Näin Yhdysvaltojen liittovaltion hallinnon sulku ratkaistaan\n05.01.2019 klo 20:39\nYhdysvaltojen hallinnon sulku jatkuu kolmatta viikkoa. Sulun seuraukset alkavat näkyä yhä enemmän ja enemmän amerikkalaisten arjessa, kirjoittaa Iltalehden Tuomo Hyttinen.\n"Tässä on kyse muurista”, sanoo edustajainhuoneen puheenjohtaja Nancy Pelosi Yhdysvaltojen hallinnon sulusta. CNN\nRahoitusratkaisun löytyminen on viime kädessä kongressin käsissä.\nPresidentti Donald Trump on kuitenkin niin keskeisessä asemassa puolueessaan, että hänen toiveensa on pakko ottaa huomioon.\nIltalehti esittelee neljä kompromissikeinoa ongelmatilanteeseen.\nEnsin kansallispuistojen ja museoiden aukioloaikoja rajoitettiin. Ensi viikolla 800 000 liittovaltion työntekijän palkkapäivä uhkaa jäädä väliin, mikä tarkoittaisi monelle taloudellisia vaikeuksia esimerkiksi auto- ja asuntolainojen lyhentämisessä.\nJos sulku jatkuu helmikuulle, 140 miljardin dollarin edestä veronpalautuksia uhkaa jäädä maksamatta. Lisäksi 38 miljoonan pienituloisen amerikkalaisen ruoka-apu on vaarassa keskeytyä.\nYhdysvaltojen hallinto on suljettu, koska presidentti Donald Trump haluaa 5 miljardia dollaria muuria varten. Xinhua / Zuma Press\nHallinnon sulku on loppujen lopuksi melko turha ja typerä ongelma, sillä lopputulos on kaikkien tiedossa. Kun poliittiset päättäjät pääsevät sopuun, kaikki jatkuu kuten ennenkin. Museot ja kansallispuistot avataan. Veronpalautukset maksetaan, ja sosiaaliturva toimii.\nIltalehti esittelee neljä keinoa, jolla päättäjät voivat päästä sopuun.\n1. Trumpia nöyryytetään\nKiistan keskiössä on presidentti Donald Trumpin vaatimus viiden miljardin dollarin määrärahasta muurille, jonka presidentti haluaa Meksikon-vastaiselle rajalle.\nKiistan typeryysastetta lisää se, että kongressin tai kansan suuri enemmistö ei halua muuria. Yhdysvalloissa vain Trump ja reilu kolmasosa äänestäjistä haluavat konkreettista metalli- tai betoniseinää laittoman siirtolaisuuden estämiseen.\nMuille republikaaneille riittäisi miljardin tai parin määräraha rajaturvallisuuden lisäämiseen. Vaihdossa demokraatit saisivat oleskeluluvan noin 700 000 ihmiselle, jotka on tuotu Yhdysvaltoihin lapsena maahan ja asuvat nyt maassa ilman oleskelulupaa.\nPresidentti Donald Trumpilla on melko kiistaton asema puolueensa sisällä. Tästä syystä häntä ei uskalleta haastaa. ZUMA WIRE / MVPHOTOS\nTällaiseen sopimukseen puolueet pääsivät vuoden 2018 maaliskuussa, jolloin hallinto oli muutaman päivän suljettuna. Trumpilta ei löytynyt haluja lopulliseen kompromissiin.\nRepublikaanit ja demokraatit voisivat palata diiliin, joka on jo kerran hyväksytty. Sille löytyisi varmasti tarpeeksi ääniä sekä kongressin ylä- että alahuoneessa. Ja vaikka Trump käyttäisi veto-oikeuttaan, kongressin kahden kolmasosan enemmistö molemmissa kamareissa pystyisi jyräämään sen.\nKongressin edustajainhuoneen puheenjohtajan nuijaa heiluttaa demokraatti Nancy Pelosi, joka on valmis antamaan Trumpin muuriin yhden dollarin. Tom Williams / Zuma Press\nSenaatin puhemies, republikaanien Mitch McConnell ei kuitenkaan halua nöyryyttää presidenttiä. Tämä nähtiin joulun alla, kun puolueet pääsivät keskenään sopuun hallinnon rahoittamisesta.\nTrump ei diiliä hyväksynyt, joten se kuivui lopulta kasaan ja hallinto suljettiin.\n2. Molemmat taipuvat\nTämä on todennäköisin vaihtoehto. Trump ei saa viittä miljardia muuria varten, vaan jotain 1–3 miljardin dollarin väliltä. Vastineeksi demokraateille 700 000:n oleskelulupaa vailla olevan ihmisen asemaa helpotetaan.\nTrump voisi julistaa saaneensa tarpeeksi rahaa muurin pystyttämiseen, vaikka ei saisikaan toivomaansa viittä miljardia dollaria. Mielipiteen muuttaminen ja mustan väittäminen valkoiseksi ei ole ollut presidentille ongelma aiemminkaan\n3. Demokraatit pettävät\nDemokraattipuolue on kuin kepu, eli se pettää aina. Puolue on sisältä paljon monimuotoisempi ja hajanaisempi kuin republikaanit. Tällöin puolueesta löytyy usein tyytymätön ja äänekäs oppositio mille tahansa päätökselle.\nDemokraatit ovat Yhdysvaltojen pääpuolueista liittovaltiomyönteisempiä. Trump on uhannut pitkittää sulkua kuukausien, jopa vuosien mittaiseksi. Vaikka näin ei kaiken järjen mukaan käykään, paine demokraatteja kohtaan kasvaa päivä päivältä.\nMonien mielestä demokraattien johtajat Chuck Schumer (vas.) ja Nancy Pelosi pettivät demokraatit keväällä 2018, koska he eivät saaneet budjettisopuun ujutettua niin sanottujen unelmoijien suojelua. Michael Candelori / Zuma Wire\nPuolue ei ole tullut viimeisten vuosien aikana tunnetuksi piinkovana poliittisena voimana. Liittovaltion työntekijöiden hätä, median paine ja puolueen positiivinen suhtautuminen hallintoon voivat pakottaa demokraatit myöntymään muurimiljardeihin pienelläkin vastineella.\n4. Trump kääntää takkinsa\nUutistoimisto Reutersin gallupissa 47 prosenttia amerikkalaisista piti Trumpia syypäänä hallinnon sulkuun. YouGovin kyselyssä presidenttiä piti vastuullisena 51 prosenttia vastaajista. Morning Consult -yritys sai mittauksessaan tuloksen, jonka mukaan 43 prosenttia pitää Trumpia syynä sulkuun.\nMoni pitää suljettuja museoita Trumpin kontolla. Michael Candelori / ZUMA PRESS\nJos hallinnon sululle on joskus hyvä aika Yhdysvalloissa, se on nyt. Välivaalit ovat takana ja seuraaviin vaaleihin aikaa. Heinäkuussa kukaan ei enää muista, miksi hallinto suljettiin ja kuinka pitkäksi ajaksi.\nTrump saattaa käyttää hallinnon sulkua omaksi edukseen. Hän haluaa näyttää kannattajilleen, joille maahanmuutto on tärkein yhteiskunnallinen ongelma, että presidentti taistelee heidän puolestaan.\nJossain vaiheessa Trump saattaa päättää, että hänelle riittää, ja sopii hallinnon avaamisesta ilman suuria myönnytyksiä tai kompromisseja. Trumpin vastustajat pääsevät osoittamaan moraalista ylemmyydentunnettaan hetkeksi, kunnes seuraava kriisi haukkaa mediahuomion muutamaksi päiväksi.\nAtlantassa ihmiset jonottivat pienituloisille tarkoitettuja ruokakuponkeja vuonna 2013. Erik Lesser / Zuma Press\nTrump lähtee rajalle - demokraatit kaivautuvat poteroihinsa: Näin USA:n muurisota vaikuttaa kannatukseenDemokraatit iskevät presidenttiä vastaan tämän omilla aseilla - Kansakunnan tila -puheeseen osallistuu paperiton maahanmuuttaja, joka teki vuosikausia töitä TrumpilleUSA:n valtionhallinnon sululle ei näy loppua - Trump käyttää Game of Thronesia lobbauksessaan: ”Muuri on tulossa”NYT: Neljä senaattoria lähtökuopissa Yhdysvaltojen presidenttikisaan – Trumpin varhaiset haastajat haluavat heti yliotteen valkoisista miesehdokkaistaTrump harkitsee kansallisen hätätilan julistamista, jos ei saa muurille rahoitusta - uhkaa pitää hallinnon suljettuna kuukausia, jopa vuosia


Oletko onnellinen? - Oisa Lifestyle\nKesä on hyvää aikaa hidastaa ja pohtia oman elämän suuntaa. Oletko tyytyväinen elämääsi? Jos asiat eivät ole hyvällä mallilla, ovatko ne menossa kohti parempaa? Oletko onnellinen? Joskus jumiudumme arkeemme niin, ettemme edes huomaa, kuinka onneton olo on hiipinyt elämäämme. Tämän vuoksi onkin hyvä säännöllisesti istua itsensä kanssa alas, tarkastella omia tuntemuksia ja tehdä tilannekatsaus omaan onnellisuuteen.\nJokaiseen meistä on rakennettu hyvä varoitusjärjestelmä, joka antaa itsestään merkkejä silloin, kun kaikki ei ole elämässämme hyvin. Tunteet puskevat läpi ensin hellästi ja aina vain astetta rankemmin, kunnes pysähdymme kuuntelemaan niitä. Joskus tunteet alkavat oireilla jopa fyysisinä vaivoina. Tunteet eivät siis ole turhia, vaan kertovat meille hyvinkin selkeästi sen, mitä sisimmässämme kaipaamme tai jäämme vaille. Siksi ne ovat avainasemassa onnellisen elämän löytämisessä. Keräsimme muutaman asian, joita pohtimalla pääset alkuun oman onnellisuutesi tutkimusmatkaan.\nPYSÄHDY JA KUULOSTELE ITSEÄSI\nAivan ensimmäiseksi on tärkeää pysähtyä. Varmista, että pystyt pohtimaan asioita rauhallisessa tilassa ja tilanteessa. Meluisa ympäristö, jossa häiriötekijöitä on paljon, on omiaan sekoittamaan omat ajatukset muun maailman odotusten kanssa. Muista, että kaikkeen ei tarvitse löytää vastausta heti, eikä onnellisuutta voi suorittaa. Etene siis omaan tahtiisi, itseäsi kuunnellen.\nOta mukava asento ja sulje silmät. Kuulostele hetki itseäsi. Miltä kehossa tuntuu: kolottaako, kiristääkö, jännittääkö? Entä mielessä: hyppivätkö ajatukset aiheesta toiseen vai onko mielen päällä jokin tietty asia? Rehellisyys itseä kohtaan ja omien ajatusten hyväksyminen on tärkeää onnellisuuden löytämisessä. Kun olet itsellesi rehellinen omista tunteistasi, pystyt työstämään niitä niin, että saavutat lopulta onnellisemman olotilan.\nKÄÄNNÄ KATSE IHMISSUHTEISIIN\nVaikka kaikki olisi ihmissuhteissa ulkoisesti hyvin, voi sisällä tuntua silti väärältä. Tämän vuoksi on tärkeää tarkastella säännöllisesti omia ihmissuhteita. Millainen olosi on toisen ihmisen seurassa: viekö vai antaako henkilö energiaa? Tuoko henkilö esiin parhaat vai huonoimmat puolesi? Onko teillä molemmilla tilaa kasvaa suhteessa? Voitko olla oma itsesi henkilön seurassa vai yritätkö olla jotain, jota toinen sinulta odottaa? Pidätkö kyseisen ihmisen elämässäsi halusta vai pelosta? Nämä kaikki antavat vihjeitä siitä, edistääkö kyseinen henkilö onnellisuuttasi vai onko hän peräti esteenä sille.\nIhmissuhteet nostavat usein meissä esiin uskomuksia esimerkiksi hylkäämisestä tai siitä, ettei meitä voisi rakastaa. Ennen kuin päätät ihmissuhteita, jotka herättävät negatiivisia ajatuksia, pohdi johtuvatko ajatukset omista peloistasi. Jos johtuvat, niille on ehkä mahdollista tehdä jotain ja luoda ihmissuhteesta aiempaa vahvempi ja avoimempi. Jos kyse on kuitenkin siitä, ettei toinen ihminen vain sovi elämääsi tai tuo pelkkää pahaa oloa, voi olla parempi päästää tällaisesta suhteesta irti. On todettu, että ihmiset, joilla on hyvät ja toimivat ihmissuhteet, ovat onnellisempia ja elävät pidempään. Ympäröi siis itsesi ihmisillä, jotka tukevat onnellisuuttasi.\nNAUTITKO PIENISTÄ ASIOISTA?\nKenenkään elämä ei ole jatkuvaa juhlaa tai suuria mullistuksia ja hyvä niin – sitkeinkin tyyppi väsähtää jossain vaiheessa, jos elämässä tapahtuu liikaa. Suurin osa elämästä on tavallista arkea, jossa ei näennäisesti tapahdu mitään. Onnellinen ihminen osaa nauttia arjen pienistä asioista. Tutkimusten mukaan kiitollisuus elämän pienistä asioista on yksi isoista tekijöistä onnellisessa ja tyytyväisessä elämässä.\nOlemalla onnellisia tämän hetken pienistä asioista, vähennämme jatkuvaa sitku-ajattelua. Osaamme olla onnellisempia juuri nyt, kun onnellisuuden mittari ei ole jossain määrittelemättömässä tulevaisuudessa. Muistatko nauttia siitä, kun vihdoin elät todeksi niitä sitku-päiviä, joista olet vuosia haaveillut? Liian usein meillä on mielessä jo seuraava etappi ennen kuin edellinen on saatu päätökseen.\nOLETKO ONNELLINEN MUIDEN PUOLESTA?\nJos olet itse onnellinen, tahdot aidosti muidenkin olevan. Tutkimusten mukaan ystävällisyys ja positiivisuus toisia ihmisiä kohtaan lisäävät myös omaa onnellisuutta. Kehutko kavereita vai kyräiletkö kateellisena? Oma onnellisuus ja sen myötä suhtautuminen muihin punnitaan etenkin tilanteissa, joissa muut ihmiset onnistuvat. On helppoa olla toisen ystävä ja pönkittää omaa egoa, kun toisella menee huonosti, mutta kuinka suhtaudut, kun toinen onnistuu? Entä jos onnistumisen kohde on jokin sellainen asia, jonka sinäkin haluaisit elämääsi?\nOnnelliset ihmiset ovat aidosti mukana muiden riemussa, vaikka kaikki ei olisikaan omassa elämässä täydellisesti. Onnellinen ihminen näkee oman mahdollisuutensa kehittyä ja saavuttaa haluamiaan asioita, eikä koe niin suurta tarvetta olla kateellinen.\nYksi onnellisia ihmisiä yhdistävä tekijä on positiivinen elämänasenne. Voi olla hyvin vaikeaa elää täysipainoista ja onnellista elämää, jos sisäinen puheesi on pääasiassa negatiivista. Tällöin sabotoit itse omia mahdollisuuksiasi onneen. Positiivisella elämänasenteella on huomattu olevan myös fyysisiä vaikutuksia, sillä se vahvistaa sydäntä ja parantaa vastustuskykyä. On helpompi olla onnellinen, kun näkee asioiden positiiviset puolet ja pystyy keskittymään niihin. Tämä ei tarkoita negatiivisten asioiden sivuuttamista, vaan yleistä asennetta, jonka otat elämään – hyvinä ja pahoina hetkinä.\nPahimmassakin elämäntilanteessa on mahdollista kaivaa itsestään positiivinen asenne esiin. Se ei tarkoita välttämättä ylipirteää duracell-pupua, vaan joskus vain sitä, että päättää selvitä siitä, mitä on juuri kokenut. Se tarkoittaa luottoa tulevaisuuteen kaikista pimeimmässäkin pudotuksessa.\nÄLÄ UNTA NÄE – VAI NÄETKÖ?\nYksi parhaista merkeistä, jonka voimme keholtamme saada onnellisuuteen liittyen, on unettomuus. Onnellinen ja elämäänsä tyytyväinen ihminen harvemmin valvoo murehtien tai tahtomattaan, vaikka niinkin joskus käy. Yleensä taustalla on kuitenkin jonkinlainen stressi, jota mielemme ja kehomme käsittelee. Aina tuo stressin aiheuttaja ei ole kovin selkeä, joten joskus vaaditaan paljonkin itsetutkiskelua ennen kuin syy lopulta löytyy. Jos siis nukkumatti antaa säännöllisesti odotuttaa itseään tai yöt menevät pyöriessä unta odotellessa, voi olla syytä pysähtyä ja miettiä, mikä voisi olla syynä.\nTEETKÖ JOTAIN, MITÄ RAKASTAT?\nNykyään maailma on täynnä ihmisiä, jotka pyrkivät luomaan uran rakastamastaan asiasta. Vaikka et tavoittelisi työtä rakastamasi asian parissa, on silti tärkeää mahduttaa sitä riittävästi omaan elämään. Kaikilla meillä on asioita, joiden tekemisestä saamme virtaa ja jotka saavat meidät tuntemaan olomme hyväksi. Toisille käsillä tekeminen on kuin terapiaa, toisille taas rankka hikitreeni tai laskuvarjohyppy antaa tunteen, että on elossa.\nMitkä ovat asioita, joita sinä rakastat tehdä? Onko niitä riittävästi elämässäsi tällä hetkellä? Työksi omaa intohimoa ei ole pakko muuttaa, mutta harrastuksena sen olisi tärkeää pysyä elämässä. On vaikeaa olla onnellinen, jos elämässä ei saa tehdä asioita, joista pitää. Pyri siis raivaamaan kalenteristasi tilaa sille, että teet päivittäin edes pienen hetken jotain, jota rakastat.


