L’Ajuntament de Manresa organitza tallers als instituts per sensibilitzar sobre les conseqüències de l’incivisme\nS’han programat deu sessions de la dinàmica de grup “Game Over Incivisme Fora de Joc!”, adreçada a alumnat de 4rt d’ESO. La sessió d’ahir al Lacetània va comptar amb l’assistència del regidor d’Ensenyament i Universitat, Josep Gili Prat.\nLes famílies que vulguin més informació o resoldre dubtes es poden adreçar al centre escolar triat en primera opció o a l'Oficina Municipal d’Escolarització (OME), via email: a l’adreça ome@ajmanresa.cat o bé trucant al telèfon 93 876 83 38.\nJa hi ha obres guanyadores del concurs “Mems per la igualtat” als centres de secundària de Manresa\nÀngel Pérez i Biel Perau, de 1r d’ESO del Lacetània; i Laia Vidal, Martina Gibert i Mireia Sanllehí, de 4t d’ESO del Pius Font i Quer, guanyen el concurs impulsat pel SIAD Montserrat Roig amb el suport del Consell Municipal de la Dona amb l’objectiu de fomentar la igualtat de gènere, en el marc de la commemoració del Dia Internacional de les Dones. Amb les obres guanyadores i les finalistes s’ha editat un VÍDEO que es pot veure a les xarxes socials.\nLa preinscripció per al 2n Cicle d’Educació Infantil i Educació Primària serà del 15 al 24 de març i per a l’ESO del 17 al 24 de març. Es farà de manera telemàtica i només per a les famílies que no disposin dels mitjans es podrà sol·licitar suport amb cita prèvia.\nAquest dimecres, 10 de març, a les 18.30 h, es farà una xerrada informativa on-line per resoldre dubtes, i que es podrà seguir al següent enllaç: https://meet.google.com/obt-pyfz-iiv\nL’Ajuntament inicia aquesta setmana els treballs per millorar l’accés a l’Escola Les Bases, al carrer Puigmal\nL’actuació, amb un pressupost de 25.485 euros, té l’objectiu d’evitar l’estacionament incontrolat de vehicles i millorar l’entorn a l’entrada a equipament educatiu, a la zona nord de la ciutat.\nEnsenyament,Via pública i Mobilitat\nCentres educatius de Manresa acullen l’activitat «Juntes ho podem tot», amb motiu de la commemoració del 8 de març\nAquesta activitat, impulsada des de l'Oficina Jove del Bages a través dels Punts al Pati i el Punt al Campus, es desenvoluparà fins al 12 de març amb l’objectiu de sensibilitzar les persones joves sobre les actituds masclistes i violències de gènere.\nL’Ajuntament de Manresa i el Departament d’Educació han organitzat aquestes xerrades amb l’objectiu de donar resposta a una de les principals demandes de les famílies per disposar de més eines i més recursos per millorar la gestió dels dispositius tecnològics i racionalitzar-ne l’ús que en fan els infants i adolescents.\nEl pregó infantil advoca per plantar cara a la Covid com van fer els manresans contra la sequera al segle XIV\nLa Festa de la Llum 2021 ha arrencat aquest matí amb el pregó infantil. En aquesta edició, el pregó ha consistit en una representació teatralitzada amb titelles realitzada per l’alumnat de 6è de primària l’Escola Fedac Manresa, gravat dies enrere i que s’ha projectat avui al Saló de Sessions de l’Ajuntament amb una presència limitada d’assistents amb motiu de la Covid-19.\nEl cost del Pla de Reconstrucció de l'Ajuntament de Manresa per fer front a la Covid-19 supera els 4,7 milions d'euros\nActuació Municipal,Cultura,Economia,Empresa i emprenedoria,Ensenyament,Esports,Gent Gran,Habitatge,Hisenda,Treball i ocupació\nL’Oficina Jove del Bages programa diverses accions per a la reducció de riscos en el consum d’alcohol i begudes energètiques entre la població adolescent\nLa campanya de sensibilització «Veus el que beus?» es durà a terme fins al 18 de febrer a través dels Punts al Pati i el Punt al Campus dels centres de secundària i universitats de Manresa i a les xarxes socials de Manresa Jove


UN PINGÜÍ AL PUIG – Rodolfo del Hoyo\nUN PINGÜÍ AL PUIG\nby Rodolfo del HoyoPosted on febrer 28, 2021 març 1, 2021\nEra un dia de pluja fina, d’aquells dies que s’agraeix el regal del cel que amoroseix la terra; aigua germinal que alimenta les plantes i la vida. Aquesta vegada, però, les gotes baixaven plenes de fang i anaven deixant la seva marca a la calçada, al mobiliari urbà, als vehicles. Mirant al fons, la ciutat semblava una pintura a l’aquarel·la. Caminava sota el paraigua amb una certa emoció gravada a la pell perquè anava cap a l’institut on havia estudiat feia ja més de cinc dècades. El pes del temps sobre el meu ànim i la força abassegadora dels records em van acostar a la meva infantesa molt a prop d’on s’aixeca l’edifici, a les esplanades on jugàvem i a l’arbreda de pollancres on somiava mons de conte, més a prop encara, i on molts anys més tard van construir el Parc de Can Zam, i al noi que baixava entre els camps mig abandonats amb els llibres i els quaderns a la mà.\nHi anava per fer unes sessions amb els grups de primer d’ESO que han llegit Un pingüí damunt del televisor. Una part de la novel·la està ambientada a la casa on vaig viure gairebé tres dècades i als vessants de la muntanya, al camí cap a la Font de l’Alzina. El curs passat ja hi havia anat i va ser una experiència molt emotiva. Em va emocionar tornar a trepitjar les aules que saben de la meva adolescència, del primer amor i del primer desencís, dels somnis de poeta incomprès. Guardo en una carpeta les 150 cartes que els alumnes i les alumnes em van enviar explicant com s’havien sentit mentre llegien el llibre. No faré autobombo, però van representar un estímul molt important per seguir escrivint. Les professores em van dir que la novel·la havia servit perquè els nois i les noies compartissin amb els avis moltes vivències de l’època del franquisme i de la lluita per la democràcia.\nAvui he tornat en unes condicions complicades per la Covid-19. Tothom amb mascareta. Un grup seguint la sessió personalment i un altre en línia. Es nota que els esforços que ha fet el Departament d’Educació de la Generalitat per facilitar la feina a distància han estat enormes, però alhora insuficients. Es fa difícil el seguiment virtual de la sessió. Però, tot i així, la curiositat dels alumnes lectors no davalla i em porta a explicar-los alguns capítols durs de la nostra història recent i també algunes anècdotes divertides com ara que al poble que apareix amb el nom de Desclot, li he posat aquest nom perquè és la traducció al català del meu cognom. O bé que alguns noms dels personatges es corresponen a persones reals.\nEl títol de la novel·la es refereix a un pingüí fet amb una banya de bou, que vam tenir durant molts anys damunt del televisor de casa. Un objecte decoratiu que va fer un amic del pare a la presó a on hi havia anat per lluitar contra el franquisme. De vegades els objectes més insignificants amaguen històries increïbles.\nEn Robert descobreix un pingüí fet amb una banya de toro a casa dels avis. No s’imagina que aquella vella figura decorativa posarà en perill la seva vida i les dels seus amics. L’avi de la Raquel va fer el pingüí a la presó i ella creu que hi amaga documents que revelaran una història antiga de crims, de lluita i de silencis.\nPosted in Escoles, LIJ, Literatura, Llibres\nPublished by Rodolfo del Hoyo\nView all posts by Rodolfo del Hoyo\nPrev NOMÉS VULL SER JO MATEIX\nNext PEL CAMÍ DELS ÀLBERS\nArxius Selecciona el mes març 2022 (1) febrer 2022 (1) desembre 2021 (1) octubre 2021 (2) febrer 2021 (2) desembre 2020 (2) setembre 2020 (1) agost 2020 (1) juny 2020 (1) maig 2020 (2) febrer 2020 (1) novembre 2019 (1) juliol 2019 (1) juny 2019 (1) març 2019 (1) febrer 2019 (1) gener 2019 (1) desembre 2018 (1) octubre 2018 (1) setembre 2018 (4) juliol 2018 (1) abril 2018 (3) març 2018 (1) febrer 2018 (1) gener 2018 (4) desembre 2017 (3) novembre 2017 (1)\n© Copyright 2022 – Rodolfo del Hoyo


De criminals i barruts (Sebastià Alzamora)\nSEBASTIÀ ALZAMORA 16/05/2011 00:00\nL'Institut de Cultura de Barcelona (ICUB) ha tingut l'encert de suprimir del programa del Festival Grec d'enguany l'espectacle Des femmes , del dramaturg libanoquebequès Wadji Mouawad, perquè hi participava el músic Bertrand Cantat. Com segurament tothom deu recordar, aquest Cantat és internacionalment famós no exactament per haver estat el líder del grup de rock Noir Désir, sinó per haver assassinat a cops la seva enamorada, que d'altra banda també era famosa: es tractava de Marie Trintignant, filla de l'actor Jean-Louis Trintignant i de Nadine Marquant. En una discussió per gelosia, Cantat va apallissar Marie Trintignant fins a causar-li la mort. Naturalment, la celebritat dels dos personatges (i la morbositat del personal) van fer que aquest crim tingués una repercussió pública molt més gran que qualsevol altre de les mateixes característiques.\nBertrand Cantat ha complert presidi per la mort de la seva companya, i després ha intentat aprofitar la notorietat adquirida amb la seva condició d'assassí per rellançar la seva carrera musical. D'altra banda, el tal Wadji Mouawad ha ideat un muntatge teatral a partir de tres tragèdies de Sòfocles ( Les Traquínies , Antígona i Electra ) que tenen en comú, entre altres coses, el fet d'estar protagonitzades per dones. Per això Mouawad, que deu ser un oportunista de primera categoria, no ha tingut altra ocurrència que titular l'espectacle Des femmes i encarregar la banda sonora a Bertrand Cantat, que també apareix en escena per interpretar la música del cor grec.\nNo cal dir que, si el que pretenia Mouawad era que es parlés del seu projecte, ho ha aconseguit. Ara bé, sembla que la jugada no li ha acabat de sortir com es pensava, i de moment Des femmes ha hagut d'anul·lar representacions a Mont-real, a Avinyó i -ara- a Barcelona. Potser perquè ens deu veure més impressionables, Mouawad encara ha tingut la barra d'intentar denunciar que a Barcelona l'havien censurat. Però com dèiem, l'ICUB ha sabut mantenir-se en el seu lloc i ha fet cas omís del cinisme del dramaturg.\nSabem prou que el pensament políticament correcte ha donat peu a molts casos reals de censura, que gairebé sempre resulten profundament ridículs: n'hi ha prou recordant casos recents com l'absurda denúncia contra Àngel Sala, director del Festival de Cinema de Sitges, per haver projectat la pel·lícula A Serbian film , o l'amonestació contra el musical Hair perquè els actors fumaven en escena. Però per poc que es pugui, cal evitar confusions interessades i que se'ns faci passar bou per bèstia grossa. Bertrand Cantat, com qualsevol altre d'aquests subjectes que peguen o maten dones, no és res més que una vergonya per a l'espècie humana, l'escuma de la púrria. I qui, com el tal Mouawad, vol aprofitar-se'n per obtenir una mica de visibilitat, no és gaire millor que ell. Tots dos haurien de ser declarats persones no grates als teatres d'arreu del món, a veure si després encara tenen coratge de seguir queixant-se que els censuren.


