LA GRÈCIA CLASSICA timeline | Timetoast timelines\nEls minoics van aprofitar la bona situació geogràfica de la seva illa per dur a terme una gran activitat comercial amb el Pròxim Orient i la Mediterrània central. Les seves ciutats es caracteritzaven pel fet de tenir grans palaus decorats amb riques pintures murals.\nCreta va ser conquerida per una altra civilització: la civilització micènica, que tenia el centre principal a Micenes, al Peloponès. Es distingia pel seu caràcter guerrer, per les ciutats fortificades, les tombes monumentals dels seus reis i una escriptura que ja podem considerar grega.\nD'altra banda, cap al 547 aC, els perses, poble del Pròxim Orient que havia format un gran imperi, van conquerir les polis de l’Àsia Menor, i van intentar sotmetre el territori grec peninsular. Malgrat les seves diferències i rivalitats, les polis gregues es van unir per lluitar plegades contra els invasors. Així, es van iniciar una sèrie de guerres entre grecs i perses, conegudes com a guerres mèdiques\nsparta va ser l'altra gran polis grega de l'època clàssica. Tot i això, tenia unes característiques molt diferents a les d'Atenes. La seva societat era molt militaritzada i es distingia per una educació fonamentada en una disciplina guerrera. El seu sistema polític, dominat per una minoria militar, contrastava d'allò més amb el sistema democràtic atenès, fet que provocava una gran rivalitat entre les dues polis.\nPer la seva banda, Atenes va mantenir el suport d’altres polis: la lliga de Delos. La rivalitat entre totes dues lligues va desembocar en un conflicte armat, la guerra del Peloponès que va acabar amb la victòria espartana i va posar fi al predomini d’Atenes.\nMacedònia, regne del nord de Grècia\nes divisions entre les polis gregues i l’empobriment provocat pels anys d’enfrontaments militars van ser aprofitats pel rei Filip II de Macedònia, regne del nord de Grècia. Els macedonis van conquerir pràcticament totes les polis gregues


“El filòsof com a veu del poder és una figura terrible”, afirma Marina Garcés, una de les noves veus del pensament contemporani català, que passa per un moment d’una gran vitalitat. Fina Birulés assegura que “el poder amaga una espècie de fatalitat que cau al damunt de qui mana però també de qui obeeix”. Xavier Antich, citant Hannah Arendt, escriu que “el poder només apareix allà on els humans es reuneixen amb el propòsit de realitzar alguna cosa en comú, i desapareixerà quan, per la raó que sigui, es dispersin o se separin”. Són tres visions que reflexionen sobre una idea central en la filosofia. En temps de crisi de valors com l’actual, el pensament agafa una rellevància especial.\nPreocupar-se pel lloc de l’ésser humà al món\nL’obra de Lluís Duch (Barcelona, 1936) s’ha endinsat en les diverses cares de l’antropologia occidental. Doctorat en teologia per la Universitat de Tübingen i monjo de Montserrat, va començar a publicar a la dècada dels 80 -com ara Mircea Eliade. El retorn d’Ulisses a Ítaca (PAM, 1983)-, però va ser uns anys després que va començar a donar a conèixer un dels seus projectes més ambiciosos, Antropologia de la vida quotidiana, de la qual han aparegut cinc volums. A Duch l’han interessat els vincles entre religió, comunicació i política, les dinàmiques humanes a la ciutat -motiu del recent Antropología de la ciudad (Herder, 2015)- i la crisi de la paraula “política, escolar i religiosa” de la societat contemporània. “A Occident la paraula econòmica ha servit per expressar-ho tot -explica-. Adorno deia que el nostre drama és que l’obra d’art també ha entrat al circuit de l’oferta-demanda. Estem atrapats en un economicisme brutal: el problema és com sortir-se’n”.\nSubjectivitat política i teoria feminista\nLa professora de filosofia de la Universitat de Barcelona Fina Birulés (Girona, 1956) és especialista en Hannah Arendt i ha estudiat Simone Weil, Rachel Bespaloff i Simone de Beauvoir. “La majoria d’elles difícilment es poden considerar feministes -afirma-. Però el seu pensament, situat en un lloc entre l’interior i l’exterior de la tradició filosòfica, ens ajuda a pensar, perquè ens aparta de la temptació de transitar amb comoditat pels camins més freqüentats”. Birulés acaba de publicar Entreactos (Katz, 2016), que vol repensar la noció de “dona” i anar més enllà de les polítiques de la identitat. Per a l’autora, la política suposa prendre la iniciativa i obrir espais nous: “Actuar sempre significa exposar-se”.\nDe la música moderna als límits del subjecte\nNo es considera un “professional de la filosofia” perquè “ha deixat d’escriure articles i rarament participa en col·loquis del gremi”. Felip Martí-Jufresa (Barcelona, 1974) va publicar el 2009 Música desconcertada (Lleonard Muntaner), un assaig sobre filosofia, política i música moderna. Hi va aprofundir a La possibilité d’une musique moderne (L’Harmattan, 2012). Ara dóna a conèixer Vigir i badar (Afers), una “ontologia de la dominació i anarquisme metafísic”: el subjecte és exposat al món com a límit d’un “procés intermitent i impossible de completar”. Amb Xavier Bassas Vila coordina les Jornades Filosòfiques. L’última edició va partir de la pregunta “Per què treballem?”\nEl gir cap a la precarització i la col·lectivització\n“La vida és interdependència i vivim en societat -diu Marina Garcés (Barcelona, 1973)-. Contra la ficció de l’individu modern que es pensa de manera aïllada respecte a la seva relació amb els altres i a la societat, el sentit del compromís és redescobrir els vincles que ens fan ser a cadascú de nosaltres el que som”. Una de les seves idees fonamentals és “el comú”, camí per desenvolupar alternatives que permetin plantar cara a les crisis. Ha publicat En las prisiones de lo posible (Bellaterra, 2002), Un mundo común(Bellaterra, 2013) i Filosofía inacabada (Galaxia Gutenberg, 2015). “No hem de deixar de tensar aquestes diferents cares de la relació tràgica i difícil, i alhora inseparable, entre filosofia i política -diu-. La trampa és convertir la filosofia en teoria al servei dels règims de govern”.\nIdees que ajuden a enderrocar murs\nProfessor d’estètica a la Universitat de Girona des de fa dues dècades, Xavier Antich (la Seu d’Urgell, 1962) ha escrit recentment Per què necessitem les humanitats? (Esade, 2013) -una defensa en paral·lel a autors com Martha C. Nussbaum i Nuccio Ordine- i La voluntat de comprendre(Arcàdia, 2016), recull de 96 articles que “conviden a la reflexió i a posar en qüestió allò que ens envolta”. Entre els múltiples interessos d’Antich hi ha laMetafísica d’Aristòtil, sobre la qual va escriure la tesi doctoral, l’obra d’Emmanuel Lévinas -amb El rostre de l’altre (3i4) va guanyar el premi Joan Fuster d’assaig- i l’artista Antoni Tàpies. “Sempre he pensat, coincidint amb les mítiques paraules que Deleuze va dir a Foucault -escriu-, que la filosofia és com una caixa d’eines i que la seva primera exigència és que serveixin, que funcionin, si pot ser, per enderrocar murs, com fan els artificiers”.\nArt i filosofia interroguen el misteri\nNascut a Barcelona el 1949, Rafael Argullol ha desenvolupat una trajectòria literària amb quatre caps: poesia, narrativa, assaig i escriptura transversal, amb projectes que abasten tots els gèneres, entre els quals hi ha el monumental Visión desde el fondo del mar (Acantilado, 2010), d’on surt el breu Tratado erótico-teológico que acaba de publicar Acantilado, sobre la possibilitat de tornar a la naturalesa com a llar. “L’art i la filosofia coincideixen en la interrogació del misteri -assegura-. Sembla que el busquin per camins diferents: la filosofia, a través dels conceptes; l’art, en canvi, amb imatges”. Argullol s’ha interessat per estudiar l’aventura (a Una filosofía nómada ), la bellesa (a Maldita perfección ) i la importància de l’abisme en la iconografia romàntica ( La atracción del abismo ).\nLa importància de saber trobar un refugi íntim\n“El resistent sap que, passi el que passi, la seva acció no és absurda ni estèril; confia en la seva fecunditat encara que n’ignori el quan i el com de la germinació”. Així s’expressa el filòsof i professor Josep Maria Esquirol (Barcelona, 1963) a La resistència íntima (Quaderns Crema / Acantilado, 2015), que encara ara es troba entre els deu llibres més venuts de no-ficció i ha guanyat premis com el Ciutat de Barcelona. A l’últim assaig es planteja una proposta basada en la intimitat, el refugi i el replegament, reivindicant la memòria i la imaginació. “Busquem una zona de protecció i escalfor, un espai de calidesa i confiança -diu-. La casa et protegeix del fred metafísic. La cabana és més casa que el gratacel. El que preval és el recer i el repòs de la intimitat”.\nEducació i ètica\nCatedràtica emèrita de filosofia moral i política a la Universitat Autònoma de Barcelona, Victoria Camps ha defensat l’ètica i l’educació com a eines primordials per a la formació de la ciutadania en llibres com Los valores de la educación (Anaya, 1994), Manual de civisme (Ariel, 1997) -coescrit amb Salvador Giner- i Breve historia de la ética (RBA, 2013). Nascuda a Barcelona el 1941, ha participat recentment en el llibre col·lectiu ¿Qué es el federalismo? (Catarata, 2016) i ha publicat Elogio de la duda (Arpa, 2016), on proposa un recorregut històric per algunes de les figures del pensament que han avançat a partir del dubte, com Plató, Descartes, Nietzsche i Montaigne. “Pensar és un dels hàbits més imprescindibles i menys practicats del nostre temps”, diu.\nLa finitud i la compassió, dos grans objectes d’estudi\n“Tot el que pot fer-se amb rapidesa no m’interessa”, escriu Joan-Carles Mèlich a La lectura com a pregària (Fragmenta, 2015). Potser per això va escollir estudiar filosofia -li va dirigir la tesi doctoral Octavi Fullat- i al llarg dels anys s’ha interessat, entre altres temes, per la finitud i per l’ètica de la compassió, allunyant-se dels plantejaments kantians i situant-se més a prop de Derrida, Butler i Lévinas. A La ausencia del testimonio (Anthropos, 2001), recordava que la memòria és més que el record, “també és crítica del present”, afegeix. “I la memòria es dispara cap al futur. Té una dimensió utòpica”. A més del llibre publicat amb Fragmenta, Mèlich ha escrit recentment Ética de la compasión (Herder, 2010) i Lógica de la crueldad(Herder, 2014).\nExplorar les dissidències\nA l’escriptora i activista Brigitte Vasallo (Barcelona, 1973) li interessa investigar la islamofòbia, el gènere i el racisme. Ha publicat la novel·laPornoburka (Ed. Cautivas, 2013) i ha participat en el llibre D(h)mor (Continta, 2015). La professora i activista proposa també la construcció d’alteritat a través de relacions sexuals i afectives dissidents, considerant que “el pensament monògam genera identitats tancades que operen amb violència”.\nEl paper de les religions en democràcia\n“L’estat laic és aquell que no permet la infiltració d’afirmacions explícitament religioses en les lleis que han de ser aplicables a tothom”, explica Daniel Gamper (Barcelona, 1969). Un dels interessos del professor de filosofia moral i política és interrogar-se sobre quin paper han de tenir les religions en les democràcies contemporànies. Hi ha aprofundit a La fe en la ciudad secular (Trotta, 2014) i en el recent Laicidad europea (Bellaterra, 2016). Gamper també ha traduït Nietzsche, Habermas i Scheler i ha publicat llibres-entrevista amb Bauman, Gray i Michael Walzer.\nDe John Cage al silenci de la cultura\nProfessora d’història de la música a la Universitat de Girona, ha traduït i editat els escrits del compositor John Cage, ha publicat sobre Xenakis, Stockhausen i Ligeti i sobre la globalització en la música. Investiga també la relació entre art contemporani i tecnologia. El seu últim assaig és En el silencio de la cultura (Sexto piso, 2016), en què explora les transformacions en les formes de representar i concebre la guerra i la destrucció per arribar fins al “caos vertiginós i la manca de sentit que experimentem en l’actualitat”.