Haemme nyt: Office manager talous- ja henkilöstöosaaja esimiestehtäviin - PlanMill.com\nHaemme nyt: Office manager talous- ja henkilöstöosaaja esimiestehtäviin\nPäivitys 2.5.2016 Office Managerin paikka on täytetty, kiitos kaikille hakijoille!\nOffice Manager kansainväliseen ja kasvavaan ohjelmistoyritykseemme!\nKotimainen PlanMill Oy kehittää ja toimittaa reaaliaikaisuutta tukevia selainpohjaisia palvelu- ja projektiliiketoiminnan ohjelmistoratkaisuja pilvi- ja On-Premise-pohjaisina. PlanMill CRM-, PROJECT- ja ERP -ratkaisukokonaisuudet auttavat tehostamaan asiakkuuksien, projektien, HR:n ja talouden kokonaishallintaa sekä parantamaan asiakasyritysten tuottavuutta ja kannattavuutta. PlanMillin ratkaisuilla on jo yli 20 000 päivittäiskäyttäjää yli 30 maassa.\nOletko sinä tulevaisuuden tärkeä tekijä talous-, hallinto- ja esimiestehtävissä yrityksessämme?\nPlanMill on monikulttuurinen yritys, jossa työskentelee yli 20 asiantuntijaa. Organisaatiomme muodostuu tällä hetkellä viidestä tiimistä, joilla kullakin on oma ensisijainen kohderyhmänsä ja palvelu-/tuotekehitysvastuualueensa. Kuudentena tiiminä toimii leader-tiimi, joka kehittää yrityksen liiketoimintaa ja toimii esimiestehtävissä.\nHaemme nyt leader-tiimiin uutta Office manageria, joka osallistuisi myös tuotekehitystiimimme toimintaan konsultoiden talous- ja henkilöstöhallinnon toimintoihin ja integraatioihin liittyvissä kysymyksissä, sekä toimii koko henkilöstön osalta esimiehenä.\nLeader-tiimissä toimit toimitusjohtajan alaisena tuotekehityksen vastuuhenkilön rinnalla.\nPäivittäisinä työkielinä ovat englanti ja suomi.\nEsimiestehtävät: rekrytointi, perehdytys, kuormitus, kululaskut, poissaolot, etätyöluvat, ylityöluvat, työaikoihin ja muihin paikallisiin sopimuksiin liittyvä valvonta ja neuvonta, työyhteisön erilaiset tilanteet, työaikakirjanpito, palkkoihin vaikuttavat työsopimukset.\nHenkilöstön kehittäminen: Laadit koulutus- ja henkilöstösuunnitelmien yhteistyössä henkilöstön kanssa, kehityskeskustelut (tehtävien sisältöön ja palkkaukseen liittyen yhteistyössä toimitusjohtajan/tuotekehityksen vetäjän kanssa).\nHenkilöstöhallinto: Toimit työterveyshuollon yhteyshenkilönä, hoidat työsuojelun, yhteistoiminnan ja virkistystoiminnan koordinoinnin\nTilat ja tukipalvelut: Toimistotilojen hoitoon ja tarvikehankintoihin liittyvä koordinointi henkilöstön ja palvelun- tarjoajien kanssa.\nTaloushallinto: Ostolaskujen asiatarkastus ja selvitys palveluntarjoajien kanssa. Sijaistat kirjanpitoa ja palkanlaskentaa hoitavaa henkilöämme kuukausittaisiin määräpäiviin mennessä hoidettavissa asioissa.\nTalous- ja henkilöstöhallintoon liittyvä ohjeistus ja konsultointi: Vastaat ohjeiden laatimisesta ja päivityksestä sekä toimintaan liittyvien tietojen ja asiakirjojen hallinnasta (käytössä mm. Google Apps, PlanMill ja Wiki). Autat tuotekehitystiimiämme kehittämään ja ratkaisemaan talous- ja henkilöstöhallintoon liittyviä integraatio-, raportointi- ja muita palvelupyyntöjä, jotka vaativat talous- ja henkilöstöhallinnon kokemusta, osaamista ja lainsäädännön tuntemusta. Opastat ja koulutat talous- ja henkilöstöhallintoon liittyvissä asioissa myös asiakkaitamme mm. puhelimitse, Skypessä tai ”livenä”.\nSeuraat ja kehität asiakastyytyväisyyttä ja palveluprosesseja yhteistyössä tiimien kanssa.\nLuottamusta ja tekemisen vapautta.\nJoustavan työajan palveluaikojen ja työaikasopimuksen puitteissa.\nViihtyisän toimiston keskeisellä paikalla Helsingissä.\nKeskivertoa paremmat työterveyspalvelut.\nInnostuneen, nuorekkaan ja kansainvälisen työyhteisön, jossa sinullakin on mahdollisuus kasvaa ja kehittyä.\nNykypäiväiset ja ergonomiset työvälineet ja niiden avulla joustavat työskentelymahdollisuudet.\nVakituisen työsuhteen. Palkkauksessa noudatamme Tietotekniikan palvelualojen työehtosopimusta.\nToivomme hakijalta vähintään 5 vuoden esimieskokemusta ja koulutusta\nOtat henkilöstön ja asiakkaiden asiat omaksesi sekä tunnet vastuuta asioiden loppuun saattamisesta. Olet innostunut työstäsi, mutta samalla huolellinen ja tarkkaavainen.\nOmaat hyvän ajoittaisen stressin ja kiireen sietokyvyn.\nPidät kunnia-asiana sitä, että palvelu pelaa ja asiat menevät prosessien mukaan. Ideoit ja osallistut palvelun sekä prosessien kehittämiseen.\nKirjoitat selkeää, täsmällistä, huolellista ja kieliopillisesti oikeaa tekstiä, sekä suomeksi että englanniksi ja tulet erittäin hyvin toimeen englannilla työkielenä.\nOlet internetin tehokäyttäjä, sinulla on kokemusta talous- ja/tai palkkahallinnon järjestelmistä ja niiden liittämisestä muihin järjestelmiin.\nKirjanpito, sisäinen laskenta, palkanlaskenta ja reskontra ovat tuttuja sekä teoriassa että käytännössä.\nKannat vastuusi omasta oppimisestasi ja haluat kehittyä ammatillisesti.\nTyö sopii ensisijaisesti vähintään alemman korkeakoulututkinnon suorittaneelle henkilölle, jonka koulutus ja/tai työkokemus sisältävät liiketoimintaa, erityisesti taloushallinnon osalta sekä mahdollisesti tietotekniikkaa, asiakaspalvelua ja/tai viestintää, mieluiten kansainvälisessä ympäristössä.\nHae tehtävään kertomalla miksi juuri Sinä olisit sopiva lisä organisaatioomme. Liitä hakemukseen CV ja palkkatoive osoitteeseen careers@planmill.com viimeistään 6.5.2016. Paikka täytetään heti sopivan henkilön löydyttyä.\nOta yhteyttä Thomas Hoodiin (CEO) tai Marjukka Niiniojaan (tuotekehityksen vetäjä, esimies). He vastaavat tehtävää koskeviin kysymyksiin sähköpostitse careers@planmill.com.


Rovaniemen Palloseura - RoPS panostaa valmentajien koulutukseen - Tukea pelaajan sekä valmentajan arkeen\nRoPS panostaa valmentajien koulutukseen - Tukea pelaajan sekä valmentajan arkeen\nRovaniemen Palloseurassa käynnistyi keväällä uusi valmentajien koulutusohjelma, jonka tavoitteena on valmentajien ja sitä myöden pelaajien arjen tukeminen. Sisäinen valmentajakoulutus on suunnattu oman sekä yhteistyöseurojen valmentajille. Tämän vuoden osalta koulutus on edennyt kolmanteen vaiheeseen.\nYhteisissä tapahtumissa käsitellään valmentajien toiveiden mukaisia teemoja laajasti sekä pintaa syvemmältä. Viimeisimmässä tapaamisessa tapetilla oli lasten ja nuorten fyysinen valmentaminen sekä urheilijaksi kasvaminen. Tilaisuuden pääpuhujana oli RoPS:n talenttivalmentaja Jari Alamäki.\nJari Alamäki on paneutunut nuorten nopeus-, voima- ja kestävyysharjoitteluun. Lisäksi kansainvälisen kokemuksen ansiosta Alamäki pystyy esimerkkien kautta vertaamaan eri maiden fyysisiä harjoittelumalleja Suomessa vallalla oleviin käytäntöihin.\nValmentajien osalta ongelmaksi koetaan usein, ettei valmentajien oma osaaminen aina riitä tunnistamaan pelaajien fysiologisia ongelmia. Tällöin valmentajilta saatava palaute fyysiseen harjoitteluun tai vammojen ennaltaehkäisyyn jää väistämättä vajaaksi.\nNäihin ongelmakohtiin Rovaniemen Palloseurassa panostetaan jatkossa entistä tarmokkaammin. Seuran valmennuksessa on mukana kansallisen huipputason osaamista mm. Jari Alamäen sekä valmennuspäällikkö Pasi Tuutin ansiosta. Heidän osaamistaan tullaan jalkauttamaan entistä aktiivisemmin kenttätasolle.\nYhtenä uutena toimintamallin muutoksena RoPS ja SantaSport tulevat tiivistämään yhteyistyötä pelaajan laadukkaamman arjen toteuttamiseksi. Seuraavan kauden käynnistyessä ensi syksynä, RoPS tulee siirtymään kaikkien ikäluokkien kohdalla SantaSportin toteuttamaan oheisharjoitteluohjelmaan.\nEsimerkki entistä yksilökeskeisemmästä toimintatavasta on oheisharjoitteluryhmien jakaminen PHV-aikataulun mukaisesti. PHV (Peak Height Velocity) tarkoittaa nuoren kasvupyrähdyksen huippuvaihetta, jolloin harjoittelun on oltava kontrolloidumpaa kuin ennen sitä tai sen jälkeen. PHV on hetki, jolloin nuoret urheilijat ovat kaikista alttiimpia eri tasoisille ja asteisille rasitusvammoille.\nRoPS:n seuraava valmentajien koulutustilaisuus järjestetään heinäkuussa RoPS - SJK Veikkausliigaottelun yhteydessä. Tilaisuuksien muut aihepiirit ovat oppiminen ja pedagogiikka, pallohallintajalkapallon perusteet, otteluanalysointi sekä psyykkinen valmennus.