El baterista de verí demanda rikett rockett de la remodelació de la casa ha passat malament -->\nRikki Rockett ha estat molt bé per passar una bona estona a l’hora de remodelar la seva casa de Los Angeles i ara està demandant a l’empresa constructora que l’ha encarregat.\nSegons documents judicials obtinguts per The Blast, el baterista de Poison afirma que va contractar una empresa a principis de maig del 2018 per gestionar les obres de construcció i remodelació de la seva casa de Los Angeles.\nAfirma que les dues parts mai no han tingut un acord per escrit, només un oral. Rockett afirma que la companyia ha pres 'posicions incoherents' pel que fa als diners, de vegades diuen que l'acord era d'una 'quantitat fixa', altres vegades que afirma que era 'més cost'.\nRockett afirma que la companyia va començar en el projecte però, fins al moment, encara no ha completat l'obra. Al·lega que han 'fallat en realitzar i completar els serveis', han realitzat treballs 'inferiors' en violació dels codis d'edificació, que han restat treballs amb 'treballadors no qualificats i no assegurats', han causat nombrosos retards i han suposat despeses excessives.\nEn la demanda, Rockett afirma que ha sofert 'pèrdues importants de la propietat' i pèrdues financeres.\nDemana per incompliment del contracte, frau i difamació i busca danys no especificats.\nRikki Rockett (nom real: Richard Allan Ream) va fundar Poison amb Bret Michaels el 1983.\nEl 2015, Rockett va co-formar el supergrupo de rock The Devil City Angels, que incloïa el guitarrista Tracii Guns (L.A. Guns), el baixista Eric Brittingham (Cinderella) i el vocalista i guitarrista Brandon Gibbs (Cheap Thrill).\nAl desembre de 2015, Rockett va participar al programa de ràdio per satèl·lit SiriusXM 'Eddie Trunk Live' i va revelar que havia estat sotmès a un tractament per al càncer.\nEn aquell moment va dir: 'Al juny, em vaig emmalaltir. Vaig tenir aquesta fredor horrible i de mal de gola, i em van fer una mirada i van fer biòpsies i no em passava res. I finalment un metge de la USC va fer una biòpsia i va fer una ullada i em va dir: 'Crec que tens càncer oral'. I el que era un tumor a la base de la meva llengua.\nAl juliol següent, va revelar que no tenia càncer.


Verónica Forqué va començar a desprendre's dels seus objectes personals setmanes abans de la seua mort\nMaría Iborra, filla de Verónica, heretarà una fortuna\ndissabte, 18 de desembre 2021 - 15:37h\nEsta setmana hem visgut una trista noticia, l'actriu Verónica Forqué posava fi a la seua vida després de sofrir diversos episodis de depressió en els últims anys. Verónica posava així fi a una etapa complicada en la qual li havia confessat a les seues més arrimats que no es trobava bé, que travessava per un mal moment.\nVerónica Forqué ja no podia més, decidia posar fi a la seua vida amb 66 anys, deixant als seus familiars i amics tremendament sorpresos i enfonsats, encara que, el programa de Telecinco 'Socialité' este dissabte ha sabut que els últims moviments de l'actriu eren cridanerament sospitosos. Pel que sembla, Verónica feia setmanes que es desprenia dels seus objectes personals i quotidians: "Va començar a regalar entre els seus veïns les seues coses personals com un robot de cuina o una planxa elèctrica".\nSón els mateixos veïns de l'actriu els que asseguren que passejava ocultant-se, acompanyada únicament del seu gos i que a penes es veia amb ningú: "A més de regalar les seues coses a penes baixava al carrer, i si eixia ho feia amagada baix un gran capell i unes grans ulleres de sol".\n"Carlos Marín, cantant de IL Divo Divo, ingressat en l'uci de gravetat" "Companys i familiars s'acomiaden de Verónica Forqué, una 'lluitadora'"\nSèries actriu Verónica Forqué mort


S'acaben les obres al martinet, que ja repica a la Farga Rossell - Poble Andorrà\nS’acaben les obres al martinet, que ja repica a la Farga Rossell\nLa Farga Rossell s'obrirà demà\nEl martinet a la Farga Rossell.\nEl Ministeri de Cultura i Esports informa que la Farga Rossell, Centre d’Interpretació del Ferro, torna a obrir les portes el pròxim 3 de maig, després de les obres d’intervenció que s’han fet al martinet per reparar part del maquinari històric. La reparació duta a terme, d’una gran dificultat tècnica per la raresa dels treballs efectuats, ha permès substituir el soc masser, l’estructura de fusta sobre la qual recolza el martinet i que s’havia anat malmetent i aixafant amb el pas del temps i les condicions extremes, de vibracions, humitats i pressions que ha hagut de suportar durant els 19 anys en què ha estat en servei des de la inauguració, l’any 2003.\nUn cop acabades les obres, el martinet, un martell de grans dimensions amb una cabota d’un pes superior a 300 kg, torna a picar com el primer dia, colpejant el ferro roent i mostrant als visitants com era la darrera part del procés d’elaboració de barres de ferro que tenia lloc en aquesta instal·lació durant el segle XIX.\nEl Centre d’Interpretació mostra tots els entrellats d’una activitat econòmica que va ser cabdal per a l’economia del país entre els segles XVII i XIX. S’espera ocupació del museu durant les primeres setmanes de reobertura, de manera que, en cas d’estar-hi interessats, és recomanable reservar cita (tel.: (+376) 835 852). Podeu reservar visites guiades o visites amb demostració al tel.: 839 760 o a museusandorra@gmail.com.


Segriaterciarització i globalització: Un canvi de paradigma econòmic. Des de 1980 ençà |\nSegriaterciarització i globalització: Un canvi de paradigma econòmic. Des de 1980 ençà\nfebrer 20, 2014 · by Centre d'Estudis Comarcals del Segrià\t· in Activitats, Converses, xerrades i conferències.\t·\nL’any 1980 es va publicar el llibre Economia del Segrià, desenvolupament agrícola i desequilibris sectorials en el marc de la col·lecció d’economies comarcals de la Caixa d’Estalvis de Catalunya. Els economistes Ramon Morell i Xavier Maurel i el geògraf Ignasi Aldomà van dibuixar quina era la realitat econòmica de la comarca del Segrià en aquella època i quina havia estat la seva evolució. Les conclusions de la publicació ja parlaven d’una globalització necessària i orientaven cap a una industrialització per “salvar” l’economia del Segrià. Ho podem llegir en aquest extracte de la publicació:\n“… En resum, fins avui l’agricultura ha estat capaç de generar tots aquests factors externs que hem comentat i ha possibilitat, sobretot, de generar un augment demogràfic a la ciutat, especialment a partir del 1960, ben important. És curiós de constatar com els augments percentuals de població a Lleida ciutat en els períodes 1940-1970 i 1960-1970 són mes forts que a Barcelona i que al Barcelonès i tot. En el primer d’aquests períodes, la població de Lleida creix en un 119,18%, Barcelona en un 61,41% i el Barcelonès en un 91,30%. Pel que fa al període 1960-1970, les xifres són 42,33%, 12,02% i 26,07%, respectivament.\nHom creu sincerament que l’agricultura ja no podrà mantenir aquestes externalitats positives. Es a dir, o hi ha un canvi en 1’estructura econòmica de la comarca, a base d’una expansió industrial, o 1’estancament del creixement del Segrià es imminent. Entenem, però, per damunt de tot, que aquest canvi de\n1’estructura econòmica de Lleida s’ha d’analitzar i realitzar en funció de les necessitats i els canvis que s’han de donar, al nivell econòmic, a Catalunya. La Catalunya autonòmica que tots desitgem ha de tenir en compte, en primer lloc, els desequilibris que hi ha a les seves terres i afrontar-los sota una perspectiva global i interrelacionada. Això implica acceptar d’entrada que, si hi ha unes zones amb densitat mínima de població, es perquè n’hi ha unes altres amb una densitat excessiva i summament concentrades, i que, si hi ha unes comarques amb inversions per sobre d’un punt òptim que generen clares deseconomies socials, n’hi ha unes altres amb una infrautilitzaci6 del seu capital i els seus recursos.\nEls problemes són conjunts i no aïllats, i per tant tota política correctora suposa, en principi, una òptica catalana. Industrialitzar Lleida significa, per exemple, descongestionar Barcelona. La dialèctica Catalunya rica-Catalunya pobra, només la podem trencar amb unes polítiques d’àmbit globalitzador que entenguin el territori de Catalunya com una unitat d’acció.”…\nAl 1980 la pràctica totalitat dels municipis de la comarca (que encara incloïa Mollerussa i altres municipis de l’actual Pla d’Urgell) tenia com a especialització econòmica dominant el sector primari. En l’actualitat, només els municipis dels Segrià Sud mantenen el sector primari com a dominant en la seva economia. La resta ha patit un procés de terciarització important i han passat a tenir la seva economia dominada pel sector serveis. S’han acomplert les orientacions que apuntava la publicació? El Segrià s’ha Industrialitzat com calia o els sector terciari ha passat al davant? La dialèctica Catalunya pobra – Catalunya rica s’ha trencat? Una pila d’anys desprès de la publicació del llibre estem en disposició de comprovar com a canviat l’economia de la nostra comarca. Ho farem de la mà d’en Ramon Morell el dia 26 de febrer a la Universitat de Lleida.\nEtiquetes: Economia del Segrià, Ignasi Aldomà, Ramon Morell, Segrià, Xavier Maurel\n← 23 de febrer en Almenar Acte dins del programa del III Centenari de la Guerra de Successió (1702 – 1714)\nEl poder municipal a Lleida després de la Guerra de Successió →


Creador de llista de reproducció - Música I Vídeo\nCreador de llista de reproducció\nNo faig servir llistes de reproducció normalment quan vull escoltar música. Tinc sintonia a alguna emissora de ràdio d'Internet o em deixo anar una carpeta plena de música del reproductor de música favorit AIMP.\nAlguns dels meus amics, però, en fan una experiència i creen llistes de reproducció per a diferents estats d’ànim o situacions i em van parlar d’un programari que fan servir per crear les llistes de reproducció.\nEl nom del programari és Creador de llista de reproducció. Tot el que fa és agafar diversos fitxers multimèdia i crear una llista de reproducció fora de la selecció.\nEls fitxers es poden afegir seleccionant carpetes o fitxers únics i ordenats exactament de la manera que desitgeu. Cal que utilitzeu les icones amunt i avall que el programa posa a la vostra disposició, tot i que no podeu fer servir només les tecles de fletxa del teclat. en lloc o arrossegueu el ratolí per moure un fitxer a una nova posició.\nSempre em refereixo a fitxers i no a cançons. La raó per això és que també podeu afegir altres fitxers multimèdia amb extensions com mpeg o avi a la llista de reproducció per reproduir-los en programes com SMPlayer o MPlayer que els admetin.\nNo vaig provar què passaria si barregeu fitxers de vídeo i àudio en una llista de reproducció, però és probable que funcioni bé en un programa que admet fitxers d'àudio i de vídeo. Torna a la creació de la llista de reproducció. Podeu configurar el camí com a relatiu o absolut en les opcions.\nUna de les funcions que crec que falta és la capacitat de carregar fitxers també des de subdirectoris. L’estructura de carpetes predeterminada de la meva col·lecció de música és banda / àlbum / fitxers i he de triar la carpeta de l’àlbum per afegir-la a la llista de reproducció. Estaria bé que pogués seleccionar la carpeta de banda i el Creador de llista de reproducció fes una cerca automàtica a totes les subcarpetes i afegirà els fitxers que troba.\nEl Playlist Maker admet fitxers de llistes de reproducció .pls i .m3u que podeu crear utilitzant-lo. Tanmateix, heu de seleccionar un directori per guardar-lo a la llista de reproducció i un nom abans de poder fer-ho.\nLes llistes de reproducció es poden desar com a fitxers .pls o .m3u. Feu servir un mètode diferent per crear llistes de reproducció?


