Kevyet ihosairaudet, joita esiintyy enimmäkseen nuorilla lapsilla\nPityriasis alba on yleinen, hyvänlaatuinen ihosairaus, joka tyypillisesti vaikuttaa 6-12-vuotiaisiin lapsiin. Tämä tila on ominaista kevyemmät ihokarvat lähinnä kasvoille, vaikka kaula, rintakehä ja kädet ovat joskus mukana.\nEhto on nimitetty sen hilseilevän ulkonäön vuoksi (peräisin latinankielisestä sana "pityrus" eli leseestä) ja tyypillisistä valkoisista laastareista ("alba" valkoisesta).\nSyyt Pityriasis Alba\nPityriasis albaa pidetään aiheuttavan, kun akuutti dermatiitin tapaus paranee ja jättää kevyemmän ihon laastarin taakse. Se voi myös johtua paikallisten kortikosteroidien liiallisesta käytöstä ekseemaa hoidettaessa; niin se voi aiheuttaa alueita, joilla on hajanaisia ihottumia, keventää, kun he parantuvat.\nTiettyjen geneettisten häiriöiden uskotaan myös aiheuttavan ihon hypopigmentaatiota (ihon värin menetystä) johtuen melanosyyttien vähentyneestä aktiivisuudesta, pigmentit melaniinia tuottavista soluista.\nOn arvioitu, että viisi prosenttia lapsista Yhdysvalloissa saavat pityriasis alba joissakin vaiheissa kouluvuosinaan, Journal of Clinical Medicinein vuoden 2015 tutkimuksen mukaan.\nPityriasis alba -leesiot löytyvät useimmiten posket ja tyypillisesti vaihtelevat neljänneksen tuuman ja tuuman kooltaan. Vaurioiden rajat eivät ole selkeästi määriteltyjä ja vähitellen sekoittuvat normaalisti pigmentoituun ihoon.\nVaurioita itseään nostaa usein, ja niitä voi peittää hyvin hienot hiutaleet. Hilseilevä ulkonäkö on havaittavissa talvikuukausien aikana kuivemman ilman seurauksena. Kesällä kesällä parkitus voi tehdä vaurioista näkyvän näkyvämmin päinvastoin kuin tummat ihon sävyt.\nPityriasis alba sekoitetaan usein tinea versicolorin kanssa, jossa sienten lisääntyminen iholla aiheuttaa valkoisia laikkuja.\nNäiden kahden häiriön välillä voidaan erottaa toisistaan useita tapoja:\nWood Light -tutkimuksessa käytettiin kädessä pidettävää ultraviolettivalaisinta (UV), joka korosti ihon värin eroja. Se tehdään yleensä dermatologin toimistossa pimennetyssä huoneessa.\nKaliumhydroksidia (KOH) voidaan käyttää ihon kevyiden kaavinten hoitoon. Tutkittaessa mikroskooppia, kaikki näytteet sienestä näkyvät näkyvästi vahvistaen tinea versicolor tai muita sienioloja, kuten tinea corporis (silsa) .\nPityriasis albaa voidaan myös sekoittaa vitiligoon , joka on sairaus, joka aiheutuu melanosyyttien tuhoutumisesta iholle. Pityriasis alba voidaan erottaa vitiligosta rajoillaan.\nVitiligossa on erilliset rajat ja tummempi kontrasti tummissa ja vaaleissa sävyissä. Vitiligo-laastarit voivat myös olla suurempia ja näkyvät auringossa altistuissa ruumiinosissa samoin kuin kainaloissa, silmissä, nivusissa, sukupuolielimissä, laivojen ja peräsuolen alueella.\nPityriasis alba -hoidon hoitoa ei pidetä tarpeellisena, koska se ratkaisee yksin. Kosteusvoite voi auttaa vähentämään sileyttä (etenkin kasvoilla), kun taas hyvä ihon hygienia auttaa nopeuttamaan elpymistä.\nJos on kutinaa, 1% hydrokortisoni kerma voidaan käyttää säästeliäästi.\nJopa hoidon aikana toipuminen voi joskus kestää useita kuukausia. Ruokinnan välttäminen sekä aurinkosuojan johdonmukainen käyttö (vähintään 30 SPF) voivat myös auttaa.\n> Siegfried, E. ja Herbert, A. "Atopisen dermatiitin diagnoosi: jäljitelmät, päällekkäisyydet ja komplikaatiot". J Clin Med. 2015; 4 (5): 884-917. DOI: 10,3390 / jcm4050884.\n8 Lääkehoitoa atopisen dermatiitin hoitoon\nLääkärit keliakiaa tai gluteenin herkkyyttä\nVoiko unihäiriö tai unettomuus aiheuttaa hallusinaatioita?\n8 Hieman tiedossa olevat tiedot ihosyövistä


Koirat.com - Piirustuksia, maalauksia yms\nAIKUISTEN PALSTA - Torstaina, 22.01.2015 klo 18:25\nPiirustuksia, maalauksia yms\nPIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Torstaina, 22.01.2015 klo 18:25\nLisää sivutilaa piirustuksille, maalauksille yms.\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Lauantaina, 07.02.2015 klo 20:14\nAattelin vähän tehdä portfoliooni uutta ilmettä ja tarkoituksena olisi laittaa "omakuva" etusivulle. Tämä on vielä kesken, runnakko puuttuu.. Avomiehenikin tokaisi kuvaa katsoessaan "näyttää ihan sinulta", vaikkei oikeasti tiennyt että piirrän itseäni. Jes, se oli tarkoituskin.\nMitäs muilla on työn alla? :)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Perjantaina, 20.02.2015 klo 18:10\n^Kivan pirteä meininki!\nMyö en sitten millään mahda nykysellään oikein keskittyä piirtämiseen :(\nMutta tällaista kokeilua just valmistui eilen, kun vihdoin maltoin istua sohvalla tabletin kera.\n(Viestiä on muokattu perjantaina, 20.02.2015 klo 18:15)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Lauantaina, 21.02.2015 klo 13:03\n^ Tuo on ihan mahtavan näköinen! Siis tabletillako piirsit? Millä ohjelmalla?\nTuollainen tuosta lopulta tuli. Se istuu miun logon päällä. Ei näytä enää niin haksahtaneelta, kuin ekassa lähettämässäni kuvassa. :)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Sunnuntaina, 22.02.2015 klo 09:04\n^näyttää kyllä kivalta lopputulos! (Jos tuo tulee jonnein webbiin, niin laita vaikka yksärillä mulle osoite, mielellään kattelisin sun töitä!)\nMulla on siis wacomin companion, niin siihen on voinut asentaa ihan photarit ja muut :).\nSuoraan sanottuna turhan kallis ostos kyllä ollut käyttömääräänsä nähden, mut pikku hiljaa...\nEn vielä oikein tiedä saako tuota käytettyä kovin hyvin myös tietokoneen kanssa piirustuslätkänä (toivottavasti!) vai pelkästään kakkosnäyttönä, pitää vain hommata joku piuha väliin, et ne saa yhdistettyä.\nBtw, tässä jonkin aikaa sitten kokeilin hieman uudenlaisia akryylivärejä. Sellaisia jotka kuivuu hieman hitaamminen, enemmän öljyvärihenkiset, ja ohuempana niistä saa miltei akvarellien kaltaista jälkeä. Jos jota kuta kiinnostaa sellaiset, niin Golden on se merkki. Niillä on tarjolla myös mitä kaikkea litkuttimia ja parantimia ja kiiltoja ja hässäköitä värien tehosteiksi, jos siis ihan hifistelemään haluaa lähteä niiden kanssa :D\nVielä en ole saanut mitään maalausta niillä tehtyä, mut lomalla sitten!\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Maanantaina, 23.02.2015 klo 12:53\n^ Mie pistän kohtpuoliin yksäriä.\nPakko oli käydä googlettamassa tuo wacom companion. Aika nerokas keksintö, jos tykkää enemmän piirtää koneella. Yhtä helppoo kuljettaa mukana kuin piirustuslehtiötä.\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Perjantaina, 03.04.2015 klo 16:26\nOsaisko joku piirtää chibejä?\nHaluaisin, että tässä kuvassa näkyvästä Fluttershystä muokattaisiin (lähinnä siis niin että vain tuo pose säilyy) tämä poni. (Esimerkkikuva 2, 3, 4) Eli ponilta muuttuisi kropan väri, kuvio kankussa, silmä tuollaiseksi "rubiinimaiseksi", harjan malli ja väri, häntään ilmestyisi rusetti sekä siivet muuttuivat pikkusarveksi, josta voisi vaikka tulla pari kuplaa (ponin erityistaito).\nLaita vaikka yksäriä\n(Viestiä on muokattu perjantaina, 03.04.2015 klo 16:29)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Perjantaina, 17.04.2015 klo 07:17\nTein 2D-animaation koulussa. Harjoiteltiin siis Afterin käyttöä :)\nps. eikö ookkin aika pähee "leijona" alussa :D\n(Viestiä on muokattu perjantaina, 17.04.2015 klo 07:22)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Perjantaina, 01.05.2015 klo 14:22\nTällainen väliverryttely... sitten takaisin oikeisiin hommiin...\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Lauantaina, 02.05.2015 klo 12:50\n^Herkulliset värit! Hauska tuo ellikeksin tirppa\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Keskiviikkona, 06.05.2015 klo 14:12\nIhanan rohkeaa värien käyttöä tigrulla : ) Itsellä vähän hillitympää;\nTuli maalattua öljyväreillä oma edesmennyt koira.\nEdit, ilmeisesti en osaa laittaa tänne kuvia, joten linkkaan :D maalaus\nJos näkyy vieläkään ;0\n(Viestiä on muokattu torstaina, 07.05.2015 klo 20:08)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Keskiviikkona, 06.05.2015 klo 14:56\nTigrun työssä on ihan hullun hyvät värit!\n^ Kuva ei näy..\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Keskiviikkona, 06.05.2015 klo 16:10\n^^ Herranjestas miten hieno öljymaalaus!\nJa Tigrullakin upee tyyli ja ihanat värit. <3\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Keskiviikkona, 06.05.2015 klo 17:55\nAnniina, h*lvetin kaunis maalaus, näin suoraan sanottuna.\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Keskiviikkona, 06.05.2015 klo 18:23\nVoisin koska vaan ottaa anniiinalta kuvan mun pojista Aivan ihana!\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Torstaina, 07.05.2015 klo 19:35\nVau, kiitos kaikille! : )\nOsaako muuten kukaan sanoa, mikä tuossa mun kuvan lisäämisessä meni pieleen? ;o Laitoin sen linkin osoitteen näiden väliin: [img] eli painoin tuota kuvaketta ja lisäsin osoitteen, missä kuva oli.\nMyöskin ihmetyttää se, että aluksi se kuva näky mulle tässä viestiketjussa, mutta enää myöhemmin ei, niinkuin ei ilmeisesti muillekaan. Samalla tavalla näkyy esim. ellikeksin laittama kuva, eli ei ollenkaan :0 Missähän vika..\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Torstaina, 07.05.2015 klo 20:19\n^Sulla on linkki väärin. Sun pitää kuvat.fi:ssä ottaa se osoite sitä reunan "Jaa tämä kuva" kohdan ekasta kuvakkeesta (se ketju) ja siitä valita haluamasi koko (se "suurempi" on ihan hyvä tänne) ja laittaa se sitten noiden "img"-tagien väliin kuten teit.\nNiin ja Ellikeksi taas on tuolta tuon vanhan kuvansa poistanut lähteestä, niin se ei näy siksi.\nJa tosi hieno maalaus! Tykkään sun siveltimenkäytöstä!\n(Viestiä on muokattu torstaina, 07.05.2015 klo 20:24)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Perjantaina, 08.05.2015 klo 07:55\n^Hymph. Face on halunnut jostain syystä vaihtaa ihan ite( ) osoitetta, niin ei siksi näy :D\nTigru melkeen vois maalata koiran kaveriksi rättikattoisen Morris minin (ja vitivalkoisen rotan ja Lambretta skootterin?)? :) Mukavan runsasta maalinkäyttöä ja värivalinnat!\nHieno maalaus anniiinalla :)\n(Viestiä on muokattu perjantaina, 08.05.2015 klo 07:59)\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Perjantaina, 08.05.2015 klo 11:54\nKiitos Sarahia, siinä siis vika! Menin täysikokoiseen kuvaan ja otin linkin, niin se ei sit vaan toiminutkaan niin. :')\nMulla on tässä sellainen muistonäyttely tuloillaan, joten saan maalata Ressuja kyllästymiseen saakka :D Enää vaan muutama viikko aikaa.\nVS: PIIRUSTUKSIA, MAALAUKSIA YMS - Torstaina, 09.07.2015 klo 12:36\nTässä toinen Ressu-maalaus. Edellinen ei näy nyt enää siksi, että muutin sivujeni osoitetta.\nRekisteröityneitä käyttäjiä 25916\n(Tilastot päivitetty viimeksi 24.01.2020 klo 21:45)


VALOKUVAT KELLAREISSA SELVITYS KUSTANNUSTALOJEN KUVA-ARKISTOISTA. Jukka Kukkonen OPETUSMINISTERIÖ - PDF\nVALOKUVAT KELLAREISSA SELVITYS KUSTANNUSTALOJEN KUVA-ARKISTOISTA. Jukka Kukkonen OPETUSMINISTERIÖ\nDownload "VALOKUVAT KELLAREISSA SELVITYS KUSTANNUSTALOJEN KUVA-ARKISTOISTA. Jukka Kukkonen OPETUSMINISTERIÖ"\n1 1 VALOKUVAT KELLAREISSA SELVITYS KUSTANNUSTALOJEN KUVA-ARKISTOISTA Jukka Kukkonen OPETUSMINISTERIÖ Kulttuuri-, liikuntaja nuorisopolitiikan osaston julkaisusarja Nro 3/2002 Kannen kuva: Kalle Kultala, presidentti Urho Kekkosen taatelinpoimintanäytös tunisialaisella ktaalla Suomen valokuvataiteen museo\n2 2 Opetusministeriölle Opetusministeriön kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti olen laatinut selvityksen lehtitalojen, kustantamoiden ja kuvatoimistojen omistamien suurten kuvaarkistojen tämänhetkisestä tilasta. Raporttiin sisältyvät kustannustaloittain laaditut yhteenvedot merkittävistä kuva-arkistoista sekä perustietodot julkisiin museo- ja arkistokoelmiin liitetyistä laajoista lehtien ja lehtikuvaajien arkistoista. Kohdearkistoista laadituissa kuvauksissa kesksinä ovat perintsen ainston järjestämiseen ja luettelointiin liittyvät tiedot sekä tiedot sähköisen kuva-arkiston käyttöönotosta. Raportissa on myös esitys niistä välittömistä toimenpitstä, joiden avulla vanhoja luetteloimattomia kuvakokoelmia voidaan saattaa järjestyneen arkistoinnin piiriin. Valokuvien täysimittainen hyödyntäminen tietoverkoissa edellyttää järjestelmällistä yhtsin periaattn toteutettua perusluettelointia. Tarkastelun kohteeksi valitsin Suomen valokuvataiteen museoon Valokuvan muisti -hankkeessa kootun ainston pohjalta kaksikymmentä lehtiarkistoa, neljä kuvatoimistoa ja kaksi perintstä kirjankustantamoa. Tutkituissa 26 arkistossa säilytetään yli 50 miljoonaa kuvaa ja negatiivia pääosin luvuilta. Koko yksityisen viestintäkentän kuvamäärä osoittautui huomattavasti odotettua laajemmaksi ja ajallisesti keskittyneeksi: varovaisestikin arvioiden sen yhteenlaskettu sisältö on yli kaksinkertainen julkisiin arkistoihin verrattuna. Kustannustalot ja lehtikuvaajat ovat kuvallisen lähihistorian tärkmmät tallentajat, joiden tuotannon digitointi ja käyttöönotto vaatii muistiorganisaatioiden yhtsiä kokoelmapoliittisia toimia. Suomalaisista kuva-arkistoista tiedon ja kulttuurin tallentajina ole tehty erillistutkimuksia. Valokuvaaja Nina Tuittu laati 1990-luvun lopussa kuva-arkistoille ja eri valokuvaajaryhmille laajan Valokuvan muisti -kyselyn, jonka vastaukset ja yhteenvedot tarjoavat läpilkkauksen arkistotilanteesta paraikaa tapahtuvassa voimakkaassa sähköisen kuvan murroksessa. Laaja lehdistöhistoriallinen kirjallisuus ja tutkimusperinne keskittyy kuvankäyttöön: painettuun kuvaan ja sen tuotantotekniikkaan. Lehtikuvaukselta puuttuu dokumentoitu työn ja kuvatuotannon historia, joka kätkeytyy kuva-arkistoihin. Kymmenet arkistonhoitajat, kuvapäälliköt ja lehtikuvaajat ovat seuranneet tämän raportin valmistumista ja esittäneet siihen muutoksia. Erityisesti haluan kiittää työtovertani museonjohtaja Asko Mäkelää, tutkija Anne Isomursua ja Leena Sarastetta Suomen valokuvataiteen museosta sekä erikoistutkija Elina Hkkaa Kuvataiteen keskusarkistosta ja yli-intendetti Sirkku Dölleä Museovirastosta. Päätoimittaja Tuomo-Juhani Vuorenmaa, kuvatoimittaja Mikko Pekari, kuva-arkistonhoitajat Terhi Kari, Aira Laitinen ja Ritva Räty ovat auttaneet työtä kaikella sillä muistitiedolla, joka suomalaisesta valokuvasta ja kuvaajien työstä on vuosikymmenien mittaan jäänyt kirjoittamatta.