seita: Auringonnousu Juhannuskalliolla\nAamutaivas kajastaa tummansinisenä ja taivaalla näkyy tähtiä, pitkästä aikaa. Marraskuu on ollut lokakuutakin pilvisempi ja sateisempi. Lähes kahden viikon Rukalla oloni aikana on ollut vain yksi aurinkoinen päivä. Nyt on tulossa toinen, mutta auto on jo pakattu lähtövalmiiksi, koska tänään pitää ajaa Savoon. Päätän kuitenkin ennen lähtöä käydä Rukan laella. Marraskuun aurinko on niin harvinainen ilmiö, että se on nähtävä ja paras paikka sen näkemiseen tässä lähellä on Juhannuskallio, jota koristavat lumi- ja jääkuorrutteiset puut.\nMaston rinteellä tuulee. Puen kevytuntuvatakin lisäkerrokseksi, vedän pitkävartiset lämpösaappaat jalkaan ja pujahdan polulle kohti Juhannuskalliota. Kun alempana on lunta noin kymmenen senttiä, niin täällä sitä on paikoin kertynyt polveen asti.\nPolku Juhannuskalliolle nousee parin notkon kautta, joten näkymä kaakon suunnalle, jossa aamutaivas kajastaa, aukeaa vasta kun pääsen Juhannuskallion laelle.\nAvonaisella kalliolla lumi ei ole ehtinyt kertymään. Tuuli on pyyhkinyt paikoin kalliopinnan paljaaksi.\nJo lokakuun alussa puihin muodostui ensimmäinen tykkykerros. Marraskuun alkupuolen lämpöjakso pudotti tykyt kertaalleen, mutta nyt on taas muodostunut uutta lumi- ja jääkerrosta puiden oksille.\nOhut sumukerros ympäröi Pyhävaaraa.\nSininen hämärä ennen auringonnousua on aina yhtä ihmeellinen.\nAurinko yrittää pinnistellä esiin harmaasta pilvimassasta.\nYht'äkkiä se on horisontin yläpuolella ja värittää alhaalla levittyvän usvakerroksen.\nTähän aikaan vuodesta värikkään punaisen valon aika kestää pitkään, koska auringon kiertorata on matala ja mitä alempaa valo tulee sen enemmän se siroutuu ilmakehässä.\nEn millään malttaisi lähteä, mutta edessä on yli neljänsadan kilometrin matka. Haikein mielin jätän Juhannuskallion puut paistattelemaan väriloistossaan.\nLähettänyt seita klo 15.07\nCara 28. marraskuuta 2017 klo 15.40\nTuo auringon pinnistely esiin on mahtava! Kaikki värit ja lumi, kauniita.\nSirpa 28. marraskuuta 2017 klo 15.44\nNyt on kaunista väriterapiaa upein kuvin!\nPeikkovilla 28. marraskuuta 2017 klo 16.09\nKertakaikkisen upeet värit ja maisemat!! Silmä lepää noissa kuvissa :)\nEllinoora 28. marraskuuta 2017 klo 19.23\nTalven kauneus on henkeä salpaavaa, kuvinakin. Kiitos tästä talviaamun kuvasikermästä, puhtaan lumen kietomasta avarasta vaaramaisemasta puineen ja nousevan auringon sävyistä. Näitä ei pääkaupunkiseudulla koskaan näe.\nVarpuslintu 28. marraskuuta 2017 klo 20.42\nMahtava kuvasarja! Auringonnousut ovat parhautta - ja tähän aikaan vuodesta niitä on helppo päästä katsomaan, kun ei tarvitse herätä aikaisin ollakseen ajoissa paikalla. :)\norvokki 29. marraskuuta 2017 klo 8.48\nHenkeäsalpaavan kauniit kuvat. Talvi parhaimmillaan. Kun katson ikkunasta ulos, en osaa kuvitella moista luminäkymää, meillä on paljasta ja mustaa.\nKiki 29. marraskuuta 2017 klo 13.23\nKiitos upeista kuvista! Ihana on päästä niitä katsomaan ja näkemään noita huikeita tunnelmia.\nHannah 29. marraskuuta 2017 klo 17.23\nSatumaisen kauniita kuvia.\nAnne Hagman-Niilola 29. marraskuuta 2017 klo 18.39\nPäden paja 30. marraskuuta 2017 klo 12.24\nNiin upeita kuvia!! Todella kaunista! Mukavaa marraskuun viimeistä päivää♥\nSimpukka 1. joulukuuta 2017 klo 10.07\nKiitos kun kiipesit Juhannuskalliolle ja taitavasti kuvasit nuo ihanat talviaamun maisemat.\nKirlah 2. joulukuuta 2017 klo 16.48\nOn ne tykkylumiset vain niin hämmästyttäviä. Ja tuo pohjoisen auringonvalo. Erilaista kuin täällä etelämpänä. Ja aina yhtä hämmästyttävää, miten osaat niin hyvin kuvata niitä meille.\nSussi 2. joulukuuta 2017 klo 17.07\nSauvakävelyretki Jyrävän takarannalle


Home is where the heart is: Keskiviikon kuulumiset...\nMiten voidaan olla jo keskiviikossa? Tuntuu, että olen vain maannut sängyssä koko viikon... Ai niin, niinhän olen melkein tehnytkin. Ei siis ihmekään, että päivät ovat vähän karanneet käsistä. Ystäväni, migreeni, on jälleen vieraillut luonani ja sänky on siis ollut paras paikka oleskella. Senpä vuoksi myös täällä blogin puolella on ollut aika hiljaista. Pahoitteluni!\nEn siis ole ollut kauhean luovalla tuulella tänäänkään, mutta halusin tulla muistuttelemaan tärkeistä asioista...\nHuomenna on H&M:n uuden vauvamalliston lanseeraus. Newborn Exlusive on myynnissä vain netistä ja siitä kirjoittelinkin jo aikaisemmin. Tuo kirjoitus löytyy täältä. EDIT: Yritin tänään käydä katsomassa mallistoa netissä, mutta hm.com oli kokonaan pois käytöstä jonkinlaisen päivityksen takia... Myöhemmin, kun se palasi käyttöön, huomasin kuitenkin, että ko. mallistoa ei sieltä löytynyt. Noh, asiakaspalvelusta selvisi, että mallisto tuleekin myyntiin vastoin ennakkoilmoitusta,vasta huomenna perjantaina 12.9. Sitä odotellessa...\nHelsinki Design Week on käynnissä ja ystäväni vinkkasi tästä upeasta mahdollisuudesta käydä kurkistamassa etukäteen huonekalu- ja sisustusalan tuleviin uutuuksiin! Showroom Walk- tapahtumassa esitellään huonekalu- ja sisustusalan uutuuksia alan ammattilaisille ja edelläkävijöille valmistajien omilla showroomeilla. Lisätietoja kiinnostuneille löytyy täältä.\nViikonloppuna on super mahtava tapahtuma, nimittäin Sisustusbloggareiden kirppis. Sinne aion mennä ehdottomasti. Bloggarit myyvät sekä tavaroita omista kodeistaan, että myös tekemiään juttuja. Siitä löytyy lisää täältä.\nHelsingissä järjestettävät Kädentaito messut lähestyvät myös... Kotimaiset kädentaitajat tarjoavat laadukkaita koriste- ja käyttöesineitä, yksilöllisiä vaatteita ja asusteita aikuisille ja lapsille, sekä paljon muuta. Messuilla voit hankkia myös tarvikkeita ja työvälineitä. Lisätietoja täältä.\nKävin tänään hakemassa uudet tyynynpäälliset sohvan koristetyynyihin. Toivon saavani ne kuviin huomenna, että saataisiin vähän sitä oikeanlaistakin sisältöä tälle blogille. Ha hah! Selvisi myös, että ystäväni oli tilannut melkein samat. Olimme siis molemmat samoilla linjoilla tämän syksyn trendiväristä... Siitä lisää huomenna.\nTunnisteet: helsinki design week, kädentaitomessut, newborn exclusive, sisustusbloggaajien kirpputori


Ristinolla Peli | Seinäjoen Uutiset\nScary Ristinolla on online Kauhu peli, jota voit pelata ilmaiseksi täällä Pelit1.com. Tämä peli on yksi esillä pelejä luokitus 3.6/10 (904 kpl). Scary Ristinolla on yksi monista Kauhu pelejä, että me ominaisuus. Tuulella enemmän kuin tämä, sitten tarkistaa Evil Asylum tai Scary kuplamuovia.\nTee itse puinen ristinolla-peli, joka kulkeutuu mukavasti mukaan pihalle tai vaikka mökkilaiturille. Katso ohjeet ja tee klassikko puusta!\nRistinolla – Suomen ykkösnettipelipaikka – 1pelit.fi – Ristinolla -peli: Klassinen yhdeksän ruuduun ristinollapeli tietokonetta vastaan. Pelin ohje: Pelaa ristonollaa helpolla (easy) tai vaikella (hard) vaikeustasolla. Ruksi rasteja klikkaamalla hiirellä ruudukkoa.\nTässä pelissä tavanomainen ristinolla on viety astetta pidemmälle ja peliä pelataankin isossa ruudukossa, jossa on yhdeksän pientä ruudukkoa. Peli vaatii kaukonäköisyyttä, sillä vastustajan siirto riippuu aina omasta siirrosta. Lataa materiaali tästä: Ristinolla Avainsanat: päättely Kategoriat: 3.-5. luokka, 6.-9. luokka, Lukio, Peli\nPelit ikäihmisille, Tekemistä ikäihmisille, Ukinkontin virikemateriaalit ikäihmisille ja erityisryhmille.\nRistinolla -peli: Klassinen yhdeksän ruuduun ristinollapeli tietokonetta vastaan. Pelin ohje: Pelaa ristonollaa helpolla (easy) tai vaikella (hard) vaikeustasolla. Ruksi rasteja klikkaamalla hiirellä ruudukkoa.\nHauskojen pelien avulla lapsi oppii ja kehittyy huomaamattaan. Valikoimaamme kuuluvat mm. lasten lautapelit, muistipelit, dominopelit, lotot, koronat, labyrintit sekä muut erilaiset motoriikkaa ja loogista ajattelua kehittävät pelit.\n"HTML ei ole ohjelmointia!" julistaa moni. Mutta HTML soveltuu mainiosti mm. erilaisten pelien ohjelmointiin. Tässä esitellään tekoälyllä varustettu ristinolla, ja samalla menetelmällä on periaatteessa mahdollista toteuttaa esimerkiksi shakkia pelaava HTML-sivu.\nKuvaus: Tässä pelissä tavanomainen ristinolla on viety astetta pidemmälle ja peliä pelataankin isossa ruudukossa, jossa on yhdeksän pientä ruudukkoa. Peli vaatii kaukonäköisyyttä, sillä vastustajan siirto riippuu aina omasta siirrosta.\nAukeavalta sivulta klikkaa Liitännäiset / Plug-ins. Klikkaa Shockwave Flash kohdalla kolmea pistettä ja valitse Kysy aktivointia / Ask to activate. Voit nyt päivittää pelisivun uudelleen ja peli käynnistyy klikkaamalla Käynnistä Adobe Flash sekä sallimalla Adobe Flashin suoritus Älypäässä.


Blogin kirjoittajan uusi keittokirja löytyy osoitteesta: http://eitaasjauhelihaa.blogspot.fi/\n(Ahmijan blogia ei ole päivitetty pitkiin aikoihin, myös mahd. uusien kommenttien kommentointi on jäänyt tekemättä. Tilanteeseen ei ikävä kyllä ole suunnitteilla muutosta: pahoittelut!)\nTerve, ja kiitos kaloista.\nNo niin. Kuten piiitkästä ja piinaavasta hiljaiselosta on varmasti voinut tulkita, Ahmija sulkee nyt keittiönsä.\nAlun perin opintovapaalle jäämisen aiheuttamaa ylimääräistä vapaa-aikaa täyttämään ja kokkiopintoja tukemaan perustettu blogi on siis tullut viimeiseen käyttöpäiväänsä. Lyhyestä resepti kaunis: blogin kautta maailmalle jaettu parivuotinen keittiössä oli kertakaikkisen hykerryttävän herkullista ja unohtumattoman antoisaa, mutta nyt on tullut sopiva aika hypätä uusiin vuoristoratoihin ja muiden kieputtimien pyöritettäväksi.\nvillivaaraimia, oman ryytimaan minttua, suklaafondantia ja vaniljajäätelöä. elämä on pala kakkua!\nSuurkiitos siis kaikille* teille hurmaaville lukijoille, kommentoijille, kannustajille ja vertaistukijoille! Toivon valtavasti upeita elämyksiä itse kunkin keittiöelämään, toivottavasti vielä joskus tapaamme!\n*Kuriositeettina itsellenikin dokumentoitakoon siis, että Ahmija ehti tavoittaa kuukausittain n. 5000 yksilöityä kävijää (ja tuplasti-triplasti sivun katseluita) niin karppaajien, ekohippien, olutharrastajien, sisäelinkokkailijoiden, muiden upeiden ruokabloggaajien, sukulaisten & ystävien ja ties kenenkä joukoista. Olen valtavan onnellinen saatuani sivistää myös hauskan joukon satunnaisia googlettajia, jotka päätyivät ahmimaan blogin antimia mm. seuraavista tärkeistä ruoka-aiheista: ”siikakondomi”, ”aikuisten joulukalenteri”, ”kivesten nielaisu”, ”olut silmäpussit”, ”orgasmi lautasella”! (Ihan vaan vinkiksi muille bloggaajille: ahmijan tapaan nimetyillä resepteillä ei tod. kalastella lisää kävijävirtaa!)\nLähettänyt Liisa 14 kommenttia\nLähettänyt Liisa 10 kommenttia\nPihalla, palaan pian.\nAhmija on hetken luovalla tauolla ja keskittyy kokkailun sijaan erinäisiin keskeneräisiin projekteihin, kuten mm. operaatioon "kivikkoisesta voikukkien valtaamasta viidakosta keittiöpuutarha".\nsotatila on julistettu.\nIhanaista alkavaa kesää kaikille lukijoille! Kyllä täältä vielä palataan hellankin äärelle!\n"pääsis jo ulos!"\n"mini"tomaatit mallia "hontelo"\nikkunoilla on ruuhkaa..\n..pimeät pöydänalusetkin on valjastettu taimikasvatukseen\nkyllä tästä vielä puutarha syntyy!\nLähettänyt Liisa 8 kommenttia\nRavintolapäivään* 19.5.12 ruokaelämyksiä oluesta!\nMaltaiden maanläheistä makeutta ja humalakäpyjen aromaattista katkeruutta nyt siis myös lautasella:\nRavintola Humaloitu Hanhi tarjoilee yllättäviä makuelämyksiä käyttämällä jokaisen tarjolla olevan annoksen valmistukseen kotimaisia käsityöoluita. Jyväskylän Lutakon idyllisen vanhan tehtaan piipun juurelle avautuvasta pihakeittiöstä nostellaan maisteltavaksi pieniä ruoka-annoksia suolaisesta makeaan.\nMaltaisina makuina (muutokset mahdollisia):\nvehnäolut-mozzarellaa hedelmäisellä salaattipedillä\nvegaanisena vaihtoehtona vehnäolut-tofua\nkermaista valkosipulikeittoa ja saaristolaisleipää\nschwarz-paahtopaistia, marinoitua paahdettua punajuurta ja suppilovahverohilloketta\nvegaanisena vaihtoehtona schwarz-seitania\nvegaanisena vaihtoehtona porter-suklaavanukasta\njuomana kotipanimomestareiden kotikaljaa\nAnnosten hinta 3-6eur kpl.\nPiippukatu 3, Jyväskylä (piha), lauantai 19.5.12 klo 14-17\n(PS. Oluista kiinnostuneille janoisille ruokailijoille tiedoksi: aivan ravintolamme välittömässä läheisyydessä satutaan viettämään samaan aikaan myös pienpanimofestareita! Paikalla näytetään myös Suomen peliä, eli lätkän seuraajatkin voivat lähteä kotisohvalta liikenteeseen!)\n*Ravintolapäivä on yhden päivän kulinaarinen karnevaali ruoka- ja kaupunkikulttuurin puolesta. Tapahtuman tarkoituksena on kannustaa ihmisiä perustamaan ravintoloita yhden päivän ajaksi. Ravintolapäivän ytimessä on yhdessä tekeminen, nauttiminen ja ilonpito! Ravintolapäivänä jokaisella on mahdollisuus toteuttaa unelmansa tehden samalla kotikaupungistaan paremman paikan elää. (www.restaurantday.org, https://www.facebook.com/ravintolapaiva)\nLähettänyt Liisa 4 kommenttia\nMansikkavanukas - herkkua päiväystuotteista\nTunnisteet: hedelmät, hävikistä herkuksi, jälkiruoka, makea leivonta, marjat, pähkinät/siemenet, vähähiilarinen\nHävikistä herkuksi -teeman innoittamana päätin supernaisena pelastaa oman keittiön lisäksi myös lähialueen ruokakaupat uhkaavalta hävikiltä. Sivutuotteena sain pelastettua myös lompakkoni uhkaavalta tyhjyydeltä- parasta ennen päiväystä läheneviä tuotteita kun myydään usein varsin reilulla alennuksella! Vaikka yleensä kaivelenkin ruokakaupan hyllyiltä ne takarivin uudemmat tuotteet omaan ostoskärryyn, tällä kertaa poimin mukaani vain "huomioi päiväys!" -tarralla merkattuja tuotteita. Sillä tosiasia on, että parasta ennen päiväys ei missään tapauksessa tarkoita viimeistä käyttöpäivää! (Sekä ruokakauppojen hävikistä, että päiväyshommista pohdintaa juuri nyt myös mm. Herkkusuun blogissa.)\nErityisesti hapanmaitotuotteiden suhteen kannattaa unohtaa mokoma päiväysmerkintä ihan kokonaan. Jos tuotteita on pidetty kylmässä (eivätkä ne ole välissä päässeet lämpenemään pöydällä/ kauppakassissa), tuotteet säilyvät todella paljon pidempään mitä kyseinen päiväys kertoo. Ei muuta kuin haistelemaan ja maistelemaan! Jos esim. maitorahka näyttää, tuoksuu ja maistuu maitorahkalta, sen voi varsin hyvin syödä! Ja jos haluaa ottaa varman päälle, sen kun vaan kuumentaa tuotteet (jotka on ensin siis maistamalla hyviksi testattu!), eli käyttää ne johonkin lämpimiin ruokiin. Itse olen tainnut lusikoida kuumentamattakin esimerkiksi turkkilaista jogurttia vielä pari viikkoa parasta ennen -päiväyksen jälkeen, ilman minkäänmoisia vatsakipuja tai muita sivuvaikutuksia. Smetana ei myöskään tunnu menevän miksikään, eikä kermaviili. Hapantuneen kerman voi myös oikein hyvin käyttää ruoanlaittoon- siitä syntyvät esimerkiksi ne parhaat hanna-tädin kaakut!\ntoisen hävikki on toisen herkku\nJos en tee vanhenevista maitotuotteista jonkinmoista suolaista piirasta, käytän ne oikein mielelläni vanukkaaseen. Kyseessä on eräänlainen pohjaton juustokakku, jota voi varioida lähes loputtomiin- maitotuotteiden lisäksi vanukkaaseen kun saa uppoamaan myös sekalaiset hedelmät ja/tai marjat. Makeutta säätelemällä vanukkaasta saa joko rahkamaista aamu- tai välipalaa, taikka sitten ihanan makiaa jälkkäriä. (Tolkuttoman täyttävää tämä herkku on- rasvan ja proteiinin määrät kelvannevat hiilaritietoisillekin tapauksille: reseptin maissitärkkelyksenkin kun voi ihan hyvin korvata ekstra-kananmunalla.)\n250 g marjoja tai hedelmiä\n250 g hapanmaitotuotetta kuten rahkaa, smetanaa, jogurttia tms. (itse käytin kuvan vanukkaaseen kaikkia edellämainittuja sekaisin)\n1 rkl tai maun mukaan hunajaa tai sokeria tai muuta makeutusta\n1 sitruunan raastettu kuori (voi jättää pois tai käyttää vaikka vaniljasokeria tilalla)\n0,5 dl mantelirouhetta (voi jättää pois tai käyttää jotain pähkinärouhetta)\n1 rkl marsala-viiniä (voi jättää pois tai käyttää tilalla sitruunamehua, mehua, sherryä tms..)\npölyttynyt jälkkäriviinipullokin otettiin esille\nVispaa maissitärkkelys kermaan ja lisää sitten sekaan kaikki muutkin aineet. Kippaa seos voideltuun uunivuokaan tai pieniin annosvuokiin ja nosta 200 asteiseen uuniin noin tunniksi. Puolessa välissä paistumista vanukkaat kannattaa peittää foliolla/ kannella, jottei pinta tummu liikaa. Pienissä vuoissa kypsymisaika on lyhyempi (n.30 min), syvässä ja isossa vuoassa pidempi. (Vanukas on valmis kun se on kauttaaltaan hyytynyt, eli sen keskusta ei enää näytä juoksevalta- mitään kriisiä ei kuitenkaan tapahdu vaikka se jäähdyttyään olisikin jäänyt hieman löysäksi.) Nosta paistuneet vanukkaat jäähtymään ja anna niiden jäähtyä rauhassa jääkaappikylmiksi- jäähtyessään vanukkaiden rakenne paranee. Nautiskele sellaisenaan tai marjojen/ hedelmien kanssa. (Ja jos kermapurkkiin jäi vielä jotakin, voihan sen lopun vispata vaahdoksi vanukkaita kruunaamaan!)