Els proveïdors de Renfe, sancionats per la CNMC\nEls proveïdors de Renfe Operadora han estat sancionats per la CNMC per haver pactat els preus i el repartiment de les licitacions. Imatge: manu269 (Wikipedia)\nLa Comissió Nacional dels Mercats i la Competència (CNMC) ha sancionat als proveïdors de Renfe Operadora per haver pactat preus i el repartiment de les licitacions. La CNMC considera que els proveïdors han comés "una infracció única i continuada" de la legislació sobre competència.\nLa Comissió Nacional dels Mercats i la Competència sanciona 3 proveïdors de Renfe per haver constituït un càrtel en el subministrament de rodaments industrials a l'empresa pública.\nDESCOBERT EL CÀRTEL DELS PROVEÏDORS DE RENFE\nUn total de 4 milions d'euros de multa a repartir entre tres proveïdors de Renfe: SKF Española, que ha de pagar 2.860 milions d'euros, Schaeffler Iberia, amb una sanció d'1,07 milions d'euros, i NSK Spain, que hauria de pagar 123.815 euros.\nAquesta última ha col·laborat amb la investigació pel que queda exempta del pagament de la multa, d'acord al Programa de Clemència de la CNMC.\nA totes se'ls acusa d'haver pactat preus i haver-se repartit el mercat dels rodaments industrials entre els anys 2004-2011.\nREPARTIMENT DE PROJECTES I QUOTES\nSegons la investigació de Competència, els directius de les empreses implicades contactaven per acordar les ofertes presentades i així repartir-se les licitacions.\nA més, en diverses licitacions haurien acordat una pujada de preus amb repartiment de quotes, el que Competència considera "un plus de gravetat de la infracció" per part dels proveïdors de Renfe donat el dany ocasionat a l'Administració i als ciutadans.\nFonts: Europa Press/El Economista/Trenvista (Ferro Rail)\nRenfe fomenta l'intermodalitat de viatgers a Fitur 2015\nRenfe ha presentat acords amb altres empreses de transport terrestre i marítim per facilitar l'intermodalitat als viatgers. Imatge: Turismo y Visitas Virtuales (Flickr)\nRenfe Operadora ha estat present al saló de turisme Fitur 2015 i ha presentat com a novetat destacada l'intermodalitat de viatgers entre tren i bus. S'amplia doncs el bitllet combinat "Tren+Bus" a altres destinacions. També ha arribat a un acord amb Baleària per crear bitllets combinats entre tren i vaixell.\nRenfe aprofita la celebració de Fitur 2015 per signar diversos acords amb companyies de transport terrestre i marítim per oferir bitllets combinats.\nL'OFERTA DE BITLLET COMBINAT "TREN+BUS" ARRIBA A MÉS DESTINACIONS\nAixí l'operadora ferroviària, ha tancat un acord amb l'empresa d'autobusos Alsa per oferir bitllets combinats a Andorra, Vielha, Xàbia, Dénia, Roquetas de Mar i Aguadulce, mentre que amb el Grup Avanza les combinacions permetran arribar al Pirineu Aragonès així com a Màlaga i Estepona.\nFitur 2015 també ha estat l'escenari d'un acord similar amb la naviera Baleària, que fomentarà la intermodalitat vaixell + tren amb descomptes de fins al 50% en un dels dos mitjans de transport. Es podran beneficiar d'aquesta promoció els viatgers que arribin des de qualsevol punt d'Espanya peninsular a València i Barcelona i utilitzin aquests ports per arribar a Balears.\nTambé es podrà aprofitar aquesta promoció intermodal per a les connexions d'Algesires amb Ceuta i Tànger, i s'espera a mitjà termini incorporar Màlaga i Dénia com a punts d'enllaç.\nVossloh Espanya ven dotze locomotores dièsel Euro 4000 per França\nUna de les locomotores Euro 4000 de Vossloh comprades per VFLI. Imatge: MainlineDiesels.net/Vía Libre\nVossloh Espanya ha assumit la fabricació de dotze locomotores Euro 4000, destinades a donar tracció a trens mercants a la xarxa europea d'ample estàndard. L'import global supera els quaranta milions d'euros que assumiran dues operadores ferroviàries franceses i una companyia de lloguer de material mòbil.\nUna de les empreses que han encarregat locomotores a la divisió espanyola de la multinacional alemanya Vossloh ha estat l'operadora francesa de mercaderies VLFI. Aquesta empresa del grup SNCF ha encarregat vuit unitats. Dues d'elles s'adquiriran directament a Vossloh mentre que les sis restants es faran amb la intermediació de Beacon Rail Leasing, empresa de lloguer de material rodant. VFLI ja comptava amb sis locomotores d'aquest tipus des de l'any 2012.\nD'aquesta màquina, que a Espanya constitueix la sèrie 335, fins a la data Vossloh ha venut prop de 130 unitats d'aquest model, a gairebé totes les operadores privades espanyoles i a altres països com Israel i Sud-àfrica. L'altre operador que adquirirà les altres quatre locomotores és Europorte, filial de Eurotunnel. L'arribada d'aquestes noves dotze unitats que es fabricaran i s'acoblaran completament a la planta valenciana d'Albuixech, elevarà a quaranta el total de les Euro 4000 que roden per la xarxa gala.\nAquesta comanda arriba poc després que Vossloh anunciés fa unes setmanes la seva intenció de desprendre de la seva divisió de fabricació de material rodant, centrant-se en la producció d'elements de via i infraestructura. Això afecta, entre altres, a la planta espanyola d'Albuixech.\nPresentada a Fitur la nova app d'Adif per smartphones i tauletes\nVista general de la nova app d'Adif. Imatge: Adif/Vía Libre\nAdif va presentar ahir a la fira de turisme Fitur una nova aplicació que ofereix informació en temps real sobre el trànsit ferroviari i els serveis de les estacions a través de dispositius mòbils com smartphones i tauletes.\nL'aplicació està dissenyada tant per a usuaris residents a grans nuclis de població com per als usuaris de petites i mitjanes estacions que no disposen de sistemes d'informació instal·lats (teleindicadors) o personal d'informació.\n''Adif en tu móvil'' donarà informació actualitzada, com horaris de rodalies en temps real, vies programades per a l'accés o sortida prevista per a la seva sortida o arribada. Pel que fa als trànsits d'alta velocitat, mitjana i llarga distància, s'ofereix informació sobre els horaris previstos i reals.\nA l'àrea d'estacions, es pot accedir a tot tipus de continguts sobre els serveis ferroviaris i comercials disponibles, així com dades generals com ara l'adreça on s'ubica, plans, o informació meteorològica, entre d'altres.\nLa nova app permet saber l'hora exacta de pas del tren, així també com els possibles retards i la via per on para. Imatge: Vía Libre/Adif\nEl disseny de l'aplicació persegueix que sigui de fàcil ús perquè l'usuari accedeixi a la informació que necessita en pocs passos a través de les seccions: "Nos movemos contigo", "Todos los servicios de tu estación", "Tu tren en tiempo real", "Área comercial de tu estación", així com els favorits i les suscripcions.\nAmb la nova app d'Adif, també es poden consultar les sortides tant de Rodalies, com de mitja i llarga distància. Imatge: Adif/Vía Libre\nEls interessats en descarregar-se en aquesta aplicació, ho poden descarregar ja a través d'Android a la "Play Store" de Google, no obstant, els usuaris d'Apple ho tindran disponible en breu.\nTRÀFIC PRÀCTICAMENT INTERROMPUT A LA LÍNIA A DEL RER PARISENC\nDurant una gran part del dia d’avui, el tràfic de la línia RER A ha estat completament interromput després de l’agressió d’un maquinista a Torcy, dimecres a la nit. Malgrat que la RATP ha trobat maquinistes voluntaris a fi de garantir un servei mínim durant el període corresponent a la sortida de les oficines i escoles, a partir de les 19h30, la línia es tancarà per complet.\nCom a conseqüència de la interrupció del tràfic a la línia A del RER, les línies L i J de la xarxa Transilien, com també, l'estació parisenca de Saint-Lazare han quedat completament saturades al llarg del dia d'avui\nEl tràfic ferroviari a la línia A del RER ha sigut aturat després de l’agressió d’un maquinista d’aquesta línia dimecres a la nit. Segons la policia, la senyal d’alarma hauria estat activada per un home que s’hauria enganxat la mà quan s’estaven tancant les portes. Seguint el protocol establert per l’empresa, el maquinista quan sortí de la cabina per tal de rearmar el sistema d’alarma, la persona que s’hauria enganxat la mà li donà un cop de cap abans de fugir. El maquinista abandonà l’hospital al voltant de les 03h amb el nas fracturat.\nCom a conseqüència d’aquest fet, els maquinistes d’aquesta línia han decidit, de manera espontània, deixar de treballar durant tot el dia d’avui. Davant d’aquesta situació, en moltes estacions de les afores de Paris els agents de la RATP han tancat les estacions i els viatgers han hagut d’agafar els busos de substitució, o dirigir-se cap a les línies L, P i J de la xarxa Transilien, les quals s’han trobat totalment desbordades i gran part del dia han circulat amb retards.\nMalgrat que entre les 15h i les 19h la RATP ha aconseguit trobar maquinistes voluntaris per tal d’assegurar un mínim de servei durant la sortida de les escoles, aquesta acaba d’anunciar que l’últim tren que circularà avui per la línia A del RER sortirà a les 19h de Paris degut a no haver suficients voluntaris per assegurar el servei fins al final del dia d’avui.\nImatges d'aquesta jornada en una de les línies més transitades del món:\nPolèmica a Portugal amb el lloguer de trens de Renfe a CP\nEl lloguer de trens a Renfe per part de CP ha desfermat la polèmica al país lusità pel seu cost i també per la venda dels automotors dièsel propis. Imatge: Gonzalo Pérez Nieto (Railwaymania)\nPolèmica a Portugal per l'ocultació de les xifres del cost de lloguer dels trens per part de Renfe Operadora a l'operadora nacional portuguesa CP. El país lusità posa en venda els seus trens dièsel, mentres lloga vehicles a Espanya. L'ample de via de Portugal impedeix la venda de tots els seus trens.\nEs desferma la polèmica a Portugal en conèixer la xifra del lloguer de Renfe a Comboios de Portugal (CP) per uns automotors dièsel quan la pròpia operadora portuguesa té trens d'aquestes característiques a la venda.\nEL LLOGUER A RENFE, EN EL CENTRE DE LA DISPUTA\nCinc milions d'euros. Aquest és el lloguer anual de Renfe a CP pels 17 automotors 592 (els anomenats camells) que actualment circulen en les línies del Duero i del Miño al país veí.\nI aquesta xifra ha obert una polèmica a Portugal, ja que l'operadora CP té en venda 101 vehicles de característiques similars i segons el diari Público.pt, en condicions de circular, de manera que crida l'atenció que decideixin llogar-los en lloc d'usar els seus propis automotors.\nCP, que al principi es negava a donar la xifra del lloguer de Renfe (i que ha estat obligada pel Parlament portuguès a fer-la pública), argumenta que els costos de manteniment dels automotors que tenen a la venda són tals que no els compensa utilitzar-los.\nDe fet, CP podria tenir un acord amb la companyia Ozark Mountain Railcar per vendre alguns d'aquests vehicles per una quantitat que podria rondar els 7,7 milions d'euros.\nEncara que sembla que l'operació acabarà per fer-se, no seria la primera vegada que una venda de material rodant portuguès es quedés en un intent.\nLA PARADOXA DELS TRENS DE CP\nNo deixa de ser una paradoxa aquest ús dels recursos de CP, que contracta un lloguer de Renfe tenint els seus propis vehicles. A més, en aquest cas crida l'atenció perquè l'operadora portuguesa té actualment un dèficit de trens elèctrics (que supleix amb un altre lloguer de Renfe), però aquí estem parlant de flota dièsel.\nFonts: Público.pt / Trenvista (Ferro Rail)\nTalgo comença fort el 2015\nEl tren Avril és una de les "insígnies" de Talgo. Imatge: Tegeler (Flickr)\nTalgo firma un contracte de cooperació amb una empresa turca per millorar posicions en aquest mercant emergent. L'empresa a més, prepara la seva sortida a borsa.\nAcord de Talgo a Turquia amb una empresa nacional per a la cooperació en projectes d'alta velocitat a pocs mesos de la sortida de la companyia espanyola a borsa.\nACORD A TURQUIA PER REFERMAR LA SEVA POSICIÓ\nTalgo ha signat recentment una carta d'intenció amb l'empresa turca Tümosan per a la cooperació en projectes ferroviaris d'alta velocitat que es duguin a terme al país asiàtic. De fet, les dues companyies planegen participar de manera conjunta en el concurs previst per al subministrament de 90 trens d'alta velocitat per als Ferrocarrils Turcs (TCDD), contracte estimat en 3.000 milions d'euros.\nPer a l'empresa espanyola és una forma de fer-se un forat a Turquia, país en el qual està interessada pel desenvolupament a mitjà termini de la xarxa ferroviària.\nL'INMINENT SORTIDA A BORSA DE TALGO\nI tot això succeeix mentre Talgo espera la seva sortida a borsa, que previsiblement es durà a terme al maig. Després de l'intent fallit de sortida l'any 2011, ara es preveu una OPV valorada en 500 milions d'euros la que marqui l'inici de la seva marxa en el parquet espanyol.\nEn els quatre anys que han passat des de 2011, la situació de Talgo ha canviat considerablement: s'ha consolidat com a primer proveïdor espanyol de trens d'alta velocitat, i ha aconseguit el projecte del TAV a la Meca, el seu gran contracte.\nUna marca, estesa a més de 25 països, la cartera de comandes s'ha duplicat des de 2010 i que, amb aquests últims moviments, advoca per un creixement continuat.\nFonts: El Confidencial/Global Rail News/Trenvista (Ferro Rail)\nEls trens basculants X2000 tornaran a la línia Estocolm-Oslo\nEls trens X2000 tornaran a fer serveis entre Suècia i Noruega a partir del mes de juny. Imatge: yisris (Wikipedia)\nA partir del proper 9 de juny, els Ferrocarrils Suecs, SJ, substituiran els dos serveis Intercity diaris entre Estocolm, capital de Suècia, i Oslo, capital de Noruega, per tres serveis X2000, el que reduirà el temps de viatge entre les dues capitals de cinc hores i 38 minuts al voltant de les actuals quatre hores i mitja.\n"La combinació d'un temps de viatge més curt, més sortides i trens més confortables és la nostra oferta més competitiva per als viatgers d'aquesta ruta. Tots els anys, viatgen entre les dues capitals 1,1 milions de persones, i molts d'ells volen una opció més respectuosa amb el medi ambient que sigui alhora competitiu amb el temps del viatge de l'avió", afirma Petter Essen, gerent de la línia Estocolm-Oslo de SJ.\nSJ va tenir en circulació trens X2000 entre 2000 i 2004, mitjançant l'empresa de participació conjunta Linx, en què SJ participava amb un 50 per cent juntament amb els Ferrocarrils Noruecs (NSB). No obstant això, la competència amb les línies aèries de baix cost va conduir a una disminució del 40 per cent de l'ocupació, i SJ decidir desplegar els trens en línies nacionals de major demanda.\nLa nova targeta TuiN comença a implantar-se a Metrovalència\nLa nova targeta TuIN comença a implantar-se a la xarxa de Metrovalència. Imatge: Vía Libre\nMetrovalència ha iniciat una campanya de promoció de la nova targeta moneder TuiN, que està disponible des de l'1 de gener, per explicar als usuaris la seva manera d'utilització, a més dels avantatges que suposa la seva utilització respecte altres títols de transport tradicionals, com el bonometro, el bitllet senzill o el d'anada i tornada.\nLa campanya de Metrovalència per donar a conèixer el nou títol únic i intel·ligent, que permet viatjar per tota la xarxa sense preocupar-se per les diferents zones, està basada en la distribució de fullets, cartelleria i suports publicitaris en estacions i baixadors de metro i parades de tramvia. Així mateix, els Centres d'Atenció al Client i Punts del Client ubicats en diverses estacions de la xarxa de Metrovalència ofereixen tota la informació detallada.\nDes del passat 1 de gener, els usuaris poden registrar-se en aquests Centres d'Atenció al Client, ubicats a les estacions de Xàtiva, Benimaclet, Túria, Aeroport i Politècnica, així com en els Punts del Client d'Alboraya-Palmaret, Amistat, Mislata, Empalme, Àngel Guimerà, Torrent Avinguda i Marítim-Serrería i realitzar la primera recàrrega en euros.\nDins de la campanya de promoció, els primers cent usuaris que es registrats per posseir la targeta TuiN de Metrovalència rebran un saldo de quinze euros de forma gratuïta.\nAVANTATGES DE LA NOVA TARGETA\nEls usuaris de la targeta TuiN poden viatjar amb el mateix títol per tota la xarxa, amb independència del nombre de zones que es recorrin i de les estacions d'origen i destinació, davant les limitacions que suposa desplaçar-se amb altres títols.\nLa Zona D (excepte Aeroport) es considera per aquest títol com a Zona C, de manera que, per exemple, només cal pagar tres zones i no quatre si viatges fins a la Zona A. A més, la Zona B del tramvia es considera com a zona A, de manera que només cal pagar una zona en comptes de dos si es viatja fins a la Zona A.\nUn altre avantatge és que, en els trajectes entre estacions contigües de dues zones -inclosos els baixadors que hi hagi entre aquestes estacions-, només es cobra una zona. Això s'aplica, per exemple, als trajectes Torrent-Picassent; L'Eliana-La Canyada; Bétera-Seminari o Almàssera-Alboraia-Peris Aragó.\nEl títol s'adquireix carregant un saldo mínim de deu euros en el suport que es disposi -Targeta sense Contacte o rellotge Móbilis en l'actualitat, i telèfon NFC i en les xarxes externes de venda en el futur-, més múltiples d'un euro, ja que no es poden carregar cèntims d'euro.\nA partir del proper mes d'abril, es podrà carregar el títol directament a les màquines automàtiques, sense necessitat del registre previ de les dades, tot i que es recomana que es realitzi el mateix en oficines d'atenció al client o per internet per gaudir dels avantatges que s'ofereixen, com són devolució del saldo per pèrdua o substracció de la targeta o recàrrega per Internet des d'aquest mes.\nUn cop carregat el saldo, la targeta TuiN descompta el preu del viatge equivalent a les zones que es recorren en cada viatge. El preu del desplaçament amb la targeta moneder és el mateix que el d'un viatge amb el Bonometro, és a dir, 0,72 euros per a una zona. Per dues zones, el cost és 1,04 euros, 1,40 per a tres zones i dos euros per desplaçar-se a l'estació d'Aeroport.\nA la xarxa del metro, si es viatja sol, cal disposar d'un saldo mínim de 0,72 euros per iniciar el viatge excepte en el cas d'Aeroport, en el qual aquest saldo mínim s'eleva a dos euros. Si es viatja amb més persones amb una única targeta -fins a un màxim de seixanta persones-, cal disposar, a més, d'un saldo mínim de 1,40 euros per cada passatger. Quan conclogui el viatge i es validi el títol de sortida, només es pagarà el preu corresponent al nombre de zones que han recorregut conjuntament.\nA la xarxa de metro, el títol ha de ser validat sempre tant a l'estació o parada d'origen com a la de sortida, encara que sigui una estació de superfície. Així, la targeta pot saber què trajecte s'ha realitzat i descomptar el nombre de zones exacte que s'ha recorregut. Si només es valida d'entrada o sortida, la targeta descompta del saldo l'import de tres zones.\nEn el cas del tramvia, el títol s'ha de validar abans de pujar, a la terminal de l'andana corresponent al sentit del viatge. A diferència del metro, no cal validar quan es finalitzi el trajecte. La targeta només descompta del saldo l'import d'una zona.\nTRANSBORD ENTRE METRO I TRAMVIA\nEn cas que es vagi a realitzar un transbord entre metro i tramvia -estacions de Benimaclet, Empalme i Marítim-Serrería- cal validar en canviar de mitjà de transport. Si el transbord es realitza del tramvia al metro, cal disposar del saldo mínim per viatjar i validar novament quan es surti del metro. Si es transborda de metro a tramvia, a la sortida del tramvia no cal validar.\nRodalies de Catalunya millora l'oferta de trens a les línies RG1 i R2 Sud\nRodalies de Catalunya millora l'oferta de trens a les línies RG1 i R2 Sud a partir del proper dilluns. Imatge: Jordi F.G.\nRodalies de Catalunya millorarà l'oferta de trens a partir del dilluns 2 de febrer, amb l'incorporació de dos nous serveis al matí a les línies RG1 i R2 Sud.\nActualment el primer tren de Rodalies de Catalunya arriba a Portbou a les 08.53 hores.\nMILLORA DEL SERVEI A LA LÍNIA R2 SUD