Amor de mare (va venir del cel) - Sergi G. Oset by Sergi G. Oset - Issuu\nEs permet la descàrrega i la distribució gratuïta d’aquesta obra sempre i quan aquesta estigui atribuïda al seu autor. No es permet fer un ús comercial d’aquesta obra ni la generació d’obres derivades. Si necessita fotocopiar o escanejar algun fragment d’aquesta obra pot contactar amb l’autor a l’adreça de correu electrònic: sg.oset@yahoo.com Primera impressió: juliol del 2015 © Disseny de la portada: Hugo Camacho © Il·lustració: Aitor Garay © Fotografia: Núria Claverol i Català Correcció: Mercè Bagaria Compaginació: Hugo Camacho © Amor de mare (Va venir del cel): Sergi G. Oset\n© Amor de mare (Va caure del cel): Sergi G. Oset\nAmor de mare (Va venir del cel) Sergi G. Oset Contel路la pulp de grapa i ci猫ncia ficci贸\nDissabte Pedalejo amb totes les meves forces però Hanna, Caitlin, Aileen i, fins i tot, Sean em treuen un bon avantatge. Fa una calor sufocant per ser finals de maig. «Massa calor», ha dit la mare, amb rostre preocupat, mentre esmorzàvem. Pensar en la mare em fa sentir culpable. No hauria d’haver-li dit una mentida. Tan sols es tracta d’una petita excursió al riu, però és tan protectora que si li hagués demanat permís no m’hi hauria deixat anar. Per a ella, qualsevol divertiment és un perill potencial. La colla s’atura en un revolt de la carretera. Sean i les noies em fan mofa per tal que m’espavili. Em poso dret sobre la bicicleta i redoblo les pedalades. Esbufego extenuat, igual que un peix fora de l’aigua, però aconsegueixo atrapar-los. Llavors, plegats, prenem un corriol que s’endinsa pels camps de panotxes fins que arribem en un bosquet de salzes blancs. El meandre on hi ha la platjola està desert, les aigües baixen tranquil·les i el matí passa plàcid entre rialles i banys. Tots, tret de Hanna, ens banyem al riu, ens hi capbussem 7\nun cop i un altre des de la plataforma que hi ha ancorada a poca distància dels marges. Quan he preguntat a Hanna per què no es ficava a l’aigua, ha aixecat els seus preciosos ulls maragda del llibre que llegia i m’ha contestat, una mica tibant, no sé què de «coses de noies». La seva reacció m’ha sorprès. Hanna acostuma a ser reservada, però sempre és amable amb mi. De totes maneres, no penso acoquinar-me. —Voldràs acompanyar-me com a iniciadora a la meva primera donació? —li pregunto. Hanna no em respon, però somriu, còmplice, mentre torna a la seva lectura. Escolto els primers crits quan surto a la superfície després de bussejar una estona. Nedo fins on és la resta del grup, a la riba. El primer que observo quan surto de l’aigua és el rostre ensangonat de Hanna. Aileen i Caitlin, les germanes bessones, miren d’ajudar-la. Sean i jo ens mirem confusos. Llavors les veiem. Són tres noies. Semblen més grans que nosaltres, diria que tenen uns setze anys. Les nostres amigues ens criden per tal que ens quedem al marge mentre recullen, a tota velocitat, còdols entre la sorra. Sean m’obliga a retrocedir amb ell. L’ansietat em paralitza. Necessito, més que res, empassar-me una de les meves píndoles. No hauria de perdre els nervis, però no aconsegueixo dominar-me. El pànic m’aclapara. M’ajupo i corro, sota una pluja de pedres convertides en projectils que volen per damunt del meu cap, en direcció al farcell de roba on estan els meus pantalons i la 8\ncapseta amb les píndoles de cànnabis. Mentre regiro la roba, una pedra m’impacta al clatell. El cap em roda i em mossego la llengua sense voler. Sean corre cap a mi, em crida alguna cosa però no entenc què diu. Caic damunt la superfície dura de la platjola del riu. L’últim que sento és l’impacte d’un còdol que m’obre la galta. Diumenge Quan recobro la consciència, enfebrat i amb deliris, és diumenge a mitja tarda i sóc a casa. Hi ha la doctora i també altres dones que proven de tranquil·litzar la mare i, tanmateix, només l’atabalen amb la seva xerrameca. La metgessa m’ha receptat les píndoles de cànnabis que ja prenc habitualment, assegura que em faran bé. Ara li diu a la mare que un noi com jo, diagnosticat amb síndrome d’estrès posttraumàtic, no s’ha d’exposar a aquesta mena de sotracs emocionals. Al cap d’una estona llarga, la doctora i la resta de paparres marxen, i la mare, per fi, es pot asseure al meu costat. Li pregunto, un cop més, per Hanna. No em vol respondre. Només repeteix que descansi, que no pateixi. Em desperto quan ja s’ha fet fosc. La mare no hi és. Em palpo, amb compte, l’embenat del cap i l’apòsit de la galta. Fa mal. Necessito respirar aire fresc. Agafo el walkman i l’engego. La cinta és una compilació antiga del pare 9\namb música rock: «Best of NWOBHM», diu a l’etiqueta. Obro la finestra i m’assec en el balconet que fa de porxo al vestíbul de casa. Deixo que la música em calmi i em centro a gaudir del cel, estrellat. De seguida em relaxo mentre ressegueixo, fascinat, els contorns de les constel·lacions de la Guardiana, la Sanadora i l’Àvia Geperuda. A la mare no li agraden. Diu que li fan por, que aquest no és el seu cel. «Les constel·lacions que jo coneixia: Pegàs, els Peixos i d’altres —em diu— van desaparèixer la mateixa nit que el pare ens va deixar». No sóc capaç de comprendre del tot què significa això, com tampoc sóc capaç de recordar la mort del pare. Diuen que és per la síndrome d’estrès posttraumàtic que pateixo d’ençà d’aquella nit. La mare i la resta de dones no ho han tingut fàcil durant tot aquest temps. Van perdre els marits, els germans i els fills més grans de cinc anys en una sola nit. Així, d’una bufada. Tots morts. Jo era massa petit i no me’n recordo. Ja han passat deu anys des d’aleshores. Encara ara, als noticiaris i al col·legi, ens adverteixen, a totes hores, que som una espècie en perill d’extinció. Això em fa pensar en el meu aniversari. Dimarts faré catorze anys. Llavors ja seré un home i estaré preparat per al ritus de la donació. Cerco, sense tenir sort, la llum de l’habitació de Hanna entre les cases del poble. Desitjo que es trobi bé. Hanna, els seus ulls tan intensos! Sento com em puja una erecció. Voldrà ser ella la iniciadora després de la baralla de dissabte? 10\nDe sobte, uns bòlids de llum d’una tonalitat verdosa creuen el firmament a una velocitat esglaiadora. Esclaten, muts, com focs artificials que vessen en forma de raïm, més enllà de les muntanyes. Durant uns segons eterns, em quedo petrificat i expectant. Res no canvia. Cap alarma, cap sirena de bombers ni de la policia. Ningú, al poble, sembla que s’hagi adonat de res. Tot continua en silenci, en calma. Després d’una espera que es fa interminable, en algun moment al llarg de la nit, la son em guanya i m’adormo. Dilluns M’ha costat fer entrar en raó la mare però, a força d’insistir, l’he convençuda perquè em deixi anar a l’escola. Ella volia que em quedés a casa, però he fet tot el possible per demostrar-li que ja em trobo bé. Sé que està preocupada i per fer-la contenta m’he pres la píndola del matí sense cap queixa. Ara sóc famós! La meva fotografia ha sortit a la televisió. Bé, en un poble de dos mil habitants on només som una trentena de nois, ja ho era, de famós, però ara és diferent. La periodista informa de l’incident del cap de setmana. Les noies que ens van atacar ja són a la presó. No parlen de què els faran, però sé que seran molt severes amb elles. M’espero una mica més per si diuen alguna cosa de la pluja d’estels de la nit passada però no fan cap menció. 11\nPotser no hauria d’haver-me fet el valent. Em sento una mica marejat damunt de la bicicleta. De camí a l’escola, aturat davant un semàfor, contemplo una escena que m’acaba de regirar els budells i em deixa astorat. Davant meu, una mare creua el carrer amb el seu fill petit agafat de la mà mentre discuteixen. La dona l’arrossega contra la seva voluntat. Ell es resisteix fet un mar de plors. La carona del nen, que no pot tenir més de deu anys, és un mar de llàgrimes, el seu rostre crispat traspua terror pur. La violència soterrada de l’escena em trasbalsa. Conductes com la d’aquesta dona estan penades per la Llei. Tot d’una, apareix un cotxe de la Garda que s’atura. Dues agents baixen i s’acosten a la dona. Em tranquil·litzo perquè sé que, com a mínim, multaran la mare i li reprovaran el seu comportament, però, de seguida, m’alarmo quan veig que la mare els entrega el nen i se l’enduen cap el cotxe sense recriminar-li res a ella. Fito a banda i banda, tot esperant trobar algú que digui o que faci alguna cosa, però la resta de dones que caminen pel carrer o van en cotxe fan com si res. El semàfor canvia de color i els clàxons m’empenyen a continuar. A l’escola estic inquiet. No em puc treure del cap l’escena del matí. Trobo a faltar alguns dels meus amics entre classe i classe. Els nois som un grup reduït i tots ens coneixem. A mig matí, la directora ens informa pels altaveus que alguns companys no han vingut a causa d’un virus que 12\ncorre pel poble. Sean em defuig deliberadament. Decidit a saber què passa, l’arracono davant els armariets del passadís i l’interrogo. Segons el que ha sentit dir, Hanna, Caitlin i Aileen estan sota càstig per imprudència temerària. Les culpen de la nostra escapada i de l’ensurt posterior. Amb un somriure trist, Sean m’explica que les noies van donar una bona pallissa a les nostres atacants. Sean no es mostra gaire xerraire, noto que està neguitós al meu costat. L’agafo per la màniga per retenir-lo, però ell es desempallega i s’escapoleix de mi. Marxa de pressa i corrents mentre em diu que la seva mare l’ha vingut a buscar i que no la pot fer esperar. Pels finestrals del passadís, guaito com Sean entra al cotxe aturat al pàrquing davant de l’escola. La seva mare, una dona menuda i molt simpàtica, li recrimina alguna cosa. M’adono que Sean tremola. Veig com marxen, mentre la dona arrenca el motor i continua escridassant-lo. Dimarts Estic una mica espantat. He anat a casa de Hanna però ningú no m’ha obert la porta. Em creuo amb poques veïnes pel carrer i em fa l’efecte que totes m’esguarden de forma estranya. Accelero el pas. Avui és el meu aniversari i el dia en què, per primer cop, participaré en la donació, però res 13\nestà sortint com desitjaria. Si no trobo Hanna perquè em faci d’iniciadora, m’hauré d’acontentar amb alguna de les voluntàries de Fecundacions i Esperma. Els nois diuen que no he de tenir por, que es tracta d’un procés natural i senzill, però no voldria haver-ho de fer amb una desconeguda. En tot cas, després de la primera vegada, és un deure i una obligació anar a Fecundacions i Esperma un cop per setmana. Des que el Govern va instaurar el programa de donació, encara no s’ha produït cap embaràs amb èxit. No obstant això, la nostra obligació com a ciutadans és intentar-ho sense defallir. Com a mínim, m’hauria agradat que m’hi acompanyés la mare. Tot plegat m’empipa. L’incident del semàfor i la xerrada amb Sean no van ser les úniques coses estranyes que em van passar ahir. Quan tornava cap a casa, vaig sentir crits i esbroncades en un parell de cases del meu carrer, cosa que mai no havia passat abans. Un cop a casa, em vaig tancar a l’habitació, vaig connectar el walkman i em vaig prendre les píndoles. Estava més cansat del que em creia, tenia migranya i em coïa la ferida de la galta. Em vaig adormir de seguida. Em va despertar el motor del Volvo quan la mare aparcava davant del jardí. La mare va obrir la porta de casa amb un cop i tot d’enrenou, i la migranya va tornar amb més força. Vaig baixar les escales per donar-li la benvinguda com faig cada nit, però em vaig aturar quan vaig veure la mala cara que feia. 14\n—Millor no te m’acostis, Car. Penso que he agafat alguna cosa i no t’ho vull encomanar —em va dir. M’adonava que feia un gran esforç per arrencar aquelles paraules de la gola sense que semblessin més aspres del que havien sonat, que mirava de contenir-se i no perdre els estreps. —Au, sigues bo, prepara’t un entrepà i no molestis la mare. No em trobo gens bé, vaig a estirar-me —va continuar mentre desapareixia dins del despatx del pare, on mai no entrava. El seu comportament em va preocupar. Ni tal sols va fer una sola menció al meu aniversari ni a la donació. Em vaig apropar al despatx unes quantes vegades per si sentia algun soroll i vaig percebre que respirava amb fatiga, amb una forta ranera. Un parell de cops vaig trucar a la porta, però vaig desistir quan em va cridar: —Fot el camp d’una vegada! Els ulls se m’humitejaren. Era el primer cop que em parlava d’aquella manera. Vaig córrer a la meva habitació. Vaig engegar el walkman i vaig sortir al balcó. Al cap d’una estona, la música i el guspireig de les estrelles van aconseguir asserenar-me fins que vaig veure, una altra vegada, aquelles llums verdes tan inquietants. Aquest cop, en queien moltes del cel. Vaig tenir malsons. Al matí vaig tornar al despatx del pare, però la mare 15\nja havia marxat a la feina. El Volvo no hi era. Em vaig prendre l’esmorzar i una píndola, vaig agafar la bicicleta i, tot sol, me’n vaig anar a Fecundacions i Esperma. Dimecres La experiència a la primera donació no va ser una cosa per recordar amb gaire satisfacció; tot el contrari, va ser una procés mecànic, asèptic i una mica vergonyós. El rostre de la voluntària que em van assignar reflectia una buidor total. Provinents dels boxs adjacents, m’arribaven plors desconsolats. Res que pogués recordar el comportament delicat i respectuós que m’havien explicat els companys. Quan vaig arribar a casa, no vaig voler veure la mare. Ella tampoc no va pujar a veure’m a l’habitació. Semblava que volgués evitar-me, ella que sempre m’ha estat a sobre. Quan torna de la feina, es passa les estones tancada al despatx del pare, a les fosques. A la nit, va tornar el grup de paparres. Van estar molta estona juntes tot i que en cap moment vaig sentir que parlessin ni fessin cap mena de soroll. Aquest matí s’ha acomiadat de mi des del despatx, ni tan sols ha obert la porta. He esmorzat, m’he pres les píndoles i he agafat la bicicleta sense tenir ni esma per encendre el televisor. La colla m’esperava al jardí. Sean i Hanna, Caitlin i Aileen, tots amb cares que anaven de la preocupació a 16\nuna certa por. Em diuen que no podem tornar a l’escola, que l’han tancada per culpa del virus que corre pel poble. Amb tot l’enrenou d’ahir, no m’he assabentat de res. Guaito els ulls de Hanna que em defuig. Encara no he pogut parlar amb ella de la donació, aquest tema sura entre nosaltres incomodant-nos, però ara no és el moment apropiat de fer-ho. Sean em diu que és imprescindible que tornem al riu, que les noies han descobert alguna cosa que ens han de mostrar. Recalca que és molt important. Les noies em miren serioses. Sé que són capaces de fer qualsevol cosa per nosaltres dos. Assenteixo. M’oblido dels problemes que això em pot portar amb la mare. Tampoc crec que, ara mateix, se n’adoni si no hi sóc. Hem tornat a la mateixa platjola del riu on vam anar dissabte passat. En el trajecte en bicicleta, m’he fixat en les ferides i les esgarrinxades que es van endur les noies a la batussa, però elles no volen parlar de l’assumpte. —És el que havíem de fer —m’ha dit Hanna traient-li importància. La xafogor ens esclafa mentre pedalegem i no puc pensar en res més, però en arribar a la platja tinc el cap més clar. Sean em preocupa. Parlo amb ell. Li pregunto per l’enganxada amb la seva mare al cotxe. No contesta però crec que està a punt de plorar. L’estudio amb deteniment. Sembla un nen petit, molt espantat. Ell canvia de tema deliberadament. 17\n—Saps que casa meva és al mateix carrer que la comissaria. Doncs, ahir em vaig despertar de matinada i vaig veure un fet insòlit. Unes policies amb altres dones traslladaven sis nens des d’un furgó a l’interior de l’edifici. Els nens anaven en filera, emmanillats i encaputxats. El contemplo incrèdul. —Carson, eren nens! —em diu— Alguna cosa va malament al poble. Molt malament! Vull preguntar-li més coses però les noies ens esperonen a continuar. Enfilem, capcots, un caminet poc transitat, que serpenteja pels marges del riu, en direcció a les muntanyes. Dijous M’he tancat a la meva habitació. He reforçat la porta encaixant-hi una cadira, però no em sento gaire segur fins que sento xerricar els pneumàtics del Volvo de la mare, allunyant-se. Disposo de poc temps. Em prenc una píndola. He de mantenir el cap clar i necessito tranquil·litzar-me. El que les noies ens van mostrar ahir a les muntanyes no m’ha permès agafar el son aquesta nit. Jo ja no volia tornar a casa, però els nois em van convèncer. De moment, el millor, és fer com si res, aparentar que tot continua com sempre. 18\nArreplego tot el que crec que em pot ser d’utilitat i ho encabeixo dins de la motxilla. Unes samarretes netes i una jaqueta, paper, llapis, una brúixola i una navalla suïssa que era del pare. A la cuina, no hi trobo gaire cosa. He de baixar al soterrani per veure què guardem al rebost. En contra del que pensava, la porta no està tancada i el llum funciona. Baixo les escales amb el pols accelerat. Els graons de fusta grinyolen a cada passa que faig. Ara mateix, m’agradaria haver fet cas a la mare i no haver vist tantes pel·lícules de terror. Espero que alguna cosa em salti al damunt, agotzonada entre les ombres, però, aconsegueixo arribar al soterrani sense problemes. Agafo algunes llaunes de conserva i pujo les escales a corre-cuita. De nou al primer pis, m’aturo davant la porta del despatx del pare. Sento un soroll com el que faria una ungla que gratés la fusta. Podria ser un rosegador o un ós rentador que ha entrat per una finestra oberta, però reculo una mica i m’adono que una lluïssor, quasi imperceptible, flueix per l’escletxa baixa de la porta. Em frego els ulls. «Car, prens massa píndoles», em dic. No, no. Es tracta d’una fluorescència verdosa que s’escampa entre les escletxes del marc i la porta. Retrocedeixo una mica alarmat, pujo a l’habitació i tanco la porta i l’asseguro novament amb la cadira. No penso moure’m d’aquí fins que sigui de nit. Ja ho hem parlat. És la millor opció per provar d’escapar. Em prenc una altra píndola, connecto el walkman i jec damunt del llit. Confio a no adormir-me. 19\nEl motor d’un cotxe em desperta. M’apropo a la finestra. És el Volvo de la mare. L’enllumenat del carrer no s’ha encès i les cases adjacents són a les fosques. Sento un crit llunyà, també trencadissa de vidres. Un cop més, una lluminositat verdosa solca el cel i descendeix darrere les muntanyes properes. Això m’esbalaeix, doncs ara comprenc quin és el seu significat. Algú obre amb violència la porta de casa i puja l’escala. És la mare. Puc sentir amb nitidesa els talons de les seves sabates cada cop més properes. Tot d’una, el pom de la porta comença a girar de manera amenaçadora. Retrocedeixo espantat. Llavors, un objecte pesat impacta contra la fusta i l’esquerda. Agafo la motxilla i el walkman, obro la finestra i salto al jardí. Corro com un esperitat mentre, per damunt del meu cap, dotzenes d’estels fugaços de color verd travessen el cel estrellat del meu poble. Divendres Sean i jo reptem per les clavegueres, arrossegant-nos com llangardaixos, per túnels infectes plens d’excrements. Hanna mai no ha arribat a reunir-se amb nosaltres. Vaig insistir en què havíem d’anar a buscar-la encara que fos perillós, però a casa seva no hi vam trobar ningú. La taula encara estava parada amb el sopar intacte, però tot estava capgirat com si 20\nHanna i la seva mare haguessin marxat o no pensessin tornar. Vull creure que la Hanna, en veure’s en perill, ha escapat abans que nosaltres. Vull creure que ens trobàrem al riu tal com vam acordar. Encara que la mare de Hanna ara formi part d’Elles, no crec que li hagi fet cap mal. Hem perdut a Aileen i Caitlin fa unes hores. Anaven darrere nostre, en filera, però Aileen s’ha adonat de sobte que la seva germana no la seguia. Hem retrocedit fins a l’última cruïlla dels túnels, però no hem trobat el seu rastre. Això és un autèntic laberint. Ens guiem amb un plànol antic que Hanna va trobar a l’ajuntament, però hi ha tantes modificacions que si no seguíssim el traçat principal ens perdríem. Aileen, més serena que nosaltres i amb una determinació que no admetia discussions, ens ha obligat a continuar sense ella. Ha dit que anava a buscar la seva bessona i que ens retrobaríem més tard. A contracor, Sean i jo hem anat avançant. Sean assegura que falta poc per arribar al riu. Si és així, ja deu ser ben entrada la matinada. El formigó ha donat pas al maó, indici de que estem arribant al traçat més antic de les clavegueres del poble. La sortida ens ha de dur a un punt situat una mica més avall de la platja del riu. Era el traçat més segur per creuar les muntanyes. La carretera principal estarà vigilada. És perillós apropar-se a les muntanyes que envolten el poble. No podem córrer el risc que el que hi ha allà dalt ens ensumi. Penso en si algun dels meus amics del poble ha pogut escapar, si saben què estan preparant les 21\nnostres mares. Trobarem algun lloc segur on amagar-nos? Hanna creia que la pluja de bòlids verds no podia succeir només al poble, que en altres llocs ha d’estar passant el mateix. Hanna, Caitlin i Aileen sempre han estat al nostre costat per protegir-nos, però ara haurem d’aprendre a valernos per nosaltres mateixos. El primer que cal fer és trobar una granja que hi ha pels voltants. Allà ens hi amagarem un parell de dies i esperarem que les aigües del riu baixin més calmades. Llavors podrem travessar el riu per un gual i continuar fins a l’altra riba. El túnel s’eixampla davant nostre i comença a il·luminar-se amb la llum de la matinada. Sean i jo intercanviem mirades esperançades. Per primer cop des de fa unes hores, ens podem posar a peu dret. Correm els últims metres que ens separen de l’aire lliure. Amb les presses, ignorem el soroll del xipolleig que fan els nostres peus per l’aigua bruta i la dringadissa dels objectes metàl·lics que pengen de les motxilles. Sean és el primer de sortir i, de sobte, el xucla una massa informe i acolorida i desapareix davant dels meus ulls amb un crit de sorpresa i de dolor. Em quedo atordit, sense saber què fer. Reculo mentre escolto com alguna cosa repta a l’exterior i tapona, amb el seu cos, com una ventosa que fa el buit, l’entrada de la claveguera. El sostre del túnel tremola pel pes que suporta. Filets de terra cauen damunt el meu cap. Em giro per desfer el camí, però, just en aquell 22\nmoment, en la mateixa direcció, un bram retrona pels túnels. Abans que pugui reaccionar, una ona invisible de força xoca contra mi, i em deixa estabornit i sense alè. L’impacte és demolidor i perdo el món de vista. Caic mentre penso que m’esquinçaré en mil bocins. Sé que tot està perdut, que no tornaré a veure mai més ni Hanna ni els meus amics. Dissabte Desperto ajagut damunt d’un matalàs sense llençols ni coixí. Unes cintes de cuir em mantenen immobilitzat pels canells i pels turmells. El cos em cruix. Respiro amb dificultat. Una membrana enganxosa em cobreix les parpelles, la boca, el nas i les orelles. La membrana no és opaca, em permet veure contorns difuminats que es van aclarint a mesura que m’hi acostumo. Sento sorolls esmorteïts de gent que tragina amunt i avall, com si escoltés des del fons d’un pou. Intento dominar el pànic, que ningú s’adoni que estic despert. Estic a Fecundacions i Esperma, en una sala que ja conec. A costat del meu llit, n’hi ha d’altres amb nois lligats i adormits. Son atesos per les voluntàries del centre, tot i que, entre elles, també reconec alguna de les mares dels meus amics. Ens administren, de manera mecànica, un sèrum d’un color verdós a través d’uns catèters connectats mitjançant unes cànules a un bulb carnós que es troba situat al centre de 23\nl’habitació. Llavors sento la veu, deformada i rogallosa, com si estigués adormida, de la mare: —Ho veus tot, oi, Car? A la mare no la pots enganyar. S’apropa i m’acaricia el pit amb una mà que em deixa una pàtina de mucositat freda a la pell. Vull cridar i giro el cap perquè no em toqui. —Sssst, sigues bon noi, Car! Aviat s’acabarà aquest trasbals. Les Grans Mares ens han dit que així seria, però has d’estar preparat per al viatge. Et reuniràs aviat amb el pare. Jo no puc acompanyar-te. Nosaltres, les dones, encara hem de fer feina aquí per a les Grans Mares, però tu viatjaràs molt lluny i coneixeràs aquelles estrelles que tant t’agrada mirar —la mare calla, com si fos una mecanisme que s’hagués quedat sense corda. Les seves paraules s’obren pas dins del meu cervell com un llamp punyent. Imatges, com bombolles de sabó, esclaten al meu interior i em veig en braços de la mare. Sóc molt petit i ploro. Ella sembla somnàmbula. Estem a l’interior d’una cova i ella em diu que m’acomiadi del pare, adormit dins d’una beina vegetal. Fujo d’aquestes imatges per contemplar el rostre de la mare que continua, al meu costat, muda. De cop, torno a ser al present, en una sala de Fecundacions i Esperma. M’agradaria creure que veig una llàgrima que rodola per la seva galta, des d’uns ulls apagats, 24\namb la pupil·la i l’iris més verds que l’illa maragda que és casa nostra i que, ara, ha esdevingut un malson, però potser tan sols són les meves llàgrimes. La mare m’introdueix, amb el sèrum encara penjant del braç, sense gaires miraments en un cotxe. No tinc cap control sobre els meus moviments però estic despert, a diferència de la resta de nois. Potser la resistència que he desenvolupat als opiacis em permet ser l’únic que veu què passa i a on ens porten. Altres vehicles en segueixen en processó. En un d’ells, veig, fugaçment, el rostre blanquinós d’en Sean. Ens duen a les muntanyes. Al lloc on han estat caient els bòlids aquestes nits passades i on ens van portar, l’altre dia, Hanna, Caitleen i Aileen. Sé que els objectes celestes, en la seva caiguda, han excavat uns llargs túnels que s’endinsen kilòmetres i kilòmetres sota terra. Baixem per uns túnels de roca fins arribar a d’altres de més antics. Tinc la certesa que he estat aquí abans, quan era petit. La foscor del xoc que vaig patir quan era nen ha aixecat el vel i ha desvetllat la veritat, però ja és massa tard. Sota una cúpula gegantina, a través de la qual es veu el cel estrellat, s’amunteguen milers de beines arrenglerades i cobertes de pols. —Aquí descansa el teu pare i els seus amics, Car — em diu la mare—. Tots ells sempre han estat aquí, esperant el moment que tinguéssiu l’edat adient per afrontar el viatge —continua, assenyalant les càpsules—. Les Grans Mares ja 25\nhan habilitat l’atmosfera del planeta que us acollirà. Has de ser fort, Car. Les Mares corren un gran perill. Vosaltres sereu l’eina de què es valdran per lluitar i defensar-se dels seus enemics. Sóc arrossegat a una de les beines i connectat amb terminals a les seves parets interiors amb més sondes que la mare m’introdueix sota la pell. No torna a parlar-me, però fa una cosa que em sorprèn. Deixa, al meu costat, el walkman amb les cintes de música que va gravar el pare. Després, tanca la closca de la beina i es fa el buit al meu voltant. Puc respirar, tot i que, noto com començo a perdre la consciència a mesura que la capsula s’inunda d’un gas verdós. L’embolcall és fa menys pesat i sura ingràvid a uns pams de terra. A través de la tapa, que també és membranosa, veig com unes nenes desplacen el meu habitacle per la sala de pedra. Una d’elles és Hanna amb els seus preciosos ulls, ara tan opacs com els de la mare. M’introdueixen en una tovera excavada a la roca. Per la direcció cap a on està encarada, diria que apunta a la constel·lació de l’Àvia Geperuda. És un pensament absurd, però em reconforta. Llavors, la beina és succionada amb molta força i propulsada cap a l’exterior. Intueixo unes formes gegantines i difuses que es mouen entre llums i fosforescències verdoses i sento el cant atàvic de les Grans Mares bressolant-me. Penso si, al final del meu viatge, veure el pare. Si sabrà que sóc el seu fill. Si despertaré sent una cosa nova que mai 26\nrecordarĂ que, un cop, va ser un nen de catorze anys que vivia en un estrany planeta anomenat Terra. Acluco els ulls.\nSergi G. Oset (Barcelona, 1972) Autor que fonamenta la seva producció literària en la minificció, tot i que també sovinteja el relat breu i fantàstic. L’any 2009 comença a publicar els seus relats al blog de creació literària «La meva perdició» que combina, al llarg de dos anys, amb la formació que rep a l’Aula de Escritores de Barcelona. D’aleshores ençà, les seves narracions han aparegut en una trentena de llibres conjunts, antologies poètiques, revistes i diaris. ·Segon premi al concurs de microrelats «BYTE», (2011) ·Finalista en la categoria de microrelat al «VII Premi ·Literari de Narrativa Breu», organitzat per l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès, (2011) 28\n·Tercer premi al concurs de microrelats «BLA-BLA», (2012) ·Finalista al «Primer premi ARC-Catarsi de Relats de Gènere», (2012). ·Finalista al «Primer Premi de Relats Pulp en Català», (2012). ·Tercer premi al «III Concurs ARC de Microrelats ARC a la Ràdio», (2013). ·Dos relats seus publicats l’any 2012 van ser finalistes del «V Premi Ictineu» (2013), categoria de conte fantàstic escrit en català. ·Primer premi ex aequo al «Certamen de Microrrelato de la V Microquedada», (2015), categoria “no assistents”. L’any 2012 va publicar Paràsits mentals, llibre recull de microrelats, i Alfa i omega, novel·la breu de temàtica zombi editada en català, castellà i anglès i, en aquest 2015, El último vuelo del Microraptor, el seu segon llibre de microrelats. Amor de mare (Va venir del cel) és una contel·la (barreja de conte amb estructura de novel·la) que, amb un registre de ciència ficció i amb vocació pulp, veu de diversos referents de l’autor, en aquest cas de The Colour of Out Space, de H. P. Lovecraft, The body snatchers, de Jack Finney, The day of the Triffids, de John Wyndham o de films com Close Encounters of The Third Kind, d’Steven Spielberg. Anteriorment, l’autor va concebre Amor de mare (Va venir del cel) com un microrelat de terror de mil caràcters anomenant Amor de mare (Va caure del cel) què va publicar al blog literari http:// lamevaperdicio.blogspot.com.es/ i que teniu reproduït a continuació. 29\nAmor de mare (Va caure del cel) L’impacte de la plantofada i els plors desconsolats de la criatura ressonen al vagó de tren. El que em sorprèn és la indiferència que mostra la dona. Dels plors, me n’oblido quan arribo a l’institut. Avui les aules són mig buides. Segons diuen, hi ha una mena de passa de grip. En acabar les classes, marxo cap a casa. No hi ha ningú i pujo a l’habitació. Tinc temps de sobres per fumarme un mai. El motor d’un cotxe em desperta. M’apropo a la finestra. És el Volvo de la mare. L’enllumenat del carrer no s’ha encès i les cases adjacents són a les fosques. Sento un crit llunyà, també una trencadissa de vidres. Una lluminositat verdosa solca el cel, tot caient darrere les muntanyes properes. Algú obre, amb violència, la porta de casa i puja l’escala. Puc sentir talonejar amb nitidesa. Tot d’una, el pom de la porta comença a girar de manera amenaçadora. Retrocedeixo espantat. Llavors, un objecte pesat impacta contra la fusta i l’esquerda. Obro la finestra i salto al jardí. Corro com un esperitat mentre, per damunt del meu cap, dotzenes d’estels fugaços de color verd cauen per tot el barri. 31\nAmor de mare (va venir del cel) - Sergi G. Oset\nAmor de mare (Va venir del cel) Sergi G. Oset contel·la pulp de grapa i ciència ficció Carson és un noi a punt de complir catorze anys que...