\n3 3 Opetusministeriön puolelta ovat yhdyshenkilöinä olleet kulttuuriasiainneuvos Kari Poutasuo ja vanhempi hallitussihteeri Jorma Waldén. Luovutan kunnioittavasti selvityksen ministeriön käyttöön päätöksenteon tueksi. Helsingissä Jukka Kukkonen TaM, erikoistutkija Tiivistelmä Suomalaisten lehtitalojen, suurimpien kustantajien ja kuvatoimistojen arkistoissa on yli 50 miljoonaa valokuvaa. Määrä on yli kaksinkertainen julkisiin museo- ja arkistokokoelmiin verrattuna. Lisäksi huomattava osa viime vuosikymmenien kesksestä dokumentaarisesta kuvatuotannosta on lehtikuvaajien omissa arkistoissa. Tuo laaja kuva-ainsto on eräänlaisen kansallisen kuvamuistin perusta, josta vain hyvin pieni osa käytetty painettuna. Julkistamattomat arkistot ovat tutkimuksen monipuolista lähdeainstoa ja verkkoihin tuotettavan uuden sähköisen sisältötuotannon kuvallista perustaa. Massiivisten kuvakokoelmien säilytys-, luettelointi- ja käyttömahdollisuudet on yksityiskohtaisesti kartoitettava ja samalla laadittava suositukset sähköisten kuva-arkistojen toimintaa varten. Lehtikuvia on tuotettu kolmessa toisiinsa limittyvässä jaksossa. Yksittäiskuvan kausi kesti 1920-luvulta 1950-luvulle, silloin kuvattiin ja käytettiin erityisesti päivälehdissä vain poikkeustapauksissa usta kuvia yhtä tapahtumaa kohti. Tuohon aikaan usmmat päivälehdet saivat ammattikuvaajat ja kuvalaitokset. Vanhemmat lehtikuvat ovat lähes kokonaan kadonneet. Massatuotannon aika luvuilla perustui entistä halvempaan kuvausmateriaaliin, kinonegatiiviin ja moottoriperään, offsetpaino mahdollisti kuvituksen kasvun ja entistä paremman laadun. Tältä kaudelta on lehtiin ja kuvatoimistoihin saatu kymmeniä miljoonia negatiiviruutuja ja vedoksia. Kolmas, filmitön ja vedokseton digitaalikuvan aika, alkoi vähitellen 1990-luvun alkuvuosina. Aluksi käytettiin kuvien valmistuksessa vedostuksen tilalla skannausta, nykyisin kuvataan suoraan sähköiseen muotoon. Kuvausprosessin takia enää tarvita varakuvia kä rullan täyttämiseen turhia toisintoja. Ainakin alkuvaihssa sähköinen metelmä on vähentänyt arkistoitavia kuvia. Vuosituhannen alkaessa koko kuvien arkistointityö on joutunut uusien haastden eteen, sillä perintnen kuvakartunta on lähes kokonaan lakannut. Uudeksi tärkeäksi tehtäväksi on noussut vanhan arkistoainston seulonta ja välttämättömiksi katsottavat kuvapoistot. Näihin kuvien kannalta peruuttamattomiin\n4 4 tehtäviin tarvitaan yhtsesti sovitut valtakunnalliset päämäärät ja toimintatavat. Suunnittelemattomista arkistojen poistoista tulisi toistaiseksi pidättyä. Massiivisen sisällön lisäksi yksityisille kuva-arkistoille on lmallista luetteloiden puuttuminen. Suurimmista vain Aamulehti ja Uusi Suomi ovat pitäneet kattavia negatiiviluetteloita, jotka nekin katkeavat massatuotannon alkuun. Muutamat pienemmät lehdet ovat säilyttäneet kuvalaattojen viitekortistoja ja numeroitujen alkuperäisvedosten sarjoja. Yhtyneet Kuvalehdet numeroi neljässä vuosikymmennessä lähes miljoona valokuvaa, mutta kuvatoimistoista luetteloita löydy. Valtaosa arkistokuvista voidaan tavoittaa vain selaamalla, muistiin luottaen. Vanhan ainston arkistollisessa haltuunotossa on ensimmäisenä tehtävänä luettelointisuunnitelman laatiminen. Tämän jälkeen on ratkaistava, löytyykö voimavaroja takautuvaan luettelointiin ja digitalisointiin. Käytännön arkistotoimet tulisi suunnata kahdelle taholle: lehtikohtaisten arkistosuunnitelmien laadintaan ja koko valokuva-alan yhtsen keskusarkiston suunnitteluun. Lehtien omien arkistointisuunnitelmien pohjalta voidaan täsmentää analogisen ja digitaalisen arkiston rakennetta, kehittää luettelointia, laatia ohjelma takautuvaa luette-lointia varten sekä käynnistää järjestelmällinen, tärkmpien kuvien digitalisointi. Päivittäinen vanhojen kuvien käyttö vaatii käsilläolevaa lähiarkistoa, päättöarkiston on sijaittava kelvollisissa tiloissa. Nyt tapahtuvassa voimakkaassa valokuvakulttuurin murroksessa on vanhan alkuperäisainston säilyvyys turvattava. Se tapahtuu parhaiten kustannustalojen, museoiden, valokuvaajien ja kulttuurihallinnon yhtstoimin. Lehtiarkistojen ja museoiden nykyiset voimavarat vät riitä valtavan kuva-ainston seulontaan, luettelointiin ja digitointiin. Siksi nykyisiin organisaatioihin tarvitaan uusi keskusarkistoyksikkö. Sen toiminnan suunnittelua ja kokoelmapolitiikan ylstä hahmottelua varten tulisi perustaa työryhmä. Sammandrag I de finländska tidningshusens, de största förläggarnas och bildbyråernas arkiv finns över 50 miljoner fotografier. Antalet överstiger de offentliga mus- och arkivsamlingarna med mer än det dubbla. Dessutom finns en ansenlig del av de senaste årtiondenas centrala dokumentärbildsproduktion i pressfotografernas egna arkiv. Detta digra bildmaterial utgör grunden för ett visst nationellt bildminne, som bara till en väldigt liten del använts i tryck. De opublicerade arkiven är mångsidigt källmaterial för forskning och bildmässig grund för den nya elektroniska innehållsproduktionen för olika nät. Möjligheterna att uppbevara, katalogisera och använda de massiva bildsamlingarna bör noggrant kartläggas och samtidigt bör även rekommendationer för de elektroniska bildarkivens verksamhet utarbetas. Pressbilder har producerats under tre överlappande perioder. Enbildsperioden varade från till 1950-talet, då fotograferades och användes särskilt i dagstidningarna bara i undantagsfall flera bilder per reportage. På den tiden fick de flesta\n5 5 dagsstidningar yrkesfotografer och bildredaktioner. De äldre pressbilderna har nästan helt försvunnit. Massproduktionens tid på talet byggde på allt billigare fotomaterial, kinofilm och winder, offsettrycket gjorde det möjligt att öka illustreringen och kvaliteten blev bättre. Från den här tiden har tidningarna och bildbyråerna fått tiotals miljoner negativrutor och råkopior. Den tredje perioden, den digitala bildens tid, utan filmer och råkopior, inträdde småningom de första åren på 1990-talet. Vid bildframställningen använde man i början skanning i stället för råkopior, numera tas bilderna direkt i elektronisk form. För själva fotograferingsprocessen behövs inte längre reservbilder eller onödiga varianter för att fylla rullen. Åtminstone till en början har den elektroniska metoden minskat antalet bilder att arkivera. I början av årtusendet har hela bildarkiveringsarbetet råkat inför nya utmaningar, när den traditionella bildökningen så gott som upphört. Det har blivit en ny viktig uppgift att gallra i det gamla arkivmaterialet och gallra ut bilder som inte anses nödvändiga. För dessa med tanke på bilderna oåterkalleliga uppgifter behövs gemensamt överenskomna riksomfattande mål och handlingssätt. Man bör tillsvidare avstå från icke-planenliga utgallringar. De privata bildarkiven präglas inte bara av ett massivt innehåll, utan även av att kataloger saknas. Av de största tidningarna är det bara Aamulehti och Uusi Suomi som har täckande negativförteckningar, som även de brister när massproduktionen börjar. Några mindre tidningar har sparat kartotek över sina klichéer samt serier av numrerade råkopior i original. Yhtyneet Kuvalehdet numrerade under fyra årtionden nästan en miljon foton, men bildbyråerna har inga kataloger. Största delen av arkivbilderna kan påträffas bara genom att bläddra, litande på sitt minne. När man i arkiveringssyfte tar till vara gammalt material är den första uppgiften att utarbeta en katalogiseringsplan. Därefter avgörs om det finns resurser för retroaktiv katalogisering och digitalisering. Den praktiska arkivverksamheten bör riktas mot två håll: dels utarbetas arkivplaner för de enskilda tidningarna och dels planeras ett gemensamt centralarkiv för hela fotoområdet. Utifrån tidningarnas egna arkiveringsplaner kan man precisera strukturen i de analoga och digitala arkiven, utveckla katalogiseringen, utarbeta program för retroaktiv katalogisering och sätta i gång en systematisk digitalisering av de viktigaste bilderna. Dagligt bruk av gamla bilder kräver att ett närarkiv finns till hands, det slutliga arkivet skall vara placerat i lämpliga utrymmen. I den kraftiga brytningen som nu sker inom fotokulturen måste det säkras att det gamla originalmaterialet bevaras. Det sker i bäst i samverkan mellan förlagshus, museer, fotografer och kulturförvaltningen. Tidningsarkivens och museernas nuvarande resurser räcker inte för gallring, katalogisering och digitalisering av det väldiga bildmaterialet. Därför behövs en ny centralarkivenhet bland de nuvarande organisationerna. För planeringen av enhetens verksamhet och för den allmänna utformningen av politiken för samlingarna bör en arbetsgrupp tillsättas.\n6 6 SISÄLTÖ 1. KUSTANNUSTALOJEN KUVA-ARKISTOT KANSALLINEN KULTTUURIAARRE 7 TIEDONVÄLITYKSEN JA MUSEOIDEN KUVAKÄTKÖT 7 PAINETUN VIESTINNÄN KUVA-ARKISTOISTA 9 TUTKIMUSPERINNE ARKISTOKENTTÄ JA KUVIEN KARTUNTA 12 LEHTIARKISTO 12 SUURIMMAT KUVATOIMISTOT 15 WSOY:N JA OTAVAN KUVA-ARKISTOT MASSAKUVASTON HALLINTA JA KÄYTTÖÖNOTTO 18 ARKISTOJEN RAKENNE JA MANUAALINEN LUETTELOINTI 18 VANHAN AINEISTON DIGITOINTIHANKKEET NÄKÖKULMIA SEULONTAAN JA POISTOIHIN 21 POISTOJEN KÄYTÄNTÖ 21 KUVAAJISTA JA KUVAAMISESTA 22 SISÄLLÖLLISET PERUSTEET OMISTUS- JA TEKIJÄNOIKEUDET MASSA-ARKISTOISSA 24 KUVIEN OMISTUS, TEKIJYYS JA TEKIJÄNOIKEUDET MASSA-ARKISTOJEN HALTUUNOTTO 26 LEHTIEN LÄHI- JA PÄÄTTÖARKISTOT 26 ARKISTONMUODOSTUS-, LUETTELOINTI- JA SEULONTASUUNNITELMAT 27 KENELLE KESKUSARKISTOTEHTÄVÄT SUOSITUS 29 KUSTANNUSTALOJEN SISÄISIIN VÄLITTÖMIIN TOIMIIN KOHDISTUVAT SUOSITUKSET 29 KOKO ARKISTOKENTTÄÄ KOSKEVAT YHTEISET TOIMET 30 LEHTIKUVAAJIEN YKSITYISARKISTOJA KOSKEVAT TOIMET 30 LIITTEET A Arkistokohtaiset yhteenvedot 31 B Valokuvan arkistointiin vaikuttaneet tärkmmät tekniset uudistukset 62 C Museo- ja arkistokokoelmiin liitettyjä lehtien ja kuvaajien arkistoja 63 LÄHTEET JA KIRJALLISUUS 67\n7 1. KUSTANNUSTALOJEN KUVA-ARKISTOT KANSALLINEN KULTTUURIAARRE Tiedonvälityksen ja museoiden kuvakätköt 7 Suomalaisten lähihistorian keskset valokuvakokoelmat ovat yksityisissä arkistoissa: kuvauttajilla ja kuvaajilla. Toisen maailmansodan jälknen kuvamaailma tekee vasta tuloaan julkisiin museoihin ja arkistoihin. Valokuvadokumentit vuosisadan ajalta saa helpoimmin nähdäkseen selaamalla julkaisuja, tärkmpinä sanoma- ja aikauslehdet. Mielikuvamme lisestä perustuvat paljolti näihin painettuihin valokuviin. Mutta missä ovat niiden originaalit ja miten ne saadaan esiin uusin välinn ja uusin käyttötavoittn? Painetut kuvat ovat vain pieni osa kuva-arkistojen aartsta. Suurin osa tästä merkittävästä kulttuuriperinnöstämme on edelleen julkaisematonta ainstoa, siihen kätkeytyvät monet uudet kysymykset ja uudet selitykset, jotka liselle esitetään. Suomi on pieni kulttuurialue, mutta sen arkistoissa on valtava määrä valokuvia. Pienellä markkina-alueella laajojen kuva-arkistojen ylläpito ole aina kaupallisesti kannattavaa. Kuviin liittyvien kulttuuriarvojen takia