pionipolku: Kesäpäivä merellä\nAnni 26. heinäkuuta 2014 klo 14.36\nKiva kun kävitte, ja helteestä huolimatta oli oikein mukava päivä :)\nMiten ne kameran asetukset nyt noin oli menneet. Toivottavasti teistä otetuista kuvista edes jotkut onnistuivat.\nHeli 28. heinäkuuta 2014 klo 9.02\nKyllä osa kuvista onnistuikin.\nsatunNainen Paula 30. heinäkuuta 2014 klo 7.28\nRauma on ihana kesäkaupunki!\nKylmäpihlajalla olen kerran yöpynyt, mielenkiintoinen paikka sekin - majakan punkat olivat vaan kovin kapoiset. :o)\nHeli 4. elokuuta 2014 klo 10.23\nRauma on kyllä todella ihana kesäkaupunki!\nEn ole yöpynyt Kylmäpihlajalla koskaan. Varmasti mielenkiintoinen kokemus sekin. Yleensä siellä on myrsynnyt melkoisesti, mutta nyt yli liiankin tyyntä ;-)


Kölnin saattajat ja puhelutytöt - slaavilaiset kumppanit\nEtusivuKaikki escort listatSaksaKöln saattajat\nTyö Etelä -Saksassa: työskentele ylellisissä yksityisissä huoneistoissa\nUpea työtarjous tytöille: toimi kanssamme Saksassa!\nDirectory Kölnin saattajien ja puhelun tytöt. Köln eroottinen palveluntarjoajat lisätä listauksia täällä.\nOrganisaatioitamme ehdotetaan viiden tähden kunnollisille miehille, jotka etsivät kokemusta ja laadukasta yhteisöä hämmästyttävien, innokkaiden ja mestarinaisten kanssa Kölnissä. Ajattelemme asiakkaidemme eliittiolettamaa ...\nWir befinden uns Kölnissä. Wir haben ein vollständiges Portfolio der elegantesten Damen, die Sie in Deutschland wahrscheinlich jemals treffen werden. Unsere Damen können Ihr Hotel besuchen oder mit Ihnen einen unvergesslichen Abend in Ihrem Apartment verbr ...\nOlemme korkean luokan Escort-agentti Kölnissä.\nOlen ammatillinen hieroja ja saattajaa. Etsitkö hauskaa ja iloa!\nAprikoosi Escort Kölnissä\nApricot Escort Köln tarjoaa parhaan luokan High Class Escort tytöt asiakkaille, jotka tarvitsevat kumppania. Sinun ei tarvitse yksinäisiä yötä, saimme täsmälleen mitä tarvitset unohtumattoman kokemuksen.\nHei, olen Annabelle, joka on vaalea saattaja, jolla on viihdyttäviä taitoja, jotka auttavat sinua saamaan upean matkustusaikan Kölnissä.\nEmily hurmaa sporttisen vielä naisellinen vartalo ja viettelee heidän paistaa silmiin!\nGrace Köln hurmasi heidän intohimonsa, kokemus ja vahva aura.\nHieman tuhma, aina valmis hauskaa ja haastavaa, kun sillä on merkitystä - olkaamme kääntää päät Alexandras raivokkaasti.\nMeillä on 49994 vierasta ja ei jäseniä verkossa


Vuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta\nLähetetty 23.12.2017 Kirjoittaja vuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta\tpäällä Vuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta\nNäistä lomakkeista kannattaa valita se, joka soveltuu parhaiten juuri kyseistä huoneistoa varten. Missa on juuri nyt tarjolla 141 vuokrattavaa kohdetta. Helppo haku auttaa löytämän juuri sinulle sopivat vuokra-asunnot. Vuokrattavana Lappeenranta Vuokrakoti ja -kiinteistöt Tehdän vuokrasopimus Nivalan Vuokrakodit Paikkakunnalla tarjoaa runsaan valikoiman vuokrattavia asuntoja. Löytyykö niiden joukosta sinun uusi kotisi? Laadi vuokrasopimus aina kirjallisena, jotta kumpikin osapuoli on tietoinen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan.\nWild hardcore fuck with lavish cumshot for a hot girl. Vapaana.12.2017 alkaen iso rivitalon pätyhuoneisto Lampikankaalla, Joutsenossa. Vuokraukseen sovelletaan lakia asuinhuoneiston vuokrauksesta, joka osin rajoittaa vapautta sopia vuokrasopimuksen ehdoista. Yhteydenotot yv:llä tai email protected, vuokrataan.7.17 alkaen RT 4hkskhwcautokatosvarasto. Lähellä Lappeenrannan keskustaa, päpostia ja valtatie 6:tta. Leveät ikkunapenkit ja paksut kiviseinät. Jos esimerkiksi huoneiston kunto on ilmaistu sopimuksessa, on sitä myöhemmin paljon vaikeampi riitauttaa. Vuokra 914,30 e/kk sähkö ja vesi kulutuksen mukaan. Yläkerran reilu 30 m2 toimistotila.\nVuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta - Thai Hieronta\n1 kk vuokran suuruinen vakuus. Vuokrasopimuspohja on kätevä tapa tehdä vuokrasopimus, sillä valmiin pohjaan käyttäminen takaa sen, että sopimus oikein täytettynä on laillisesti sitova, sekä sen, että se kelpaa esimerkiksi Kelalle. Erityisesti siinä tapauksessa, jos kyse on omakotitalosta, eivät kaikki valmiit lomakkeet taivu omakotitalon vuokrasopimukseen kovin hyvin. Kun taas esimerkiksi tupakointi- tai lemmikkikiellosta on selvä maininta sopimuksessa, ehkäisee se värinkäytöksiä jo etukäteen. Tai ota yhteyttä ja kerro toiveesi niin me etsimme sinulle ratkaisun! Vuokrasopimuspohjaa ei siis kannata alkaa tekemän itse, vaan käyttä valmista pohjaa. Eri lomakkeissa on periaatteessa samat tiedot, mutta lomakkeen rakenne saattaa hieman vaihdella, ja hyvin valittu lomake helpottaa lomakkeen täyttöä ja sen ymmärrettävyyttä. Liikehuoneistojen vuokrasopimukset ovat kuitenkin yleensä tavallisia asuntojen vuokrasopimuksia monimutkaisempia, joten näissä tapauksissa on usein helpompaa tehdä vuokrasopimus, joka on rätälöity juuri kyseistä liikehuoneistoa varten. Meillä on tarjolla koteja kalustettuna lyhyeen ja/tai pitkäaikaiseen tarpeeseen. Mitä voisit kuvitella rakennuksessa tulevaisuudessa toimivan? Toimisto- ja liiketilaa isoon tai pienempänkin tarpeeseen. Tarvitsetko asuntoa vuokralle lyhytaikaisesti? Työsuhdeasunto, tämä malli sisältä myös työsuhdeasunnon vuokrasopimusta koskevat erityisehdot. Vuokra 7,50 - 10,00 e/m2, vuokrattavan tilan laajuudesta riippuen. Kolme kerrosta eri kokoisia huoneita. 4 hks. Lisä kuvia ja tietoja vuokrattavasta kaksiosta. Muuttovalmis kaksio luhtitalon toisessa kerroksessa Korvenkylän rauhassa, 5 km Imatrankosken palveluista. Vuokrattavana Lappeenranta Vuokrakoti ja -kiinteistöt Pöllänen. Aina yhdestä toimistohuoneesta liiketilakokonaisuuteen. . Molemmissa on erillinen varastotila, oma autopaikka (Lampikankaalla katospaikka) ja ympärillä karjalaista metsä. Vuokra 929 e/kk sähkö vesi.\n0 ajatuksia “Vuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta”\nvuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta päällä Vuokrakoti fi vuokrasopimus lappeenranta


Pen Ar Bed – Valokuvaaja Markku Nyytäjä – photographer\nOlen valokuvaaja & osa-aikainen soitinrakentaja. Asun ja työskentelen Helsingissä. Olen sekä teknisesti että visuaalisesti monipuolinen valokuvaaja. Minulla on ammatillista alan työkokemusta vuodesta 1984 lähtien.\nVuosina 1991-1993 valokuvasin Finistèressä, Bretagnessa kolmen 1-3 viikon pituisen kuvausmatkan aikana mustavalkoisen kuvasarjan “Pen-Ar-Bed”, josta tuli lopputyöni Taideteollisen korkeakoulun valokuvataiteen laitokselle. Työssäni käytin 6×6 cm keskikoon kameroita ja mustavalkofilmiä. Lopulliseen näyttelyyn tuli 51 sävytettyä hopeagelatiinivedosta. Näyttely on ollut esillä Helsingissä, Tampereella Manchesterissa, Dublinissa ja Karjaalla. Vuonna 1999 tekemälläni matkalla kuvasin 6x7 cm keskikoon kameralla ja käytin myös värifilmiä. Tätä myöhemmillä matkoilla vuoteen 2019 asti olen kuvannut digitaalikameralla. Nämä kuvat eivät kuulu näyttelysarjaani, mutta mielestäni monet niistä ansaitsevat päästä esiin sivustollani.\nRamasseurs de moules\nMonsieur & madame LeGall\nLes bateaux à l’envers\nLa belle paresse\nLes messierus du marché\nCopyright © 2022 Valokuvaaja Markku Nyytäjä - photographer


Sivun sijainti: Etusivu » Liitto » Käännösalan työmarkkinat\nKäännös- ja tulkkausalalle on tyypillistä, että alalla ei ole yleissitovia työehtosopimuksia. Tästä seuraa se, että ei ole olemassa sitovia työsuhteiden ehtoja, joita jokaisen työantajien tulisi noudattaa solmiessaan työsuhteita. Alalla vallitsee laaja sopimusvapaus.\nKäännösalan työpaikat ovat vuosien saatossa voimakkaasti vähentyneet. Monilla yrityksillä ei enää ole omia työsuhteisia kääntäjiä, vaan käännöstyöt teetetään talojen ulkopuolella. Asiakkaat ostavat käännöspalvelut mieluiten yrittäjiltä. Sen takia valtaosa kääntäjistä toimii nykyisin (pien)yrittäjinä.\nKoska alalla ei ole yleissitovia sopimuksia ja yrittäjyys on tavallisin työskentelyn muoto, on jokaisen kääntäjän ja tulkin itse oltava taitava sopimusneuvottelija. On tunnettava alan hyvät käytännöt, jotta ei tekisi huonoja sopimuksia. SKTL luo ja kehittää näitä hyviä toimintamalleja ja sopimuksia sekä kouluttaa jäsenistöään niiden soveltamisessa.\nSKTL teettää säännöllisesti jäsenistönsä keskuudessa tutkimuksia alan työympäristöstä ja työskentelyehdoista. Keväällä 2013 valmistui viimeisin tutkimus tulkkien alalta. Tutkimustuloksiin voi tutustua jäsensivuilla.\nKoska yrittäjä vastaa pitkälti itse omasta sosiaaliturvastaan ja sen kustantamisesta, on tärkeää tuntea YEL:n sisältöä. Yrittäjille ei makseta esim. ansiosidonnaista päivärahaa samoin kuin työsuhteisille. Ammattiliittoon kuuluminen ei yrittäjälle ole työttömyysturvan kannalta oleellista. Työsuhteiset voivat hoitaa työttömyysturvansa kuntoon kuulumalla johonkin työttömyyskassaan.\n20.1.2019 klo 21:47:42


PERUNAA, PERUNAA! … ja kuorimista : Ajatuksia elämästä\nInspiral Coach Taina Siukolan kirjoituksia elämästä, läsnäolosta ja onnellisuudesta\nPERUNAA, PERUNAA! … ja kuorimista\nKirjoittanut Taina Siukola · 5.9.2011 9.37 · Jätä kommentti\nAivot ovat ihmeellinen kapistus. Otan yhden sanan, vaikkapa sanan peruna, ja mieleeni alkaa tulvia monenlaisia tähän sanaan liittyviä ajatuksia, mielikuvia, kokemuksia jne. Kaikilla näillä mieleeni tulvivilla asioilla on aivoissani yhteys toisiinsa tämän sanan tai käsitteen, ”peruna”, kautta.\nOllessani lapsi asuin kerrostalossa Helsingin Roihuvuoressa. Muistan kuinka syksyisin (tämä tapahtui varmasti joskus 1960-luvun alkupuolella) pihaan tuli perunanviljelijä hevoskärryineen. Hän pysähtyi jokaisen rappukäytävän eteen ja kajautti rappuun kuuluvalla äänellä ”PERUNAA, PERUNAA!”. Niinpä sitten asunnoista kiirehti ihmisiä ostamaan isoja säkillisiä perunoita tulevan talven varalle. Huomaan nyt, kuinka aivoissani alkaa tapahtua ja uusia yhteyksiä aivosolujen välille alkaa syntyä. Näiden uusien yhteyksien avulla oivallan mm. että ”tämähän on ollut sitä nykyään paljon kaivattua lähiruokaa” ja, että ”tämän voi ajatella olevan myös jonkinlainen jäätelöauton esiaste” ja ”voisiko tällä menetelmällä nykyäänkin tarjota lähiruokaa kaupunkiasujaimistolle”.\nPerunasta minulle tulevat mieleen myös ruokavaliot (mm. vähähiilihydraattinen) ja keskustelu eri hiilihydraattien vaikutuksesta verensokeritasoon (glykeeminen indeksi/kuorma). Nämä ajatukset liittyvät minun mielessäni läheisesti edelliseen työpaikkaani, jossa, matkasaarnasin mm. näistä asioista. En ota tässä sen kummemmin kantaa perunan terveellisyyteen, mutta tähän liittyvää aineistoa tuntuu löytyvän aivoistani vaikka millä mitalla.\nSeuraavaksi mieleeni pöllähtää perunoiden kuorimista kohtaan aiemmin tuntemani vastenmielisyys. En ole koskaan ollut mikään kokki ja ruokaa olen laittanut lähinnä olosuhteiden pakosta. Perunoiden kuoriminen on ollut minulle erityisen vastenmielinen askare. Onneksi olen tähän ikään mennessä 1) oppinut delegoimaan 2) käyttämään puolivalmisteita 3) ymmärtänyt, että perunat voi keittää myös kuorineen (tämä saattaa jopa olla perunan vitamiinien säilymisen kannalta suositeltava vaihtoehto). Mutta näistä (pakenemis)vaihtoehdoista huolimatta olen myös alkanut tutkia kokemusta, jonka perunoiden kuoriminen minussa tuottaa. Nykyään saatan kuoria perunoita jopa mielelläni (sanan molemmissa merkityksissä). Otan perunat esiin, kaadan ne tiskipöydän lavuaariin, laitan veden hiljaisesti valumaan, otan kuorimaveitsen ja perunan käteeni ja sitten fiilistelen. Kuuntelen valuvan veden ääntä, tunnustelen miltä peruna tuntuu vasemmassa kädessäni ja miltä kuorimaveitsi oikeassa. Tarkastelen perunoiden kuorien ja sisustan värisävyjä. Tunnustelen miltä lattia tuntuu jalkapohjiani vasten, tiskipöydän reuna vatsaani vasten, vesi käsilläni jne. Yhtäkkiä perunoiden kuorimisesta onkin tullut mahtava, nautinnollinen seikkailu aistien maailmaan.\nTätä samaa ideaa olen kokeillut monenlaisiin askareisiin, pakollisiin ja vapaaehtoisiin, ja aina kokemus on ollut yhtä säväyttävä. Suosittelen!\nLisää aikaa pysähtymällä\nKiireen kokemisesta rauhaan ja läsnäoloon\n”Kaikesta mitä minulle tänään tapahtuu seuraa pelkkää hyvää.”\nPirkko Ratinen: "Hei Taina! Viisaita kirjoitat. Periaatteessa kaikki on yksinkertaista, mutta kuitenkin niin vaikeaa..."\nTaina Siukola: "Kiitos Anneli hyvistä ajatuksista! Näin tomien elämä olisi varmasti parempaa, meille kaikille. T. Ta..."\nAnneli Oinonen: "Hei Taina! Ennen vanhaan ihmiset elivät luonnon mukaan: auringon noustessa ryhdyttiin toimiin ja sen..."\nTaina Siukola: "Kiitos kommentista. Niin, eikö olekin kummallallista, ei mitään syytä kiireeseen ja kuitenkin sitä k..."\nTeuvo Palomäki: "Viisaita ajatuksia .olen itse eläkkellä ja huomaan usein että on muka kiire,vaikka ei meikäläisellä..."\nTaina Siukola: "Hei Raija ja Inkeri, Kiitos kommenteistanne! Elämässä on niin paljon mahdollisuuksia ja on hienoa, e..."\ninkeri valtonen: "Hei Taina! Kiittää voit itseäsi tuosta yrittäjänaisten some-illan tuloksista, ellet olisi itse lähte..."\nRAIJA: "Kiitos Taina, sain taas jotain uutta ajateltavaa merkitysten luomisesta."\nTaina Siukola: "Kiitos kommenteista ja kannustuksesta, jatkoa seuraa!"\nInkeri Valtonen: "Hienoa Taina! Annoit heti ensimmäisessä postauksessasi meille lukijoille arvokkaan neuvon. Tätä blog..."