Notícies - Un panell instal·lat als Quatre Cantons informa sobre la contaminació produïda pel trànsit a Sant Cugat\nEl panell informatiu permet quantificar amb dades la implementació de la ZBE al municipi\nEls regidors Alba Gordó i Marco Simarro, a la presentació del panell / Foto: Cugat Mèdia\nel 9/des/21 Sara Bella Societat PDF\nLa ciutadania ja pot consultar la incidència que té a la ciutat la implementació de la Zona de Baixes Emissions (ZBE) gràcies a un panell que s'ha instal·lat a la plaça dels Quatre Cantons. El panell permet consultar les dades de contaminació atmosfèrica i contaminació acústica generada pel trànsit i recollida mitjançant sensors situats en diferents punts de la ciutat: la plaça dels Quatre Cantons, l'avinguda del Pla del Vinyet, el carrer de Santiago Rusiñol i el parc de Ramon Barnils.\nL'objectiu de la iniciativa, que han presentat aquest dijous el regidor de Participació i Barris, Marco Simarro, i la regidora i comissionada per l'Emergència Climàtica, Alba Gordó, és recollir informació sobre els efectes contaminants del trànsit i quantificar, així, la incidència de la ZBE al municipi. A més, amb el panell informatiu de la plaça dels Quatre Cantons, també es pretén sensibilitzar la població sobre la necessitat de reduir l'ús del vehicle privat.\nLes dades del panell informatiu s'aniran actualitzant periòdicament, tot i que la forma de visualització de les dades encara està en un període de proves i es podria modificar en els pròxims dies. Tota la informació també es podrà consultar pròximament des d'un apartat del web municipal.\nLa proposta va sorgir dels pressupostos participatius dels barris del centre, compta amb la col·laboració de l'empresa Aiguasol i està emmarcada dins de les accions del pla d'emergència climàtica de l'Ajuntament de Sant Cugat.\nÉs un projecte que va molt en la línia de combatre l'emergència climàtica i, en aquest cas, és una proposta de sensibilització. En termes de quina és la qualitat de l'aire i la contaminació acústica, en alguns punts de la ciutat.\nLa idea és que amb aquest panell es podran visualitzar tant paràmetres de qualitat de l'aire com de soroll, i per tant, això també posa de manifest l'interès de la ciutadania per la bona qualitat de vida a Sant Cugat, i per tant la importància que això té i també l'encert de l'aposta d'aquest govern per tot el que té a veure amb aquestes polítiques.