kustannustalojen ja museoiden tulisi yhdessä pohtia tallennuksen ja käsittelyn periaattta. Opetusministeriön tietoyhtskuntahankkden yhteydessä on nostettu erityisesti esille sisältötuotannon tärkeys. Kulttuuriperinnön digitointityöryhmä, KULDI, on saanut tehtäväkseen selvittää vuosien aikana, miten yhtskunnassa toimivat erilaiset muistiorganisaatiot voivat kartuttaa yhtstä tieto- ja kulttuuripääomaa ja saattaa sitä tuottstettuna kaikkien ulottuville sähköisessä muodossa. Työryhmä osoittaa erityisiä tavoittta kirjastoille, arkistoille ja museoille. Niiden tulisi digitoida laajoja yhtenäisiä arkistokokonaisuuksia ja perustaa tiedonhallintakeskuksia koordinoimaan ja ohjaamaan tätä työtä. Samalla organisaatiot saavat käyttöönsä sisältötuotantoa varten uutta ainstoa, johon liittyvät tekijänoikeuskysymykset on saatava ratkaistuiksi. Työryhmän toimintaa ja tavoittta esitellään sen kotisivuilla Julkisten kuva-arkistojen nykytilaa on selvitetty vuosikymmenen aikana kahdessa eri hankkeessa. Opetusministeriön Valokuvatallennus-työryhmän muistio valmistui 1993 (Opetusministeriö työryhmien muistioita 1993:30). Siinä kiinnitettiin huomiota julkisen kuva-arkistokentän hajanaisuuteen ja ylseen suunnittelemattomuuteen, kartunnan satunnaisluonteeseen, kokoelmien puutteelliseen organisointiin ja valokuvan dokumentointiperinteen ohuuteen. Suomen valokuvataiteen museo kartoitti arkistokentää vuosina Valokuvan muisti -kyselyin ja yhteenvedoin. Pohjana käytettiin vuosikymmenen puolivälissä koottua suppeampaa kuvakokoelmakantaa, johon tallennettiin laajat viitetiedot noin neljästäsadasta valokuvahistorian avainkokoelmasta ja niiden luetteloinnin tilasta kahdessa suuressa museossa. Valokuvan muisti -selvitysten mukaan museo- ja arkistokentän 204 yksikössä on säilytettävänä yhteensä n. 20 milj. valokuvaa, negatiivia ja diaa. Valtakunnallisissa\n8 8 keskus- ja erikoismuseoissa on n. 5,5 miljoonaa, maakuntamuseoissa yli 5 miljoonaa, paikallis- ja erikoismuseoissa n. 3,5 miljoonaa, virka- ja yksityisarkistoissa n. 1,5 miljoonaa, tutkimuslaitoksissa ja -arkistoissa n. 3,5 miljoonaa. Luvut on laskettu kuvaarkistojen kirjallisten palautusten pohjalta ja ne sisältävät joissakin yksityistapauksissa laskentatavasta johtuvia epätarkkuuksia kaikki museot vät pysty arvioimaan negatiiviensa määrää vätkä laske mukaan käsittelyä odottavia kirjaamattomia eriä. Toisaalta laskennasta on jätetty pois paikallisten kirjastojen yleensä pienistä eristä koostuvat kotiseutukuvastot. Kokonaisarviota on nostettu vuonna 2000 lasketusta lukujen yhtssummasta miljoonalla, koska yhteenlaskettu vuosikartunta näyttää viime vuosina jatkuvasti ylittäneen puoli miljoonaa. Valokuvan muisti -kyselyainsto on nähtävillä vastaajien asettamin rajoituksin Suomen valokuvataiteen museon kotisivuilla muisti. Yhteenvetoihin voi tutustua myös museossa tarjolla olevina tulostna. Kyselyn esiintuomasta kuvamassasta on atk-pohjaisten hakujen piiriin saatu käsikortistoista kuvia koskevia tietoja varovasti arvioiden prosenttia ja itse kuvista sähköiseen muotoon vuosituhannen vaihteen tietojen mukaan noin 1 2 prosenttia. Suurimman käsittely- ja luettelointiongelman muodostavat massiiviset negatiivikokoelmat. Kuva-arkistojen työvoima riitä niiden takautuvaan dokumentointiin ja digitointiin uusien ajankohtaisten usn entistä suurempien luovutusten niellessä voimavarat. Tässä tilanteessa joudutaan kokoelmien vastaanottoa supistamaan jo pelkästään säilytystilojen puutteen takia. Kuvien vaatimat erityistilat puuttuvat tällä hetkellä usmmista maakunta- ja erikoismuseoista vätkä Museoviraston ja Suomen valokuvataiteen museon kuva-arkistot pysty ottamaan enää vastaan suuria negatiivieriä. Paine arkistojen ovilla vaatii museoilta entistä joustavampaa yhtstyötä, keskenään koordinoitujen kartuntasuunnitelmien laatimista sekä seulonnan ja poistojen kehittämistä ammatillisiksi perusvalmiuksiksi. Atk-toiminnot ovat kotiutuneet museokenttään viime vuosikymmenen aikana: luettelointi tehdään säännöllisesti tietokantoihin, kuvien digitointikoklut alkoivat 1990-luvun puolivälissä ja vuosikymmenen lopulla skannerit kuuluivat jo kaikkien suurten kuva-arkistojen työvälinsiin.yhtsiä tietojärjestelmiä käyttävät Vati-Valtteri -ohjelmistoon liittyneet taidemuseot sekä Antikvaria-museotietojärjestelmää käyttävät kulttuurihistorialliset maakuntamuseot. Tulossa ovat Museoviraston Musketti-ohjelmisto sekä mahdollisesti lähes kahdenkymmenen eri museon suunnittelema yhtshanke. Näistä ohjelmistopoolsta valokuvan varsinaisten massakokoelmien hallintajärjestelmiksi voisi ennakoida kahta-kolmea, joihin vielä enemmistön muodostavat villit arkistot tullevat kiinnittymään. Täsmentyvät yhtset järjestelmät vaativat valokuvien dokumentoinnilta entistä suurempaa yhtsmitallisuutta esineominaisuuksista, kuvauskohteen määrittelyistä aina sisällönkuvailuun ja indeksointiin saakka. Sähköisen kuvan ominaisuuksista museokäyttöä varten ovat suositukset syntymässä (ks. seminaariraportti The Memory of the Photograph 2001). Ensimmäinen\n9 9 versio on tavoitettavissa keskustelun pohjaksi Digimentti-nimellä Suomen valokuvataiteen museon kotisivuilta Yhtsen eurooppalaisen suosituksen arvellaan valmistuvan v Tärkntä on sopia kenttien määrittelystä, sisällön kuvailutavoista ja indeksien käytöstä. Sen jälkeen kuvat ovat löydettävissä käytetyistä ohjelmista riippumatta. Sanomalehtien liitto on pyrkinyt ja 1990-luvuilla laadituilla suosituksilla vakiinnuttamaan luetteloinnin periaattta lehtiarkistoissa (Suositus sanomalehtien kuva-arkistojen sisällönkuvauksen yhtenäistämiseksi ja Toimituksen tekstiarkiston asiasanasto). Tulossa ovat uutiskuvien välityksessä käytetyn IPTC-suosituksen suomalaiset soveltamisohjeet. Kuvallisen viestinnän yksityiset arkistot eroavat museaalisesti hoidetuista kuvaarkistoista säilytystapojen ja erityisesti luettelointikäytännön osalta. Perintnen valokuva on hankittu lehteen ensisijaisesti vain omaa julkaisukäyttöä varten kä yksittäisen kuvan arkistolliseen käsittelyyn luettelointneen ole nähty erityistä tarvetta. Manuaalikaudella arkistoluetteloita on pidetty, jos lainkaan luetteloitiin, vain luvun alkuvuosiin saakka. Sen jälknen villi massatuotannon vaihe jatkui lehdissä ilman luetteloita 1990-luvulle digikuvien tuloon saakka. Kuvien arkistointi- ja luetteloinkäytäntö muuttui lehdissä ratkaisevasti sähköisten toimitusjärjestelmien käyttöönoton myötä. Pohjoismaisen lehdistöteknillisen yhtstoimintalautakunnan ja Suomen Akatemian NATS-projektissa selvitettiin mm. digikuvan teknistä hallintaa (esim. Enlund 1977 ja Westerholm & Kekolahti & Saarelma 1982). Painetun viestinnän kuva-arkistoista Tämän raportin tehtävänä on luoda ylskatsaus kuva-arkistojen nykytilasta lehdistössä, kuvatoimistoissa ja suurimmissa kustannustaloissa. Offsetrotaatioiden ylstyessä muuttui valokuvan käyttö 1970-luvulta lähtien voimakkaasti erityisesti päivälehdissä. Toinen huomattava tekninen murros koettiin 1990-luvulla ja erityisesti siirryttäessä uudelle vuosituhannelle, jolloin suurin osa käyttökuvista saadaan kuvaajilta päivälehtiin suoraan sähköisessä muodossa. Perintsten negatiivien ja valokuva-vedosten tulva arkistoihin on käytännöllisesti katsoen lakannut. Samalla vanhat yhä harvemmin käytetyt manuaaliset arkistot päätyvät kauas toimituksista kellarhin ja etävarastoihin. Siirtojen yhteydessä erityisesti suuret arkistokokonaisuudet ovat alttiina harkitsemattomille, kustannussäästöjä hakeville karsinnoille. Usmmat jo luvuilta lähtien kootut lehtiarkistot sisältävät ainutlaatuista ja korvaamatonta dokumenttikuvastoa, jonka säilyttäminen on kuitenkin välttämätöntä, vaikka sen käyttö nykyisessä murrosvaiheessa voi näyttää vaikealta ja käytännössä satunnaiselta. Muistinvaraisesti hallitut, hajalliset satojen tuhansien jopa miljoonien kuvien arkistot ovat erittäin vaikeasti lähestyttäviä tutkimuskohtta. Laajaa perusainstoa suodattamalla keskityin ainstonkeruussa vain muutamaan tämän työn kannalta olennai-\n10 10 seen peruskysymykseen: selvittämään arkistojen kuvamääriä, kartunnan ajallisia painopisttä, kokoelmien organisoimista ja käytännön tiedonhallintaa. Työn lähtökohtana ovat olleet Valokuvan muisti -hankkeen yhteydessä laaditut arkistokyselyt. Neljällekymmenelle lehdelle- ja kuvatoimistolle lähetetty lomake sisälsi 70 kysymystä, joista moniin arkistoilla ollut tarjolla suoraan vastausta. Vaikmmin arvioitavia kohtia olivat negatiivien ja väriainstojen määrät. Tarkempaan käsittelyyn on otettu 20 lehteä, kaksi suurinta kirjankustajaa ja neljä kuvatoimistoa. Lisäksi on haettu vertailutietoja museoiden ohella Finlandia-arkistosta, Suomen elokuva-arkistosta, Puolustusvoimain Kehittämiskeskuksen kuva-arkistosta ja Ylsradiosta. Lehtiin tehtyjen arkistokäyntien yhteydessä on monista lomakklla selviltä vaikuttavista kohdista noussut tulkintaongelmia. Tiedot arkistoista tehdyistä poistoista ja siirroista vät yleensä kirjautuneet kyselyyn kä niistä ollut arkistoissa kirjallisia dokumentteja mutta kylläkin yksittäisiä muisteluksia. Yllättävinä koko kenttää lmaavina piirtnä on pidettävä arkistojen sisäistä rakenteellista hajanaisuutta sekä dokumentoinnin katkelmallisuutta. Massiivisen arkistokentän jäsentämistä auttaa kuvatuotannon karkea jako kolmeen jaksoon: - yksittäiskuvan kausi n luvut - massatuotannon kausi luvut - digikuvan kausi 1990-luku osin 1960-luvulle ulottuvalla yksittäiskuvan kaudella tuotettiin yleensä yhtä kuvaustapahtumaa kohti vain yhdestä neljään negatiivia. Tämän ajan lasilevyistä ja laakafilmstä koostuneet negatiivikokoelmat ovat joutuneet usmmiten muuttojen yhteydessä säälimättömän karsinnan kohtksi. Hiukan paremmin ovat säilyneet varhaiset rullafilmien 6x6 -kokoiset negatiivit, joita käytettiin pitkään vielä kinokoon negatiivien rinnalla. Seuraavassa vaiheessa 1960-luvulta alkaen syntyivät nyt suurimman huolen kohteeksi nousevat negatiivimassat, joista lopulta päivittäistarpsiin käytettiin kuvapäälliköiden arvioiden mukaan ehkä vain joka viideskymmenes ruutu. Yhdestä kuvaustapahtumasta kertyi päivälehdessä arkistoitavaksi yleensä ainakin kaksi rullaa kinonegatiiveja. Parhaillaan käynnissä olevan murrosvaiheen arkistollisia tuloksia voidaan vasta arvailla. Suoraan sähköiseen muotoon tuotettujen arkistoitavien kuvien määrä vaihtelee huomattavasti lehdittäin ja kuvaajittain, mutta kuvatoimituksissa vallitsevan käsityksen mukaan varsinaisen massatuotannon aika on ohitettu. Nykyisin digitaalikameroilla tallennetaan yleensä vain kuvaa, kun aiemmin arkistoitavia ruutuja kertyi helposti kuvaustapahtumaa kohti. Uusi tekniikka ja uudet prosessit vähentävät arkistoidussa ainstossa loputonta aihden variointia ja johtavat vain muutamien digikuvien pelkistettyihin sarjoihin.\n11 11 Valokuvauksen viimsin tekninen mullistus muuttaa myös arkistoinnin periaatteet ja käytännön. Samalla se nostaa esiin vanhojen erittäin laajojen ja kansallisesti ainutlaatuisten kuva-arkistojen kohtalon. Tämän selvityksen soisin johtavan erityisesti lehtikenttää suunnittelemaan yhtstä arkistopolitiikkaa ja saattaman myös kuva-arkistot ns. normaalin arkistotoiminnan piiriin. Tutkimusperinne Kyselyn lehti- ja arkistokohtaisia tietoja on täydennetty haastattelujen ja kirjallisuuden avulla. Viitteet kirjallisuuteen on koottu pääosin liitteeseen A sisältyviin yhteenvetoihin. Tutkimuksen kannalta lehtivalokuvan tuotantokulttuuri ja kuva-arkistot ovat pudonneet historiahankkden väliin kenenkään maalle. Kalle Kultalan arkistosta tehtiin 1990-luvun alussa kattava tekstitietokanta, jonka pohjalta Ylsradiossa dokumentoitiin ja skannattiin yli negatiiviruutua (Kukkonen 1997). Yleensä lehdistöhistorian vilkas julkaisuperinne ja laaja 1970-luvulla alkanut akateeminen tutkimus sivuuttavat valokuvakokoelmat lähes näköetäisyydeltä, katsauksessa lehtiarkistoihin kuva-arkistot on rajattu kokonaan ulkopuolelle (Salokangas 1976). Kymmenet lehtikohtaiset historiajulkaisut pysyttelevät pääosin painetussa sanassa, lehdentekijöissä ja lehdenteon tekniikassa. Niistä hyödyllisimmät ovat Seppo Keräsen ja Pekka Mervolan väitöskirjat, joissa tutkimuskohteena ovat sanomalehtien toimituksellinen uudistuminen sekä ulkoasu ja sen muuttumiseen vaikuttaneet tekijät. Molemmista julkaisuista poimitut tiedot ovat rikastuttaneet liitteen B taulukkoa, jossa lehtikohtaisesti tarkastellaan valokuvaamisen ja arkistointiin liittyviä tapahtumia. Taulukon monet sulkuihin jätetyt detaljit kertovat ilmiöiden monitulkintaisuudesta ja lähtden ristiriitaisuudesta. Lehtiarkistojen vaikeasti hahmoteltavaa ylskuvaa voidaan täsmentää kiertottse tarkastelemalla valokuvan käyttöä. Suurimpien sanomalehtien osalta kuvittamisen perinnettä on tutkittu opintotöissä sekä tilastollisesti että yksityiskohtiin paneutuen (Degerman 1975, Hietaranta 1972 ja 1973, Degerman 1975, Leppänen&Leppänen 1979). Aikakauslehtien puolella täsmällistä tietoa on tarjolla 1930-luvulle saakka ja opintotöissä senkin jälkeen (Uino 1991 ja 1992 sekä Lno-Kaukiainen 1992; mm. Nousiainen 1990).Yleensä tutkijoiden kiinnostus on kohdistunut lehden kuvittamiseen: mitattaviin painopintoihin, tuotantoteknisiin innovaatioihin ja kuvaston sisällöllisiin ryhmittelyihin. Varhemman kuvalehdistön osalta tunnetaan tarkkaan myös kuvien hankintaväylät (Uino 1984). Sen sijaan tietoja valokuvaajien työstä, sen ammatillisesta kehityksestä ja koko tuotantokulttuurista on kirjattu lähinnä muistelusten ja ammattikuntaperinteen kautta (Kultala 1985, Runeberg 1985, Saves 1986 ja Valokuvauksen vuosikirja 1977; mm. Pohjanmaa 1970, Wiksten 1977, Ikähmonen 1984). Kuvaajien elämäkertatietojen kokoaminen ja julkaisu on muodostunut lehtikuvaajien kohdalla perinteeksi (laajimmin Komulainen 2000). Kuvaajamonografiat ovat noudat-\n12 12 taneet vuosikymmenestä toiseen kuvapainottsta linjaa, vasta tuorn Osvald Hedenström -julkaisu laajenee myös tekstillisesti aiemmista (Blomqvist 1999). Akateemisissa opinnäyttssä Jussi Pohjakallion lehtikuvaajan työ on saanut ensimmäisenä täysimittaisen esityksen (Rja Grönroos 1998). Lehtihistoriikssa ja myös perusteellisemmissa tutkimuksissa lehtikuvaajat ja hdän työnsä ohitetaan yleensä maininnoin, poikkeuksina on mainittava Turun ja Jyväskylän lehdistön historiat (Ekman-Salokangas 1979, Kalpa 1984; Tommila & Raitio 1979). 