Escoltar música, llegir i anar al cinema copen les activitats culturals\nL'enquesta d'hàbits realitzada pel Govern demostra un augment del consum cultural\nA. J. C. / Efe | València/Madrid 30.09.2019 | 21.11 Article original: https://www.levante-emv.com/cultura/2019/10/01/escuchar-musica-leer-e-cine/1927613.html\nBons temps -o almenys millors que en temps passats- per al món de la cultura. Escoltar música, llegir i anar al cinema, amb taxes del 87,2%, el 65,8% i el 57,8%, respectivament, són les activitats culturals que més practiquen els espanyols, que han augmentat de forma general el seu consum de cultura en els últims quatre anys. Així ho posa de manifest l'Enquesta d'Hàbits i Pràctiques Culturals a Espanya 2018-2019, estadística oficial de caràcter quadriennal del Pla Estadístic Nacional.\nDesprés de la música, la lectura i el cinema, les activitats culturals més practicades pels espanyols són la visita a monuments o jaciments (el 50,8%), i assistència a exposicions o galerias d'art (46,7%).\nCada any, el 46,8% dels enquestats assisteix a espectacles en directe, destacant entre ells els concerts de música actual, (30,1%) i el teatre, (24,5%). Amb menor freqüència es troben l'assistència a concerts de música clàssica (9,4%), ballet o dansa, (8%), espectacles de circ, (7,3%), òpera, (3,3%), o sarsuela, (1,5%).\nEl 26,8% de la població acudeix cada any a una biblioteca o accedeix virtualment a ella, mentre que només un 7,1 acudeix a un arxiu.\nPer sexes, l'estudi d'hàbits de consum determina que entre les dones és major l'afició per l'escriptura, 9,2% enfront del 8,1% observat en homes, i per la lectura, 69,4% enfront del 62%, amb excepció de la lectura professional i la premsa, activitats a les quals són més assidus els homes.\nElles assisteixen amb més freqüència a biblioteques tant de forma presencial, com a través d'internet i realitzen més activitats artístiques com pintar o dibuixar, així com visites a museus, exposicions o galerias d'art. Mentrestant, els homes visiten més que les dones monuments i jaciments arqueològics.\nTocar un instrument musical, fer fotografies o vídeos són aficions artístiques més freqüents entre els homes, que presenten així mateix majors taxes d'assistència anual a concerts de música actual. Les taxes d'assistència al cinema són inferiors en les dones (57,3%), que en els homes (58,4%).\nEls joves presenten les taxes de participació cultural més altes pràcticament en tots els àmbits culturals: visiten més museus, monuments, assisteixen més a espectacles escènics o musicals, lligen més, van més a biblioteques i realitzen més pràctiques culturals actives. Aquesta alta participació va decreixent, amb major o menor intensitat, en augmentar l'edat de forma sistemàtica. Però, sens dubte el nivell d'estudis és la variable més determinant en la participació cultural, que ascendeixen paral·lelament.\nEl cinema augmenta també de forma considerable i és l'espectacle cultural amb més adeptes, amb gran diferència. Més de la meitat de la població, el 57,8%, assisteix cada any a aquest espectacle, xifra que se situa per als homes en el 58,4%, i en el 57,3% dones.\nCinema Cultura Llibres Música TotConsum