Trobar on estacionar pot convertir-se en un malson en moltes ciutats d'Espanya. No només per la manca de places, cada vegada més sol·licitades, sinó que suposen un esforç econòmic.\nJa sigui al carrer o en un pàrquing privat, cada vegada és més comú haver de gratar-se la butxaca per poder aparcar el cotxe a la ciutat. Encara que hi ha diferència, i molta, si vius a capitals com Madrid o Barcelona.\nDe fet, la Ciutat Comtal és la ciutat on més car surt aparcar. El preu mitjà per hora d'aparcament a Barcelona se situa en els 3,13 euros. Això suposa una xifra un 372% superior a la de Càceres, que és la ciutat amb els preus més baixos, amb 0,84 euros per hora.\nAparcar a Madrid surt un 10,55% més barat que a la capital catalana. El preu per hora se situa en 2,8 euros. La segueix de prop València, amb una mitjana de 2,69 euros per hora.\nDIFERÈNCIES D'FINS A UN 372%\nPer darrere, pel que fa als majors preus per aparcar es troben Còrdova, amb 2,39 euros per hora; Palma de Mallorca, amb 2,37 euros per hora; Bilbao, amb 2,18 euros per hora; Saragossa, amb 2,07 euros per hora; Múrcia, amb 2,03 euros per hora; Les Palmes de Gran Canària, amb 2,02 euros per hora, i Sant Sebastià, amb 2 euros per hora.\nQuant als pàrquings més barats, per darrere de Càceres (0,84), se situen Ciutat Real, amb un tarifa mitjana de 1,32 euros per hora, i Almeria, on aparcar el cotxe durant una hora té un cost mitjà de 1,37 euros.