2. ARKISTOKENTTÄ JA KUVIEN KARTUNTA Lehtiarkistot Lähemmän tarkastelun kohtksi valitsin kirjallisen kyselyainston pohjalta 10 suurinta sanomalehden arkistoa, joissa kuvamäärän negatiivna ja vedoksina tiedettiin nousevan moniin miljooniin. Toiseen ryhmään poimin kesksiä maakunnallisia valtalehtiä, joilla on takanaan pitkä ilmestymishistoria ja joiden arkistoissa kuvamäärät ovat miljoonan molemmin puolin. Jälkimmäinen 10 lehden ryhmä valikoitui lähinnä lehtien oman aktiviteetin pohjalta ja siitä puuttuu kaksi tai kolme mahdollista arkistoa. Muut 20 lehden ohella kyselyyn osallistuneet ovat arkistoiltaan pieniä ja olen jättänyt ne tämän raportin ulkopuolelle: ne vät prosentuaalisesti paljonkaan kasvata kuvien kokonaismäärää. Omina lukuinaan ovat mukana kaksi suurinta kirjojen kustannustaloa sekä neljä suurinta kuvatoimistoa. Suuria viestinnällisiä kuva-arkistoja löytyy myös julkisista laitoksista kuten Suomen elokuva-arkistosta (yli miljoona valokuvaa ja negatiivia), Pääesikunnan kehittämiskeskuksen kuva-arkistosta (n. miljoona sotaajan negatiivia, vedosta ja diaa) sekä Ylsradiosta (mm. tekstikanta valokuvaan). Ylsradio on kehittänyt sähköistä kuva-arkistoa jo 1980-luvun alusta lähtien (Eloranta 1979). Yksityisistä kuva-arkistoista on huomattava Finlandia-arkisto (Amanita Oy), entisen puolivirallisen Finlandia-Kuvan ja Suomi-Filmin taidekuvaamon kuvajäämistö, jossa uutiskuvien määräksi on arvioitu n negatiivia ja vedosta vuosilta Aamulehti, Hufvudstadsbladet ja Uusi Suomi vakinaistivat ensimmäiset valokuvaajansa lähes samaan aikaan 1920-luvun lopulla. Varsinkin alkuvaihssa monet valokuvaajista toimivat yhdistelmäammatssa, ketkä toimittajina, ketkä autonkuljettajina tai kemigrafna. Free lance -kuvaajat ovat olleet lehdille tärktä erityisesti Helsingissä. Viimsinä tarkastelluista saivat lehtikuvaajan Karjalainen 1957 ja Helsingin Sanomat 1960-luvun puolivälissä. Sanomalehtiarkistoissa tuotannon nimikointi aloitettiin myöhään, usn vasta 1970-luvulla. Eri kuvaajien töiden tunnistus vaatii lehden hallinnon ja kuvatuotannon yksityiskohtaista tuntemusta. Julkaistuihin päivälehtikuviin\n13 13 kuvaajanimet alkoivat ylstyä luvuilla, aikakauslehdissä kuvaajamerkintöjä näkyi huomattavasti jo Veckans Krönikan ja Helsingin Kaiun aikaan 1900-luvun alkupuolella. Valtavista miljoonien kuvien arkistoista pystytä kirjaamaan määrä- ja sisältötietoja täysin luotettavasti ja täsmällisesti. Jo pelkkä negatiivien määrän arviointi on vaihtelevien säilytystapojen takia erittäin vaikeaa, lähinnä kokoelmien ja niiden suuruusluokkien määrittelyä. Osa negatiivsta on sijoitettu aihekohtaisiin kuvakuoriin yhdessä vedosten joskus matriisien ja pienten laattojenkin kanssa, osa kronologisiin ja/tai kuvaaja- ja aihekohtaisiin negatiivikansioihin. Monista lehdistä löytyy lisäksi omistussuhtltaan epäselviä negatiivikokonaisuuksia, jotka on liitetty tarkasteluun jos mahdollista. Näin on menetelty mm. Ilkassa, Kansan Uutisissa, Karjalaisessa ja Pohjalaisessa. Määrien arviointia on pyritty linjaamaan ja varmentamaan laskemalla hyllymetrejä tai kuvakuoria ja kansioita. Lopuksi kyselytietoja on vielä haluttu varmentaa käyntien yhteydessä tehdyin laskelmin ja arkistojen keskinäisin hylly- ja kaappijärjestelmien vertailuin. Eri yhteyksissä tehdyt määräarviot ovat vaihdelleet jopa kymmeniä prosentteja, mikä kuvastaa paitsi ainston suurta kirjavuutta myös arkistojen ja kokoelmien järjestyksen hallinnan puuttta ylsemminkin. Suurimpien lehtiarkistojen ryhmään kuuluvat seuraavat (arkistokohtaiset yhteenvedot liitteessä A): - Aamulehti (6 milj.) - Hufvudstadsbladet (2,5 milj.) - Karjalainen (6 milj.) - Lapin Kansa (usta milj.) - Sanoma Oy:n toimitusten arkisto (Helsingin Sanomat ja Ilta-Sanomat 7 milj.) - Savon Sanomat (9 milj.) - Turun Sanomat (usta milj.) - Uusi Suomi, Iltalehti (3,5 milj.) Sanomien toimitusarkistoon kuuluvien Helsingin Sanomien ja Ilta-Sanomien ainstoja tässä yhteydessä voi erottaa toisistaan. Uuden Suomen lakattua ilmestymästä 1991 osa yhtstä arkistoa on siirretty Iltalehden lähiarkistoksi. Jyrki Vesikansan kattavan selvityksen mukaan Uuden Suomen kuvajäämistö sisältää noin kaksi miljoonaa kuvaa ja negatiivia. Iltalehden noin 1,5 miljoonan kuvan arkisto koostuu etupäässä lukujen negatiivsta. Suurten lehtiarkistojen kanssa samaan kokoluokkaan kuuluu lisäksi neljä kuvatoimistoa, joilla on yhteensä yli 10 miljoonaa kuvaa. Siten yksitoista suurinta arkistoa pitää hallussaan valtavaa yli 50 miljoonan kuvan arkistomassaa. Näiden lehtien ja kuvatoimistojen kohtalosta paljolti riippuu, millaista kuvahistoriaa mllä tulevaisuudessa tullaan esittämään niin perintsissä kuin uusissa medioissa. Arkistointi- ja luettelointitoimet tulisi kohdistaa erityisesti tähän ryhmään.\n14 14 Tulevaa kokoelmapolitiikkaa hahmoteltaessa on kuitenkin muistettava lehtikuvaajien yksityiset arkistot. Ne on vasta pienin osin, monet sattumien kautta, liitetty julkisiin kokoelmiin (liite C). Koko elämäntyön sisältävät arkistot, monet 0,2 0,5 miljoonaa negatiiviruutua käsittävinä, odottavat pääosin kuvaajien omissa työhuonssa arviointia ja suunnitelmia, miten myös ne voitaisiin saada julkiseen käyttöön rikastuttamaan kansallista kulttuuripääomaa. Valokuvakulttuurin julkisista tukimuodoista puuttuvat erilliset määrärahat tähän tarkoitukseen. Museoiden niukoissa määrärahoissa ole varaa suurten kokoelmien käsittelyyn ja ahtaat säilytystilat rajoittavat tehokkaasti jopa kokoelmien vastaanottoa. Toisen tarkasteluryhmän muodostavat lehtien keskisuuret arkistot. Näissä kymmenessä arkistossa on yhteensä noin 10 miljoonaa kuvaa: - Etelä-Suomen Sanomat (0,5 milj.) - Ilkka (alle milj.) - Kaleva (1,5 milj.) - Kansan Uutiset (1,5 milj.) - Keskisuomalainen (1,2 milj.) - Pohjalainen (0,5 milj.) - Satakunnan Kansa (yli milj.) - Uutispäivä Demari (0,9 milj.) - Vasabladet (0,5 milj.) - Västra Nyland (0,6 milj.) Tarkemman selvityksen avulla tämän ryhmän koko todennäköisesti kasvaa ainakin kahdella-kolmella arkistolla. Ryhmän arkistoille on vaikea osoittaa yhtsiä tuntomerkkejä. Eräät niistä ovat olleet aiemmin huomattavasti suurempia ja joutuneet perusteellisten karsintojen kohtksi. Siksi ne koostuvat pääosin viime vuosikymmenten negatiivisarjoista, joista osa on kuvaajilla osa arkistoilla. Vain harvat lehdet ovat siirtäneet vanhat arkistonsa pääosin koskemattomina syrjään. Tällaisia tulevan tutkimuksen aarreaittoja ovat esimerkiksi Satakunnan Kansan, Pohjalaisen ja Vasabladetin täyteenahdetut kellarit. Kaikilla edellisten ryhmien arkistoilla on kaksi yhtstä piirrettä: massiivinen koko ja normaalin arkistodokumentaation puuttuminen joko kokonaan tai ainakin viimsen kolmen vuosikymmenen ajalta. Ongelmat havainnollistuvat, jos vertailukohtana käytetään museokentän kuva-arkistoja. Pelkästään edellä mainittujen suurimpien lehtiarkistojen yhtnen kuvamäärä on kaksinkertainen koko maan ammatillisesti hoidettujen museoiden kuvakokoelmiin verrattuna. Museot ovat pitäneet kirjaa periaatteessa jokaisesta saapuneesta kuvaerästä ja laatineet manuaalisia luetteloita ja kortistoja koko toiminta-ajan, eräät jo yli vuosisadan. Viimsen kymmenen vuoden aikana museoista\n15 15 kuitenkin vasta muutamat ovat saaneet enemmän kuin viidesosan omista kokoelmistaan atk-hakujen piiriin. Tätä taustaa vasten massa-arkistojen haltuunotto ole mahdollista kulttuurihistoriallisten museoiden perintsin menettelytavoin, myöskään lehtien omissa digiarkistoissa ole kehitelty ratkaisuja vanhojen kuvamassojen käsittelyyn. Sanomalehtiarkistoihin on jäänyt lähinnä julkaistujen kuvien originaaleja. Vain Satakunnan Kansan ja Vasabladetin negatiivikokoelmat ovat pysyneet tärkmmiltä osilta ehjänä ja omana arkistokokonaisuutenaan lehden hallussa. Aamulehden ja Turun Sanomien varhaiset ja Etelä-Suomen Sanomien myöhemmät laajat negatiiviarkistot on liitetty maakuntamuseoiden kokoelmiin. Aamulehden ja Etelä-Suomen Sanomien museokokoelmat käsittävät negatiivia. Helsingin Sanomiin ja Ilta- Sanomiin kuvatuista miljoonista negatiivsta on osa Lehtikuvan hoidossa ja osa kuvaajilla itsellään. Museoihin ja arkistoihin tallennettujen journalismin kuvakokoelmien perustiedot löytyvät liitteen C taulukosta Suurimmat kuvatoimistot Suomalaisten kuvatoimistojen historia alkaa olympialaisista: Suomen Kuvapalvelu ja Yhtynden Kuvalehtien kuva-arkisto perustettiin Helsinkiin 1940 aiottujen kisojen alla, Lehtikuva taas olympialaisten edellä Pressfoto, nykyinen A4 Photo, syntyi 1954 Hufvudstadsbladetin toimesta ja siirtyi eri vaihden kautta 1997 nykyiselle omistajalle. A-lehdissä kuva-ainsto keskitettiin yhteen arkistoon 1970-luvulla. Näiden lisäksi Helsingissä toimii puolenkymmentä hieman eri tavoin profiloitunutta pienempää kuvatoimistoa, joille vielä ole syntynyt varsinaisia historiallisia kokoelmia. Suomen Kuvapalvelu, Pressfoto ja Lehtikuva ovat viime vuosikymmeninä välittäneet suurimman osan eri lehtien arkistoista löytyvistä ulkomaisista kuvista. Ajankohtaiskuvastoa ja kevtä sivuntäytttä on hankittu lehtiin myös suoraan ulkomaisista toimistoista tai pienempien agenttien välityksellä aluksi vedoksina myöhemmin telefotoina. Jatkosodan aikana tuotettiin lähinnä Valtion tiedotuslaitoksen valvomaa keskitettyä tiedotustoimintaa varten yli miljoona negatiivia TK-kuvausten ja puolivirallisen Finlandia-Kuvan avulla. Myöhemmin sotakuvaston levitys on pysynyt Pääesikunnan käsissä, kun taas 1940-luvun siviilitoiminnan kuvat ovat siirtyneet Suomi-Filmin kautta Finlandia-arkistolle. Lehtikuvaajien oma 1951 perustettu kuvapalveluyritys, Olympia-Kuva Osakeyhtiö, onnistunut aiotussa tehtävässään ja joutui konkurssiin. Sen arkisto hajosi kuvaajille ja museoille, pääosa alkuperäiskortistoineen löytyy Suomen urhlumuseosta. Suurimpien kuvatoimistojen yhteenlaskettu kuvamäärä on noin 13 miljoonaa ilman sähköisiä tallentta. Se jakautuu eri arkistoille seuraavasti:\n16 16 - Lehtikuva (5 milj.) - Yhtyneet Kuvalehdet, Kuva-arkisto (3,5 milj.) - A-lehdet, Kuva-arkisto (yli 1 milj.) - A4 Photo (3,5 milj.) Kuvatoimistojen arkistot ovat yleensä pysyneet koossa ja kokonaisvaltaisesti järjestettyinä, toisin kuin sanomalehdissä on käynyt. Laaja henkilökuvasto ja noin viiteenkymmeneen pääluokkaan jaetut kuvakuoret tai -kansiot muodostavat usmmilla arkiston pääosan, joka jatkuvassa ylsökäytössä kuluu nopeastikin. Perintsen mallin mukaan toimivissa arkistoissa alkuperäisvedos tai dia lainataan talosta ulos asiakkaalle määräajaksi. Julkaisujen pitkistä toimitusajoista johtuen huomattava osa käyte-tyintä kuvastoa on siten jatkuvasti kierrossa kä kuvia selaava pysty arvioimaan, mitä kuoresta puuttuu. Kuvan pääsisällön mukaan tehty kaappiluokitus on yleensä syntynyt arkistokohtaisesti pitkän ajan kuluessa vätkä eri arkistojen luokkakäsitteet ole aina samansisältöisiä. Kuvahakuja helpottavia viitekortistoja on pystytty