La coca de Sant Joan, el dolç més festiu de Catalunya - Mollet a mà\nEs menja per celebrar la nit més curta de l'any, del 23 al 24 de juny, i per donar la benvinguda a l'estiu.\nDivendres, 22 de juny de 2012 | 12:08h\nLa coca de Sant Joan és una de les coques més populars i festives de Catalunya. Es menja per celebrar la Nit de Sant Joan, del 23 al 24 de juny, festa nocturna coneguda com la revetlla de Sant Joan.\nMollet a mà ha parlat amb una de les pastisseries de la ciutat, el Forn Pastisseria Giralt, per conèixer de més a prop la seva elaboració. El primer pas és elaborar una bona massa de brioix enriquida amb mantega, ous, sucre i aromes de canyella o altre tipus. Tot seguit s’ha de laminar aquesta pasta de brioix i per guarnir depenent del tipus de coca. Un cop guarnida, entra en joc el procés de fermentació d’aproximadament tres hores per després coure-la al forn entre 15 i 25 minuts depenent de la mida de la coca.\nAl Forn José Luís ratifica que la coca amb més sortida és la de fruites tot i que a la seva pastisseria també les farceixen de nata, crema o trufa a l’estil entrepà. També en fan de full amb crema, de full amb cabell d’àngel i de full amb xocolata. “Ens porta molta feina l’elaboració perquè treballes moltes hores durant aquesta setmana”, explica el propietari, que assegura que el secret d’una bona coca de Sant Joan és la dedicació que s’hi posa i, obviàment, la qualitat del producte amb que s’elabora.


Un conte memorable a Tàrrega - Companyia Homenots\nUn conte memorable a Tàrrega\nPoc ens pensàvem dissabte quin tros de conte ens esperava a la Biblioteca Comarcal de Tàrrega, quina meravella i quin record tan bonic ens en vam endur!\nA les 11:15h es van obrir les portes de la sala d’actes de la biblioteca i van començar a entrar nens i nenes amb les famílies, i més nens i nenes, i més nens i nenes… Quan vam començar el conte en BUM va aixecar els ulls i va flipar, quina gentada, la sala plena de gom a gom i el millor de tot és que amb ganes de passar-ho molt bé i participar. Cada vegada que demanàvem ajuda un bosc de dits se’ns plantava davant, tots i totes les qui vàreu sortir ho vàreu fer molt i molt bé i la resta, des dels vostres llocs, ens empenyíeu amb tanta força que entre tots i totes vam fer un conte enèrgic i trepidant. I menció especial per als pares i mares, iaios, iaies, tiets, tietes que ens vàreu venir a veure i us vàreu implicar en el conte convertint-lo en una experiència tan bonica, tan gratificant, que tardarem temps on oblidar-la. Al final vam aconseguir trobar el tresor del pirata ben amagat en un racó i quan el vam obrir, amb tanta expectació, va quedar demostrat que efectivament fa feliç a qui l’obre. Després vam tenir una sessió de bateria multitudinària i meravellosa on tots i totes sense excepció ho vàreu fer molt bé però, sobretot, ens va encantar veure-us tan felices davant l’instrument, visca!! Ep, i nosaltres també vàrem tenir la nostra sorpresa, vam retrobar la Mònica ben acompanyada del Lluís i l’Oriol i ens va fer moltíssima il·lusió.\nRes de tot això hagués estat possible sense l’esforç i la dedicació de la Mònica i tot l’equip de la Biblioteca de Tàrrega. Va ser un plaer trobar-vos al camí i veure com us ho treballeu, quines ganes hi poseu, quina empenta teniu… Ens va fer molt feliços veure la sala plena perquè ens sembla una gran recompensa al vostre treball. I a més ens vàreu tractar de meravella, ens vàreu fer sentir estimats i respectats, no podem més donar-vos les gràcies de tot cor i dir-vos que sou genials!!\nAra a descansar perquè aquesta setmana tenim tres contes i en tenim moltíssimes ganes perquè ens estrenarem a La Canonja i Perafita i retrobarem els amics i amigues que vam fer al Prat de Llobregat, ens estem fent els contes a sobre!!


La jornada ‘Món millor’ debatrà sobre el canvi climàtic i el turisme sostenible d’Andorra - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa jornada ‘Món millor’ debatrà sobre el canvi climàtic i el turisme sostenible d’Andorra\nL'organitza Ràdio Ser Principat d'Andorra i es farà el pròxim dia 30 al Centre Cultural i de Congressos Lauredià\n02/05/2022 (12:34 CET)\nLa directora de Ràdio Ser Principat d'Andorra, Marisol Fuentes; i el cònsol de Sant Julià, Josep Majoral abans de la presentació. B.N.\nEl Centre Cultural i de Congressos Lauredià, acollirà el pròxim dia 30 la jornada 'Portaveus d'un món millor', sobre el canvi climàtic i el turisme sostenible d'Andorra. L'acte està organitzat per Ràdio Ser Principat d'Andorra i comptarà amb nou ponències i dues taules rodones. La cònsol menor de Sant Julià de Lòria, Mireia Codina obrirà la jornada i el cònsol major, Josep Majoral la tancarà.\nEntre els ponents hi haurà l'expert en canvi climàtic, Fernando Valladares; el director d'Andorra Recerca + Innovació, Marc Pons; la gerent d'Epic Andorra, Eli Olivé; o el coordinador del Label Biosphere, Xavier Tomàs. Precisament, Sant Julià de Lòria ostenta des de fa un mes aquesta distinció, un fet que han destacat el cònsol major de Sant Julià de Lòria, Josep Majoral i la directora de Ràdio Ser Principat d'Andorra, Marisol Fuentes.\nEn aquest sentit, Majoral ha afirmat que "és important perquè tenim un full de ruta clar” i ha afegit que "amb el label s’han de fer actes per conscienciar a la ciutadania en temes de medi ambient. Explicar i incidir en què la gent prengui consciència d’aquesta urgència és una obligació de les administracions”. La jornada serà de perfil tècnic però també divulgatiu, i, per tant, està oberta a tota la població.


El teletreball: una nova realitat que fa disparar la factura de la teva llar. - Energia Solar Green Elèctric\nEl teletreball: una nova realitat que fa disparar la factura de la teva llar.\nÉs evident que aquest any han canviat moltíssimes coses amb l’arribada de la Covid-19 el nostre dia a dia s’ha vist afectat de forma inesperada i hem hagut d’adaptar les nostres rutines a una nova realitat.\nEl teletreball ha estat i segueix essent un dels principals protagonistes de les nostres vides laborals. El confinament ens ha obligat a quedar-nos a casa i desenvolupar la nostra activitat professional a casa.\nSens dubte, això té una conseqüència molt lògica i és que, ara gran part de la població consumeix molta més energia a les seves llars que abans.\nEn aquest sentit, comptar amb sistemes d’autoconsum energètic, com són les plaques solars, és un avantatge en aquest context, ja que podem aconseguir les mateixes prestacions energètiques amb un cost notablement menor.\nÉs cert que el teletreball ha permès reduir alguns costos com el transport i els àpats, però per contra ha fet augmentar el consum d’energia de la nostra llar a cause dels equips informàtics, les connexions inalàmbriques, altres dispositius i la il·luminació que utilitzem diariament durant un gran nombre d’hores.\nAquesta crisi sanitària també ha esdevingut un problema social i econòmic que ens ha fet reflexionar sobre el propi benestar però també sobre l’eficiència energètica i la importància de la cura del medi ambient.\nL’autoconsum solar fotovoltaic\nEl teletreball s’ha convertit en una tendència a l’alça. De fet, abans de la Covid-19 ja era una realitat existent i això com a conseqüència significa un augment evident en els costos de les factures de la llar.\nUna solució, doncs, davant aquesta realitat són les plaques solars. Una instal·lació d’aquest tipus ens genera de forma directa l’electricitat necessària per climatitzar el nostre habitatge, disposar d’aigua calenta, il·luminar-lo i poder utilitzar els nostres electrodomèstics.\nLes energies renovables són el futur, els experts coincideixen en què l’autoconsum pot generar estalvis en les factures que arriben fins al 70%. Amb el teletreball, l’activitat es realitza durant l’horari que coincideix amb les hores altes de principal radiació i, per tant, comptar amb un sistema solar fotovoltaic pot ser una bona solució per estalviar, no només en la situació actual, sinó també en el futur.\nSi vols saber quants diners podries estalviar amb l’autoconsum a través d’una instal·lació de plaques solars al teu habitatge, no dubtis en contactar amb nosaltres sense cap mena de compromís. T’ajudarem i assessorarem a escollir la millor solució per a les teves necessitats.\nPrevANTERIORTot el que necessites saber sobre els vehicles elèctrics i com carregar-los.\nSegüentConsells per reduir les teves factures a l’hivernNext