Canutells: la sorra fresca – En Menorca\nEl desviament que ens dur cap a Canutells desemboca just davant d’un complex turístic. La primera sensació que tenim és d’haver entrat al complex turístic, ja que el tenim que vorejar per trobar les indicacions que ens duen cap a la platja.\nSeguint els cartells acabem al pàrking de la cala, amb bones vistes de l’embarcador, els penya-segats i la primera part de la cala, amb la seva petita platja (a l’esquerra de l’embarcador) anomenada “macar de Canutells”.\nMacar de Canutells\nPer anar a la platja de sorra, hem de caminar uns pocs metres per darrera del bar de la cala i baixar unes escales. És una platja “amagada”. Les escales baixen al petit moll i també ens duen a la platja. Aquí ens sorprenen varies coses: els ànecs que estan molt familiaritzats amb les persones, la sorra humida, la vegetació del darrera de la sorra, el torrent del que brolla aigua dolça, i les coves naturals i/o excavades on es guarden les barques i els estris de pescar, i de les que encara avui dia parteixen alguns pescadors de pesca tradicional.\nGràcies al barranc i als penya-segats de l’entrada la platja queda arrecerada dels temporals.\nL’aigua dolça del torrent humidex la sorra d’aquesta platja, i possibilita que un munt de plantes puguin créixer en aquest indret, com el jonc, el gram, l’herba prima o el limonium entre molts altres, i com no, les canyes, fàcilment visibles.\nNo gaire lluny, als límits de l’urbanització trobem el complex de Ses Tanques. Just al final del camí que ens dur al complex, trobem un camí de terra, que hem de fer a peu (són pocs metres) per veure la necròpolis de Cap de Forma, (en realitat el complex està just per damunt de tot aquest seguit de coves), amb 23 coves. Molt a prop de la necròpolis es troben les restes d’un assentament costaner talaiòtic, on destaca el que s’ha considerat una muralla i que forma part dels 32 monuments de la candidatura de Menorca Talaiòtica a Patrimoni Mundial.\nNecrópolis de Cap de Forma\nCap de Forma, muralla\nUs convidu, com sempre, a que conegueu els voltants de tots el llocs que visiteu, com aquest de Canutells.\nNecrópolis de Caparrot de Forma (pàgina oficial de Menorca Talaiòtica)\nEl “gin” →


Exposicions accessibles, una guia de recursos | Barcelona Cultura\nDimecres, 2 novembre 2016\nExposicions accessibles, una guia de recursos\nS’ha presentat el manual Exposicions accessibles: criteris per eliminar les barreres de la comunicació i facilitar l’accés als continguts. Aquest manual també està disponible en anglès.\nEl passat dia 2 de novembre es va presentar al Museu del Disseny una guia que vol contribuir a garantir l’accessibilitat universal a les exposicions.\nA través de recursos de disseny gràfic, de pautes de lectura fàcil, d’eines tàctils i auditives, d’ajudes òptiques, de subtitulació o de llengua de signes, la guia explica diferents mètodes per aconseguir que la cultura estigui a l’abast de tothom.\nEl manual, dirigit als professionals de museus i centres expositius, ha estat creat per l’Institut de Cultura de Barcelona i l’Institut Municipal de Persones amb Discapacitat i posa al seu abast eines i recursos per millorar l’accessibilitat comunicativa als museus i afavorir així la qualitat dels serveis que ofereixen.\nLa mostra del Museu del Disseny D’obra. Ceràmica aplicada a l’arquitectura ja aplica alguna d’aquestes eines accessibles: s’hi poden tocar objectes, llegir en braille o fer el recorregut amb un àudio gravat pel comissari de l’exposició.\nPodeu descarregar la guia en aquest enllaç.\nData de publicació: Dilluns, 25 Juny 2018


Cerca totes les ofertes d'hotels a Blackheath and Wonersh Entrada:\n9 ComentarisBarnett Hill...Habitacions per nit per només150 EUR Més zones a Guildford\nPopular ara mateix a Guildford Més venut The Angel Posting House & Livery 91 High Street The Mandolay Hotel and Conference Centre 36/40 London Road, Surrey Habitació Doble reservada fa 8 hores, 38 minuts, Grans raons per reservar amb Agoda\nMés de 1.150.000 propietats en tot el móns - cada dia n'afegim més Amb la confiança de més de 30.500.000 clients satisfets Garantia de preus més baixos 12 milions i més resenyes de clients d'Agoda Amb disponibilitat a més de 58.000 ciutats en tot el món Llocs històrics de Blackheath and Wonersh Llocs de culte\nAbbots HospitalTunsgate Arch\nBlackheath and Wonersh és el lloc perfecte per explorar les fascinants atraccions i llocs culutrals de Guildford. Amb un gran nombre d'atraccions per descobrir, aquesta desitjable part de la ciutat no deixarà de meravellar-vos. Amb calor i comfort, Blackheath and Wonersh és un lloc per a vacances relaxades després d'una setmana de feina. Quan és hora de reservar l'hotel adequat a Blackheath and Wonersh o a qualsevol lloc a Guildford, Agoda.com ofereix els millors preus. Explori un llistat complet d'allotjaments i trobi el lloc perfecte per a vostè. Empleni les seves dates d'estada i navegui a traves de les millors ofertes d'hotel a Blackheath and Wonersh.\nHotels destacats a Blackheath and Wonersh, Guildford\nÀrea Blackheath and Wonersh\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Guildford, Barnett Hill és...\nHotels a Blackheath and Wonersh: Barnett Hill\nLlocs d'interès a Blackheath and Wonersh: Holy Trinity ChurchTunsgate Arch