Pastorin paatosta: joulukuuta 2011\nVuosi 2011 lähenee loppuaan ja on aika tehdä tiliä menneestä. Tällä kertaa en kuitenkaan tyydy pohdiskelemaan vain vuotta 2011, vaikka siitäkin riittäisi jaettavaa isolla kauhalla. Joten lyhyesti tästä vuodesta. Vuosi oli aivan loistava, eli kiitoksen puolelle mennään ja isosti. Siitäkin huolimatta, etten koskaan ole kokenut olevani näin tiukoilla ajankäytön suhteen. Kiirettä on pitänyt ja työpäivät ovat olleet kohtuuttoman pitkiä. Mutta löysin syyllisen tilanteeseen seisahtumalla peilin eteen. Kiireen, moninaisten töiden ja puuhastelun syy löytyy siitä, että teen unelmatyötäni, toteutan kutsumustani ja käytän instrumenttina työssäni omaa itseäni. Nautin niin valtavasti työstäni, etten malta pysyä siitä erossa.\nSamalla koen, että elämme perheenä ihan parasta aikaa. Tyttären täysi-ikäistyminen, poikien valoisuus ja tyytyväisyys omaan elämäänsä tuntuvat upeilta. Puolisoina olemme kasvaneet edelleen kumppanuudessamme, näkymme yhdessä toteuttamisessa ja voi miten tunteet vielä melkein 24 avioliittovuoden jälkeenkin roihuavat.\nPaljon on ollut haasteita ja kipuja, mutta vaaka kallistuu selkeästi positiivisen puolelle. Kiitos perheen, omaisten, ystävien ja seurakunnan. Seurakunnassa mennään hitaasti eteenpäin. Itse toivoisin vauhdin olevan moninkertainen, mutta näillä mennään. Antaa vauhdin kiihtyä sitten, kun rakenteet ja etenkin aito, avoin ja rehellinen yhteys on todellisuutta.\nSe miksi innostuin, tai oikeastaan koin pakonomaista tarvetta, purkautua enemmänkin tiestäni kutsumustyöläisenä, johtuu siitä, etten ole oikeastaan koskaan siitä kenellekään laajemmin avautunut. Jotenkin koin, että nyt olisi hyvä aika tulla kaapista. Ehkä ihmisyyden jakamisella voin olla rohkaisuksi ja kannustukseksi jollekin. Toivottavasti en loukkaukseksi, enkä edes pahaa mieltä tuottaisi kenellekään. Henkilökohtaiset kokemukseni eivät ole totuus asioista, eivät edes mielipiteitä tai oikeita tapoja. Ne nyt vain ovat minun valintojani ja minun tieni Jumalan palvelijana.\nSain etuoikeuden syntyä mielenkiintoiseen perheeseen. Isäni, varsinaissuomalainen pienviljelijän poika, toimi syntyessäni saarnaajana Vaasan helluntaiseurakunnassa. Äitini, siirtokarjalaisen yksinhuoltajaäidin tytär, puolestaan oli opettaja. Synnyin pikkuveljeksi itseäni neljä ja kolme vuotta vanhemmille siskoilleni. Viisivuotiaana sain vielä pikkusiskon. Lisäksi kotonamme asui koko lapsuuteni ajan mummomme. Sain erittäin tiukan ja melko kovankin kasvatuksen. Kasvattajana toimi lähinnä äitini. Valitettavasti en saanut koskaan mahdollisuutta oppia tuntemaan äitiäni kunnolla, hänen menehdyttyään rajun taistelun jälkeen syöpään ollessani vasta kymmenvuotias. Mummoni menetin vajaan vuoden päästä ja pian näiden menetysten jälkeen oman haasteensa toi kotiimme tullut isän uusi puoliso. Äidikseni hänet pystyin mieltämään helpommin sen jälkeen, kun sain vielä 14 vuotta itseäni nuoremman pikkuveljen.\nPerheemme eli erittäin niukkaa elämää. Isäni oli alkanut saada ensimmäisen kerran säännöllistä taloudellista kannatusta kutsumuksensa työstä noin 30-vuotiaana. Siihen asti hän oli toiminut Turun helluntaiseurakunnan ympäristötyössä evankelistana ja Paimion raamattukoulun talonmiehenä varsin satunnaisten kannatusten ja kaarneiden avulla. Avioiduttuaan 26 vuoden iässä hän siirtyi elämään vaimonsa palkalla. Vaasan helluntaiseurakunta kutsui hänet työyhteyteen vuonna 1960 ja kolmen vuoden koeajan jälkeen seurakunnan johto päätti alkaa maksamaan palkkaa työstä. Kansakoulunopettajan palkalla oli elätetty siihen mennessä neljän vuoden ajan sekä isäni kutsumusta, että kahta pientä lasta.\nOmat kokemukseni lapsuudesta eivät ole ainoastaan valoisia, koska elämääni varjosti äidin sairaus ja kuolema. Tiedostin myös olevani erilainen helluntailaisena ja toisinaan sain kuulla melko meheviä herjoja isäni komeasta saarnaaja-ammattinimikkeestä. Televisioita kävin katsomassa sukulaisilla tai naapureilla. Mutta television puutteen korvasin sillä, että olin intohimoinen lukija. Ja siihen minua myös kannustettiin. Kavereiden isät osallistuivat peleihimme, joten sain myös terveitä ja hyviä kontakteja muihin aikuisiin. Oman isäni kanssa kävimme kirjastossa, museoissa, puistoissa ja muissa mielenkiintoisissa paikoissa. Vaikka en koskaan pelannut pallopelejä isäni kanssa, eikä hän ollut koripallokatsomossa pelatessani tai edes kuuntelemassa duettoani Margareta Haverisen kanssa Okko Kamun johtaessa säestävää orkesteria, opin häneltä monia korvaamattomia asioita. Opin arvostamaan kauneutta luonnossa, taiteissa, musiikissa ja kirjallisuudessa. Häneltä opin, että uskovainenkin voi arvostaa suomalaisia juuriaan Kalevaloineen ja Aleksis Kivineen. Saarnaajaperheessämme luettiin ja arvostettiin muun muassa Hergén Tinttiä ja monia muita kirjallisia helmiä, joita kavereideni uskovaisissa perheissä ei missään tapauksessa hyväksytty. Suurimmat asiat, joita opin, liittyivät kuitenkin arvoihin. Jokainen ihminen on yhtä arvokas, oikeudenmukaisuus, tasapuolisuus, rehellisyys, avoimuus, vilpitön usko, lapsen arvon tunnustaminen, seurakunnan arvostaminen, raitis pasifismi, isänmaallisuus, vanhempien kunnioittaminen ja palava kutsumustietoisuus. Kotiimme eivät kuuluneet pahan puhuminen muista ihmisistä, eikä seurakunnasta, rasismi tai ei uskovaisten halveksiminen.\nKoen saaneeni mittaamattoman arvokkaan perinnön, vaikka isä ei kutsumustietoisena saarnaajana aina ollutkaan läsnä arjessamme. Ja toisaalta kuitenkin oli, jopa enemmän kuin äitini. Isällä oli iltapäivisin tapana tehdä seurakunnan töitä kotona. Joten sieltä lienee periytynyt myös käsitykseni siitä, että puolisot jakavat tasapuolisesti taloustyöt. Sielunhoitopuheluiden ja saarnanvalmistelujen lomassa pyykit tulivat pestyiksi, lapset ruokittua ja koti pidettyä siistinä.\nUrani aktiivisena helluntailaisena ja seurakuntalaisena olen aloittanut heti synnyttyäni. Ensimmäisen ahkeruuspalkinnon pyhäkoulusta olen saanut jo vuoden ja kuukauden ikäisenä. Kolmevuotiaani olin ensimmäisen kerran tunnustamassa syntejäni alttarilla. Tämän vaikuttavan tapauksen äitini aikanaan dokumentoi Hyvä Paimen -lehdessä julkaistuun runoon. Pyhäkoululaisena jatkoin ahkerasti koko lapsuuteni ja hetken aikaa lauloin Itä-Saalemin lapsikuorossakin. Sisaruksieni kanssa lauloimme tai soitimme usein erilaisissa seurakunnan juhlissa. Erityisesti mieleeni on kuitenkin jäänyt lapsuudestani pyhäkoulunopettajani Hannu Horstia, joka yhdessä Kipa-vaimonsa kanssa toimi tehtävässä Itä-Saalemin Kontionmajalla. Jostain syystä en koskaan ollut kovin innostunut flanello-kuvin esitetyistä tarinoista, enkä etenkään askarteluista. Mutta se kolahti pieneen mieheen, että miespuoleinen pyhäkoulunopettaja kertoi innostuneesti tarinoita ja otti meidät pojat huomioon omalta tasoltamme. Hannu on yksi niistä persoonista, joiden palvelutehtävä on ollut innoittamassa minua omassa kutsumuksessani. Lapsuuden kesäleireihin kuuluivat tietenkin lähes jokailtaiset uskoontulot ja Pyhän Hengen täyteyden rukoilemiset. Jotkut ikätovereistani ovat kertoneet traumatisoituneensa tällaisista kokemuksista, mutta minulle niistä on ollut lähinnä hyötyä. Olen niitä yrittänyt terveellä tavalla välttää omalla urallani. Suurin traumaattinen kokemukseni liittyy siihen, miten useat hyväntahtoiset täti-ihmiset "profetoivat" äitini sairauden aikana, että Jumala parantaa hänet. Aikuisena ymmärsin heidän pyrkineen lohduttamaan poika-rukkaa, mutta katteettomilla lupauksillaan he saivat aikaan pienen pojan sielussa syvän katkeruuden lupaukset pettänyttä Jumalaa kohtaa.\nOlen erittäin kiitollinen lapsuudestani, vaikka sen värit ovatkin kovin tummansävyisiä. Lapsuuden kokemusteni avulla olen voinut olla avuksi monille ihmisille palvelutehtävässäni.\nNuoruuteni oli melko katastrofaalista aikaa. Äidin menettäminen aivan liian nuorena hajotti jotakin sisälläni. Koteloin kaiken kokemani sisälleni, enkä koskaan edes yrittänyt asioista puhua. En vaikka oma isäni olisikin ollut turvallinen, rakastava ja empaattinen aikuinen elämässäni. Äidin menettämisen koin voimakkaana hylkäämisenä. En halunnut sen jälkeen luottaa kehenkään, en edes Jumalaan. Rakensin itselleni jonkinlaisen kulissin, eikä kukaan tiennyt mitä sisälläni oli. Toki pettymykseni, hylätyksi tulemisen kokeminen ja suruni tulivat esiin siinä, että minusta tuli krooninen valehtelija. Paradoksaalista oli, että olisin kaivannut kipeästi kaikkien hyväksyntää, mutta omilla väärillä valinnoillani aiheutin juuri päinvastaista. Oirehdin kotona, koulussa ja kaveripiirissäni. Enkä oikein itsekään tiennyt mikä minua vaivasi. Koska pelkäsin, että minut joka tapauksessa hylätään, niin käyttäytymiselläni taisin siihen pyrkiäkin. Sisälläni ollut pieni poika halusi tulla rakastetuksi, hyväksytyksi ja arvostetuksi, mutta toimin juuri päinvastoin.\nVaikka samaan aikaan koin vihaa, katkeruutta ja epäuskoa Jumalaa kohtaan, osallistuin silti ahkerasti seurakunnan toimintaan. Kasteellekin minun piti päästä neljätoistavuotiaana. Se oli siihen aikaan ainoa keino päästä mukaan Saalemin nuorisokuoroon. 70-luvun loppupuolella pääsyvaatimuksena oli seurakunnan jäsenyys. Tämä aiheutti ainakin kohdallani sen, että olen jonkinlainen lapsikastettu helluntailainen. Asian olen kuitenkin käsitellyt ja uskon tuon kasteen riittävän. Seurakunnan jäsenkortistoon olen rehellisesti laittanut, että olen käynyt kasteella vuonna 1979 ja uskoon tulin vuonna 1983.\nNuorisokuoron lisäksi osallistuin aktiivisesti Saalemin poikapartioon ja sain jo jonkin verran vastuutakin. Pidin jopa ensimmäiset raamattutuntini. Aiheenani oli Raamatun vierasperäiset sanat.\nMuutimme Lappeenrantaan vuonna 1980. Helluntaikodin lapsena sain luontevasti kavereita seurakunnasta, mutta samalla jatkoin kaksoiselämääni. Uskosta tai ainakaan uskonvaelluksesta ei elämässäni ollut tietoakaan, mutta silti lauloin nuorisokuorossa, toimin leireillä ohjaajana, miksasin tilaisuuksia ja kuoron keikkoja sekä soitin soittokunnassa. Todistuksetkin irtosivat ihan vaivatta, vaikka sanottavaa ei oikeastaan ollutkaan. Motivaatio seurakunnassa pysymiseen olivat kaverit. Näin jälkikäteen voin todeta, että kaksoiselämäni varjeli ja suojeli minua kaikesta huolimatta monilta vääriltä asioilta ja kokemuksilta.\nVaikka olin löytänyt jo varhaisessa vaiheessa todellisen intohimon musiikkiin ja sen moninaisuuteen, kestin seurakuntakulttuuriin soittokuntineen, virsineen ja kuoroineen. Ehkä ne toivat jonkinlaisen turvallisuudentunteen rikkinäisen murrosikäisen elämään muistuttaen lapsuudesta. Eikä muuta yksinkertaisesti seurakunnassa ollut tarjolla. Jazz, soul, blues, funk, rock ja oikea gospel kuuluivat sitten elämään seurakunnan ulkopuolella ja veivät totaalisesti mennessään. Tästäkään en ole osannut traumatisoitua. Elin voimakkaasti nuoriso ja rock-kulttuurissa, vaikkei seurakunta sitä silloin, jos ei tänäänkään, paljolti tarjoa.\n80-luvun alussa nuoruuttani eläneenä seksuaalisuus tai oikeammin siitä vaikeneminen seurakunnassa aiheutti omat traumansa. Normaali nuoren miehen seksuaalinen herääminen muuttui valtavaksi syyllisyydeksi ja koin olevan outo ja perverssi. Tämän varjon kanssa taistelin vielä avioliitossakin pitkään ja turhan myöhään opin oikeasti iloitsemaan, nauttimaan ja olemaan kiitollinen valtavasta Jumalan lahjasta. Mutta parempi myöhään, kuin ei milloinkaan.\nNuoruudestani minulle on jääneet mieleen parhaimpina muistoina sosiaaliset suhteet ja menemiset niin seurakunnassa, kuin koulussakin. Miellyttämisenhaluni ja hyväksytyksi tulemisen tarpeeni tekivät minusta aktiivisen ja verbaalisen showmiehen. Ja tuon roolin hallitsin ilmeisen hyvin.