tuottamaan vain muutamista aihsta ja niistäkin katkelmallisesti. Kuvatoimiston asiakas turvautuu yleensä hyvämuistisen arkistonhoitajan apuun ja omaan pitkän ajan kuluessa syntyneeseen arkistotuntemukseensa. Manuaaliarkistojen suurimmat pulmat ovat syntyneet luetteloinnin puuttsta, kuvaoriginaalikäsitteen epämääräisyydestä ja ainston loppuunkulumisesta. Yksikään kuvatoimisto ole pitänyt kartuntaluetteloa hankitusta ja käyttöön pannusta ainstosta. Jossain tapauksissa, kuten Yhtynssä Kuvalehdissä lähes miljoonan kuvan osalta, hankinta- ja käyttöhistoria on kirjattu tai kirjautunut kuvan takapuolelle yksilöivää numeroa ja joskus ostohintaa myöten. Lehdissä oli pitkään tapana maalata painetun kuvan yhteyteen joko yksilöivä numero tai muu alkuperätieto. Näitä sidottuihin lehtivuosikertoihin tai kuviin käsinkirjattuja tietoja arkistoissa ole vielä järjestelmällisesti siirretty tietokannoiksi, jotka toisivat vanhat arkistokokonaisuudet valmiine kuvatekstneen hakujen ulottuville. Toimitustyössä syntyvää tekstitietoa yleensä ole pystytty integroimaan arkisto-ohjelmistoon. Atk-pohjainen primaariluettelointi on yhdistetty usn skannaushankksiin ja alistettu eräänlaiseksi digitoinnin ohstoiminnoksi, mikä tulevaisuudessa saattaa johtaa hakuongelmiin. Järjestelmällinen digitointi on nostanut esiin myös kuvan alkuperäisyyteen liittyvät erilaiset käsitykset. Vanhoja kuvia skannattaessa tietosisältö ja tekniset tulokset vaihtelevat paljon sen mukaan, onko lähtökohtana ollut käyttövedos vai alkuperäisnegatiivi, diojen kohdalla vaihtoehtoa yleensä ole. Negatiivipusshin tai kansiolehtiin sisältyy usn tietoja, jotka on siirretty vain summittaisesti vedoksiin. Lehtikuvassa uuden sähköisen arkiston originaaliksi on otettu negatiiviruutu. Onhan kuvatoimisto hoitanut osittain suuren lehtikonsernin negatiivien arkistoinnin kä päivittäistuotannosta vedostettavaksi ole aikanaan nostettu kuin pieni osa. Käyttöön on tulossa huomattavasti ennestään vedostamatonta ainstoa.\n17 17 Entisen Pressfoton arkistossa negatiivien säilytystapa vaihteli kä yhteyttä vedostukseen pystytä aina selkeästi osoittamaan. Lisäksi tpllä vedoksiin kiinnitetyt negatiivipussit irtautuvat helposti ja yksittäisliuskat on monin tavoin alttiina peruuttamattomalle tuholle. A4 Photossa negatiiviarkiston kohtalo tulisi nostaa erityisen huolen kohteeksi. Yhtynssä Kuvalehdissä negatiiviarkistoa ole vielä saatu asiakaskäyttöön. Koska nopeasti päiväkohtaiseen käyttöön tehtyjen vedosten laatu on eri aikoina huomattavasti vaihdellut, vaikuttaa negatiiviskannaus yleensä perustelulta. Kuitenkin on syytä muistaa joidenkin kuvaajien vedoksiin liittyvä alkuperäisyyden aura, joka vaikutelmana pitäisi löytyä myös sähköisistä kuvista. Taiteellisesti uniikit alkuperäisvedokset olisi skannauksen yhteydessä siirrettävä omiksi sarjoikseen syrjään jatkuvalta asiakaskäytöltä. WSOY:n ja Otavan kuva-arkistot Perintsistä kirjankustantajista kaksi suurinta, WSOY ja Otava, pitävät yllä huomattavia kuva-arkistoja. Molempiin on koottu yli sadan vuoden aikana noin puoli miljoonaa kuvaa ja negatiivia. Valokuvien ohella molemmilla on myös laajat graafisen käyttötaiteen kokoelmat. Toisten kirjankustantajien kuva-arkistot ovat syntyneet lähinnä tiedotuksen, mainonnan tai yksittäisten teosten ja teossarjojen tarpsiin ja pysyneet siten suhteellisen pieninä. Otavan kuva-arkiston rungon muodostavat luvuilla julkaistujen aikakauslehtien mm. Otavan, Otavaisen, Aitan, Suomen Kuvalehden (v:een 1934), Oman Kodin, Kansakoululehden ja Terveydenhoitolehden alkuperäiskuvat. Lehtien toimituksista arvioidaan periytyvän lähemmäs satatuhatta kuvaa. Myös WSOY toimi lehtikustantajana, jonka tunnetuimmat tuotteet Nuori Voima, Kotiliesi ja Kansan Kuvalehti muodostavat arkistoon tunnistettavan kerrostuman. Kansan Kuvalehden mainoksissa kerrottiin 1930-luvun alussa toimituksen tukeutuvan maan suurimman kustantajan valokuvan arkistoon. Yhtyntä Kuvalehtiä 1934 perustettaessa molemmat yhtiökumppanit Otava ja WSOY näyttävät jättäneen siihenastisten kuva-arkistojen keskset osat itselleen, myöhemmin kuvia on tarvittu käyttöön molempien arkistoista ja sitä tietä varhempaakin julkaistua kuvastoa on kertynyt Yhtynlle Kuvalehdille. Yhtiön alkuvaihssa käytettyjä valokuvia järjestelmällisesti arkistoitu, siksi luvun loppupuoliskolta mm. Suomen Kuvalehden, Kotilieden Seuran ja Kuvan alkuperäisvedokset ovat vain osin tavoitettavissa. Myöhemmät aikakauslehtien kuvastot ovat keskittyneet Yhtynden Kuvalehtien lisäksi Lehtikuvan ja A-lehtien arkistoihin. Varhaisvaihssa sekä Otavan että WSOY:n kuva-arkistojen tärkmmän osan muodostivat kuvalaatat. Otavalle palkattiin 1912 kuva-arkistonhoitaja ja ilmsesti WSOY:n 1913 valmistuneesen lisärakennukseen saatiin myös kuvakevarasto (Tarkka 1980, 487; Häggman 2001, 232). Kuvalaatat numeroitiin ja niistä pidettiin lukua, kun\n18 18 taas varsinaisiin kuvaoriginaalhin kirjoitettiin hyvin niukat alkuperätiedot, usn viite käyttöyhteyteen ja joskus myös julkaisukohtainen työnumero. Molemmat talot hankkivat kuvaajilta alkuperäisnegatiiveja viimstään 1900-luvun alkuvuosista lähtien. WSOY osti Daniel Nybliniltä koko kuvataiteen negatiiviarkiston (Pakkanen 1999), kuvautti Signe Branderilla Suomen sodan taistelupaikkoja ja Inhalla mm. Helsingin näkymiä ja Felix Jonassonilla Suomen maisemia. Otavaan jäi Nyströmien ja I.K. Inhan alkuperäisnegatiivien ja vedosten sarjoja mm. toteutumat-tomasta Oulujoki-hankkeesta, Sakari Pälsin maailmanmatkoilta ja monista lukujen rikkaasti kuvitetuista teossarjoista. WSOY on siirtänyt pääosan jäljelle jääneestä vanhasta negatiiviarkistosta, yhtensä noin 2000 kuvaa, sähköiseen muotoon CD-romien sarjaksi. Otava on koonnut julkaisu kohtaisesti kuvituksista omaa CD-sarjaa. Kummankaan yhtiön vanhimpaan arkistoon liity manuaalisia luetteloita. 3. MASSAKUVASTON HALLINTA JA KÄYTTÖÖNOTTO Arkistojen rakenne ja manuaalinen luettelointi Massatuotannon kaudella kuva-arkistot vät pystyneet pitämään kartunnastaan kattavia manuaalisia luetteloita. Varhempi kuvalaattoihin ja kuvaustapahtumiin tukeutuva dokumentointiperinne kartuntakirjoineen ja kortistoineen katkesi kuvatulvan aikana kokonaan. Samalla monissa lehdissä pääsi arkisto rakenteellisesti rapautumaan ja arkistoinnin tavoitteet hämärtyivät. Arkistonhoitajista tuli vähitellen negatiivien pussittajia. Hallinnon asiakirjoiksi katsottuja kuvausten kirjallisia dokumentteja, kuvatilauslomakkta tai kuvauspäiväkirjoja, ole yleensä arkistoissa säilytetty. Kuvaustapahtuman yksityiskohdat tai negatiivirullien sisällöt ovat vain vaivoin saaneet ruutu ruudulta kirjallisen muodon. Valokuvaajille lomakkden järjestelmällinen käyttö on jäänyt vieraaksi ja vitsailun aiheeksi. Arkisto on joutunut kirjoittamaan omaa toimintaansa varten uudelleen perustiedot riippumatta aiemmin toimituksissa tehdyistä kirjauksista. Monissa lehdissä on laadittu jo yli kymmenen vuoden ajan atk-pohjaisia työlistoja, joita arkistonhoitajat harvoin pystyvät suoraan hyödyntämään. Journalistinen kuvankäsittely manuaalikaudella on toiminut lähes kokonaan vailla luetteloita arkiston koosta riippumatta. Arkistojen tulevaisuuden kannalta kesknen kysymys, tilojen ja skannauksen ohella, on välttämätön takautuva luettelointi, jonka avulla saadaan aikaan kartuntaluettelo, ainston sisällöllinen ryhmittely ja tekijänoikeuden valvonta. Vasta sisällön haltuunoton jälkeen voidaan arkistossa tehdä turvallisesti seulontaa ja poistoja.\n19 19 Vain puolet tutkituista arkistoista on laatinut käytännön suunnitelmia historiallisen ainston haltuunotosta. Ainakin kolme suurista lehtiarkistoista on säästynyt suurilta poistoilta ja yhdellä on menossa hallittu seulonta. Luettelointia tehdään vain skannausten yhteydessä. Vasta kahdessa näistä suurimmista lehdistä on saatu liikkeelle jatkuvasti etenevää takautuvaa skannausta. Yksittäiskuvan aikana 1920-luvulta eteenpäin sanomalehdissä kuvalaattakokoelma oli arkiston arvokkain osa. Siihen kohdistettiin arkistollista huolenpitoa enemmän kuin negatiivhin tai valokuviin. Sinkkiset alustalle kiinnitetyt autotyypit käärittiin huolella kuvan ja kuvatekstin toistavaan koevedokseen, paketti varustettiin numerolla, jonka pohjalta kirjoitettiin viitekortit henkilö- tai aiheenmukaisiin kortistoihin. Käytössä saattoi olla myös kirjanmuotoisia laattojen kartuntaluetteloita. Ohuemmat erilaiset rasterilaatat, fototyypit ja matriisit sijoitettiin usmmiten kuoriin valokuvien ja negatiivien joukkoon ilman omaa numerotunnusta. Myös kirjankustantajille kertyi vuosikymmenten mittaan kohopainoista huomattavat laatta-arkistot, jotka tuhottiin1970-luvulla tarkkaan teknisten uudistusten yhteydessä kä luetteloitakaan niistä ole löytynyt. Sekä Otavan että WSOY:n vanhojen arkistokuvien takaa löytyy numerosarja, joka viittaa romutettuun arkistojärjestelmään. Sen sijan syväpainoa käyttäviin aikakauslehtiin muodostunut arkistointia vaativia rahanarvoisia kuvalaattojen kokoelmia. Kaikki kuvan alkuperään, sisältöön ja käyttöhistoriaan liittyvä tieto on kirjautunut vain kuvan kääntöpuolelle, jos on. Kohopainojen aikaan kuvalaatat katsottiin lehtiarkiston arvokkaimmaksi ja käytön kannalta tärkmmäksi osaksi. Negatiivit ja valokuvavedokset miellettiin niiden esivaihksi. Kuvankäytön alkuvaihssa monissa sanomalehdissä vain kuvalaatat sijoitettiin henkilö- ja aihesarjoihin, kun taas vastaavat alkuperäisvedokset liimattiin aikajärjestyksessä omatekoisille kansiosivuille. Näitä eräänlaisia kronologisia kuvitettuja laattaluetteloita on säilynyt katkelmallisina siellä täällä mm. Kalevan, Karjalaisen, Pohjois-Savon ja Suomen Sosialidemokraatin perintöinä. Varhaisista laajoista negatiivikokoelmista ennen Roll-kameroiden ja rullafilmien aikaa ovat parhaiten säilyneet Aamulehden ja Uuden Suomen arkistot. Niihin tiettävästi sitten perustamisen, edellinen jälkimmäinen 1930-luvun lopulta, ole tehty ennen 1970-lukua laajempia poistoja. Molempiin liittyy myös ainutlaatuisia luetteloita kartuntakirjoina ja kortistoina. Aamulehden arkiston alkupää vuoteen 1975 on päätynyt usna luovutuksina, yhtensä lähes päänumeroa, Tampereen museoiden kuva-arkistoon. Uuden Suomen arkisto on Alma-Median hallussa. Turun Sanomat luovutti vanhimmat negatiivinsa maakuntamuseolle. Hufvudstadsbladet pitää edelleen itse kovia kokenutta lasilevykokoelmaansa. Muiden sanomalehtien arkistoihin on jäänyt usn summittaisten poistojen jäljiltä ennen 1950-lukua kuvatuista negatiivsta vain näytttä. Rullafilmien ajalta laajin tähänastinen arkistosiirto tapahtui Lahdessa Etelä- Suomen Sanomien lahjoitettua vuosilta noin negatiivia Päijät- Hämeen maakuntamuseolle.\n20 20 Eräissä tapauksissa puuttuvat negatiivikerrostumat löytyvät valokuvaajien säilynstä arkistoista. Uuden Suomen osalta täydennyksiä saadaan ainakin Aarne Pietisen ja Osvald Hedenströmin negatiivijäämistöistä. Myöhemmin Hedenströmin huomattavin työllistäjä oli Helsingin Sanomat ja negatiivit löytyvät yksityiskokoelmasta. Kansan Lehden kuvastoa voidaan etsiä alkuperäisnegatiivna Tampereen museoiden kuva-arkiston E.M. Staffin kokoelmasta. Lukumääräisesti suurimmat poistot ovat kohdistuneet mustavalkoisen rullafilmin ja kinokoon negatiivien käyttöaikaan luvuille. Näiden ohella nyt tuholle hyvin riskialtista ainstoa on tuona aikana pussitettu varhainen väridia-ainsto, jota lkeltiin sumlematta yksittäisruuduiksi ja hajotettiin erilaisiin sisältöpusshin. Sieltä täältä löytyy arkistoista kuitenkin vielä varhaisia värillisiä aihesarjoja. Poistoja perustellaan usmmiten arkiston vähällä käytöllä, huonolla järjestyksellä, vaikeakäyttöisyydellä ja ylsillä tilakustannuksilla. Ulkoisten syiden joukkoon kuuluvat lisäksi mm. ainston epäselvä alkuperä, puuttuvat käyttöoikeudet, ulkomaisuus, odotettava tai jo alkanut tuhoutuminen, koosta tai muusta muodollisesta skasta johtuva käyttökelvottomuus. Toinen poistojen linja kulkee kuvaston aihta punniten: julkisuudesta pudonneet henkilöt, mitättömät yksityisluontset aiheet, olennaisten tietojen puuttuminen ovat toimineet karsinnan käytännön perustna. Vanhan ainston digitointihankkeet Järjestelmällinen vanhan ainston skannausprojekti on käynnissä kahdessa lehdessä. Sähköisinä tavoitettavien vanhojen kuvien määrä on yhteensä vain muutamia satojatuhansia. Päivittäiset skannaukset kohdistuvat toimituksissa usn lähiarkiston yksittäisiin negatiivhin. Kuvatoimistoissa vasta yksi on kehittänyt vanhan kuvaston skannauksen säännöllisesti jatkuvaksi toiminnaksi. Usmmiten sähköisiä kuvia tuotetaan tilausten mukaan niin lehdissä kuin museoissakin. Lehtien vanhojen kuva-arkistojen siirto sähköiseen muotoon on osoittautunut sekä taloudellisesti että työprosessina ongelmalliseksi. Kalevassa on tuotettu vanhoista ns. albumikuvista noin tietueen digikanta kä jatkohankksta ole tietoa. Turun Sanomat jatkaa yhtiön omaan historiaan ja kaupunkimiljöön muutokseen liittyvää skannausta, jossa on työstetty kuvaa. Helsingin Sanomissa 1999 aloitettu laaja vedosten skannaushanke on tuottanut jo kuva-tekstikannan, joka liittyy omana kokonaisuutena lehden digitaalisiin teksti- ja taittoarkistoihin. Myös monissa muissa lehdissä on kokltu takautuvaa skannausta pienin projektn ja todettu se taloudellisesti kannattamattomaksi. Parhaimmillaan työ on edennyt kuvan päivävauhtia laittstoista, originaalien laadusta ja tekstikannan vaatimuksista riippuen. Nykyisellä tekniikalla ja nimenomaan pintavedoksia käyttäen digitointi vaatii edelleen huomattavaa taloudellista panostusta. Lisäksi tuotetaan koko ajan ilman erityissuunnitelmia päivittäiskäyttöön sähköisiä kuvia lukujen värinegatiivsta, jotka on si-\nLisää ja skaalaa pystykuva tähän. MAAILMA TUOLLA ULKONA Mistä kuvakokoelmat tulevat?\nLisää ja skaalaa pystykuva tähän MAAILMA TUOLLA ULKONA Mistä kuvakokoelmat tulevat? Miten ja miksi valokuva-aineisto aikanaan tuotettiin? Kokoelman muodostuminen Kokoelman sisältö ja rakenne Kokoelman\nYHTEENVETO MAAKUNTAMUSEOIDEN JA ALUETAIDEMUSEOIDEN KUVA- ARKISTOISTA\nYHTEENVETO MAAKUNTAMUSEOIDEN JA ALUETAIDEMUSEOIDEN KUVA- ARKISTOISTA Valokuvan muisti -kyselyn vastausprosentti maakuntamuseoiden osalta oli hyvä. Kyselyn saaneista maakuntamuseoista 19 palautti vastauksensa,