Tempus fugit!: de gener 2019\nAquest post és una auto-crítica que vol ser constructiva i extensiva a tot el moviment ‘peakoiler’. El que diré ve de l’experiència directa del meu dia a dia amb la comunitat científica que tracta la transició renovable, les reaccions del públic quan faig divulgació, la interacció amb amics i familiars i amb els alumnes de la universitat.\nLa majoria de gent que es conscient del problema de l’esgotament dels recursos entén i accepta que tenim devant un problema descomunal, les tres crisis, de les quals he parlat en aquest bloc, ens posen devant d’una situació d’emergència com no ha tingut mai la humanitat, aquest problema i la seva dimensió, complexitat i implicacions fa que la majoria de gent honesta reconegui que el canvi climàtic, la crisi energètica i el col·lapse de la biosfera tal com la coneixem fan que hàgim de canviar el paradigma actual. Cal acceptar això com un malalt cal que accepti la seva malaltia per poder guarir-se. Cal acceptar que les receptes fàcils no tenen cabuda en una societat complexa com ho és l’actual i cal acceptar que les implicacions de la no acceptació d’aquesta situació comportaran a mitjà i llarg termini més patiment que si ho acceptem. Però realment ho acceptem o, en lloc d’acceptar, estem negociant?\nLa reacció ‘peakoiler’. Fa temps vaig fer una taxonomia del ‘peakoiler’ que ens il·lustra en un to divertit, quines són les diferents posicions que prenem devant d’aquest problema sense solució. Però cap d’elles planteja una acció concreta més enllà de mesures individuals i actituds personals: consumir menys i de proximitat, intentar reduir el transport, reciclar, votar opcions (gairebé inexistents) que promogin canvis polítics i socials a nivell més profund, etc. En particular, a nivell local també hi ha inciatives molt lloables com els pobles en transició o la permacultura, de les quals ja n’hem parlat en aquest bloc. Tantmateix, aquestes opcions locals són difícilment escalables. D’altra banda, aquestes ‘opcions’, ens treuen de la inèrcia a la que ens porta el dia a dia? O només ens tranquil·litzen superficialment? Perquè, en realitat, som conscients de que no podem canviar el rumb d’aquest vaixell, com tampoc es va poder canviar el rumb del Titànic?\nFormularé la qüestió d’una altra manera, seguint la idea que introdueix l’Antonio Turiel en el seu bloc aquí i aquí. Suposem que tenim una entrevista amb un polític important, que realment té el poder de prendre decisions que seran implementades. Què li diríem? Quines mesures concretes li proposaríem per fer front a la situació i que, a més, fossin possibles sense que es jugui la seva posició? Realment serviria de res? Ja veiem que estem en un atzucac. El problema bàsic que tenim és que sabem el punt de partida B (la situació actual de BAU) i el punt d’arribada R (una hipotètica societat resilient i amb menys requeriments materials i energètics) però no hi ha una proposta estandard, clara i consensuada en les vessants tècniques, socials, econòmiques, filosòfiques (ètiques i conceptuals) que ens permeti delimitar un camí clar del punt B (BAU) al punt R (Resiliència). Fins fa poc pensava, com molts dels meus companys, que calia un canvi cultural, per tal d’evitar les tendències que apunten alguns articles recents (per exemple, sobre feixisme o sobre els cicles històrics i decadència d’occident). Pensava que calia arribar a una societat formada per uns individus que basin la seva cosmovisió en un esquema conceptual diferent i, sobre aquesta cosmovisió (conceptual-filosòfica-ètica) construir una cultura diferent a l’actual, en la línia del que ofereix l’ecosocialisme o l’ecofeminisme. I en aquest sentit tenim doncs diagnosis més profundes, sobre tot de les errades de la visió actual, i una d’elles és reconèixer, honestament, fins a quin punt n’estem d'impregnats d’aquesta visió sistèmica extractivista-materialista. De treballs que van en aquesta línia tenim els de Saral Sakar i, a nivell estatal els de'n Jorge Riechmann amb el seu ecosocialisme descalç o l'ecofeminisme de Maria Mies, Vandana Shiva o Yayo Herrero, entre d'altres. Però, des del profund respecte i admiració que m'inspiren aquestes visions i treballs, penso que cal anar un pas més enllà, ja que la visió actual (capitalista-materialista) i, tristament, les seves alternatives (ecosociolisme i ecofeminisme) no han aconseguit canviar estructuralment la situació respecte a les etapes anteriors de la història, on el pensament màgico-religiós dominava. L’actual religió materialista, en les seves dues vessants (capitalisme i marxisme) no és més que l’evolució del punt de vista religiós dels segles anteriors, actualitzats als segles XX i XXI. Així doncs, de manera genèrica, podríem dir que aquesta visió religiosa materialista i individualista actual fa pensar (erròniament) que la Natura es competitiva i que la civilització i cultura actual és, no només lícita, sinó desitjable per l’interès general, perquè està d’acord amb l’entorn natural. Això és en la base dels nostres patrons de comportament individual i, per interacció d’individus, dels col·lectius.\nActualment crec, cada cop més, que estava equivocat. Pensava que es podia construir una nova visió basant-nos en més coneixement, en fonamentar-nos en la realitat biofísica i aplicar, racionalment, les conseqüències del que sabem que funciona (a petita escala). Però estava equivocat. I penso que l’equivocació, en part, ve de creure que només profunditzant en l’analisi dels problemes (en tots els àmbits del coneixement) es pot contribuir a gestionar millor el col·lapse, a navegar la transició. Al cap i a la fi, aquesta creença en la potència de l’anàlisi racional és un tipus de prepotència social, i de la cultura occidental en particular. Aquesta hybris, alimentada per la ciència i la tecnologia és en l’arrel dels populismes i, al capdavall, dels cicles de civilització. Fem anàlisis acurades d’una part del problema, però donant-ne per vàlida sense discussió una altra de fonamental: l’assumpció implicita de la nostra capacitat (com a civilització) d’anar més enllà de l’atzucac en el que ens hem posat. El feixisme, i el populisme, no han vingut per a quedar-se (que també) sinó que sempre han estat aquí, en forma d'aquesta prepotència, només cal analitzar com el sistema actual ha utilitzat la desigualtat i la injustícia sempre per a creixer i mantenir-se. I això es fa palès quan els que critiquem aquest sistema, som incapaços de proposar una transició suau, no traumàtica, des del punt B al R. Més enllà d’aquesta transició, intentem veure el període actual com un dels nobrosos cicles de la història, tal com es suggereix en l'espiral de la energia o en els treballs de Spengler, però aquests ‘cicles’ ho són en un context de desigualtat permanent, d’injustícia, des de fa segles.\nPenso que hem estat i som, massa prepotents, emborratxats pel record i la sensació de poder que dóna la tecnologia i els ‘assoliments’ passats, pensem (en major o menor mesura) que serem capaços de redreçar la situació actual, en la seva versió més tecno-optimista (sigui fòssil o renovable) o, al menys, de preservar-ne si més no el millor, alguns trets que ens ajudin en un futur que es planteja, cada cop, més negre. En aquesta embriaguesa social, no podem reconèixer que no hem estat ni som capaços de proporcionar condicions dignes ni tant sols a tots els humans (no parlem dels animals i de la Natura en el seu conjunt) precisament en el període de la humanitat on hem tingut més recursos al nostre abast. Cal que reconeixem clarament el fracàs que estem tenint a tots els nivells.\nTal com he dit, i hi inisteixo, aquesta no-acceptació ve de l’orgull de la nostra civilització que, veient-se com igualitària, fraternal i amb llibertat individual, en realitat és violenta, corrupta i injusta. Degut a això, no reconeixem el fat al qual ens enfrontem, i, tal com succeeix als mites clàssics, en el zènit de la nostra civilització, embriagats d’hybris, s’abraona sobre nosaltres la nostra pròpia nèmesi.\nPerò devant de la situació actual, què cal fer? Hi ha alguna actitud que no ens porti a la depressió i/o al nihilisme? Des del meu punt de vista, el primer que cal és obrir la perspectiva més enllà d’una actitud pessimista. Com habitants acomodats en una societat insensible i malaltissa, amb tendències psicopàtiques, cal que pensem que, degut a aquest col·lapse, el malson s’està acabant. La civilització que ha deslegitimat els valors humans i ens ha alienat com éssers vius pensant-nos com entitats artificials sense cap sentit més que el plaer immediat, que ha entronitzat la mentida (post-veritat en diuen), la violència, el robatori i el patiment de tot tipus i arreu (al tercer i al primer món) és a punt d’acabar. Aquest malson és a les acaballes i, com a la majoria dels malsons, el despertar ve de la auto-consciència que el que estem vivint no és la realitat o, si ho voleu veure des d’un altre punt de vista, que la història que ens han explicat era falsa, hem viscut en una il·lusió, en una pel·lícula de Hollywood. Tot això ara s’està esfondrant i apareixerà un paisatge diferent, una nova narrativa, una sortida al final d’aquest recorregut. Allò que s’albira al final del tunel és diferent, anem a un món més clar, més humà i, sobretot, molt menys prepotent. Però, com encarar aquest final del malson? Això ja és tota una altra història que deixo per a un post posterior...\nPublicat per Jordi Solé (SZD) a dimarts, de gener 22, 2019 7 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: acceptació, Col·lapse, complexitat, crisis, psicologia, societat, transició renovable


Menys sexisme i racisme al barri de la Marina: ApS i cloenda amb l’institut Montjuïc – TIAF La Marina\nMenys sexisme i racisme al barri de la Marina: ApS i cloenda amb l’institut Montjuïc\nEl dijous 24 de maig de 2018 es va dur a terme l’acte de cloenda amb l’institut Montjuïc de Barcelona del projecte Ni uniformes ni etiquetes: per una escola i un món intercultural i amb equitat de gènere de la Fundació Akwaba. L’esdeveniment va ser a la zona verda dels Jardins de Can Farrero i hi van participar les classes de 2n A i 2n B de l’institut.\nNi uniformes ni etiquetes és un procés formatiu de dos anys de durada d’Aprenentatge servei (ApS) d’educació per a la Justícia Global. L’acció als Jardins de Can Farrero és el resultat final d’aquest procés, suposa el servei de sensibilització i incidència a la ciutadania per a l’equitat de gènere i la interculturalitat.\nLa zona triada per a realitzar l’acció va ser escollida a través del propi diagnòstic, l’alumnat de 2n A va triar sumar-se a la reivindicació veïnal de Can Farrero com a exemple d’interacció entre totes les persones per una causa comuna. En el cas de 2n B es va triar fer missatges en el mateix espai a favor dels usos dels espais inclusius per a tothom. Per això, l’alumnat va ocupar l’espai i va explicar la seva exposició de gegantografies instal·lades als jardins.\nPer començar, la Núria de la Fundació Akwaba i en Leo d’Enmedio (entitat artística de Barcelona), van presentar les respectives entitats i van esmentar la col·laboració conjunta per a realitzar la sensibilització artística que es duria a terme més endavant en la jornada. En Leo va explicar la visió mundo-valla per diagnosticar el món i l’entorn.\nA continuació, es va donar pas a la visita per les gegantografies com si es tractés d’un museu a l’aire lliure. Amb l’acompanyament de les talleristes (la Júlia i la Xènia) l’alumnat va anar explicant una a una les imatges gegants que havia creat prèviament a l’aula.\nPosteriorment, l’alumnat de 2n A i 2n B va llegir i entregar les cartes d’incidència política a la Consellera de la Marina, Esther Pérez, que les va recollir i va donar resposta donant a conèixer les accions per afavorir l’equitat de gènere i la interculturalitat que es duen a terme a l’entorn proper de l’alumnat.\nD’aquesta manera i amb una foto final de grup es va posar punt i final a aquest projecte.