El “Walt Disney” espanyol, va treballar a Bolívar Films. – Arrels\nEl “Walt Disney” espanyol, va treballar a Bolívar Films.\nArturo Moreno Salvador (1909-1993) va ser un historietista, cineasta, animador i il·lustrador. Per la seva habilitat va ser anomenat “el Walt Disney espanyol”.\nNascut a València (ES) als vuit anys la seva família es trasllada a Barcelona. Allà realitza cursos de dibuix a la prestigiosa Acadèmia Baixas. El 1924 comença a treballar com a dibuixant i guionista d’historietes a les publicacions Pulgarcito i TBO.\nEl 1929 va realitzar la seva primera exposició i el 1930 inicià el seu camí amb dibuixos animats al realitzar un curtmetratge publicitari en blanc i negre per a la desapareguda marca de xocolates, Nelia.\nLa seva obra més celebrada seria “Las Formidables Trapisondas del Grumete Mick” que va començar a publicar al setembre de 1934 a la revista “Pocholo”.\nDesprés del final de la Guerra Civil Espanyola, funda la productora Diarmo Films, amb la qual va produir “Garbancito de la Mancha” de Julián Pemartín, considerat el primer llargmetratge animat espanyol.\nLa seva filla Isabel Moreno, en una entrevista realitzada amb motiu del 70è aniversari de l’estrena de la pel·lícula, va recordar que la censura arribava a nivells absurds. La cabreta Peregrina (veure sinopsi) tenia mamelles, com totes les cabres. I els censors van obligar a eliminar-les, per “no ofendre la sensibilitat dels nens”.\nEl 1948 es trasllada a Caracas per treballar a la revista infantil Tricolor, treball que complementava a la productora Bolívar Films, com a especialista en dibuixos animats, portats a la publicitat, en forma de comercials de cinema per a empreses de cigarrets com Philip Morris i petrolieres com Shell. Moreno va ser el responsable de la formació de molts dels tècnics en animació que treballarien en aquesta empresa.\nMoreno era un personatge molt particular. La seva puntualitat era gairebé obsessiva. Per reunir-se amb ell, calia arribar a temps, o no hi hauria reunió.\nLuis Guillermo Villegas Blanco, fundador i president de Bolívar Films va tractar que ‘tropicalitzara’ una mica el seu sentit horari, però va ser impossible.\nUn altre tret interessant va ser la seva afició als golfeados, un pa dolç típic veneçolà, semblant al “cinnamon roll” americà, farcits de papelón (sucre moreno) i formatge fresc, aromatitzat amb canyella i anís dolç.\nLes oficines de Moreno eren a la urbanització Santa Eduvigis de Caracas i cada tarda es desplaçava fins a una fleca propera, on demanava un cafè “tallat” i un golfeado. De dilluns a divendres era la seva cerimònia vespertina, a la qual mai fallava.\nEl 1956, Moreno va tornar a Espanya. Va abandonar del tot la realització de dibuixos animats i va centrar la seva carrera en el món de la historieta. Va morir a Barcelona el 25 de juny de 1993.\nSinopsi de Garbancito de la Mancha\nGarbancito és un jove orfe que té una granja prop d’un petit poble. Els seus amics són Chirili, Kiriki i la cabreta Peregrina, però també hi ha els típics brètols que no paren de molestar-lo: Pelanas, Manazas i Pajarón.\nUn dia, el poble on viu Garbancito és amenaçat per la bruixa Pelocha i el gegant Caramanca, que rapta als seus amics Chirili i Kiriki. Gràcies a l’ajuda d’una fada, que li dóna poders i una espasa màgica i amb el suport incondicional de la cabra Peregrina, el Garbancito allibera els seus amics de les urpes dels malvats i és rebut com un heroi pels vilatans.\nImatge: Garbancito. Dibuix original a tinta de Garbancito. (1943-1945). Museu del Cinema-Col·lecció Antoni Furnó.


MIQUEL MONTORO, EL SÍMBOL D'UNA REVOLUCIÓ VITAL? - Sandra Bruna\nMIQUEL MONTORO, EL SÍMBOL D’UNA REVOLUCIÓ VITAL?\nMiquel Montoro té més de 160.000 seguidors al seu canal de Youtube i quasi 600.000 a Instagram. És en aquesta darrera xarxa social on penja un vídeo on expressa la seva satisfacció pel fet que la seva mare, na Sandra, ha fet pilotes per dinar. I ho diu amb una frase destinada a fer història: “Hòstia, pilotes, que són de bones, m’encanten”. Aquesta mostra espontània d’amor es converteix uns mesos després i sense que ningú\nsàpiga per què, en viral, i de sobte comença a circular fent que adolescents de tota Espanya que mai no havien dit ni una paraula en català la incorporin amb total normalitat al seu repertori de frases fetes (tot i que descontextualitzades).\nD’aquí a aparèixer al programa més trencador que es fa en aquests moments a la televisió espanyola, La Resistencia, hi ha només una passa. I després tothom es rendeix a en Miquel Montoro, que ja no és el nin de l’”hòstia pilotes” sinó en Miquel Montoro Fons, amb nom i llinatges.\nHauria estat fàcil fer un llibre sobre en Miquel Montoro i sobre com el seu “Hòstia, pilotes” l’ha convertit en un personatge mediàtic de primer ordre. Però ens agraden els reptes. I el nostre ha estat intentar anar més enllà i demanar-nos si en Miquel Montoro pot ser el símbol d’un canvi vital, si els valors que ell defensa –consum de productes de proximitat, pagar preus justs als pagesos, valorar la seva feina i l’autenticitat– es poden aplicar avui en dia. Sociòlegs, escriptors, professors d’universitat, pagesos i periodistes reflexionen sobre què ha significat el fenomen Miquel Montoro i si encara és possible viure del camp. Evidentment, ell també hi diu la seva. I Lo Pau de Ponts en fa el pròleg.


Informe demolidor del Síndic de Greuges sobre les 'regressions democràtiques' a l'estat espanyol\nLa fiscalia rebaixa a la meitat la petició de presó per Millet\tLa fiscalia rebaixa a la meitat la petició de presó per Millet\n«Aquest informe analitzarà les afectacions en matèria de drets humans i llibertats fonamentals que, a parer d’aquesta institució, s’estan produint al Regne d’Espanya i que tenen una especial incidència a Catalunya. Tal com es veurà en aquest informe, hi ha lleis aprovades pel parlament espanyol que en si mateixes lesionen o posen en risc drets i llibertats fonamentals.»\nDrets humans i separació de poders en el context espanyol\n«El Tribunal Europeu considera que, si bé la llibertat d’expressió és essencial per a tothom, ho és més particularment per als partits polítics i els seus membres actius. […] Pel que fa a la crítica als polítics, el marge de discurs crític admissible és més ampli quan es refereix a un govern (i en menys mesura a un individu polític) que quan fa referència a un simple particular. […] No hi ha res menys desitjable per a les autoritats competents de l’Estat que adoptar mesures penals, en qualitat de garants de l’ordre públic, destinades a reaccionar de manera adequada i no excessiva a aquests propòsits.»\nRestriccions legislatives del dret a la llibertat d’expressió al Regne d’Espanya: Llei de seguretat ciutadana i Codi penal\n«L’informe 2016/17 d’Amnistia Internacional comença l’apartat corresponent a Espanya amb aquesta afirmació: ‘A lo largo del año se impusieron restricciones injustificadas a los derechos a la libertad de información, de expresión y de reunión, basadas en la reforma del Código Penal y la nueva Ley de Seguridad Ciudadana que habían entrado en vigor en 2015’.»


Espanya i el Marroc ajornen fins al setembre el retorn dels ambaixadors\nLa ministra d'Afers Estrangers, Ana Palacio, ha reconegut que no serà fins al setembre quan Espanya i el Marroc es plantejaran tornar a intercanviar ambaixadors. Mostra clara del difícil ambient que es va respirar ahir a la reunió de Rabat. Després d'entrevistar-se aquest matí, a Brussel·les, amb el president de la Comissió Europea, Romano Prodi, Palacio ha afirmat que ahir només es va parlar de Perejil. No del Sàhara, ni molt menys de Ceuta i Melilla.\nPalacio, que també s'ha entrevistat amb l'alt representant europeu per la Política Exterior, Javier Solana, ha dit que les converses continuaran al setembre, amb una nova reunió, aquesta a Madrid, amb el ministre marroquí d'Exteriors, Mohamed Benaissa. En la ràpida gira per Brussel·les també s'ha reunit amb el secretari general de l'OTAN, George Robertson, per informar-lo i presentar-se alhora. S'imposa la sensació que s'ha aturat l'agreujament d'una crisi puntual, que s'ha pactat una treva, però que continua obert el conflicte de fons: el de les relacions entre Espanya i el Marroc, amb temes tan espinosos com l'estatus que ha de tenir el Sàhara Occidental.\nEls Quinze acullen amb satisfacció la resolució del conflicte d'Espanya amb el Marroc\nEspanya i el Marroc confirmen l'acord sobre l'illot de Perejil


Espanya i amb ella Catalunya a la cua d’Europa en la reducció de les emissions La República\nEspanya i amb ella Catalunya a la cua d’Europa en la reducció de les emissions\nMentre l’Alemanya de Merkel lidera les reduccions amb un 25%, l’estat espanyol les augmenta amb un 12,1%, les haurà de reduir un 67% cada any per assolir l’objectiu climàtic europeu pel 2030\nL’ONG denuncia que la població més pobra d’Europa ha reduït les seves emissions, mentre que la més rica les ha augmentat\nEspanya haurà de reduir un 67% les seves emissions contaminants anuals per assolir l’objectiu climàtic europeu pel 2030 que implica no sobrepassar les 2,1 tones de CO2 per càpita, segons Oxfam. Aquest seria el sostre d’emissions per càpita per evitar que l’escalfament global superi els 1,5 graus establerts a l’Acord de París. L’estudi presentat aquest dimarts denuncia que la població més pobra d’Europa ha reduït les emissions i la més rica les ha augmentat. Entre 1990 i 2015, la meitat més pobra de la població europea va reduir les emissions en gairebé un quart (24%) i els ciutadans d’ingressos mitjans en un 13%. En canvi, el 10% més ric dels europeus va incrementar un 3% les emissions, i l’1% de la població més rica va augmentar-les un 5%.\nAquesta desigualtat va ser especialment profunda el 2015 a Espanya, l’estat europeu on més es va notar. Segons l’informe titulat “Confronting Carbon Inequality in the European Union” el 10% més ric a l’Estat va emetre 6 vegades més CO2 que la quantitat emesa pel 50% més pobre. En global, Espanya està entre els quatre estats europeus on més van augmentar les emissions el 2015, en un 12,1%. En canvi, Alemanya les va reduir en un 25%, Itàlia en un 17% i França en un 9%.\nL’estudi revela una desigualtat pel que fa a les emissions de carboni dins els estats membres de la UE, però també entre ells. Segons les dades registrades, el 10% més ric de la població d’Alemanya, França, Itàlia i Espanya (que són prop de 25,8 milions de persones) és responsable de la mateixa quantitat d’emissions que la població total de 16 estats membres de la Unió Europea (84,8 milions de persones aproximadament).\nOxfam insta la Unió Europea a aplicar el paquet legislatiu del Pacte Verd Europeu. “Hem de posar tots de la nostra part per aconseguir reduir encara més les emissions durant la pròxima dècada”, assenyala la portaveu d’Oxfam Intermón pel canvi climàtic, Lourdes Benavides, i demana als líders europeus que “adoptin un enfocament conjunt destinat a reduir les emissions i abordar la desigualtat” perquè si no “la desigualtat d’emissions de carboni podria desbaratar els objectius climàtics d’Europa”.\nEmissions entre el 1990 i el 2015\nL’informe es basa en les emissions derivades del consum de diferents grups d’ingressos entre el 1990 i el 2015. Durant aquest període, a Europa s’ha produït una reducció del 12% de les emissions europees derivades del consum però també un increment de la desigualtat econòmica.\nLa major petjada de carboni europea prové del transport aeri i els desplaçaments en cotxe (entre el 30 i el 40%). En els grups de població amb els ingressos més baixos la major part de les emissions provenen de la calefacció als habitatges.