UEL-raati: ”Tämän vuoden Eurooppa-liiga on Mestarien liigaa mielenkiintoisempi”\nKuka valloittaa Eurooppa-liigan? Seuraa jännittävää turnausta Ruutu+ -palvelussa.\nMestarien liigan neljännesvälierät vievät luonnollisesti jalkapallomaailman suurimman huomion, mutta elämää on myös tarunhohtoisen turnauksen ulkopuolella. Samaan vaiheeseen edennyt Eurooppa-liiga on jopa poikkeuksellisen mielenkiintoinen, sillä mukana on runsaasti kovia joukkueita. Faneille.comin futistoimituksesta tutut Kalle Tamminen ja Jaakko Tiira kokoontuivat puimaan vanhan mantereen kakkoskilpailua raadin muodossa.\nNeljännesvälierien kiimaisin pari on ehdottomasti AC Milan vastaan Arsenal. Rossoneri on äitynyt kovaan vireeseen, kun taas Tykkimiehet kyntävät syvällä. Kumman uskot jatkavan tästä parista puolivälieriin?\nKT: Ottelupari on äärimmäisen mielenkiintoinen. Materiaaliltaan parempi, mutta huonovireinen Arsenal kohtaa kovassa nosteessa olevan milanolaisseuran, jonka esitykset erityisesti viime viikkoina ovat olleet tuloksellisesti ja pelillisesti loistavia. Otteluparin panokset ovat hurjat, sillä kummankin suurseuran parhaat mahdollisuudet päästä ensi vuoden Mestarien liigaan on voittaa tämän vuoden Eurooppa-liiga. AC Milan ja Arsenalin tapaisille oikeille suurseuroille on jo puhtaasti imagollisista syistä tärkeää pelata Euroopan tunnetuimmassa ja näkyvimmässä turnauksessa, joten tässä otteluparissa ei taatusti nähdä avainpelaajien lepuutuksia. Arsenal tuntuu olevan Arsene Wengerin johdolla niin isossa takalukossa, että nostan AC Milanin pienoiseksi ennakkosuosikiksi. Gennaro Gattuso on tehnyt vaikeassa paikassa loistavaa työtä ja juuri nyt Milan on yhtenäinen ja suuren innostuksen alaisuudessa pelaava hyvin organisoitu joukkue.\nJT: Omissa papereissani Milanon punamustat ovat jopa selkeä suosikki. Arsenalin taaperrus etenkin tämän vuoden puolella on ollut äärimmäisen melankolista seurattavaa. Man Cityn tarjoilemia ryöpytyksiä seurannut Brighton-tappio vain alleviivasi tätä. Wengerin ryhmä on tällä hetkellä neljän ottelun tappioputkessa ja tämän vuoden 14:sta kilpailullisesta ottelustaan Tykkimiehet on voittanut vain neljä. Tilannetta eivät helpota UEFA:n typerät säännöt, joiden takia Pierre-Emerick Aubameyang ei saa pelata Eurooppa-liigassa, koska Dortmund putosi samaiseen kilpailuun. Henrikh Mkhitaryanin kanssa ongelmaa ei ole, koska toisin kuin Dortmund, selvitti Man United tiensä Mestarien liigan jatkopeleihin. Polvivammaa parantelevan Alexander Lacazetten pelaaminen ei näytä todennäköiseltä, joten Arsenalin pitäisi kellistää Milan Danny Welbeckin voimin. Eurooppa-liiga ei tarjoa Arsenalille pelkästään lippua ensi kauden Mestarien liigaan, vaan olisi viimeinen oljenkorsi Wengerin edes jossain määrin kunnialliseen poistumiseen. Milanin pudottaminen vaatisi todella radikaalia kurssin muutosta, mitä ei ole tällä hetkellä näköpiirissä.\nEurooppa-liiga on tämän kauden jatkopelien osalta jopa poikkeuksellisen kova. Mitkä joukkueet nousevat omissa papereissasi suurimmiksi voittajasuosikeiksi?\nKT: Tämän vuoden Eurooppa-liiga on monessa suhteessa Mestarien liigaa mielenkiintoisempi, sillä mukana on paljon kovassa nosteessa olevia seuroja. Suurimmat ennakkosuosikit lienevät kuitenkin suurten sarjojen suurseurat Dortmundin, Atletico Madridin ja AC Milanin johdolla. Jo seuraava pudotuspelivaihe on kuitenkin äsken mainituillekin suurseuroille kova paikka, sillä mukana ei enää ole kuin muutama heittopussi ja monella joukkueella on täydet mahdollisuudet mennä päätyyn asti. Tämän vuoden Eurooppa-liigan mielenkiintoa nostaa se, että monella osallistujalla ei enää ole hurjasti panoksia kotimaan sarjoissa, joten seurojen pääpanostus saattaa kohdistua kotimaan sijaan juuri europeleihin.\nJT: ”Torstailiigan” lohkopelit eivät yleensä kiihota, mutta kuten kollega totesi, on tämän vuoden neljännesvälierissä tarjolla poikkeuksellisen mielenkiintoinen kattaus. Omissa papereissani ehdottomasti suurin voittajasuosikki on Atletico Madrid, joka on tunnettu vahvana europelijoukkueena. Patjantekijät voittivat Euroopan kakkoskilpailun Diego Simeonen avauskaudella ja ovat sittemmin käväisseet pariin otteeseen Mestarien liigan finaalissa. Barcelonalle koettu tappio päätti haaveet liigamestaruudesta, joten Cholon miehistö voi kääntää katseita juuri Eurooppa-liigan suuntaan. Turnauksen kakkossuosikit löytyvät edellä läpikäydystä Arsenalin ja AC Milanin välisestä parista. Silmällä kannattaa pitää myös Lyonia, jonka kotistadionilla turnauksen voittaja ratkaistaan. Näin ollen Lyonin palo päästä finaaliin pitäisi olla poikkeuksellisen kova.\nEntäpäs sitten mustat hevoset. Mitkä joukkueet näet potentiaalisina yllättäjinä?\nKT: Nostaisin tässä yhteydessä Lazion jalustalle. Simone Inzaghi on kovaa vauhtia nousemassa Euroopan halutuimpien nuorten valmentajien joukkoon ja hänen johdollaan Lazio on pelaamassa todella hyvää kautta. Inzaghi on saanut organisoitua kohtalaisen nimettömästä joukkueesta todella vaikeasti voitettavan, mutta samaan aikaan Ciro Immobilen ja Sergej Milinkovic-Savicin tapaiset yksilöt ovat osoittaneet pystyvänsä ratkaisemaan tiukkoja otteluita. Lazion ohella seuraan tarkasti Marseillen otteita. Perinteinen ranskalaisseura on ollut viime viikkoina erinomaisessa vireessä ja Dimitri Payetin tähdittämä hyökkäys on todella vaarallinen.\nJT: Tarjoaisin tähän kohtaan Venäjän liigaa johtavaa Lokomotiv Moskovaa, mutta heitä arpaonni ei suosinut ja vastaan tuli Atletico. Mustan hevosen määrittäminen on lopulta todella vaikea tehtävä, sillä kuten Kalle edellä totesi, on lähes jokaisella joukkueella mahdollisuudet edetä päätyyn asti. Bundesliigan tiukka taisto Mestarien liiga -paikoista saattaa mutkistaa RB Leipzigin ja Dortmundin suunnitelmia, joten nostan tarjokkaakseni Sporting Lisssabonin. Loistavasti pelaajakasvatuksesta tunnettu seura pisti Juventuksen ahtaalle Mestarien liigassa, mikä kuvastaa ryhmän potentiaalia. Leijonista löytyy tukku laatupelureita, Portugalin toissavuotisen EM-kullan takuumiehet Rui Patricio ja William Carvalho etunenässä. Kokenut Sporting-luotsi Jorge Jesus tietää miten joukkue viedään finaaliin, sillä 63-vuotias lusitaani johdatti paikalliskilpailija Benfican loppuotteluun keväällä 2014.\nCiro Immobilen tähdittämää Laziota kannattaa pitää silmällä jopa finaalia ajatellen. (Marco Rosi/Getty Images)\nPohditaan sitten Eurooppa-liigaa yleisemmin. Voittajalle jaettava lippu Mestarien liigaan on nostanut maanosan kakkoskilpailun arvostusta seurojen silmissä. Mutta voidaanko turnauksesta siltikään puhua arvostettuna kisana?\nKT: Kyllä minun nähdäkseni voidaan. Eurooppa-liiga oli pitkään väliinputoaja, sillä suurten maiden seuroja kilpailu ei tuntunut kiinnostavan. Viime vuosina trendi on kuitenkin muuttunut, mistä kertoo jo pelkästään se, että koko roskan on viime vuosina voittanut Sevillan, Chelsean ja Manchester Unitedin tasoiset joukkueet. Euroopan huippuseurojen kasvaneen rahamäärän myötä Eurooppa-liiga on muuttunut entistä kilpailullisemmaksi turnaukseksi, sillä entistä harvempi joukkue voi realistisesti haaveilla menestyksestä UCL:n puolella. Euroopan isojen sarjojen taso on laajentunut ja Eurooppa-liigassa pelaa vuosittain automaattisesti tukku aidosti hyviä joukkueita. Paikka seuraavan vuoden Mestarien liigaan on toki hyvä porkkana, mutta uskoisin silti konkreettisen pystin olevan monelle seuralle se pääasiallinen tavoite.\nJT: Eurooppa-liiga oli pitkään pienemmistä sarjoista pompanneiden seurojen näyttämö, mutta voittajalle jaettava lippu Mestarien liigaan on nostanut turnauksen tasoa ja arvostusta selvästi. Muun muassa Jose Mourinho totesi viime keväänä ottavansa UCL-lipun ennemmin pokaalin kera, kuin liigan 4. sijalla. Haasteita toki löytyy edelleen. Moni ei varmasti tule asiaa ajatelleeksi, mutta torstai on hankala pelipäivä. Tuleva sarjapeli pelataan usein jo sunnuntaina, joka tarkoittaa käytännössä vain yhtä valmistautumispäivää, kun taas UCL-joukkueilla niitä on aina kahdesta kolmeen. Kaiketi juuri tästä syystä scudettosta taisteleva Napoli lepuutti ykkösmiehiään RB Leipzigiä vastaan ja putosi. Käytännössä pelipäivä on tarkoittanut sitä, että lohkovaihe läpsytellään kakkosmiehillä ja keväällä arvioidaan, mikä on tilanne kotimaisessa liigassa. Valitettavan usein Eurooppa-liigan jahtaaminen näkyy karusti kotimaassa, joten seurat ovat UCL-joukkueita suuremman priorisoinnin äärellä. Jos kuitenkin katsotaan, minkä tasoisia nippuja tämän kauden neljännesvälierissä on jäljellä, on Eurooppa-liigaa ainakin kevään pelien osalta kova turnee.\nUCL-raati: "Henkilökohtaisesti en pysty olemaan pahoillani Neymarin loukkaantumisesta"\nMestarien liigan pudotuspelivaiheen ensimmäinen kierros on edennyt otteluparien toisiin osiin. Pelissä ei ole enempää tai vähempää kuin jatkopaikka ja kahdeksan…\nTaloudellisten epäselvyyksien keskellä painiva AC Milan lähtee ennakkosuosikkina viikonlopun Milanon derbyyn\nAC Milanin viime kesä oli kovien muutosten aikaa. Seura pisti käytännössä lähes koko ykkösjoukkueen uuteen uskoon uuden kiinalaisomistaja Yoghong Lin johdolla. Liki 200…\nTop-10: Serie A:n parhaat valmentajat\nItalia on läpi historian tunnettu erityisesti loistavista valmentajista. Moni muista legendaarisen catenaccio-taktiikan ja moni muukin vahvasti jalkapallotaktiikoita mullistanut innovaatio on…\nUCL-raati - "Tämän vuoden Mestarien liiga muistetaan ennenkaikkea englantilaisseurojen esiinmarssista"\n10 € ILMAINEN NBA-LIVEVETO – Hae omasi ja katso matsit suorana Betsafella! Mestarien liiga on täällä taas! Ikuisuudelta tuntuneen tauon…\nEurooppa LiigaAC MilanArsenalAtlético MadridfeaturedlazioUEL-raati