Obervellach Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Obervellach\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Pacher és una elecció d'allotjame\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Pacher és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Obervellach. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Hotel Pacher, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent sauna, esquí, massatge, parc infantil, jardí. Hotel Pacher és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Obervellach.\nHoliday home Stranighütte is a holiday home is located in Obervellach and is 41 km from Obertauern. Holiday home Stranighütte is a holiday home is located in Obervellach and is 41 km from Obertauern. The unit is 45 km from Flachau. Free WiFi is offered throughout the property.\nBad Kleinkirchheim is 46 km from Holiday home Stranighütte, while Bad Gastein is 20 km away. The nearest airport is Klagenfurt Airport, 90 km from the property.\nDissenyat tant per oci com per negoci, Panoramhof Holly està situat idealment a Obervellach; una de Dissenyat tant per oci com per negoci, Panoramhof Holly està situat idealment a Obervellach; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Panoramhof Holly, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen instal.lacions per a minusvàl.lids, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, àrea de TV/saló compartit. L'ambient de Panoramhof Holly es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, insonorització, ventilador, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses sauna, esquí, pesca, parc infantil, pistes de tennis, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Panoramhof Holly.\nChoose this accomodation, who would like to spend time at a wonderful place with friendly hosts, where are a lot of possibility to do with friends or Mostrar més\nDissenyat tant per oci com per negoci, Frühstückspension Kirchenwirt està situat idealment a Obervel\nDissenyat tant per oci com per negoci, Frühstückspension Kirchenwirt està situat idealment a Obervellach; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Frühstückspension Kirchenwirt també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Obervellach. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, premsa, bar. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses esquí, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Frühstückspension Kirchenwirt és una selecció idònia per a la vostra estada a Obervellach.\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Bio-Bauernhof Auernig, què li ofereix un allot\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Bio-Bauernhof Auernig, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Bio-Bauernhof Auernig és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, biblioteca, lloguer de bicicletes. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Bio-Bauernhof Auernig és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Obervellach.\nSuper-awesome owners with a perfectly sized and equipped aparment in a beautiful area. If you are travelling with small childrens, don't look for Mostrar més\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Gasthof zur Burg Falkenstein és una ele\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Gasthof zur Burg Falkenstein és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Obervellach. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Gasthof zur Burg Falkenstein, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, àrea de fumadors. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana a cada habitació. Esquí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Gasthof zur Burg Falkenstein és una selecció idònia per a la vostra estada a Obervellach.\nConvenientment situat a Obervellach, Ranacherhof és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat Convenientment situat a Obervellach, Ranacherhof és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Ranacherhof és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar. L'ambient de Ranacherhof es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com parc infantil, ping pong, jardí. Ranacherhof és una elecció inteligents per a viatgers a Obervellach, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nFor me it was 7* hotel. Nice experience to stay at alpine farm. Excellent breakfast from home made products like fresh milk, eggs, cheese, ham, bread,\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Ferienappartements Oberstbergmeisteramt, què l\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Ferienappartements Oberstbergmeisteramt, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Obervellach. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar, premsa. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, cuina americana a cada habitació. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses esquí, massatge, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Ferienappartements Oberstbergmeisteramt no troba competidors en cap categoria.\nConvenientment situat a Obervellach, Gästehaus Zwischenberger és una base ideal des d'on explorar aq\nConvenientment situat a Obervellach, Gästehaus Zwischenberger és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Gästehaus Zwischenberger és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, lloguer de cotxes, premsa, lloguer de bicicletes. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen sauna, esquí, pesca, massatge, parc infantil estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Gästehaus Zwischenberger.\nSpacious bedrooms, newly refurbished\nNational Park Card free of charge\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Gutschehof, què li ofereix un allotjament de q\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Gutschehof, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Gutschehof és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de Zones públiques amb Wi-Fi, instal.lacions per a minusvàl.lids, lloguer de bicicletes, lloguer de cotxes, àrea de fumadors. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara banyera, renta vaixelles, TV satèl•lit/cable, plat de dutxa, assecador de cabell per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, ping pong, esquí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Gutschehof.\nGreat and quiete location (swimming pool and stores only 250-300m away), very nice garden with sitting area, recliners, table tennis. Excellent facili\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Haus Pleterski és una elecció d'allotja\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Haus Pleterski és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Obervellach. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Haus Pleterski, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Haus Pleterski sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, forn microones per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Haus Pleterski és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Obervellach.\nConvenientment situat a Obervellach, Haus Obermann és una base ideal des d'on explorar aquesta ciuta\nConvenientment situat a Obervellach, Haus Obermann és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Haus Obermann també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Obervellach. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen magatzem d'equipatge, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com esquí, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Obervellach, faci de Haus Obermann la vostra llar.\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Obervellach Apartment 1 és una elecció Tant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Obervellach Apartment 1 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Obervellach. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Obervellach Apartment 1 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Obervellach Apartment 1 és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Obervellach.\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Obervellach Apartment 2, què li ofereix un all\nAl visitar Obervellach, vosté es sentirà com a casa a Obervellach Apartment 2, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Obervellach Apartment 2 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix habitació familiar, s'admeten animals de companyia per garantir el més gran comfort possible als seus clients. L'ambient de Obervellach Apartment 2 es reflexa en cada habitació. piscina privada, banyera hidromassatge, aire condicionat, servei de despertador, escriptori són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Obervellach Apartment 2 la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Obervellach.\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Obervellach Apartment 3 és una elecció Tant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Obervellach Apartment 3 és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Obervellach. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Obervellach Apartment 3, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Obervellach Apartment 3 sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb piscina privada, banyera hidromassatge, aire condicionat, servei de despertador, escriptori a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Obervellach Apartment 3.\nImpressions dels viatgers sobre Obervellach\nDescobreixi els barris de Obervellach\nTrobar els preus més barats en els millors hotels a Obervellach, Àustria és fàcil amb Agoda.com. Oferim una gran gama d'hotels per ajudar-vos a trobar el millor lloc on estar a Obervellach. Moltes àrees, cada una amb una atmòsfera distinta, esperen ser descobertes a la ciutat. Obervellach té moltes atraccions per explorar amb un passat fascinant, un present intrigant i un emocionant futur. Hi ha tantes coses per fer, potser vol quedar-se una altra setmana o més per tal d'experienciar-ho tot. No es retrassi i resevi avui per tenir les millors ofertes d'hotel a Obervellach!\nQuè fer a Obervellach\nTrobar més allotjaments a Obervellach\nHotels Obervellach populars


la cuina d'en Camil: Reballada de gamba de Palamós\nLa gamba de Palamós és dels productes únics i més buscats de la costa brava, coneguda pel seu color vermell més fort i per ser molt més gustosa que les altres gambes, i evidentment també és coneguda pel seu elevat preu, però és en aquest sentit que avui trencaré el mite del preu de la gamba de Palamós.\nLa gamba de Palamós de reballa –la més petita-, en aquesta alçada de l’any –com a mínim enguany- en podeu gaudir a un preu molt raonable, aquesta setmana passada tant a Palamós com a Palafrugell anava a 10 € el kg, quan l’estiu passat anava a 25 – 30 €, un bon moment per compartir una gran i bona reballada de gamba de Palamós.\nLa gamba la podem cuinar de mil maneres, ara quan estem parlant de gamba fresca el millor és fer-la quant menys millor, amb escalfar-la i quan és comenci a coure, ja la podem retirar per menjar, si la fem massa quedarà molt seca i per tant perdrà bona part del seu gust.\nUna proposta seria posar una planxa elèctrica a mig de la taula, la planxa ben calenta i amb sal gruixada per tota la planxa, i que cadascú es faci la gamba al seu gust, si voleu en comptes de la sal i podeu posar un petit raig d’oli. D’aquesta manera podem fer una bona reballada tot compartint amb tothom el coure, el menjar i el xuclar els caps i els dits.\nLes podem fer també saltejades amb all i julivert i un punt de bitxo; amb oli i just un moment abans de retirar-les un raig de vinagre i que s’evapori una mica; a la planxa i un cop cuites i posem un bon raig de l’oli d’oliva verge del bo en cru barrejat amb all i julivert també cru; o també flamejades amb conyac; aquí teniu unes de les possibles mil maneres per fer aquestes gambes o unes altres.\nEtiquetes de comentaris: gamba de Palamós\nVaig descobrir el teu blog ,com la majoria de coses bones, per casualitat.\nM’agraden les teves receptes i alguna la posaré amb pràctica aviat.\nAquestes gambes amb la cara paguen, deuen estar d’allò mes bo.\n30 de març de 2008 a les 3:35\nuff gambes de palamos, les millors gambes del món.\naqui a Roses també en tenim de bones pero costa anar a la peixateria per la butxaca.\naqui a casa en fem sovint amb all i julivert.i una mica de pa per sucar.\n30 de març de 2008 a les 4:15\nles gambes de palamós o les de roses són les mateixes pescades una mica més amunt a avall totes estant per l'empordà. respecte al preu és qüestió d'anar-hi per aquesta epoca.\n30 de març de 2008 a les 9:41\nquina sort que tens de poder acostar-te a palamós o a palafrugell a comprar aquestes gambes tan esplèndides; el cert és que per aquí a baix segueixen anant molt cares, si se'n troben, i ens hem de conformar amb les que venen congelades.\n3 d’abril de 2008 a les 9:14


