgasme cerebral a la botiga Abacus de Mollet\nL'establiment ofereix aquest dissabte un taller gratuït d'slime\nDimecres, 9 de març de 2022 | 07:00h\nLa botiga Abacus de Mollet ofereix aquest dissabte al matí un taller gratuït en què els participants podran fabricar el seu propi slime. Serà de 12 a 13 h i cal inscripció prèvia que pots fer aquí.\nL’Slime és molt beneficiós, especialment per als més petits. Manipular slime els pot ajudar a adquirir agilitat i destresa amb els dits, a millorar la motricitat fina i a estimular la imaginació i la creativitat.\nPerò l'slime també és beneficiós per als adults. Introduir les mans en aquest producte s’ha associat directament amb un fenomen conegut com a ASMR o resposta sensorial meridiana autònoma: un mètode de relaxació sensorial conegut com a orgasme cerebral i que sovint va acompanyat d’un formigueig al cap com a resposta del cos humà a diversos estímuls visuals i auditius.\nEl taller Diverteix-te amb Slime és gratuït i està recomanat a partir dels 5 anys. Els infants han d’anar acompanyats d’un adult durant tota l’activitat i és obligatori l’ús de mascareta i mantenir les distàncies de seguretat. L’aforament és limitat i cal inscripció prèvia.


La Generalitat aprovarà el pressupost del 2020 la setmana que ve\nL'anunci desactiva la possibilitat d'una pròrroga del pressupost amb què havia especulat el conseller d'Hisenda, Vicent Soler\nFinalment hi haurà pressupost. El president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat a les Corts que el Consell aprovarà la setmana que ve el pressupost per al 2020. En la resposta parlamentària a Compromís durant la sessió de control, Puig ha defensat que el pressupost aportaria estabilitat per a revalidar el projecte de progrés del Consell i ampliaria els drets dels valencians, consolidaria un creixement innovador i inclusiu i contribuiria a crear ocupació de qualitat. L’anunci desactiva la possibilitat d’una pròrroga del pressupost amb què havia especulat el conseller d’Hisenda, Vicent Soler, un fet inèdit en els comptes autonòmics que havia rebut les crítiques de l’oposició i dels socis d’Unides Podem.\nEl president de la Generalitat també ha anunciat que el Consell aprovaria demà el projecte de la nova llei del joc, que preveu l’obligatorietat de controls d’accés a peu de carrer a les cases d’apostes per a impedir l’entrada de menors i de persones amb problemes de ludopatia, així com un increment de les sancions i inversions públiques per a finançar programes de lluita i prevenció de la ludopatia.\nA més, el cap del Consell ha informat que la Generalitat haurà d’assumir 4,8 milions d’euros per interessos de demora derivats de pagaments ajornats il·legals en adjudicacions de contractes dels anteriors governs del PP. Puig ha explicat que el pagament l’havia imposat una sentència judicial, que condemna el sistema de pagament ajornat utilitzat de manera indiscriminada des de 2009 per a esquivar la llei de contractes en algunes de les obres públiques del pla d’infrastructures estratègiques 2004-2010.