Keskusteluyhteiskunnan puute syy vaihtoehtomedioiden syntymiseen ! — Janerikfinskas\nKokemuksena itselläni on Helsingin Sanomien mielipidepalstan kautta annettu kritiikki esim. koskien EU:n päätöksentekoa on suljettu aina ulkopuolelle. Sitä ei siis toisinsanoen ole julkaistu ja sama koskee muitakin sanomalehtiä kuten Iltasanomat ja Iltalehti, jotka kuuluvat HS mukaan lukien Sanoma konserniin. Tämä on taas johtanut journalismin näivettymiseen ja mikä pahinta kansalaismielipiteen tukahduttamiseen.\nMitään todellista ja laajaa sananvapautta Suomessa ei ole tämän takaa edustuksellinen demokratia, joka ei siis toimi kansalaisten parhaaksi. Kannattaisko siirtyä siis suoraan demokratiaan ?\nSuomessa ei siis ole annettu toteuttaa vapaan kansalaismielipiteen toteutumista ja sitä on pelätty tai siitä on liesottu uhkakuvia, jotka voivat olla vaaraksi koko yhteiskunnalle. Itse ole toista mieltä jos halutaan saada kansalaisryhmät keskustelemaan keskenään niin silloin pitää olla mahdollisuus haastaa eduskunnan ja valtuustojen päättäjät, koska vasta sitten voidaan edes aloittaa puhumaan kansalaisyhteiskunnan alusta.\nNyt tilanne on surkea jos haluat mielipiteitä julki niin joudut perustamaan vaihtoehtomedioita, jotta saat asiaasi julki ja myös muut saavat luoda keskustelua EU:sta, eurosta, natosta, hallituksen leikkauspolitiikasta, asiallisesta maahanmuuttokeskustelusta jne.\nMiellä on toiminut MV-lehti, Verkkomedia, Magneettimedia ym. nämä ovat usein osuneet arkaan paikkaan ja eduskunnan vallanpitäjät tuntuvat huonosti kestävän kritiikkiä.\nTämän hetken vastakkainasettelu ajaa meitä vaan yhä syvempään suohon ja siitä suosta ylöspääsy voi olla vaikeaa. Juuri nyt on menossa toisinajattelijoiden ja kansalaisaktivistien nujerruskampanja, koska julki on tullut totuuksia joita vallanpitäjät, eivät kestä. Herää kysymys miksi ovat sitten lähteneet politiikkaan ?\nHyvät ihmiset älkää antako periksi vaan tuotaa asioita julki ja keskustelkaa niistä, mutta pyrkikää vaikeassakin tilanteessa tekemään se niin rakentavasti kuin mahdollista.\ntoisinajattelija ja kansalaisaktivisti\nMarja-Liisa Kalkela 5.8.2017 18:32\nOlisiko syynä se ettei politikot ole kertonut miten päätökset tehdään ?\nTai se ettei kansa tiedä miten eduskunta toimii? Miten päätökset ja lait syntyvät.\nLisäksi iänikuiset propakandat Lipponen vei EU ja Emuun.\nSopimuksissa jotka on tehty-92 astui voimaan 1.11-93 Rahaliitto EMU.\nEduskunnassahan ei ykdet PM /ministerit "Lipposet" päätä mistään vaan eduskunnan enemmistö joka on hallituspuolueiden eduskuntaryhmät.\nPekka Mansala 5.8.2017 19:18\n"Eduskunnassahan ei ykdet PM /ministerit "Lipposet" päätä mistään vaan eduskunnan enemmistö joka on hallituspuolueiden eduskuntaryhmät".\nVäärin. Ryhmäkurin takia vain kellokkaat päättävät ja kumileimasimet siunaavat.\nKellokkaita eduskunnassa on ehkä 30 kpl (en tiedä. Arvaus voi olla pahasti yläkanttiin) ja loput ovat pelkkiä kumileimasimia.\nMarja-Liisa Kalkela 5.8.2017 21:01\nVäärin. Jos hallituspuolueet ei yhdessä kannata hallituksen esitystä,hallitus kaatuu. Silloin päätös ei ole enemmistön joka täytyy perustuslain mukaan olla.\nJarmo Makkonen 5.8.2017 18:46\n"Olisiko syynä se ettei politikot ole kertonut miten päätökset tehdään ?"\nOnhan tämä kerrottu, poliitikot soittavat Brysseliin ja kysyvät miten tehdään, liikenneministerikin soitti ja kysyi minkälaisilla mopoautoilla Suomessa saisi ajaa. Toinen asia on miksi poliitikot luovuttavat päätäntävaltaa Brysseliin. Sipilä sanoi ettei ainakaan kansalta kysytä mihin päin Suomea viedään. Demokratia on hävinnyt Suomesta.\nMarja-Liisa Kalkela 5.8.2017 23:55\nJoko olet käynyt lukemassa EU-sivuja joissa kerrotaan EU/Suomi asioista?\nLöytyy EU-historia/Suomi ym.\nesim.Suomen tie EU ja EMU.\nPekka Mansala 5.8.2017 19:21\nMiten keskustelu voi olla yhteiskunnan puute ? En nyt(kään) ymmärrä.\nTimo Sotikoff 5.8.2017 23:53\nVarmastikin tarkoittaa "keskusteluyhteiskunnan"yhteen, tullut vahingossa kaksi eri sanaa otsikkoon.\nLeo Mirala 5.8.2017 19:33\nValhemedioiden syntymisen syy on selvä, valheita levittävät tahot ovat aktivoituneet levittämään valhetta. Meillä muilla on sitten täysi työ tuoda asioiden oikeita puolia esiin. Tämäkö on keskustelua? - Tämä on informaatiosotaa!\nIPU on yksi valheita tuova taho, esiintyy isänmaan asialla mutta ainoa tarkoitus tuoda esiin Venäjän propagandan valheita: Suomi aloitti talvisodan, venäläisten lapset viedää keskitysleireihin, Suomi valmistelee sotaa Venäjää vastaan jne.\nEsimerkiksi IPUn varapuheenjohtaja Ilkka on kirjoittanut tuhansia pitkiä juttuja ylistäen Putinia ja haukkuen länttä. Hän oli viime vaaleissa ehdokkaana Helsingissä, mutta ei vaivautunut edes mainostamaan ipua ja itseään. Siis Putinin trolleja koko sakki!\nTimo Sotikoff 5.8.2017 23:49\nLeo Mirala se jaksaa täällä jauhaa tuota samaa p#skalevyään, roiskien sinne tänne mistään välittämättä tai mitään perustelematta. Suurta se voi jollain viha olla. Hellittäisit vanha mies.\nLeo Mirala 6.8.2017 11:50\nTimo Sotikoff, täällähän pitäisi keskustella, eikö niin? Nyt sinä vain haukut vanhaa miestä. Sehän juuri todistaa todeksi väitteeni:\n"Siis Putinin trolleja koko sakki!"\nJan Finskas neuvoo pitkän juttunsa lopuksi ihan hienosti:\n"Hyvät ihmiset älkää antako periksi vaan tuokaa asioita julki ja keskustelkaa niistä, mutta pyrkikää vaikeassakin tilanteessa tekemään se niin rakentavasti kuin mahdollista."\nTimo Sotikoff 7.8.2017 19:41\n95% omista kommenteistasi ei liity blogin aiheisiin, se on ainakin nähty. Pääasia on käydä haukkumassa IPUa, joka on kuvitteluissasi olevinaan jokin poliittinen uhka tms.vaikka asia on juuri päinvastoin.


Julkaistu: 19.6.2018 7:00 , Päivitetty: 19.6.2018 10:20\nYouTube Music on Googlen kolmas yritys lanseerata musiikkipalvelu. Palaset loksahtelevat vihdoin paikalleen ja palvelulla on tarjota ihan omia juttuja. Mutta onko Google liian myöhässä?\nGoogle on kompuroinut pahoin yrityksissään päästä musiikinjakelubisnekseen. Yhtiö lanseerasi vuonna 2011 Google Play Musicin ja vuonna 2014 YouTube Music Keyn, mutta jälkimmäinen liitettiin myöhemmin maksulliseen YouTube Red -palveluun. Samaan aikaan markkinakakku on valunut Spotifylle ja Applelle sekä muutamalle hieman pienemmälle yrittäjälle, kuten Deezerille.\nKolmas kerta toden sanoo, vaikuttaa Google uskovan. Palvelun startti oli kehno, sillä Googlen julkistusilmoitus sai monet raapimaan päätään. Muutaman muokkauskierroksen jälkeen tiedote oli saatu ymmärrettävään muotoon.\nLue lisää: ”Kehnoin ikinä näkemäni tuotejulkistus” – Google tuo huomenna musiikkipalvelun, sai käyttäjät täysin ymmälleenhttps://www.is.fi/digitoday/art-2000005688941.html\nJa näin saattaa hyvinkin olla, sillä eilen Suomessa virallisesti julkaistu YouTube Music vaikuttaa siltä, että sillä voisi olla toden totta mahdollisuudet onnistua. Ei kaikkein vähiten siksi, että Spotifysta on otettu mallia ja paljon. Sovelluksen käyttöliittymä on tuttuakin tutumpi.\nEi ihan hiilikopio kilpailijoista\nPalvelun käytön aloittaminen on helppoa, sillä kaikki tuntuu tutulta. Geneerinen aloitusnäkymä alkaa muuttua käytön myötä ja muistuttaa enemmän käyttäjänsä musiikkimakua.\nVideot ovat näkyvästi esillä YouTube Musicissa.\nPerusominaisuudet ovat pitkälti samanlaisia kuin kilpailijoillakin: soittolistat ja musiikin (ja videoiden) lataaminen ovat tarjolla maksullisen version käyttäjälle. Ilmaiskäyttäjä kuuntelee mainoksia ja saa luvan tyytyä rajoitetumpaan ominaisuussettiin.\nEroja kilpailijoihin löytyy silti. YouTube Music tarjoaa runsaasti musiikkivideoita, ja ne tarjoillaan näyttävästi. Jos tykkää nauttia musiikkinsa visuaalisesti, asia kannattaa noteerata.\nToinen iso oma juttu YouTube Musicissa on Offline Mix. Kun sen ottaa käyttöön, se lataa automaattisesti käyttäjänsä puhelimelle omien musiikinkuuntelutottumusten perusteella kasatun soittolistan, jota voi kuunnella ilman nettiyhteyttä. Listan kokoa voi muuttaa, oletusarvoisesti kyseessä on 20 kappaleen ja 80 minuutin soittolista, joka vie tilaa noin 80 megatavua. Maksimi on 100 biisiä.\nKolmas YouTube Musicin oma juttu on haku. Kappaleita voi yrittää etsiä vaikkapa sanoitusten perusteella, mutta myös muilla tavoin. Esimerkiksi ”swedish folk metal” -haku toi tarjolle ruotsinkielistä folkmetallia. Toisin sanoen mahdollisuudet uuden etsimiseen ovat kohtuullisen laajat. Haku ei toimi suomeksi.\nHakua tehtäessä palvelu tarjoaa ensin tavaraa varsinaisen musiikkipalvelun puolelta. Hieman harhaanjohtavasti nimetty ”videot” -kohta tarkoittaa tavallista YouTubea, josta haluttu asia, eli Black Sabbathin koko Cross Purposes -levy löytyykin.\nYouTube Musicin neljäs ja ehkä suurin valtti vie palvelun harmaalle alueelle. Se nimittäin tarjoaa kuunneltavaksi kaikkea ”tavalliseen” YouTubeen ladattua musiikkia, josta iso osa on ladattu sinne omin luvin.\nMusiikin kuuntelijan näkökulmasta tämä on toki tervetullutta: palvelun kautta pääsee käsiksi kaikkiin niihin lukemattomiin levyihin, joita ei sopimussyistä tavallisista suoratoistopalveluista löydy. Jos joku sen on YouTubeen ladannut ja nimennyt edes lähimainkaan oikein, siihen pääsee käsiksi YouTube Musicin kautta.\nTähän ominaisuuteen liittyy pieni epäkäytännöllisyys: YouTubeen ladataan usein musiikkia kokonaisina levyinä, eli 10 kappaleen kokonaisuus saattaa olla yksi raita. Kun musiikin kuuntelun päättää, sovellus ei näissä tapauksissa osaa jatkaa toistoa samasta paikasta, vaan kohta pitää etsiä käsin. Mainoksia näissä ei ole.\nÄänenlaatu on riittävän hyvä\nYouTube Music toimii sovelluksella Androidilla ja iOS:ssä. Tietokoneella kuuntelu onnistuu selaimessa toimivalla soittimella, joka suoriutuu tehtävästään hyvin. Erillistä tietokonesovellusta ei ole, ja allekirjoittanut pitää enemmän Spotifyn työpöytäsovelluksesta kuin selaimella kuuntelemisesta.\nÄänenlaadultaan YouTube Music ei juurikaan eroa Spotifysta. Joissakin yksittäisissä kappaleissa oli muhkeutta, jota Spotify-versiossa ei ollut, mutta tästä ei voi oikeastaan vetää johtopäätöksiä. Kaikkea musiikkia ei välttämättä muunneta kumpaankaan palveluun aina samalla tavalla, ja välillä erot palveluiden laadussa olivat täysin korvalla kuulemattomissa.\nValitettavasti YouTube Musicin asetuksista ei löydy äänenlaadun säädintä, jollainen esimerkiksi Spotifyssa on. Jos kuuluvuus on heikko, voi olla perusteltua tinkiä musiikin laadusta hieman pätkimisen välttämiseksi. YouTube Musicissa ainoa säädin liittyy videoiden kuvanlaatuun tai siihen, ladataanko videoita ollenkaan.\nTietokonesovellusta ei ole, mutta musiikkia voi tietokoneella toistaa selainversiolla. Aloitusnäkymä muotoutuu nopeasti kuuntelijan mieltymyksiä mukailemaan.\nPalvelun perushinnoittelumalli on suoraan Spotifylta lainattu: siitä on tarjolla mainosvetoinen ilmaisversio, ja premium-puolella tarjotaan 9,99 euron kuukausimaksua tai 14,99 euron perhepakettia. YouTuben omana juttuna tarjolla on lisäksi 11,99 euron YouTube Premium -paketti, jolla pääsee eroon videomainoksista ”tavallisen” YouTuben puolella.\nLisäksi Google tarjoaa 3 kuukauden ilmaista testijaksoa sekä YouTube Musicista sekä YouTube Premiumista.\nPalvelun saa myös automatisoidusti ylläpitämään puhelimelle ladattavaa soittolistaa, joka kasataan kuuntelumieltymysten perusteella.\nVanha Google Play Music jatkaa toistaiseksi elämäänsä YouTube Musicin rinnalla. Palvelut yhdistetään joskus tulevaisuudessa, mutta nyt Google Play Musicin tilaajat saavat YouTube Musicin vanhan palvelunsa rinnalle ilman lisämaksua.\nSuuri kysymys on tietysti ”kannattaako vaihtaa?” No, vastaus riippuu.\nJos olet tyytyväinen nykyiseen musiikkipalveluusi, eikä mikään YouTube Musicin oma juttu kuulosta välttämättömältä, jatka vanhaan malliin. Etenkin, jos olet ehtinyt tehdä paljon soittolistoja. Netistä löytyy niiden siirtämiseen palveluita, mutta niiden toimimisesta ei ole takuita.\nAllekirjoittaneelle todellinen syy vaihtaa palvelua voisivat olla kaikki ne ”tavallisen” YouTuben puolelta löytyvät levyt, joita muissa suoratoistopalveluissa ei ole. Modernia listamusiikkia kuunteleville tuskin kovin pätevä syy.\nYouTube Musicille voi myöntää onnistuneen palvelun arvonimen. Se paikkaa edeltäjiensä virheet ja puutteet, toimii kuten pitää ja tarjoaa joitakin jippoja, joita muilla ei ole.\nLue lisää: ”Kaikki voittavat” – YouTube Music aloitti Suomessa, mutta on rajusti kilpailijoitaan jäljessähttps://www.is.fi/digitoday/art-2000005725378.html\nSen suurin ongelma on se, että se on pahasti myöhässä. Suoratoistokakku on jo isoilta osin jaettu. Seuraavaksi katsotaan, moniko musiikinkuuntelija on valmis vaihtamaan leiriä ja äänestää lompakollaan Googlen puolesta.\nMuokkaus kello 10.19: Lisätty maininta 3 kuukauden kokeilujaksosta.\nYouTuben kumppanuuksista vastaava johtaja pitää Suomeenkin tehtyä lanseerausta ”erityisen tärkeänä”. Nettijätti on sikäli erikoisessa tilanteessa, että se on pahasti takamatkalla kilpailijoihinsa nähden. 19.6.2018 8:14 Lue lisää ›\nGooglen YouTube Music käynnistyy ja tulee Suomeen lähiaikoina. Yhtiö haparoi kuitenkin pahasti julkistuksessaan ja onnistui saamaan käyttäjät hämilleen. 21.5.2018 10:40 Lue lisää ›\nFloppi toisen perään: Microsoft tappoi jo viidennen musiikkipalvelun\nMicrosoft lopettaa Groove Musiikki -suoratoistopalvelunsa. Se siirtyy samaan haudattujen yritysten sarjaan kuin Zune ja Xbox Musiikki. 3.10.2017 20:01 Lue lisää ›