Un altre quatre de vuit al sac a Sant Boi (18/05/2008) | El fet casteller vist pel TETE\n« Primer pilar de sis amb folre d’una colla universitària\nCastellers de Barcelona colla de nou 2007 »\nUn altre quatre de vuit al sac a Sant Boi (18/05/2008)\ndiumenge, 18 Mai 2008 per Tete\nEls Castellers de Barcelona hem tornat a descarregar el quatre de vuit en aquesta temporada, el qual s’ha convertit en el tercer de l’any.\nAquesta vegada el lloc on s’ha alçat ha estat a la població de Sant Boi de Llobregat, on fins fa pocs anys hi havia una colla local, però que per manca d’efectius va deixar d’actuar. Tot i això, la gent de Sant Boi continua contemplant actuacions castelleres, amb d’altres colles del món casteller, i aquest any les protagonistes han estat els barcelonins, els Bordegassos de Vilanova i els Nens del Vendrell. Però no sols els hi agrada mirar, sinó que alguns el cuc dels castells el tenen viu i en tenim uns quants dels seus membres a la nostra colla, i segurament per ells avui era un dia especial.\nTot i que l’actuació començava a la una del migdia, des de les dotze ja erem uns quants els que ens hem trobat a Sant Boi, segurament al no tenir clar la durada del trajecte amb els diferents mitjans de transport que es podien agafar, tot i que el més utilitzat ha estat els Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya.\nBé, després de contemplar les sardanes, i amb un temps meteorològic una mica boig, ja que tant feia sol, com es tapava, com queien quatre gotes, l’actuació s’ha iniciat i per part de nosaltres, ho hem fet amb el castell “marron” per la tècnica de pinyes, o sigui el dos de set, ja que quan tens suficient gent per fer castells de vuit en un dos de set en el qual hi participen menys mans tocant el castell, és difícil fer una pinya la qual pugi acontentar a tothom. El castell ha tirat amunt a la primera, amb el Téllez per primera vegada aquest any al pis de segons i s’ha de resolt de forma brillant, el millor dos de set de la temporada, fins ara. Aquest dos ja és un prova ben clara del futur dos de vuit amb folre, que si no m’equivoco, i així ho espero, aquest any el podem veure ja per l’aniversari de la colla.\nPer la segona el castell a intentar era el quatre de vuit, el qual tenia algun canvi respecte als anteriors, i on a última hora hem hagut de canviar un baix, per una indisposició breu d’un d’ells, que per cert per la tarda ja es trobava de nou en plena forma. El castell ha tornar a pujar a la primera, però la mida no s’ha pogut mantenir en cap moment i finalment amb dosos col·locats la canalla ha dubtat i el castell s’ha desmuntat. A la repetició, s’ha tornat a provar el mateix castell, amb algun canvi, i aquesta vegada ha tornat a alçar-se a la primera, amb una millor mida fins a la carregada, tot i això a la descarregada el castell s’ha hagut de treballar ja que s’ha tornat a perdre la mida.\nPer acabar l’actuació, el clàssic d’aquest any, el cinc de set, però en aquesta ocasió amb segons i terços de castell de vuit. El castell no ha comportat cap problema, tampoc s’ha hagut de desmuntar cap peu, però una mala posició d’un dels primeres del castell ha fet que aquest ho passes malament i es lesionés, esperem que es recuperi ben aviat.\nA la ronda de pilars, un de cinc sense cap cosa a destacar.\nPel que fa a les altres colles, els Bordegassos de Vilanova han signat un bon trio de castells amb el tres de set, quatre de set, quatre de set amb el pilar i pilar de cinc, aquest últim després d’un intent desmuntat previ. I pels Nens, sols un castell de set, el tres de set, acompanyat del dos de sis, del quatre de sis amb el pilar i del pilar de cinc.\nCom a conclusió de l’actuació, es poden extreure coses positives com són el dos de set, ben maco i amb la alineació del de vuit, per tant, amb bones perspectives, ara sols falta acabar d’acoplar el folre del castell, per tant ja ho sabeu, necessitem de tothom als assaigs per poder fer bones proves d’aquest castells. Sobre el quatre de vuit, tot i descarregar-ne tres fins ara, no l’estem assolint amb molta facilitat, tampoc acaben de perillar però hem de estar atents i millorar el castell. L’intent desmuntat sols ha estat una anècdota, i segurament fruit de la caiguda de l’assaig del dia abans, la qual per sort no va comportat cap baixa. S’ha de seguir treballant a l’assaig, la caiguda va ser un accident però s’està fent una bona feina en general. També voldria destacar de l’assaig, el crit d’alerta que va fer la canalla de la colla, per a què a els assaigs de canalla hi hagi més gent de la que hi ha en aquesta temporada; aquest és un bon toc d’alerta per a què tots siguem conscients de la importància que tenen tots els assaigs, i els de canalla també, però considero que també ha de ser un toc d’alerta pels mateixos responsables tècnics de la colla, en els diferents nivells, per veure quines coses s’estan fent bé, i quines altres s’han de millorar.\nUn fet que si ha de millorar immediatament, i que no ha de tornar a passar, és el succeït aquesta tarda, quan la colla havia d’actuar a la Rambla Prim de Barcelona, en motiu de la Festa Major de l’Eix Prim. Inexplicablament, tot i que la colla ho havia recordat en els dies previs, i així havia estat confirmat, l’actuació s’ha hagut d’anul·lar per la manca d’ambulància. Això d’actuar un diumenge a la tarda a mi no em motiva gens, però bé és el que hi ha, però desplaçar-se, en el meu cas sols 15 minuts de Bicing, per no poder fer res per la incompetència dels organitzadors és molt greu. En aquest cas els caps visibles són ben clars, el districte de Sant Martí i la Coordinadora d’Entitats Eix Prim. Us puc ben assegurar que de les actuacions que directament la colla s’encarrega de l’ambulància no hi haurà mai aquest problema, com ja es va poder veure en l’actuació de Can Jorba.\nEl que si ha servit la no actuació de la Rambla Prim amb el carrer Pujades, és per comprovar l’alt percentatge d’usuaris de Bicing que hi ha dins de la colla, ja que la parada que hi havia a pocs metres del lloc d’actuació s’ha anat buidant a poc a poc, quan la colla ha abandonat el lloc d’actuació després de la suspensió d’aquesta.\nLes fotografies que acompanyen aquest article són de l’Àngels Goenaga i en podeu trobar més clicant a sobre de les diferents fotografies.\nArxivat a Cròniques actuacions | Etiquetat Bordegassos de Vilanova, Castellers de Barcelona, Nens del Vendrell, Sant Boi de Llobregat | 1 comentari\na dilluns, 19 Mai 2008 a 7:06 am | Resposta Xavi\nes una llástima que es tinguessi que anular la diada…si no crec malament, l’any passat us va passar el mateix a la mateixa diada..o era altre?


Ja es coneixen els projectes que rebran ajuts de Pinnae 2019\nTres projectes socials del Baix Penedès reben un ajut de la Fundació Pinnae\nLa dotació d'aquesta segona convocatòria s'ha doblat fins als 200.000 euros\nRedacció dimarts, 30 de juliol 2019 - 16:45h\nLa Fundació Pinnae ha donat a conèixer aquest dimarts 30 de juliol els deu projectes guanyadors de la segona convocatòria Impuls Social pel Territori, que ofereix ajut econòmic a iniciatives que volen millorar la qualitat de vida de persones i col·lectius vulnerables del Baix Penedès, l'Alt Penedès, el Garraf i l'Anoia. Aquesta segona edició de la convocatòria dobla els ajuts respecte a la primera, amb una dotació que arriba als 200.000 euros. Des de la Fundació s'han mostrat satisfets pels resultats, ja que han recollit un total de 37 projectes fets a la Vegueria del Penedès.\nLa Fundació Pere Tarrés ha assessorat l'entitat per fer l'avaluació dels projectes, seguint els criteris i requisits establerts a les bases, referents a la seva viabilitat tècnica, la capacitat de treballar en xarxa, la viabilitat econòmica o la difusió. Així, s'han acabat escollint deu projectes que es repartiran els 200.000 euros previstos, amb un màxim de 25.000 euros per proposta.\nTres projectes amb àmbit d'actuació al Baix Penedès\nEnguany, entre els deu projectes guanyadors n'hi ha tres que tenen el seu àmbit d'actuació al Baix Penedès. El primer és el projecte 'Cases d'algú' del GEPEC-Ecologistes de Catalunya, que es desenvoluparà conjuntament amb el centre ocupacional El Ventall de la Fundació Santa Teresa del Vendrell i el centre ocupacional de la Masia de la Sínia de Calafell. És un projecte per millorar la qualitat de vida de les persones amb diversitat funcional a través d'activitats de conservació del medi natural.\nEl segon és el projecte 'Suport i Entorn' de l'Associació de Familiars i Afectats per la Malaltia Mental del Garraf, que vol oferir ajut a persones amb problemes de salut mental en l'entorn més proper i facilitar el seu desenvolupament com a persona. El projecte es desenvoluparà a les quatre comarques de la Vegueria del Penedès. En tercer lloc, també ha estat seleccionat el projecte 'Treball en xarxa amb les persones grans', de la Fundació Amics de la Gent Gran, que vol fomentar el voluntariat social per lluitar contra la solitud no volguda i l'exclusió social de les persones grans. Aquesta fundació ja va rebre un ajut de la convocatòria del 2018.\nLa resta de projectes beneficiats es poden consultar en aquest enllaç. Martí Solé, president de la Fundació Pinnae, va apuntar en la presentació d'aquesta segona convocatòria que la iniciativa es mantindrà els pròxims anys, amb l'objectiu de seguir incrementant la dotació, com s'ha fet aquest 2019.\n❗DELINQÜÈNCIA: Molt males notícies pel que fa als robatoris en cases al Vendrell\n🔴GREU IMPRUDÈNCIA: Una dona en estat crític per banyar-se amb bandera vermella a Cunit\nVegueria del Penedès El Vendrell Calafell benestar social vida social


Mirage Hotel Bombai Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nInternational Airport Approach Road, Marol, Andheri (east), Andheri Est, Bombai, Índia, 400059 - Veure al mapa\n"The breakfast was really good. The rooms were very clean and..."\nHabitació Reflex (Reflection Room)\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Bombai, no busqui més enllà de Mirage Hotel. A només 2 km, aquest hotel de 3.5-estrelles és fàcilment accessible des de l'aeroport. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Sanctum, Jaymaa Vindya Kashni Temple, Mod'Art International.\nMirage Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Servei d'habitacions 24 hores, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi són només algunes de les comoditats que fan que Mirage Hotel sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nEntri en una de les 126 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, te inclòs, llençols, mirall, tovalloles. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses centre esportiu, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Mirage Hotel.\nL'allotjament només accepta reserves d'hostes no locals. No es permet fer l'entrada als hostes que resideixin en la mateixa ciutat on es troba l'allotjament.


Geografia física - Marina\nCamí en el bosc\nEl Consorci del Parc de la Serralada de Marina correspon a una zona de 3.032 hectàrees que inclou part dels termes municipals de Tiana, Badalona, Santa Coloma de Gramenet, Montcada i Reixac i Sant Fost de Campsentelles. Geogràficament, la zona correspon a l'extrem meridional de la serralada de Marina, en el sector conegut com la serra de la Conreria. Aquesta serra segueix en paral·lel el traçat de la costa mediterrània, de Sud-Oest a Nord-Est. L'altitud màxima de la serra és el turó de Galceran –485 m–, el qual té una destacada importància geogràfica, ecològica, paisatgística i territorial per la seva ubicació entre la plana del Vallès i la línia de costa.\nEntre els aspectes que donen singularitat i valor al medi destaquen les morfologies que trenquen el suau relleu predominant, com els afloraments de dics i les àrees de modelat granític –que donen lloc als característics camps de boles–, i que es concentren a les parts centrals, i més altes, de la serralada. Aquesta zona central, del Puig Castellar al turó de Galceran, recull a més bona part dels miradors que ofereixen una espectacular visió de la meitat Nord de l'Àrea Metropolitana de Barcelona i de les serres que l'envolten. Per contra, a les parts més baixes, com ja s'ha indicat, és on es troben les morfologies pròpies de les rieres i torrents mediterranis, de gran interès natural, paisatgístic i territorial.\nPel que fa a la vulnerabilitat del medi físic, i a causa de l'esmentada abundància de sòls saulonencs conjugada amb zones de forts pendents –superiors al 30%–, l'erosionabilitat edàfica és extrema en gran part de les carenes i en algunes àrees de les obagues vallesanes.


Llapis de colors Velvet / Glitter. Grafix - Stoksdidactic\nLlapis de colors Velvet / Glitter\nCaracterístiques de Llapis de colors Velvet / Glitter\nAquests llapis de colors de fusta tan bonics són de la marca Grafix i pertanyen a la seva línia Pixie Pony and Friends, caracteritzada per un disseny de poni molt tendre. Aquests llapis són especials perquè tenen un recobriment diferent als altres: uns estan recoberts de purpurina i uns altres de vellut. Totes dues caixes contenen 8 llapis diferents cadascuna i són perfectes per a potenciar les teves capacitats creatives. Què dibuixaràs primer?\nPreu per caixa.\nFes una marieta amb globus - Manualitat\nLlapis de colors - 24 pcs