\nUskoontulo ja kutsumus\nTäysi-ikäisyyden kynnyksellä vuonna 1983 olin kurkkuani myöten täynnä kaksoiselämääni. Jatkuva teatteri seurakunnassa ja kaveriporukassa vaati veronsa, enkä enää jaksanut pitää kielteisiä tunteita sisälläni. Minusta tuli arvaamaton räjähtelijä, riidanhaastaja ja kapinallinen. Lähdin kesätöihin Helsinkiin ja tiesin asuvani yksin reilun kahden kuukauden ajan. Helsinkiin suunnatessani päätin, että seurakunta ja usko saa jäädä ja elämästä otetaan ilo irti. Nyssäköitteni kanssa Itäkeskuksen metroasemalla seisoessani pyörsin kuitenkin päätökseni. Halusin sittenkin löytää todellisen ja elävän suhteen Jumalaan. Kesä meni hampurilaisia vääntäessä, kavereiden kanssa hengaillessa ja tennistä pelatessa. Joka ikinen päivän rukoilin Jumalaa antamaan minulle todellisen synnintunnon. Tiesin, että ilman sitä ei oma tahtoni riitä. Noin viikkoa ennen Lappeenrantaan palaamista heräsin yöllä hiestä märkänä ja suuressa tuskassa. Tiesin olevani erossa Jumalasta. Siinä keskellä yötä tunnustin syntisyyteni ja pyysin Jeesusta tulemaan elämääni. Ilman sen suurempia tunteita tiesin päässeeni yhteyteen Jumalan kanssa. Seuraavana yönä heräsin jälleen ja rukoillessani lupauduin olemaan kuuliainen Jumalalle maksoi mitä maksoi. Sydämessäni tiesin, että lupaukseni otettiin todesta ja se tullaan koettelemaan.\nElämäni sai uuden suunnan. Olin muuttunut mies ja onneksi löysin seurakunnasta myös kavereita, joilla oli samanlainen kokemus omassa elämässään. Näin alkoi kasvuni kristittynä ja ihmisenä. Haluni palvella Jumalaa oli todellinen ja osa kulisseistani oli murrettu. Jätin kuitenkin vielä oikeudekseni pitää omat kipuni, lapsuuden ja hylkäämisen kokemukset sekä niistä syntyneen anteeksiantamattomuuden ja katkeruuden sisälläni.\nSyksyllä 1983 huomasin seurakunnan nuorten joukossa valtavan suloisen ja mukavan tytön. Päämäärätietoisesti ja sitkeästi aloin piirittämään häntä. Muutaman kuukauden taivuttelun jälkeen aloimme seurustella julkisesti. Minä olin 18 ja Tiina 15. Reilun puolen vuoden seurustelun jälkeen Tiina koki meidän olevan liian nuoria ja toivoi meidän pitävän taukoa seurustelussamme. Tyynesti otin vastaan tiedon, mutta sisälläni myllersi. Välien katkaiseminen tuntui pahemmalta kuin lapsuudessa koettu äidin kuolema. Kaiken kivun keskellä kuitenkin päätin olla sitkeä ja odottaa, jatkuisiko suhteemme. Vajaan vuoden tauon jälkeen sitten jatkoimmekin seurusteluamme vakaana aikomuksena kihlautua ja avioitua. Seurusteluaikamme oli erittäin tiivistä yhdessäoloa. Kihlauduimme Tiinan lakkiaisten aattona ja häitä vietettiin maaliskuussa 1988. Pitkästä seurusteluajasta ja pitkälti rikkinäisyydestäni johtuen tuona aikana luotiin varsin puutteellista ja heikkoa perustaa avioliitolle. Olimme aika hukassa miehenä ja naisena, emmekä koskaan uskaltaneet asioista puhua kenenkään ulkopuolisen kanssa. Sain omalla elämälläni aikaan sen, ettei vaimoni pystynyt kunnioittamaan ja rakastamaan miestään. Ja johtuen siitä, että Tiina oli seurustellessamme jo kertaalleen hylännyt minut, en osannut luottaa siihen, että minua ei jälleen hylättäisi. Melkoiset rakennusaineet saimme avioliiton alkuun.\nSiitä olimme kuitenkin yhtä mieltä, että minulla oli kutsumus palvella Jumalaa ja niin oli Tiinallakin. Seurakunta oli meille molemmille rakas ja tärkeä. Avioliiton ongelmista huolimatta koin olevani valtavan rakastunut. Minulla oli unelmieni vaimo. Jo ennen kuin itse tajusin päätyväni leipäpapiksi, Tiina tiesi olevansa jonain päivänä pastorska.\nUskoontuloni jälkeen olin aina valmis kaikkiin tehtäviin seurakunnassa, myös puhumaan ja todistamaan. Haluni palvella Jumalaa ja kertoa valtavasta rakkaudestaan oli todella polttava. Olin juuri päässyt armeijasta ja muuttanut asumaan omillani, kun minua pyydettiin vastaamaan seurakunnan nuorisotyöstä. Olin aivan innoissani, kun sain vastuuta juuri tehtävässä, missä koin itselläni olevan armoitusta ja lahjoja. Avioiduttuamme olimme molemmat vastuussa ja elämän täytti työ, seurakunta ja tuore avioliitto. Vuonna 1989 tiemme vei takaisin lapsuuteni kaupunkiin Helsinkiin. Odotin innoissani muuttoa ja etenkin sitä, miten voisin palvella uudessa seurakunnassa. Muuttoa edeltävän kesän juhannuskonferenssissa koin erittäin selvää ja konkreettista Jumalan puhetta. Aivan selvästi kuulin, kuinka minulle annettiin ohje keskittyä ensimmäisen puolen vuoden ajan opiskeluihini ja kuinka minun tulee kieltäytyä kaikesta vastuusta seurakunnassa. Kehotus piti sisällään myös lupauksen siitä, että kun oikea aika tulee, minusta tehdään pylväs seurakuntaan. Hämmentyneenä kokemuksestani riensin juhlateltan etuosaan. Sieltä löysin Kai Antturin ja pyysin häntä rukoilemaan, että saisin varmuuden olinko kuullut Jumalan puhuvan minulle. Kai rukoili rauhalliseen tyyliinsä ja rukouksessaan toisti tietämättään lupauksen siitä, että oikealla ajalla Jumala tekee minusta pylvään seurakuntaan. Muutettuamme Helsinkiin tein, kuten minua oli kehotettu. Ohje oli erittäin käytännöllinen. Sain opiskeluni hyvään vauhtiin, löysin ihmeellisen johdatuksen kautta huikean hyvän työpaikan opiskeluajaksi ja siellä jatkoin vielä opiskelujeni jälkeenkin. Sitten eräänä viikonloppuna koin, että nyt on oikea aika. Otin yhteyttä Saalemin nuorisotyöntekijään Hannu Nikuseen ja ilmoittauduin Rokan sanoin: "Mis sie tarvitset oikei hyvvää miestä. Täs siul on sellane."\nMuutamia kuukausia tämän jälkeen olin Saalem Nuoret ry:n hallituksen puheenjohtaja, lapsi- ja nuorisotyötoimikunnan puheenjohtaja ja Saalemin vanhimmistossa. Olin kokoaikainen opiskelija, lisäksi tein joka viikonloppu vähintään 12 tuntia töitä ja loppuaika kuluikin sitten seurakunnassa. Nautin elämästäni ja olin onnellinen palvellessani Jumalaa ja seurakuntaa. Motivaationi ei kuitenkaan välttämättä ollut täysin oikea. Edelleen rikkinäisyyteni ja sen koteloiminen sisääni sai aikaan sen, että halusin epätoivoisesti miellyttää ihmisiä saadakseni kokea olevani hyväksytty ja arvostettu. Tästä huolimatta muistelen noita Saalemin vuosiani todella kiitollisena. Minua kuunneltiin, eikä nuoruuttani katsottu ylen. Jumala käytti minua kaikesta huolimatta. Hetken olimme tilanteessa, ettei seurakunnassa ollut palkattua nuorisotyöntekijää. Tuolloin ensimmäisen kerran jouduin kohtaamaan kutsumukseni työssä tunteen, etten riitä, enkä kykene.\nTuohon ajanjaksoon sisältyi vielä se, että esikoisemme syntyi. Vaikka olinkin aina haaveillut isyydestä, huomasin olevani aika hukassa pienen tyttären isänä ja etenkin nuoren vaimoni kanssa, joka myös etsi rooliaan äitinä. Yritin jonkun kanssa hämmennyksestäni keskustella, mutta sain vastaukseksi kysymyksen, että enkö todellakaan rakasta lastani. Siitä ei ollut yhtään kyse. Rakastin niin, että sattui, mutta olin oman rikkinäisyyteni takia eksyksissä. Näissä vaiheissa minulta kysyttiin, olenko ajatellut siirtyä seurakuntatyöhön Saalemiin. Olin toki, mutta pohdinnoissani tiesin tarvitsevani vielä kosolti elämänkokemusta ja itseni tuntemista ja onneksi osasin kieltäytyä. Taisinpa pyhästi päättää, etten koskaan lähde seurakuntatyöhön ja hehkutin, miten vanhimpana ja oman toimen ohella toimiessani saan valita mieleiseni tehtävät seurakunnassa. Olin huomannut tulevani erinomaisesti toimeen nuorten ja lasten kanssa, joten ajattelin lapsi- ja nuorisotyön olevan ensisijainen kutsumukseni. Tuosta alkoi ajanjakso, jonka aikana minua kysyttiin useamman kerran eri seurakuntiin työntekijäksi, mutta en kokenut aikaa vielä kypsäksi.\nKoettelee vaan ei hylkää Herra\nNeljän vuoden Helsingin jakso päättyi siihen, että kilpaileva yritys "osti" minut palvelukseensa. Muutimme takaisin Lappeenrantaan. Työ, jonka aloitin oli haasteellista ja vaativaa. Sain tehtävän, jota kukaan muu ei ollut aikaisemmin tehnyt. Kiersin konsultoimassa Suomen suurimpia leipomoita. Noin neljän vuoden ajan keskimääräiset vuosittaiset ajokilometrini olivat noin 80 000. Hotelliyöpymisiä oli enimmillään noin 180 vuosittain. Olin urani huipulla ja nautin työstäni. Tiesin pärjääväni ja olevani hyvä, kun sain olla tekemisissä ihmisten kanssa. Myyntitavoitteet täyttyivät ja suoritin noiden neljän vuoden aikana kaksi tutkintoakin työn ohessa. Perheeseemme syntyi toinen lapsi ja elimme taloudellisesti huoletonta aikaa.\nSeurakunnassa otin jälleen tehtäväkseni nuorisotyön oman toimen ohella. Ennätin olla seurakunnassa reilun vuoden, eikä kukaan vanhimmiston jäsenistä tai työntekijöistä ottanut millään tavoin kertaakaan esille sitä, että olin ollut Saalemin vanhimmistossa. Olin ymmälläni, koska työelämässä olin tottunut siihen, että osaamista arvostettiin ja siitä mitä muualla toimittiin oltiin kiinnostuneita. Olin pettynyt ja turhautunut. Koin, ettei kutsumustani arvostettu. Pettymyksestäni huolimatta halusin palvella ja nuorisotyön ohella olin mukana soittokunnassa, rukoushuoneen rakennustalkoissa ja missä vaan tekijää tarvittiin.\nReilun vuoden päästä tulin valituksi hallitukseen. Tässä tehtävässä turhauduin totaalisesti seurakunnan kaksoishallintoon. Vanhimmisto päätti ja hallitus joutui tekemään "viralliset" päätökset ilman perusteita tai keskustelua. Ensimmäistä kertaa huomasin, että minulle tuli negatiivisia tuntemuksia seurakuntaa ja sen rakenteita kohtaan. Kun sitten vihdoin tulin valituksi myös vanhimmistoon, olin melkoisessa kriisissä. Ongelmana ei kuitenkaan loppujen lopuksi ollut seurakunta, vaikka tuo ajanjakso olikin seurakunnan historiassa raskas ja vaikea. Olin huomaamattani ajautunut jonkinlaiseen uupumukseen ja masennukseen. Työreissuillani toisinaan istuin tienvieressä autossa ja pohdin, onko mitään syytä elää. Toisinaan voin niin huonosti, että jouduin kokoamaan itseäni ja kulissiani menestyvänä konsulttina hotellihuoneen yksinäisyydessä. Käteni tärisivät, oksensin pahaa oloani ja valvoin joskus vuorokausiakin yhteen menoon. Ajattelin sairastuneeni, mutten osannut, halunnut tai kyennyt puhumaan kenellekään. Huusin kyllä Jumalan puoleen, mutta tuntui kuin mikään ei olisi auttanut. Kun palasin viikonloppuisin kotiin yritin säilyttää naamarini, mutten siinä aina onnistunut. Vaimoni sai pelätä kohtuuttomia tunteenpurkauksia ja uhkauksiani tehdä pahaa itselleni. Rakastin perhettäni, Jumalaa ja seurakuntaa, mutten enää pahalta ololtani kyennyt toimimaan, niin kuin rakkaus olisi vaatinut. Minua veivät mennessään masentuneen miehen synkät ajatukset.\nOnneksi tässä tilanteessa oli yksi ihminen, joka näki läpi. Läheinen ystäväni tajusi, etten ollut koskaan antanut itselleni anteeksi, siis hyväksynyt itseäni sellaisena kuin olin. Vaikka olin Jumalan lapsi, niin silti pelkäsin epätoivoisesti tulevani hylätyksi jälleen kerran. Ja yritin kaikin keinoin miellyttää Jumalaa ja ihmisiä. Jotenkin tämän asian puolittain käsittelin ja koin vapautuneeni masennuksesta ja saaneeni elämäni jälleen hallintaan.\nTässä elämäntilanteessani Joensuusta otettiin minuun yhteyttä ja kysyttiin olisinko valmis tulemaan seurakuntaan nuorisotyöntekijäksi. Prosessini oli kuitenkin vielä niin pahasti kesken, etten kokenut voivani ottaa tehtävää vastaan. Kaiken tämän keskellä tajusin myös, kuinka vaimonikaan ei voinut hyvin. Uskottelin avioliittomme voivan hyvin ja kieltäydyin näkemästä asioita, joita elämäämme ja suhteeseemme oli tullut. Arvaamaton käyttäytymiseni, masennukseni ja hyljätyksi tulemisen pelkoni olivat ahdistaneet jo vuosien ajan Tiinaa. Hän ei saanut kokea pyyteetöntä rakkautta puoleltani ja minä taas en ollut koskaan saanut kokea, että minua olisi kunnioitettu miehenä. Alitajuisesti toimin koko ajan siten, että olin tulossa hylätyksi. Jälleen kuitenkin kätkin kaiken sisääni ja yritin selvitä omin avuin. Koska olin jo selvinnyt näennäisesti masennuksestani, niin uskoin kaiken olevan kuosissaan.