Voikukka kasvoille | designremont.club\nJotta iho säilyisi terveessä tilassa, ei ole välttämätöntä käyttää kallista kosmetiikkaa tai käydä kauneushoitoloissa. Monet iho-ongelmat voidaan ratkaista käyttämällä meille luonteenomaisia keinoja. Esimerkiksi iholle on monia hyödyllisiä ominaisuuksia, kuten kaikki tuttu voikukka.\n1 Mikä on hyödyllinen kasvoille voikukkaille?\n2 Voikukka kasvojen valkaisuun\n3 Kasvojen voikukka-maski\n4 Kasvojen voikukkaen houkutus\nMikä on hyödyllinen kasvoille voikukkaille?\nVoikukkahoidon käyttö iholle selitetään koostumuksella, joka sisältää erilaisia mikroelementtejä ja vitamiineja, liman, proteiinien, katkeruuden jne. Voikukka voi täydellisesti ravitsee ja kosteuttaa ihoa, valkaisee ja sävyttää sen. Kosmetiikassa voi käyttää lähes kaikkia kasveja: kukkia, juureita, varret, lehdet, sekä kuivassa että tuoreessa tilassa.\nVoikukka sopii kaikentyyppiseen ihoon ja voit selviytyä tällaisista ihovikoista:\nakne, erilaiset ihottumat iholla;\nelastisuuden katoaminen, ihon heikkous;\nkuiva, kuivattu iho.\nVoikukka kasvojen valkaisuun\nJotta päästäisiin eroon ihon pigmentaatiosta, on tehokkainta käyttää tuoretta maitomaista mehua kasvien lehdistä. Tätä varten se tulisi soveltaa ongelmajätteen puhdistetuille ihoalueille 4-5 kertaa päivässä. Kuivauksen jälkeen kasvot pyyhitään heralla tai kefirillä. Suurempi tulos voidaan saavuttaa sekoittamalla voikukan mehu perselin mehuin tasaisesti.\nRasvaiselle, ongelmalliselle iholle, joka on ihottuma, suosittelemme käyttämään maskia tähän reseptiin:\nKaada rkl ruuanlaittoa lämmintä maitoa tl-kuivattua voikukkalehteä.\nLisää munanvalkuaista, sekoita.\nLevitä iholle 20 minuuttia, huuhtele.\nKasvojen voikukkaen houkutus\nKuivalle ja normaalille iholle, kosteuden sijasta, suositellaan käytettäväksi voikukka-lehtiä, joka on valmistettu tällä tavoin:\nKaada 300 ml vettä 2 rkl kasvin lehdistä.\nKeitä 15 minuuttia, viileä, viemäri.\nVoikukka voi hioa ja saada jäätä, mikä tehokkaasti poistaa jälkiä väsymyksestä, kosteuttaa ja soi ihoa.\nŘepkový olej – užitečné vlastnosti\nCauterizace eroze děložního hrdla pomocí laseru\nMladý česnek – dobrý a špatný\nPrvé snežné nápisy\nBatai su grandine\nPriamy kabát – s čím nosiť a ako vytvoriť módne obrázky?\nSynnytys- ja todellinen raskausikä\nPlody rakytníka – nádherná chuť a dobré


Tuskainen helle ja kultajuhla, joka tuntui toimituksessa - näin näimme uutisvuoden - Kotimaa - Uutiset - MTV.fi\nTuskainen helle ja kultajuhla, joka tuntui toimituksessa - näin näimme uutisvuoden\nKotimaa Julkaistu 01.01.2015 14:54\nMTV Uutisten toimittajat, MTV:n meteorologi, kuvaaja ja MTV Sport Uutisten toimittaja kertovat vuoden 2015 aluksi, mitkä uutiset heille jäivät menneestä vuodesta päällimmäisenä mieleen.\nMeteorologille vuoden mieleenpainuvin sääuutinen oli kesän poikkeuksellinen 38 päivän helleputki.\n- Luku sivusi vuoden 1973 ennätystä, enkä ihmettelisi, jos lähivuosina syntyisi uusi helleputkiennätys, sanoo meteorologi Liisa Rintaniemi.\nIlmasto on muutoksen kourissa, ja kulunut vuosi tulee olemaan yksi kotimaan mittaushistorian lämpimimmistä.\n– Henkilökohtaisesti en pidä helteestä, joten kuuma kesä muistuu mieleeni melko tuskallisena. Olin helpottunut, kun helteet päättyivät ukkosiin ja sateisiin, Rintaniemi kertoo.\nLue lisää: Tänään on sivuttu helleputkiennätystä: Hellettä 38 päivää – nyt hyvästit helteelle\nKuvauskeikka Lontooseen 16 tunnissa\nJokaisen uutiskuvaajan vuoteen mahtuu yleensä kaikenlaisia aiheita merenpohjasta yläilmoihin, taloudesta ja politiikasta kevennyksiin ja urheilusta korkeakulttuuriin.\n– Omalla kohdalla vuonna 2014 olen kuvannut kolmisensataa uutisaihetta ja editoinut niistä noin kolmanneksen. Mieleenpainuvin projekti oli tietysti jo mittakaavan takia Surun aalto –dokumentin toteutus yhdessä Kari Lumikeron ja Jan Blombergin kanssa mutta ikimuistoisia hetkiä on ollut normaalilla uutisrintamallakin, kertoo kuvaaja Aki Blomberg.\nPolitiikassa ja taloudessa on tapahtunut paljon koko vuoden ja SDP:n puoluekokous toukokuussa Seinäjoella oli dramaattinen, kun Antti Rinne syrjäytti Jutta Urpilaisen puheenjohtajan paikalta.\n– Tiukin uutispäivä minulle osuneista keikoista oli kuitenkin pääministeri Stubbin vierailu David Cameronin luokse Lontooseen. Oma matkani edestakaisin Helsinki-Lontoo-Helsinki kesti noin 16 tuntia, matkustamiseen tuosta ajasta meni noin yhdeksän tuntia.\n– Muutaman tunnin aikana kuvattiin materiaalit, editoitiin ja lähetettiin kuvat Suomeen. Tuossa ei sinänsä ole mitään ihmeellistä mutta saarivaltakunnan erinomaisen huonot datayhteydet olivat lähellä estää materiaalin lähettämisen kotitoimitukseen. Viime hetkillä homma onnistui ja ehdin vielä varatulle paluulennolle eli loppu hyvin, kaikki hyvin.\nSaa nähdä, mitä tuleva vuosi tuo tullessaan. Ainakin liudan kommelluksia, viime hetken muutoksia ja kaikenlaista härdelliä mutta myös toivottavasti laadukkaita uutisjuttuja. Ne kaikki kuuluvat uutiskuvaajan arkeen, Blomberg miettii.\nLue lisää: Stubb: EU-johtajat eivät arvostele Rosatom-yhteistyötä\nKultajuhla tuntui toimituksessa asti\nEräs helmikuinen päivä on säilynyt kirkkaana muistissa. Kyseessä on keskiviikko 19. helmikuuta 2014 ja Sotshin talviolympialaiset, kertoo MTV Sportin toimittaja Ossi Karvonen.\n– Sain työvuoroni aikana Pasilassa kokea Sami Jauhojärven ja Iivo Niskasen maastohiihdon parisprinttikullan, Kerttu Niskanen ja Aino-Kaisa Saarisen parisprinttihopean ja Leijonien 3-1-voiton Venäjästä jääkiekkoturnauksen puolivälierässä.\nOlympiakullan ratkettua (ja muidenkin suoritusten jälkeen) toimituksessa luonnollisesti juhlittiin, mutta vain muutaman sekunnin ajan, koska uutiset oli tietysti tuotava myös lukijoiden tietoisuuteen. Noina hetkinä voi tuntua siltä, että olisi hienoa kokea hetket vain katsojana ja fanina, ei työpisteen ääressä. Mutta toisaalta nuo hetket tekevät myös tästä työstä niin ainutlaatuisen.\nLue lisää: KUVAT: Jauhojärvi ja Niskanen saivat mitalinsa\nCheek ja kielinaisen läpimurto\nRap-artisti Cheek teki historiaa konsertoimalla Olympiastadionilla – eikä vain kerran, vaan kahdesti. Konsertit herättivät tunteita ja runsaasti kommentteja niin puolesta kuin vastaankin.\n– Vaikka kuinka on nähnyt maailmanluokan artisteja, niin kyllä se show sanattomaksi jätti. Kaikki halusivat olla paikalla, ja ihan syystä, kertoo MTV.fin viihdetoimituksen vastaava tuottaja Johanna Elomaa kertoo.\nYoutube-sensaatio Sara Maria Forsberg julkaisi vuoden alkupuolella videon, jossa esittelee, miltä vieraat kielet kuulostavat ulkomaalaisten korvaan. Videosta tuli hitti, joka sinkosi pietarsaarelaisen suoraan Los Angelesiin: hän on tehnyt jo levytyssopimuksen Capital Recordsin kanssa ja näyttelee Renny Harlinin ohjaamassa elokuvassa.\nElokuussa Kimi Räikkösen media-asioita hoitava Riku Kuvaja vahvisti, että Räikkösen rakas Minttu Virtanen on raskaana ja että lapsen odotetaan syntyvän ensi vuonna alkuvuodesta.\n– Tämä ei ollut ehkä näkyvissä ja tuli aika hyvänä uutispommina, Elomaa kommentoi uutista.\nLue lisää: Vuosi 2014 täynnä sykähdyttäviä viihdehetkiä\nUudenvuodenpäivän juttusarjassa MTV Uutisten sekä MTV Viihteen ja MTV Sportin toimittajat kokoavat vuoden mieleenpainuvimmat uutiset ja ilmiöt. Osa 4/4.\nEbola, Viron "kova jätkä" ja Aarnion loputon case - näin näimme uutisvuoden 1.1.2015\nPuhekouluttaja: Presidentti koskettaa kansan tuntoja Nainen putosi viidennen kerroksen ikkunasta - poliisi vaitonainen


KETO Boost with Electrolytes, Green Tea & Lemon, 170 g | KuntoFarmi\nHinta 14,90 € 15,90 €\nM-NUTRITION KETO Boost with Elecrolytes, Green Tea & Lemon, 170 g on\nsuunniteltu ketogeeniselle ruokavaliolle tehostamaan rasvanpolttoa ja\nvarmistamaan tarvittava nesteytys. KETO Boost sopii tukemaan\nketogeenisen ruokavalion lisääntynyttä elektrolyyttien tarvetta ja\nsiihen on lisätty luonnollisia rasvanpolttoa tukevia ainesosia kuten\nvihreä tee-jauhetta ja guaranauutetta.\nsisältää kattavan sekoituksen ainesosia jotka tehostavat rasvanpolttoa\nja toisaalta tukevat ketogeenistä ruokavaliota pitämällä elimistön\nnestetasapainoa yllä. Tuote sisältää annosta kohden 400 mg Vihreä tee\n-uutetta ja 100 mg guaranauutetta, jotka mm. tehostavat aineenvaihduntaa\nja lisäävät elimistön lämmöntuotantoa. Nesteyttävän vaikutuksen hoitaa\nvahva sekoitus olennaisimpia elektrolyyttejä, natriumia ja kaliumia.\nLisäksi tuotteen koostumusta on rikastettu C-vitamiinilla,\nmagnesiumilla, B6-vitamiinilla ja B12-vitamiinilla.\nMiksi nesteytys on tärkeää ketogeenisen ruokavalion aikana? Jos\nolet joskus kokeillut ketogeenista ruokavaliota, olet varmasti\nhuomannut että elimistön aineenvaihdunta tehostuu huomattavasti ja\nylimääräiset nesteet poistuvat kehosta pikavauhtia. Pelkän veden\njuominen ei riitä korjaamaan nestevajetta ja mukaan tarvitaan suoloja\neli elektrolyytteja. M-NUTRITION KETO Boost sisältääkin tärkeimmät\nelektrolyytit, jotka tukevat elimistön suorituskykyä ja pitävät sinut\nvirkeänä. Vihreä tee -uute ja guaranauute taas edistävät rasvanpolttoa\nentisestään ja antavat luontaista boostia vireystilaan. Tuote sopii\nerinomaisesti myös ketogeenisen ruokavalion ulkopuolelle ja se on\ntäydellisen raikas juoma vaikkapa kesähelteelle tai\nryhmäliikuntatunnille, jossa hiki virtaa reilusti!\nNauti KETO Boostia päivän mittaan pitääksesi nestetasapainon\noptimaalisena ja rasvanpolttokoneiston käynnissä! KETO Boost sopii\nerinomaisen hyvin myös ennen treeniä nautittavaksi latausjuomaksi.\ntuotteet on suunniteltu yhteistyössä Jari "Bull" Mentulan kanssa.\nTuotesarjan tuotekehitykseen haluttiin alusta alkaen mukaan todellista\nammattitaitoa ja tietämystä ketogeenisesta ruokavaliosta ja sen\ntukemisesta ravintolisien avulla. Jari "Bull" Mentula on Suomen\ntunnetuin painonhallintavalmentaja ja hän on luonut mm. maamme\nsuosituimman KETO verkkovalmennuksen, joten mielestämme hän oli lopulta\nainoa vaihtoehto suunnittelemaan M-NUTRITION KETO-tuotteet yhteistyössä\nosaavan tiimimme kanssa!


Hirviburgeri punajuuren ja vuohenjuuston kera - MTV.fi\nburgeri hirvenliha hampurilainen briossi resepti riista punajuuri\nHirviburgeri punajuuren ja vuohenjuuston kera\nLifestyle > Makuja Julkaistu 15.11.2017 18:29\nBurgeriin saa upeaa syvyyttä vaihtamalla riistakauden kunniaksi perinteinen naudanliha hirveen.\nRiistalihat ovat vähärasvaisia, mutta maistuvan ja mehevän hampurilaisen salaisuus piilee juurikin rasvaisuudessa. Burgerilihan rasvapitoisuus on parhaimmillaan 20 % tuntumassa. Niinpä taikinaan kannattaa lisätä pekonia tai possunrasvaa makua antamaan. Tällöin pihvin sisässä oleva rasva sulaa sen sisään ja tekee pihvistä mehukkaan ja maukkaan.\nBurgerin kruunaa parhaiten briossisämpylä. Sellaiset on helppoa leipoa myös itse. Katso resepti alhaalta.\nVINKKI! Punajuuri rakastaa vuohenjuustoa, mutta myös fetaa ja sinihomejuustoa. Kokeile myös niillä!\nPS. Tsekkaa myös muut burgerireseptit!\n100 g pekonia tai porsaanrasvaa, hienonnettuna\n10 kpl katajanmarjoja, hienonnettuna\nmuutama varsi rosmariinia, lehdet nypittyinä ja hienonnettuina\nOHJE: Laita uuni lämpiämään 200 asteeseen.\nTee ensin pihvitaikina. Sekoita kulhossa taikinan ainekset keskenään suolaa lukuunottamatta. Laita maustumaan jääkaappiin.\nKuori punajuuret. Viipaloi ne puolen sentin siivuiksi. Levitä viipaleet leivinpaperilla päällystetylle uunipellille. Ripottele punajuurten pinnalle hiukan oliiviöljyä, suolaa ja mustapippuria. Paahda uunissa 20 min tai kunnes ne ovat pehmeitä.\nPunajuurten paahtuessa tee vuohenjuustokastike. Sekoita ainekset keskenään ja surauta sauvasekoittimella sileäksi. Laita jääkaappiin odottamaan käyttöä.\nOta pihvitaikina jääkaapista ja muotoile siitä 3-4 pihviä. Tee niistä hiukan sämpylöitä isompia, koska ne kutistuvat paistettaessa. Älä purista pihviä tiiviiksi. Ilmavassa pihvissä on rasvalle enemmän tilaa sulaa ja maustaa liha. Kuumenna paksupohjainen paistinpannu ja lorauta pohjalle hiukan öljyä. Paista pihviä kolmisen minuuttia ja käännä puolta. Paista toista puolta 3-4 minuuttia haluamaasi kypsyyteen (ei mielellään läpikypsäksi). Mausta pihvi lopuksi suolalla.\nNosta pihvi sämpylän alapuolikkaan päälle. Asettele päälle muutama punajuuriviipale ja annostele pinnalle vuohenjuustokastiketta. Ripottele vielä päälle rucolaa ja sulje burgeri sämpylänkannella. Iske kiinni.\nOHJE: Sekoita kattilassa maito, vesi ja voi. Lämmitä levyllä hetken aikaa, jotta voi sulaa. Anna jäähtyä hetki. Sekoita mukaan hiiva ja anna liueta. Sekoita käsin tai monitoimikoneella kulhossa 5 dl jauhoja, suola ja sokeri sekä maitoseos. Sekoita mukaan 2 kananmunaa. Vaivaa taikinaa muutamia minuutteja ja lisää jauhoja hiljalleen, kunnes saat sileän ja kimmoisan taikinan. Laita taikina voideltuun kulhoon kohoamaan 2 tunniksi.\nJaa kohonnut taikina kahdeksaan osaan leivinpaperille. Tee mielummin hiukan littanoita sämpylöitä, koska ne kohoavat vielä paljon. Anna kohota vielä tunti. Lämmitä sillä välin uuni 200 asteeseen. Voitele sämpylät kananmunalla. Paista 10 minuuttia tai kunnes sämpylöissä on kaunis kullanruskea väri.