La campanya va començar la setmana passada amb un acte de presentació en el marc de la Setmana de l’Antropologia, que es va celebrar a la seu de la CGT de Barcelona i que va aplegar una trentena de persones. La iniciativa vol aconseguir una incidència real en una qüestió especialment rellevant, com ara les ofertes laborals susceptibles de ser assumides per antropòlegs i antropòlogues, però que no contemplin aquest perfilen la convocatòria. Quan es detecti aquesta circumstància, força habitual, l’ACPA farà pedagogia de cara a les institucions contractants. L’Acellec considera que el lleure i l’educació és un dels sectors en què els antropòlegs poden trobar una sortida professional i destaca que diversos formadors de l’Escola Efa són antropòlegs.\nConvençuts de la rellevància de l’antropologia\nEn l’acte de presentació de la campanya, Mamen Salcedo, membre de la junta de l’ACPA, va explicar que es planteja “des del convenciment de la rellevància de la disciplina” i havent constatat que “les rutes de professionalització per als antropòlegs sovint no es coneixen ni als campus universitaris”. També va remarcar que aquestes rutes no passen només per la investigació. Seguidament, Guillermo Soler, també membre de la junta de l’ACPA, va presentar dades extretes de diverses fonts per tal de mirar de respondre a la pregunta de quines feines desenvolupen actualment els antropòlegs/es. Per exemple, segons l’Enquesta d’Inserció Laboral de Graduats i graduades 2020 de l’Agència per la Qualitat del Sistema Universitari de Catalunya, un 81,8% dels que van finalitzar els estudis tres anys enrere estan ocupats, però només el 21,9% d’aquests fan feines específiques de la titulació.


Fa tres segles el mític governador va fracassar en l’intent de sotmetre la jerarquia catòlica menorquina al seu control\nRichard Kane Richard Knox\nPalmaTé fama d’haver estat el millor governador que tingué Menorca sota el dominic britànic, al segle XVIII: honrat, benefactor de l’illa i respectuós amb les seves institucions. Però, de fet, fa tres segles, Richard Kane (1662-1736), representant de Sa Majestat britànica, va viure una greu topada amb l’Església catòlica menorquina a conseqüència d’una ordre amb la qual la pretenia sotmetre a la seva autoritat.\nCom és sabut, el Tractat d’Utrecht (1713) reconegué als britànics la possessió de Menorca –un enclavament de gran valor estratègic–, que ells havien pres, en principi, com a aliats de l’arxiduc Carles –un dels dos rivals a la guerra de Successió a la corona espanyola, que justament es donava per tancada amb aquell tractat. L’acord obligava Londres a respectar l’exercici per part dels menorquins de la seva religió. L’‘inconvenient’ era, però, que això suposava la seva subordinació a dues autoritats estrangeres: el papa de Roma i el bisbe de Mallorca –sota l’autoritat de l’altre contendent, Felip de Borbó, el nou monarca–, diòcesi que aleshores englobava Menorca.\nAls nostres temps i entorn, en què entenem la religió com una opció i un exercici de caire privat, tal volta això no ens semblaria gaire problemàtic. Però l’Església catòlica, al segle XVIII, constituïa tot un poder dins l’Estat: posseïdora de grans propietats, amb privilegis –com que els clergues només fossin jutjats pels seus propis tribunals– i amb una influència molt poderosa sobre els fidels, en una societat fortament sacralitzada. D’aquí que els monarques de l’època volguessin tenir-la controlada –això es va conèixer com a ‘regalisme’, de ‘rei’. No els llevava la son les qüestions litúrgiques o teològiques; sí, en canvi, a què es destinaven els sucosos ingressos o què es predicava a la trona sobre la submissió –o no– a les autoritats.\nA aquesta actuació, comuna a tot Europa, hi hem d’afegir l’antipatia manifesta dels britànics –anglicans– cap a aquells que anomenaven ‘papistes’. L’oficial John Armstrong, autor el 1740 d’una Història de l’illa de Menorca, a la qual fou destinat, qualifica el clergat de “plaga de llagostes negres”, segons recull l’escriptor Carlos Garrido. Kane, tot i la seva suposada bonhomia, era un “protestant radical”, en paraules de l’investigador Josep M. Quintana: irlandès de l’Ulster –orangista, oposat als catòlics–, rebé la influència, diu el seu biògraf Bruce Laurie, del proselitista Henry Newman, qui l’animà a publicar les Sagrades Escriptures –en la versió anglicana, és clar– en castellà i en italià “per donar-les a conèixer als súbdits de Sa Majestat a Menorca”. Que aquests no parlassin castellà, ni prop fer-hi italià, era un detall –important– que, evidentment, Newman desconeixia.\nObelisc en memòria seva Foment del turisme de menorca\nEl 1714, poc després d’Utrecht, moria la reina Ana, qui, segons un memorial citat per Quintana, havia volgut fer dels menorquins “feliços vassalls (...) i fer de l’illa un lloc més pròsper i florent que mai abans”, i la succeïa un parent llunyà, Jordi I, de la família alemanya Hannover, gens sospitós de simpaties cap als papistes, ja que, justament per l’exclusió dels familiars catòlics de la corona –més pròxims–, era com s’havia convertit en rei.\nSupressió del Sant Ofici\n“El clergat menorquí és extremadament ignorant”, afirma, encara el 1786, el pastor alemany Christoph Lindemann. “No tenen altre ensenyament a l’escola que el que fan monjos ignorants i mandrosos”. Pel fet de dependre del Bisbat de Mallorca, “l’illa ha de compartir en la luciditat religiosa el mateix destí que la resta d’Espanya, que no és altre que caure (...) en l’obscuritat”, de la qual la dominació britànica els hauria rescatat.\nKane optà per la línia dura: confiscà les rendes que suposadament corresponien al Bisbat de Mallorca: prop de 4.000 lliures anuals\nJa el 1716, assenyala l’historiador Miquel Àngel Casasnovas, Kane havia tingut una topada amb el Consell General: aquest havia triat un representant propi, Joan de Bayarte, per viatjar a Londres per exposar-hi els seus greuges –com el comportament, no gaire disciplinat, dels soldats britànics. “El governador intentà per tots el mitjans bloquejar la sortida de Bayarte sense èxit i actuà de manera totalment arbitrària, anul·lant els acords del Consell (...), segrestant documentació i amenaçant i humiliant els jurats” –és a dir, els regidors. “Fins i tot arribaren a Menorca rumors que els britànics planejaven l’expulsió dels illencs i la seva substitució per colons anglesos protestants, rumor que es demostrà fals” –però que tampoc no hauria estat sorprenent, ja que és el que feren a Gibraltar, l’altre territori espanyol cedit a Utrecht, aquest fins als nostres dies. Bayarte, per cert, va quedar a Londres anys, sense veure satisfetes les seves reclamacions.\nPel que fa al clergat, afegeix Casasnovas, “des del primer moment fou el centre de la resistència passiva contra els britànics. Amb gran ascendència sobre les consciències, la trona i el confessionari eren eficaços elements de la propaganda contra els heretges dominadors”. Kane optà per la línia dura: confiscà les rendes que suposadament corresponien al Bisbat de Mallorca: prop de 4.000 lliures anuals, una quantitat respectable, que destinà a obres de fortificació, i suprimí el Sant Ofici –el primer territori hispànic a fer-ho, si bé la dissolució definitiva no arribaria fins al 1834. La Inquisició no era tan sols un organisme obscurantista i medieval per al gust britànic, més avançat, sinó que, a més, depenia directament de la monarquia espanyola.\nL’1 de desembre del 1721, ara fa tres segles, el governador Kane promulgava una ordre, en desset articles, adreçada directament a l’Església illenca, i en la qual estipulava, entre altres mesures, que els clergues només havien de ser menorquins, i fidels al monarca britànic –per evitar la colonització religiosa espanyola–, com també els seus caps, i que aquests havien de ser designats pel rei, o el seu representant; que només els menorquins podrien predicar, i després d’haver prestat jurament de fidelitat al sobirà anglès; que tampoc no podrien apel·lar a cap autoritat espanyola –tot i que el seu bisbe era el de Mallorca–; que no podien aplicar la seva pròpia jurisdicció criminal, ni concedir refugi als espais sagrats, sinó ser tractats com la resta dels súbdits; que no havien de dissuadir els fills dels menorquins d’aprendre anglès, o d’anar a escoles angleses, ni “ficar-se en coses de religió amb soldats o subjectes britànics (...) sota pena de desterrament”; i que no havien de predicar contra les autoritats.\nQuintana deixa constància del desacord, gairebé total, que aquestes disposicions generaren en l’Església menorquina. Només en el cas de l’aprenentatge de la llengua dels dominadors, el clergat convingué que “no seria dolent per als joves aprendre anglès” –no podien imaginar, ni de bon tros, com seria d’important amb el pas del temps–, sempre que el mestre fos catòlic. També feren propostes de fidelitat al monarca britànic, assegurant que ells no propagaven cap idea subversiva.\nCatedral de Menorca Arxiu\nAra ja no volien bisbe propi\nLa qüestió no quedà en un intercanvi d’arguments, ja que, com narra Quintana, els eclesiàstics elegiren dos representants –Josep Casals i Joan Faner- per enviar-los a Roma i a Londres i transmetre les seves discrepàncies. El papa “va donar suport als eclesiàstics menorquins” i Jordi I “va creure que el més convenient era prendre un perfil baix i no hi insistí”. Només “es va mostrar inflexible” a quedar amb els ingressos que en teoria havien d’anar al bisbe de Mallorca.\nKane no va aconseguir els seus objectius, si bé, a manera de petita venjança, apunta Quintana, va prohibir que Casals i Faner tornassin a Menorca. De totes les seves disposicions, només dues es varen posar en pràctica: el fi de l’acolliment en sagrat i el compromís dels eclesiàstics de “complir les ordres de Kane en tot el que fes referència a qüestions d’ordre temporal”, és a dir, polític.\nLa fórmula que hauria agradat al governador, indica l’investigador menorquí, hauria estat el nomenament d’un bisbe propi per a Menorca i, a poder ser, que fos del seu gust i del govern de Londres. Tenia, fins i tot, un candidat: Manuel Mercader, ex vicari general i resident a Londres. L’arquebisbe de Canterbury, Wlliam Wake, anava més enllà: “El govern eclesiàstic de Menorca hauria de recaure (...) en un bisbe d’Anglaterra nomenat pel rei”.\nLa fórmula que hauria agradat al governador hauria estat el nomenament d’un bisbe propi per a Menorca\nAleshores, els menorquins, que –puntualitza Quintana– des del concili de Constança, el 1418, havien demanat –sense èxit– la designació d’un bisbe propi al llarg de tres segles, decidiren, amb la mateixa èmfasi, que ja no el volien. El projecte de Kane per aconseguir que, per intercessió del l’emperador alemany –Carles VI, l’antic pretendent frustrat a la corona espanyola–, el papa l’establís no tingué èxit, i la poderosa Corona britànica i el seu màxim representant es varen veure derrotats per un grapat de clergues menorquins.\nLes ‘prunes de neversó’ i la tomba desapareguda\nCom “gotós i bonàs” descriu Carlos Garrido Richard Kane, “el nom del qual quedaria per sempre associat a una de les èpoques més pròsperes de tota la història de Menorca”. Encara avui el seu llinatge dona nom al camí d’en Kane, un atractiu patrimonial per a l’illa, del qual es conserva el tram de Maó al Mercadal. Tot i això, quan es va construir, relata Miquel Àngel Casasnovas, la despesa va recaure, essencialment, en “els exhaurits municipis”, per la qual cosa, “com a mesura de protesta, els menorquins es negaren a utilitzar-lo”.\nA Kane se li atribueix la dessecació del pla dels Vergers per dedicar-lo a horta i la introducció de noves espècies animals i vegetals: mongetes i pèsols, segons Christoph Lindemann, a més de les anomenades pomes d’en Kane i unes prunes de neversó, la denominació de les quals derivarien d’una expressió del mateix governador: “I never saw’, “Mai n’havia vist com aquesta”. Però Casasnovas qüestiona si aquestes suposades millores no anaven més bé destinades “a garantir l’aprovisionament de la guarnició”.\nRichard Kane va morir a la que era la seva residència, el castell de Sant Felip –enderrocat pels espanyols en recuperar l’illa, perquè no servís de fortalesa a una nova dominació. I “se suposa que fou enterrat al seu interior”, segons Carlos Garrido: John Armstrong encara descriu la capella, “lloc d’enterrament”, i la inscripció en memòria del governador, actualment a l’abadia de Westminster, a la capital britànica. De la seves restes, res més s’ha sabut: “La tomba del governador anglès fou al llarg de molts anys un dels mites de Sant Felip”.\nhistòria esglèsia església catòlica Illes Balears