\nTasan vuosi ensimmäisen yhteydenoton jälkeen joensuulaiset tarjosivat uudestaan mahdollisuutta aloittaa nuorisotyöntekijänä. Perusteellisen rukouksen ja asian pohtimisen jälkeen uskaltauduimme vastaamaan myönteisesti kutsuun. Koin, että olin saanut kartutettua riittävästi elämänkokemusta, olin saanut maistaa riittävästi menestystä ja nousukiitoa työuralla, perhekin oli jo nelihenkinen ja seurakuntakokemustakin oli jo kiitettävästi vapaaehtoistyöstä sekä vanhimpana olemisesta. Joten pakkasimme tavaramme ja otimme suunnaksi Pohjois-Karjalan. Saarnaajan poikana, useita vuosia vanhimpana olleena ja pitkään nuorisotyötä tehneenä uskoin ymmärtäväni oikein hyvin, mihin olin ryhtymässä. Ensimmäisen kuukauden jälkeen olin kuitenkin valmis lyömään hanskat tiskiin. Syitä oli ainakin kolme. Olin elänyt taloudellisesti huoletonta elämää ja tulojen putoaminen noin puoleen ja samalla epätietoisuus Tiinan työllistymisestä iskivät vyön alle pahemman kerran. Olin päättänyt, että lähden seurakuntatyöhön kysymättä edes, mitä siitä maksetaan. Olin ollut varma, että kutsumukseni kantaa ja Jumala pitää huolen omistaan. Uskalsin soittaa tunteistani yhdelle Joensuun vanhimmista ja se, että tulin kuulluksi auttoi ja päätin luottaa Jumalan huolenpitoon. Jälkikäteen voin todeta, että koko neljän vuoden jakso Joensuussa meni opetellessa uudenlaiseen taloustilanteeseen ja yksi päällimmäisistä ikävistä muistoista tuolta ajalta onkin jatkuva huoli siitä, miten tulemme taloudellisesti toimeen. Olen tästä kokemuksesta huolimatta jatkanut valitsemallani tiellä. Olen halunnut aina tehdä ensin päätökset ja sitten vasta kysynyt, maksetaanko työstä palkkaakin.\nToinen syy kutsumuskriisiini oli se, etten ollut saanut mielestäni totuudenmukaista kuvaa, millaisessa tilanteessa seurakunnan nuorisotyö oli. Olinkin aivan hukassa, kunnes muistin ja tajusin, että olin ollut täysin vastaavassa tilanteessa käynnistäessäni isossa konsernissa täysin uudentyyppisen työn. Ja siitäkin olin selvinnyt. Hiljalleen aloin ymmärtämään, miten valtavasti hyödyin monipuolisesta työkokemuksestani ennen seurakuntatyöhön siirtymistäni.\nKolmas syy kriisiin oli se, etten sittenkään ollut eheytynyt vielä riittävästi masennukseni jäljiltä ja myös avioliittomme oli syvissä ongelmissa. Kun tämänkin sain avoimesti kerrottua työtoverilleni Sainion Juholle ja muutamalle uskotulle ystävälleni, niin saimme täyden tuen ja avun heiltä.\nKriisistä huolimatta jätin hanskat lyömättä tiskiin. Käärin hihat ja hiljalleen pääsin työhön sisään ja sain tuotua esiin oman näkyni ja unelmani. Sain täydellisen työrauhan, tuen ja kannustuksen työlleni vanhimmistolta, nuorisotyötiimiltä ja työtoveriltani. Loppujen lopuksi koin työn menneen eteenpäin. Uusia vastuunkantajia nousi vastuuseen, nuoria tuli uskoon ja rakenteita sekä toimintaa kehitettiin. Tosin en saanut keskittyä lapsiin ja nuoriin, kuin pari ensimmäistä vuotta. Sen jälkeen valjaita vaihdettiin ja toimenkuvani muuttui seurakuntapastorin työksi. En tästä itse ollut kovinkaan harmissani. Olin jo jonkin aikaa tajunnut, että pastorin tehtävä on työskennellä ihmisten kanssa. Iällä, koolla, värillä tai kulttuurilla ei ole väliä. Ja sain silti antaa työpanoksestani suurimman osan lapsille ja nuorille. Joensuun vuodet olivat loppujen lopuksi uuden elämäni ensimmäiset ja siihen mennessä parhaat vuodet. Sain palvella ihanaa seurakuntaa, joka piti huolen työntekijästään. Saimme ystäviä, jotka tulivat tiukan paikan tullen rinnalle ja olivat valmiita tukemaan. Säilyin heidän avullaan työkykyisenä ja sain uuden alun, toisen mahdollisuuden, kutsumukseni työssä. Ensimmäinen vuosi kutsumukseni työssä Joensuussa oli rajua taistelua mutta sitten tapahtui jotakin, joka muutti kaiken ja viimeiset kolme vuotta opettivat minut nauttimaan työstäni ja kutsumuksestani seurakunnassa.\nOltuamme muutaman kuukauden Joensuussa tajusin olleeni edelleen erittäin väsynyt. Neljän vuoden masennus, järjetön työmäärä, rankat kokemukset seurakunnassa, pitkä unettomuus, riittämättömyyden tunne, ongelmat avioliitossa ja kolmenkympin kriisi vaativat veronsa. Vaikka työ alkoi sujumaan, niin perheessämme emme voineet hyvin. Loppujen lopuksi olimme tilanteessa, että tajusin vihdoin, ettei näin voi enää jatkua. Samaan aikaan Tiina laittoi minut tiukoille. Tajusin, että ellei muutosta tule, niin olen menettämässä perheeni. Ynnäsin asioita ja ymmärsin menettäväni samalla työni, kutsumukseni ja kaiken sen, mikä todella merkitsi minulle.\nTyhjästä kodistamme lähtiessäni hakemaan Tiinaa kotiin, en tiennyt tulenko takaisin yksin vai perheen kanssa. Jäljelle jäi vain usko Jumalaan. Lähdin matkaan Joensuusta ja ensimmäisen tunnin huusin suoraa huutoa. Vuodatin Jumalalle kaiken vihani, katkeruuteni, anteeksiantamattomuuteni ja sen, mitä en ollut koskaan kenellekään kertonut. Varkauden keskustaan saapuessani koin autoon laskeutuvan valtavan Pyhän Hengen läsnäolon. Jumalan rakkaus ja ansaitsematon armo laskettiin sydämeeni uudella tavalla. Tiesin kelpaavani Jumalalle juuri sellaisena kuin olin. Pelkoni kaiken menettämisestä otettiin pois ja tiesin voivani antaa ja myös pyytää anteeksi sydämestäni. Hyljätyksi tulemisen pelko väistyi elämästäni kertaheitolla ja silmieni eteen nousi kuva Joosefista. Tajusin saaneeni olla Jumalan rakkauden koulussa ja ymmärsin hänen halunneen kasvattaa minusta käyttökelpoisen työntekijän toteuttamaan hänen antamaa kutsumusta. Kun sain vaimoni kyytiini ja pyysin häneltä anteeksi ja samalla kerroin antavani hänelle anteeksi, tiesin armon toimivan. Saman koki siinä hetkessä myös puolisoni. Tiesimme saaneemme uuden mahdollisuuden ja tartuimme siihen kiinni. Ensimmäistä kertaa avasin sydäntäni ja sieluani. Pystyin käymään läpi elämäni kivut, haaksirikot, pettymykset, vihat, katkeruuden ja etenkin hylätyksi tulemisen pelkoni. Tiina pääsi ensimmäistä kertaa näkemään kulissini taakse ja oppi ymmärtämään ja antamaan anteeksi miehelleen. Muistan aina sen hetken, kun yhdessä ystäväpariskuntamme kanssa nousimme erään keskustelumme jälkeisestä rukouksesta ylös ja näin ensimmäisen kerran vaimoni katseessa syvää kunnioitusta miestään kohtaan. Siitä hetkestä alkoi avioliitossamme uusi aikakausi, joka on ollut jatkuvaa nousukiitoa. Avioliittomme historiaa muistellessa käytän usein ajan yksikkönä aikaa ennen ja jälkeen armon kokemisen.\nOlin Jumalan lapsi ja olin saanut häneltä kutsumuksen, mutta vasta nyt 32-vuotiaana olin oppinut ymmärtämään ja olin saanut kokea Jumalan armon todeksi elämässäni. Ennen niin synkkä muisto lapsuudestani ja anteeksiantamattomuus äitiäni kohtaan otettiin pois. Nykyään päällimmäisinä ovat kauniit muistot rakastavasta äidistä. Enkä enää pelkää tulevani hylätyksi. Armo tuli todellakin kylään ja mikä parasta, jäi myös asumaan meille. Minulle annettu uusi mahdollisuus on ollut mahdollistamassa sen, että olen elänyt tuon kokemuksen jälkeen jatkuvasti parasta aikaa.\nOlin kokenut Joensuussa vahvasti, että olin päässyt paikkakunnalle ja seurakuntaan, jossa haluan palvella pitkään. Juuri kun olin iskenyt teltan vaarnat syvälle maahan, koin Jumalan puhuvan kuinka minun tulisi elää joka päivä kutsumuksessani siten, että teen työtäni ja palvelen Jumalaa niin kuin tekisin sitä tässä ja nyt elämäni loppuun asti, mutta kun Jumalan aika on tullut, olisin valmis nousemaan ja lähtemään. Tämä opetus testattiin ennen kuin arvasinkaan. Olin juuri istunut seurakunnan keskellä ja kokenut valtavaa rakkautta ja yhteenkuuluvuutta. Ja kun seuraavana päivänä Nurmijärveltä soitettiin, niin tiesin saman tien, että ovi avautui. Inhimillisesti tuntui, että työmme jäi täysin kesken ja meillä ei ole mitään järkevää syytä luopua meille niin rakkaasta seurakunnasta ja ihmisistä. Mutta Jumala antoi meille asiasta syvän levon. Itse koin, että Jumala on viemässä meitä eteenpäin, vaikka nurmijärveläisistäkin joku taisi pelätä meidän kokevan isosta seurakunnasta pieneen seurakuntaan siirtymisen jonkinlaisena takapakkina uralleni.\nKun olimme päätöksemme lähdöstä tehneet levollisin mielin, Jumala järjesti asiat. Pahnanpohjimmaisemme sai alkunsa Joensuussa, mutta viivytteli sen verran, että syntyi pari viikkoa muuttomme jälkeen. Itse koen, että saimme elää seitsemän lihavaa vuotta Nurmijärvellä. Työtä ja haasteita riitti, mutta uskon Jumalan tarkoituksella antaneen seesteisen ja hyvän jakson seurakunnassa ja perheessämme. Saimme kokea Jumalan ja seurakunnan huolenpitoa. Pieni seurakunta piti esimerkillisesti työntekijästään huolta. Yllätyin siitä, että nurmijärveläiset tajusivat Etelä-Suomen hintatason ja asumisen kalleuden ja huolehtivat siitä, että palkkataso oli vähintäänkin kohtuullinen. Lisäksi sain erinomaiset työkalut käyttööni ja koin koko työjakson ajan valtavaa rakkautta ja hyväksyntää niin seurakunnan johdon, kuin seurakuntalaistenkin taholta. Pienen seurakunnan ainoana työntekijänä sain olla mukana kaikessa ja sehän työnarkomaanille sopi erinomaisesti. Silti koin, että minulla oli valtavasti aikaa olla lasten ja perheen kanssa. Tein töitä pitkälti kotoa käsin, joten olin läsnä, vaikkakin usein uppoutuneena töihini.\nOn vaikea arvioida työntekijänä työnsä hedelmiä, mutta uskon seurakunnan ilmapiirin muuttuneen rakkaudelliseksi ja armolliseksi työjaksomme aikana. Työ, erityisesi lapsi- ja nuorisotyö, menivät eteenpäin ja seurakunnan tilaisuuksissa kävi runsaasti väkeä. Terve ja raitis yhteys paikkakunnan muihin uskoviin kasvoi. Tietoisuus seurakunnastamme ja työstämme paikkakunnalla kasvoi ja pientä jäsenmäärän kasvuakin koimme. Totta kai unelmani ja haaveeni olivat paljon suuremmat, mutta kiitollisena muistelen rakkaudellista ja lämmintä, eteenpäin menevää seurakuntaa, jollaisena minä seurakunnan muistan. Upeassa seurakunnassa hyvien ystävien kanssa saimme elää nuo lihavat vuodet.\nMielenkiintoista Nurmijärvellä ollessani oli se, että vastuuni yhteisessä herätysliikkeessämme kasvoivat. En ole koskaan pyrkinyt mihinkään tehtävään ja siksi olen ollut yllättynyt siitä, miten moneen asiaan ja tehtävään minua on vuosien aikana pyydetty. Suurimmasta osasta olen osannut kieltäytyä, mutta ottanut vastaan ne tehtävät, jotka olen omikseni kokenut. Näiden tehtävien paras anti on ollut se, että olen päässyt katselemaan seurakuntatyötä laajempia asioita ja kokonaisuuksia, jotka ovat antaneet aina myös uutta näkökulmaa seurakuntatyöhön ja myös omaan elämään. Monta kertaa olenkin ollut varsin nöyrä, kun olen joutunut toteamaan saaneeni niin paljon. Toisaalta joskus olen taisteluiden keskellä miettinyt, että miksi tällaisiin tehtäviin olen lähtenyt, kun kiitokseksi niistä tuntuu saavan lunta porstuaan ja lokaa ihan riittämiin. Joku kirjoitti joskus jollekin keskustelupalstalle, että näkee silmistäni vallanhimoni. No se on tämän työn yksi luontaisetu, että alistuu julkisuuden henkilönä kaikenlaisen kommentoinnin ja arvostelun alle. Milloin kritiikkiä on tullut hengettömyydestä ja milloin rehottavista rintakarvoista. Se mitä toivoisin, olisi rakentava, rakkaudellinen ja rehti palaute ihan kasvotusten. Ihan liikaa törmään vieläkin siihen, että työntekijöinäkin arvostelemme toinen toistamme, kun meidän tulisi tukea, rohkaista ja kannustaa toisiamme.\nNyt viittäkymppiä uhkaavasti lähestyessäni, olen tehnyt tiukkoja rajauksia ja on aika vielä määrätietoisemmin kieltäytyä ja myös luopua joistakin vastuista. Sen tiedän, ettei niihin valjaisiin, joita olen kantanut löydy yhtään niin hyvää miestä, kuin olen, mutta kylläkin monta parempaa. Valtakunnalliset vastuut ovat antaneet myös upeita ystävyyssuhteita ja mahdollisuuden viettää aikaa paljon itseään viisaampien ja kokeneempien Jumalan ihmisten parissa.\nEi oo Lahden voittanutta\nKoko Nurmijärven jaksomme ajan koin tiettyä väliaikaisuutta. Tiesin olevani Jumalan koulussa ja mielenkiinnolla odotin, mitä Jumalalla olisi varattuna tulevaisuudessa. Tällainen asia ei kuitenkaan ole päällimmäisenä mielessä ja hallitse ajatusmaailmaa. Elin ja palvelin niin kuin olisin ollut lopullisesti Nurmijärvellä. Seitsemän vuoden aikana sain useita yhteydenottoja eri seurakunnista, mutten kokenut mitään kipinää noihin tehtäviin. Ensimmäisen kerran tajusin jotakin olevan tapahtumassa, kun Lahden seurakunnan johtaja menehtyi traagisesti onnettomuudessa. Samana päivänä uutisen kuullessani totesin Tiinalle täysin spontaanisti, että Lahdesta tullaan ottamaan minuun yhteyttä. Niinpä soitto Lahdesta ei tullut kovinkaan suurena yllätyksenä. Inhimillisesti kylläkin. Olinhan pienen seurakunnan työntekijä, eikä minua oikeastaan kukaan tuntenut Lahdessa. Mutta juuri tämän takia koin suurta rohkeutta ja varmuutta ottaessani tehtävän vastaan.