CiU espera que l'empenta de les autonòmiques li doni l'alcaldia de Barcelona\nCiU presenta aquestes pròximes eleccions 911 candidatures, una xifra rècord, segons la mateixa federació. Fa 4 anys en va presentar 884. La federació nacionalista es proposa aconseguir l'alcaldia de ciutats governades tradicionalment pels socialistes com Barcelona i Girona. Tarragona és un feu que va perdre en les darreres eleccions i Lleida sembla una plaça socialista prou consolidada.\n06/05/2011 - 00.00 Actualitzat 06/05/2011 - 01.55\nActualment, CiU té 432 alcaldes, 3.415 regidors i governa a 85 ajuntaments. Entre les ciutats que governen destaquen Sant Cugat, la Seu, Vic, Tortosa, Valls, Figueres, Berga o Mollerussa. Són ciutats a les quals es prestarà especial atenció durant la campanya, juntament amb Barcelona, Girona, Tarragona, Lleida, Vilafranca, Manresa, Igualada, Mataró, Olot, Vilanova i la Geltrú, Martorell, Terrassa, Vic, Reus, Badalona i l'Hospitalet.\nCiU també té la mirada fixada en grans ciutats, moltes a l'àrea metropolitana de Barcelona, on, aquest cop, veuen possibilitats.\nLa federació nacionalista considera que s'ha acabat un cicle en un entorn metropolità on hi ha un model de fer política diferent del de CiU i que consideren esgotat.\nAcompanyat, entre d'altres, d'Artur Mas i Josep Antoni Duran i Lleida, l'alcaldable de Barcelona per Convergència i Unió, Xavier Trias, ha escollit el centre comercial de Les Arenes, a la plaça d'Espanya, com a escenari del tradicional acte d'enganxada de cartells. Trias, per qui la lluita contra l'atur i la sortida de la crisi econòmica són els eixos del seu projecte per a la ciutat de Barcelona, es presenta sota el lema "El canvi en positiu".\nL'alcaldable preferit segons les enquestes per CiU a Barcelona, Xavier Trias, és la tercera vegada que es presenta, i per aquesta ocasió ha reconegut en una entrevista al canal 3/24 que es presenta amb la "il·lusió per guanyar i conquerir" l'alcaldia de Barcelona, perquè després de 32 anys, "ja tocaria" i representaria un canvi necessari per a una ciutat que ha perdut "la il·lusió".\nPer Xavier Trias, Barcelona necessita un canvi que estaria marcat per ser el final d'una etapa "de gran desorientació a l'ajuntament", sobretot en els darrers quatre anys i aposta per crear "nous lideratges i noves solucions per crear un nou projecte de ciutat que pensi en les persones".\nTrias assegura que si CiU governa a l'ajuntament tindran en compte els altres partits i l'oposició, i crearan "una ciutat que respongui a les necessitats de la gent".\nTrias considera que les retallades dutes a terme pel govern d'Artur Mas no l'afectaran tot i les crítiques rebudes, i les ha justificat com a necessàries, després que "s'hagin malbaratat els diners del país". Reconeix que "s'ha de passar malament" durant un temps, per viure millor de cara al futur, perquè si no hi posen ordre "el país acabaria en una situació catastròfica".\nVictòria Forns, la candidata a l'alcaldia de Tarragona de Convergència i Unió, ha enganxat el primer cartell electoral davant del Moto Club, a la rambla Nova, un cartell que mostra el lema "Tarragona guanya amb Victòria Forns".\nL'alcaldable de CiU, l'independent Joan Ramon Zaballos, ha promès una nova forma de fer política, més transparent, eficaç i racional amb els recursos públics i que pensi "més en les persones que en les inauguracions". Zaballos ha aprofitat l'inici de campanya per fer una crida a la participació. També ha incidit en la idea que s'ha d'afrontar el futur treballant en equip i en positiu, ja que només així s'aconseguirà sortir abans de la crisi.\nCiU a Girona, inicia aquesta campanya més reforçat que mai, i amb unes enquestes que els igualen al PSC, la primera força política de la ciutat. Carles Puigdemont encapçala la proposta de CiU, que representen un possible canvi de govern, després de 32 anys de victòria socialista. El sopar d'inici de campanya ha estat al restaurant La Sal, i a les dotze de la nit, davant del local electoral de la Rambla, s'ha fet una penjada virtual del primer cartell.


Enquesta Llagostera - Super Gironès\nTipus d'habitatge* Pis Casa sense jardí Casa amb jardí\nNombre de persones a la llar*\nA quin contenidor llençaries un bric de llet? Al blau Al groc Al gris\nQuè consideres més còmode? Separar els residus i deixar-los a la porta de casa seguint un calendari Separar els residus i desplaçar-me fins als contenidors del carrer per llençar-los\nEt semblaria bé fer uns tancats pels contenidors al carrer amb control d’accés? Sí, perquè s’evitarien els abocaments incontrolats a les àrees de contenidors No, perquè ara puc fer servir els contenidors sense identificar-me\nAmb quin sistema creus que s’aconsegueixen millors resultats de recollida selectiva? Sistema porta a porta Sistema de contenidors al carrer Sistema de contenidors en àrees tancades amb control d’accés\nQuin sistema creus que contribueix a millorar la imatge de la via pública? Sistema de contenidors al carrer (sistema actual a les urbanitzacions) Sistema de contenidors en àrees tancades amb control d’accés Sistema porta a porta\nSi haguessis de triar un sistema, quin escolliries? Sistema de recollida porta a porta Sistema de contenidors al carrer Sistema de contenidors en àrees tancades amb control d’accés