Agatha Christie - Biblioteca Virtual\nEl 12 de gener de 1976 va morir Agatha Christie, coneguda com "la reina del crim" , una de les autores més prolífiques del gènere.\nVa néixer a Ashfield, una casa de camp de Torquay, Devon el 15 de setembre de 1890 , filla de Fred Miller i Clara Boehmer, fou batejada amb el nom de Agatha Mary Clarissa. Christie és el nom que va adoptar i que era el cognom del coronel Archibald Christie amb qui es va casar el 1914.\nVa ser educada a casa pels seus pares. Era la més petita de tres germans, Margaret i Louis que era deu anys més grans, com que s'avorria tota sola a casa sovint jugava amb personatges imaginaris, fruit de la seva gran capacitat creativa. La seva germana Margaret era un gran lectora de novel·les de misteri i a casa seva hi havia moltes obres de Conan Doyle, Wilkie Collins, G. Leroux i quan Agatha tenia vuit anys la seva germana solia llegir en veu alta a tota la família The Leavenworth Case de l'escriptora Anna Katherine Green.\nQuan tenia onze anys, el seu pare va morir d'un atac al cor després de passar algunes dificultats econòmiques i ella va convertir-se en el principal suport de la mare amb qui sempre havia tingut una gran complicitat i en la seva protectora. Als 16 anys van viure a Paris, on va rebre classes de cant, dansa i piano, però la timidesa del seu comportament li va impedir dedicar-se a la música.\nDurant la 1a Guerra Mundial va treballar d'infermeria en un hospital, però ho va deixar perquè al seu marit no li agradava que ho fos i aleshores va entrar a la farmàcia de l'hospital, la experiència que hi adquiriria sobre medicines i verins li seria de gran ajuda per utilitzar-la en les trames de moltes de les seves obres.\nEl 1916 es decanta per escriure novel·les de misteri i comença El Misteriós afer Styles (1920), on presenta el seu personatge Hercules Poirot, el detectiu belga, que es faria famós sobretot amb la novella L'assassinat de Roger Acroyd (1926). La primera editorial a la qual va presentar el manuscrit no va voler publicar-la i la segona editorial va tardar quasi dos anys a publicar el llibre del qual se'n van vendre 2000 exemplars, a més el diari, The Weekly Times, va decidir publicar-la per entregues. Tot i que no pensava dedicar-se a la literatura les dificultats econòmiques que passava la seva mare la van decidir a continuar escrivint.\nEl desembre de 1926 va desaparèixer durant onze dies, el seu cotxe va ser trobat abandonat i Agatha Christie fou trobada en un hotel de Harrogate, on va dir que havia patit amnèsia a causa d'un atac de nervis després de la mort de la seva mare i la confessió d'infidelitat del seu marit de qui es divorciaria el 1928. El que realment va passar és un misteri. Sembla ser que va rebre tractament psiquiàtric després d'aquests fets. Aquesta aventura va ser portada al cinema el 1979 amb el títol "Agatha".\nSeparada del seu marit i amb la seva filla internada en un escola, va fer un viatge sola a Bagdad amb l'Orient Express, que li va servir d'inspiració per escriure una de les seves novel·les més famoses: Assassinat a l'Orient Express. Durant aquest viatge va conèixer Max Mallowan, un arqueòleg més jove amb qui es va casar el 1930 i a qui va acompanyar en els seus viatges al Pròxim Orient, les seves estades en aquells països van servir per ambientar algunes de les seves novel·les.\nL'any 1971 li van concedir el títol de Dama de l'Imperi Britànic. Uns anys més tard moria per causes naturals el 12 de gener de 1976, als 85 anys, a Winterbrook House, prop de Wallinford, Oxfordshire.\nEls personatges més famosos de les seves novel·les són Hercules Poirot i Miss Marple.\nPoirot és un oficial de policia retirat que viu a Anglaterra des de la Primera Guerra Mundial i que ha adquirit fama com a detectiu després de resoldre alguns casos complexes d'assassinat. És un home baixet, amb el cap ovalat i uns bigotis fins. Li agrada l'ordre i es vanava de ser un refinat gastrònom. Per resoldre els seus casos utilitza sempre mètodes deductius basats en l'observació i en la seva precisa intel·ligència, a l'estil Sherlock Holmes i quasi sempre té l'ajuda del seu fidel amic el capità Hastings. Ha protagonitzat 33 novel·les i 65 contes, alguns d'ells compartint protagonisme amb altres personatges creats per Agatha Christie com Miss Marple, Parker Pine, Japp i altres.\nMiss Marple, va resoldre el seu primer cas a la novel·la Mort a la vicaria(1930), és una dona de 70 anys, prima, d'aspecte fràgil, amb el cabell canós, les galtes rosades i uns penetrants ulls blaus. Per resoldre els misteris es deixar portar per la seva curiositat il·limitada, una desconfiança permanent i una fina intel·ligència.\nEn les seves novel·les el crim sempre es percep com quelcom excepcional que pertorba la pau i la tranquil·litat de la gent honrada i normal. Aleshores apareix la figura del detectiu aficionat, Miss Marple que es guia pel seu instint i el coneixement de la naturalesa humana per resoldre l'enigma i retornar la situació a la normalitat. Algunes d'elles es van portar al cinema i també se'n va fer una adaptació molt fidel a la televisió.\nLa producció literària de Agatha Christie destaca per dos motius: el seu significat dins la història del gènere i pel seu valor literari intrínsec. Els seus detectius es basen en la psicologia, en l'observació del comportament, les petites històries de cada personatge per sobre de pistes i altres detalls científics, per això en les seves novel·les els diàlegs són tan importants com les seves descripcions, així com l'ús que fa del llenguatge i dels seus diferents registres. A l'autora li agradava jugar net amb el lector i per això no li amagava cap informació per tal que pogués resoldre el misteri.\nAgatha Christie va arribar a publicar més de vuitanta novel·les, entre la seva producció novel·lística hi trobem 6 novel·les sentimentals escrites amb el pseudònim de Mary Westmacott. Les seves obres han estat traduïdes a un centenar de llengües i algunes de les seves novel·les s'han portat al cinema fins i tot diverses vegades: Assassinat a l'Orient Express, Mort en el Nil, etc.\nTambé va escriure algunes obres de teatre i un llibre de poemes. De les seves obres teatrals, algunes eren adaptacions de les seves novel·les, però destaquen especialment La ratonera i Testimoni de càrrec. La primera, fou estrenada a Londres i representada durant més de vint-i-cinc anys, la segona fou portada al cinema el 1957 per Billy Wilder.\n"Assassinat de Roger Acroyd"\n"Assassinat al'Orient Express"\n"Un cadàver en la biblioteca"\n"Cartes damunt la taula"\n"La Festa de Halloween"\n"El Gos de la mort"\n"El Misteriós afer Styles"\n"La Muerte de Lord Edgware"\nMés obres d'Agatha Christie a les biblioteques ►\nPàgina web oficial de l'autora\nData d'actualització: 12/01/2016


El 23% de les dones treballa a temps parcial davant del 4% dels homes ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dimecres, 23 de juny de 2021 11:00 h\nEconomia Última actualització Divendres, 31 d'agost de 2007 05:00 h\nHo fan per poder atendre la unitat familiar\nEl treball a temps parcial està 'feminitzat' segons el resultat d'un estudi elaborat per CCOO, en base a les dades facilitades per l'Enquesta de la Població Activa (EPA). Segons aquesta enquesta, durant el primer trimestre d'aquest any a Catalunya treballaven a temps parcial unes 420.000 persones. Una àmplia majoria d'aquest col·lectiu eren dones, atès que la taxa d'ocupació a temps parcial entre les dones és del 23% mentre que per part dels homes aquesta taxa només absorbeix el 4%. A més, la major part de la feina a temps parcial es concentra en ocupacions que requereixen una 'baixa qualificació' i en el sector del comerç al detall, l'hostaleria, la sanitat, l'educació i el servei domèstic. Al sector de la construcció i en de l'Administració pública, la feina a temps parcial és 'escassament significativa', diu l'estudi.\nEl sindicat constata que el perfil d'una persona que treballa a temps parcial és el d'una dona jove amb un nivell formatiu mitjà o baix, que treballa en una ocupació de baixa qualificació.\nUna de cada quatre persones que treballa a temps parcial declara que ho fa perquè no troba una ocupació a jornada completa, cosa que vol dir que hi ha 'un gruix important' de treballadors que 'no desitgen' fer una feina a temps parcial. En xifres absolutes, a Catalunya hi havia el primer trimestre d'aquest any unes 100.00 persones que el sindicat qualifica de 'parcialitat involuntària'.\nDel conjunt de persones que realitzen una feina a temps parcial, hi ha un 30% que ho fa perquè no té altra possibilitat perquè ha d'atendre en la seva unitat familiar a persones grans, infants o persones amb determinades discapacitats o malalties. Aquest 30% de persones que no poden acceptar una feina a temps complet per haver de gestionar situacions de dependència són la mostra de les 'febles polítiques socials' que hi ha desplegades.\nL'estudi afirma que, per exemple, invertir amb una 'potent' xarxa pública d'escolarització obligatòria en l'etapa de 0 a 3 anys o estendre els serveis d'atenció d'una xarxa pública a les persones en situació de dependència 'podrien facilitar l'accés a ocupacions a temps complet' a un import nombre de persones que ara veuen limitada la seva jornada laboral.