\nSekä Joensuussa, että Nurmijärvellä nautin työstäni. Joka päivä ihmettelin, miten suurta armoa on, kun saan palvella seurakuntaa ja tehdä työtä, jossa saan toteuttaa kutsumustani. Mutta rehellisesti on tunnustettava, että reilut kolme vuotta Lahdessa ovat olleet kertakaikkisen upeita vuosia. Aivan jokaisena päivänä herään siihen todellisuuteen, että olen etuoikeutettu saadessani palvella Jumalaa ja seurakuntaa juuri Lahdessa. Ei siksi, että täällä olisi täydellinen seurakunta tai täydelliset seurakuntalaiset. Vaan sen takia, että juuri täällä voin toteuttaa näkyäni ja kutsumustani. Seurakunta on kaukana täydellisestä ja juuri se tekeekin työstäni niin palkitsevaa. Askel askeleelta tai ainakin sentti sentiltä saan nähdä, mihin Jumala on seurakuntaa viemässä. Uskon vahvasti siihen, että Pyhä Henki muuttaa seurakunnan ilmapiirin sellaiseksi, missä jokainen kelpaa Jumalalalle juuri sellaisena kuin on. Jokaisella on lupa ja oikeus palvella ja ylistää Jumalaa juuri omalla persoonallisella tavallaan. Seurakunta on ympäröivän yhteiskunnan näköinen, koska se ei ole eristäytynyt siitä. Ihmiset saavat tulla seurakuntaan keskeneräisinä, rikkinäisinä ja syntisinä. Eikä heiltä vaadita muutosta, vaan heille annetaan mahdollisuus muutokseen, jonka saa aikaan Pyhä Henki.\nMinun uskoni ei riitä siihen, että Lahden Helluntaiseurakunta olisi koskaan muodostunut yhdestä muotista tulleista ihmisistä, jotka palvovat Jumalaa juuri oikealla ja vain yhdellä tavalla tai jossa on tiedossa ainoa ja vain yksi totuus. Mutta uskoni riittää siihen, että meillä on seurakunnassa yhteys Jumalaan ja toinen toisiimme. Silloin ylistämme ja palvomme häntä yhdestä sydämestä ja mielestä, kukin oman kulttuurinsa ja taustansa mukaisesti.\nEn oikeastaan jaksaisi tippaakaan vääntää ja kiistellä musiikista, ylistämisestä, uhraamisesta tai helluntaikulttuurin vioista ja puutteista. Asioista on toki rakentavasti keskusteltava, mutta miksi nostamme esiin koko ajan ihmisiä erottavia asioita. Itse koen olevani populaari- ja rockkulttuurin kasvatti, joten jos kyse olisi "minun" seurakunnastani, se olisi aikalailla erinäköinen, kuin mikään tuntemani seurakunta. Mutta kun on kyse Jumalan seurakunnasta, niin olen oppinut tulemaan toimeen erilaisten ihmisten, mieltymysten, tapojen ja kulttuurien kanssa. Ja olen oppinut sietämään ja hyväksymään sen, että Jumalan seurakunnassa on tilaa kaikille, joita Jumala rakastaa. Ehkä jonain päivänä olen seurakunnassa, jossa kuunnellaan haltioituneena tasokasta jazzia, jammaillaan soulmusiikin tahdissa, rokataan yhdessä, hurmioidutaan klassisista sävelistä, ylistetään Jumalaa, kuten amerikan tummien helluntaiseurakunnissa, innostutaan tanssimaan Hengen vaikutuksesta, istutaan hiljaa Jumalan läsnäolossa ja nautitaan taiteista, runoista ja tanssin lahjasta. Mutta sitä odottaessani koen tehtäväkseni rakentaa siltaa kulttuurien ja ikäpolvien välille, poistaa ennakkoluuloja ja osoittaa aitoa kunnioitusta niille, joiden perinteet ja tavat poikkeavat minun tavoistani. "Siitä kaikki tuntevat teidät minun opetuslapsikseni, jos teillä on keskinäinen rakkaus." Jos en jaksaisi uskoa seurakunnan kehittyvän ja Jumalan itse uudistavan seurakuntaansa, voisin saman tien sulkea työpaikkani oven takanani. Usko Jumalan mahdollisuuksiin ja tahtoon uudistaa seurakuntaansa on pitänyt minut työkykyisenä. Minun ei tarvitse muuttaa mitään, vaan saan olla mukana muutoksessa, jonka Hän saa aikaan. Toisinaan uskoni horjuu, mutta onnekseni ympärilläni on aina niitä ihmisiä, joilla on sama näky ja odotus. Toistamme tukien säilytämme uskomme ja pysymme uskollisina kutsumuksessamme.\nVoi miten rakastan seurakuntaa, jossa saan palvella. Olen todella kiitollinen siitä, että seurakunnassani työntekijöitä arvostetaan ja meistä pidetään hyvää huolta.\nKutsumustyö tuo mukanaan myös ison haasteen jaksamisen suhteen. Liian helposti työ alkaa viedä miestä. Olen vuosien varrella kerta kerran jälkeen ajanut samalle ajankäytön karille. Miten jakaisin oikein aikani itseni, perheeni ja työn kesken. Koskaan en ole kokenut, että seurakunta olisi minulta vaatinut kohtuuttomasti. Kyse on omista valinnoista ja sisäsyntyisistä vaatimuksista. Olen itse saanut määrittää melko vapaasti työni ja tekemiseni. Enkä vieläkään ole oppinut käyttämään aikaani tasapainoisesti ja usein hävitän aikani täysin epäolennaisiin asioihin. Minulle on tarjottu jokaisessa seurakunnassani mahdollisuutta työnohjaukseen ja vihdoinkin olen löytänyt nöyryyttä niin paljon, että vuoden alussa on tarkoitus aloittaa. Olen myös työstänyt omaa toimenkuvaani ja kysellyt seurakunnan vanhimmistolta, mitä minulta oikeastaan odotetaan. Onko tarkoitus, että olen seurakunnan johtava pastori, joka johtaa seurakuntaa yhdessä vanhinten kanssa näkyä kohden vai olenko toiminnanjohtaja, joka vastaa seurakunnan hallinnon ja rakenteiden toimivuudesta. Sopiva tyytymättömyys omaan ajankäyttöön ja toimenkuvaan saa aikaan tarpeen tarkastella ja myös muuttaa asioita.\nToisaalta olen etuoikeutettu, verrattuna lukuisiin vapaaehtoisiin, jotka toteuttavat kutsumustaan seurakunnassa oman työnsä ohessa. Kun aikanaan siirryin vapaaehtoistyöstä palkalliseksi työntekijäksi jouduin toteamaan, että verrattuna raakaan bisneksentekoon, jossa myyntialueenani oli koko Suomi, koin saaneeni työn, joka oli lähestulkoon suojatyöpaikka. Sain määritellä itse työaikani ja muutenkin työ oli ihanan itsenäistä ilman tulospaineita ja jatkuvaa matkustelua. Minulla oli vapaus toteuttaa itseäni ja käyttää niitä työvälineitä, jotka hallitsin. Minulle todellakin sopi se, että aloitin seurakuntatyön rikkaan ja monipuolisen työhistorian jälkeen. Minulla oli kokemusta työnjohdollisista tehtävistä, prosessien suunnittelusta, kouluttamisesta, konsultoimisesta, teollisesta täsmällisyydestä, itsensä ja osaamisensa myymisestä, työn suunnittelusta ja raportoinnista. Kaikesta tästä oli hyötyä myös seurakuntatyössä. Ennen uhrasin vapaa-ajastani ja lomistani suuren osan seurakunnalle. Nyt sitä ei minulta odottanut kukaan. Ennätin olla lasten kanssa ja sain tehdä työtä kotona. Olin fyysisesti läsnä, vaikken läheskään aina henkisesti. Nämä ovat seurakuntatyön etuisuuksia, joille en edes uskalla määritellä hintaa. Koskaan ei yhdessäkään seurakunnassa minulta ole vaadittu kohtuuttomasti työntekoa. Kiireen ja riittämättömyyden tunteen saa aikaan omat käsitykseni ja luuloni siitä, mitä minulta odotetaan. Tai haluni miellyttää enemmän ihmisiä, kuin Jumalaa. Olenkin usein rukoillut Jumalalta sopivassa määrin rohkeutta ja kykyä sanoa ei ja vetää rajoja.\nOlen tavattoman kiitollinen lukuisille esikuville kutsumukseni työssä. Osa heistä on jo jättänyt tämän ajan, osa on jo nauttimassa eläkepäivistään, mutta ovatpa jotkut heistä itseäni nuorempiakin. Olen jo päässyt siihen ikään, että minulla on varaa tunnustaa nuorempien olevan paljon lahjakkaampia ja palavampia kutsumuksessaan. Olen oppinut työtovereiltani heidän hyvistä puolistaan, kuin myös virheistään. Siksi toivoisin olevani jatkossakin jatkuvassa oppimisprosessissa niin vuorovaikutustilanteissa toistemme kanssa, kuin myös kouluttautumalla tehtävään. CV:ni tärkeimmäksi koulutukseksi nostan elämänkoulun ja sen mukanaan tuoman kokemuksen. Mutta silti haluan olla jatkuvasti oppimassa uutta säilyttääkseni tuoreuden ja raikkauden työssäni ja palveluksessani. Siinäkin koen, että minua tuetaan.\nSeurakuntatyössä olen kokenut myös elämäni yksinäisimmät hetket. Asiaa pohtiessani huomasin tässäkin kohtaa syylliseksi ensisijaisesti itseni. Koska teen työtä oman persoonani kautta jakaen omastani ja kokemuksistani, joudun olemaan jatkuvasti pakkososiaalinen. Antaudun ihmisten arvioinnin ja jopa arvostelun kohteeksi. Tästä johtuen olen omalla ajallani loppujen lopuksi oman valintani takia usein yksinäisyydessä tai vain perheen parissa viihtyvä elämäntapaerakko. Haluan olla vapaa-ajallani sosiaalinen omilla ehdoillani. Usein minulle riittää tietoisuus siitä, että arkulleni löytyy kantajat, kun aika minusta jättää. Hädän hetkellä olen huomannut, että minulla on ihan riittävästi uskottuja ja läheisiä ystäviä.\nTiedän myös näennäisestä sosiaalisuudestani huolimatta olevani yhä edelleen hieman arka ja herkkä, itsetunnoltani keskeneräinen ihminen. Usein koen, etten löydä hengenheimolaisia. Vaikka helluntailaisuuteni on kestänyt koko elämäni ajan, yllättävän usein koen katselevani asioita ikäänkuin ulkopuolisena. Eikä se ole kenenkään vika. Olen vain mikä olen. Tavallinen harmaa mattimeikäläinen ja samalla outo ja omituinen, oman tiensä kulkija. Olen myös mielelläni jakanut kokemuksiani työtovereilleni ja niille, jotka ovat osanneet tulla lähelle omien ongelmiensa ja kysymystensä kanssa. Olen todella kantanut huolta siitä, että kymmenet kutsumuksen ihmiset ovat jättäneet työnsä ja tehtävänsä. Osa ihan hallitusti ja harkiten, osa pettyneinä ja haavoille löytyinä. Siksi toivon, että tämäkin paatoksellinen vuodatukseni olisi rohkaisemassa sinua. Kaiken kokemani jälkeen olen edelleen käyttökelpoinen. Minulla on ollut oma tieni ja sinä saat kulkea oman tiesi. Jos Jumala suo, niin kappaleen matkaa voimme kulkea yhdessä.\nLopuksi toivon sinun kuulevan korvissasi vanhan kunnon Frank Sinatran äänen lainatessani ikivihreän My Way'n sanoja:\nMy friend , I'll say it clear\nKiitos omalle perheelleni, etenkin vaimolleni ja isälleni, korvaamattomasta tuesta työssäni ja elämässäni!\nPS. Jos jaksoit lukea kirjoitukseni, niin toivon sinun myös kommentoivan sitä. Rohkeasti omalla nimelläsi, niin myös huomioin ajatuksesi. Kaikkien palautteen antajien kesken arvon huikean hienon palkinnon. =)\nLähettänyt Petri Viinikkala klo 2.47 22 kommenttia:\nVietämme jälleen tänäkin jouluna yhdessä vaimoni kanssa perinteisiä joululahjavalvojaisia. Perinne syntyi muutama vuosi sitten käytännön sanelemana. Asiat kun useimmiten sattuvat meiltä jäämään viime tippaan. Mutta toisaalta tästä viimeisen yön deadline'sta on tullut tuttu ja turvallinen yhteinen hetkemme, josta osaamme nauttiakin. Työnjakokin on jo vuosia ollut sama. Tiina paketoi lahjoja, jotka minä ensin olen kaivanut kätköistä esiin. Paketoimisen ohella Tiina on perinteisesti laittanut kuuseen tähden ja kynttilät valmiiksi, jotta lapset pääsevät aattoaamuna koristelemaan kuusen valmiiksi. Minun tehtäväni on ollut valvoa kinkun paistumista, joka onkin minulle sopiva äärimmäisen vastuullinen ja haastava tehtävä.\nKinkun paistumisen ohella olen usein ennättänyt lukea, katsoa televisiota tai pestä vielä pari koneellista pyykkiäkin (niin nytkin). Tänä vuonna perinne kuitenkin muuttui siltä osin, että perheemme kolmas täysi-ikäinenkin on vielä valveilla. Eve päätti ottaa joululahjavalvojaistensa ohjelmaan koiran trimmaamisen. Mikä olisikaan parempi ajankohta koiran siistimiselle, kuin jouluaaton aamuyö.\nJere ja Jose nukkuvat tyytyväisinä tietämättömäni, toivottavasti, mitä muut vielä puuhaavat. Vaikka nuoret miehemme vuosi vuodelta kasvavatkin, niin onneksi ainakin Jose vielä osaa kovastikin odottaa joulua. Voin olla joululahjavalvojaisissa todella tyytyväisin ja kiitollisin mielin, miettiessäni perhettäni. Jumala on ollut uskollinen ja hyvä jälleen tämänkin vuoden. Joten mielenkiinnolla odotan tulevaa vuotta ja sen mukanaan tuomia uusia haasteita.\nJa onhan minulla ydinperheeni lisäksi vielä valtavasti läheisiä, ystäviä ja sukulaisia, joista iloitsen sydämeni pohjasta.\nMinulla on vielä jouluaamun jumalanpalveluksessa saarnavuoro ja sen jälkeen voin jäädä ansaitsemalleni joulutauolle. Töihin palailen sitten ensi vuoden puolella. Joululomani ajattelin hyödyntää kirjoittamalla vihdoin viimein blogiini "syöpön muistelmia". Toivottavasti en pilaa kenenkään joulumieltä tarinallani elämäntapamuutoksesta. Mutta koska nyt on joulu, niin minäkin aion viihtyä kinkun, joulukalojen ja suklaan parissa.\nKuvaaja: Olli Suominen\nLähettänyt Petri Viinikkala klo 1.02 Ei kommentteja: