Oilin Hoitokirja Oct 23, 2020 19:50:49 GMT 2 Anne, Tuulia, and 1 more like this\nPost by Lyyti on Oct 23, 2020 19:50:49 GMT 2\n23.10.2020 Uusi tuttavuus\nOi onnenpäivää, nimittäin Oilin bestis, suloinen Vappu oli saanut hoitajan! Lyyti oli jo pitkään miettinyt, miten hauskaa olisi hoitaa tammakavereita yhdessä. Hän oli maininnut sen Salmallekin, ja niinpä Salma oli kertonut ilouutiset Lyytille heti. Vapun uusi hoitaja oli kuulemma nimeltään Lin ja opiskeli eläinlääkiksessä. Lyyti ei ollut vielä törmännyt Liniin, vaikka olikin pyörähtänyt tallilla melkein joka ilta. Nyt perjantaina Oili ja Vappu menisivät molemmat samalla heC-tunnilla, joten ehkä Lyyti viimein kohtaisi Linin, jos tämä ehtisi avuksi iltapäivän tunneille... Oonkohan mie joku kaamee stalkkeri, Lyyti mietti itsekseen Seppeleeseen ajaessaan ja naurahti.\nSäiden säätelijä oli selvästi pöyristynyt jostakin ihmiskunnalle, sillä myrskyiset ilmat olivat jatkuneet ja eilen oltiin kärsitty sähkökatkoksistakin. Eedin vetämä jatkotunti oli ollut varsin levoton, kun hevoset vauhkoilivat maneesin nurkkia kolistelevan tuulen vuoksi. Yleensä niin kultainen ja hyväntahtoinen Paahtiskin oli ollut tolaltaan, ja Lyyti oli saanut tehdä kaikkensa pysyäkseen orin selässä.\nTänään oli tyynempää. Vain kevyt, laiska tihkusade peitti Seppeleen miljöön hellään utuunsa. Tallissa oli vielä hiljaista. Emmy harjasi uljasta Chicoaan käytävällä ja moikkasi Lyytiä.\n“Se Vapun uus hoitaja lähti muuten just pihattoa kohti”, hän ilmoitti kuin Lyytin ajatukset lukien.\nJa pihattotarhaltahan Lin löytyi, pienikokoinen ja pitkähiuksinen tyttö, joka katsahti Lyytiin uteliaasti valkoharjaisen Vapun riimunnaru hansikkaissaan.\n“Moikka, sie oot varmaan Lin?”\n“Ööh... joo?” Lin kurtisti kulmiaan vähän hämmästyneenä, ja Lyyti tunsi olonsa kummalliseksi hännystelijäksi.\n“Siis, Emmy ja Salma kerto miulle että Vappu ol löytänä hoitajan... mie hoijan tuota Oilii ja ne on Vapun kanssa ihan parraita ystävii”, hän selitti nopeasti ja toivoi, ettei kuulostanut jonkinlaiselta kahelilta ihailijalta.\nLin ei kuitenkaan ollut millänsäkään ja nyökkäsi hymyillen vienosti. “Joo, mä oonkin nähnyt ne rapsuttelemassa toisiaan tarhassa. Kiva tutustua, mikä sun nimi onkaan?”\n“Mie oon Lyyti.”\nOili olikin seurannut Vappua portille ja Lyyti nappasi sen riimusta kiinni. Tamma pärskähti yllättyneenä, mutta lähti sitten hyväntuulisesti kohti kentän katosta.\nLin ja Lyyti tulivat hyvin juttuun. He höpöttelivät hevosharrastuksestaan ja elämästä tallin ulkopuolella. Lin oli muuttanut Liekkijärvelle vastikään ja asui keskustassa, ihan kävelymatkan päässä Lyytistä. Hänellä oli kuulemma Ajax-niminen basenji.\n“Tullookos se hyvin toimeen muiden koirien kans? Voitais joskus käyvä yhessä lenkillä. Miulla on semmonen seropi Piki, se on aika villi mutta tykkee hirveesti leikkii ja riehuu.”\n“Ajax on kyllä vähän valikoiva, mutta voishan sitä kokeilla”, Lin hymyili Vappua sukiessaan.\nVapun ja Oilin ratsastajat, Uuno ja Kamilla, ilmestyivät pian tallista kypärät käsissään. He olivat jo Lyytille tuttuja ja tahtoivat yleensä varustaa ratsunsa itse. Niin tälläkin kertaa. Lyyti ja Lin antoivatkin kaksikolle rauhan puuhailla rauhassa hevosten kanssa. Oili ja Vappu nuuhkivat ratsastajiaan uteliaina. Niissä oli paljon samaa; molemmat olivat veikeitä ja vilpittömiä, ja yleensä hurmasivat talliväen vaivatta. Oili oli tavallista rauhallisempi Vappu rinnallaan, eikä riekkunut tavalliseen tyyliinsä.\nLin ja Lyyti nojasivat katoksen tolppiin ja jatkoivat jutusteluaan. Lin oli ehtinyt ilmoittautua Hubertusratsastukseenkin, vaikka ei ollutkaan harmikseen ehtinyt varata Vappua itselleen ja joutui tyytymään pieneen, suloiseen Sintaan.\n“Sinta on kyllä aivan ihana”, Lyyti vakuutteli, “mie oon ihan rakastunu siihen. Sen kiltimpää ponia ei maa piällään kanna.”\nLin hymyili. “Joo, eiköhän siitä ihan kivaa tule, vaikka oiskin ollut kiva mennä omalla hoitsulla. Mutta enköhän mä ehdi osallistua Vapulla vaikka mihin menoihin.”\nUuno ja Kamilla selviytyivät hoitotoimenpiteistä varsin mallikkaasti keskenään, mutta tarvitsivat hieman apua satulavöiden kanssa, ja tammojen hoitajat olivat tietenkin mielellään apulaisina. Pian tuntilaiset olivatkin tyytyväisinä taluttamassa ratsujaan maneesiin, ja Lyyti ja Lin päättivät lähteä katsomaan, tarvittiinko tallissa innokkaita apukäsiä.\nOilin Hoitokirja Oct 24, 2020 18:27:17 GMT 2 Anne and Emmanuel like this\nPost by Lyyti on Oct 24, 2020 18:27:17 GMT 2\nOilin Hoitokirja Oct 31, 2020 18:19:07 GMT 2 Anne, Emmy, and 3 more like this\nPost by Lyyti on Oct 31, 2020 18:19:07 GMT 2\n31.10.2020 Hyytävää menoa\nJa yhtäkkiä olikin marraskuu. Tai no, melkein. Hyytävä tuuli nipisteli Lyytin poskia, kun hän talutti Oilia tallipihan poikki. Pahantuulinen tihkusade hännysteli heitä, ihan kuin hyinen viima ei olisi ollut riittävän keljua. Lyyti hytisi, vaikka olikin pukeutunut lämpimästi. Marraskuu oli kyllä kuukausista lohduttomin, mutta Seppeleen voimalla siitäkin selvittäisiin.\nOli aikainen aamupäivä, tai oikeastaan vielä aamu, ja talli ei ollut vielä täynnä tavallista lauantaista vilskettä. Lyyti ja Lin olivat sopineet aamuisesta maastolenkistä. Lin olikin jo Vapun kanssa tallikäytävällä – näin aikaisin pihatonkin asukkaat mahtuivat talliin, eikä Lyytin ja Linin tarvinnut hoitaa niitä sateessa.\n“Aika hirvee ilma”, Lin irvisti. “Mutta mennään me kai kuitenkin?”\n“Joo, käyään vuan, ees joku pikku lenkki”, Lyyti vastasi hymyillen ja sitoi Oilin kiinni tallikäytävälle. “Mie tarviin raitista ilimoo ja rentoo ratsastusta.” Viikko oli ollut hektinen: rutkasti koulutöitä ja lastenhoitoa. Keskiviikon ja torstain ratsastustunnitkin olivat tuntuneet jotenkin pakkopullalta. Lyytiä väsytti, ja illalla oli vielä edessä työkeikka – lasten halloween-juhlat! Niinpä hän kaipasi mukavaa metsässä samoilua, kaiken kiireen vastapainoksi.\nEipä aikaakaan kun iloiset Vappu ja Oili oli saatu satuloitua, ja melkein samankokoiset rautiaat tammat kulkivat harjat heiluen kohti Liekkijärven tuulen riisumia metsiä. Heti, kun Oilin kaviot kopisivat Lyytille jo kovin tutuilla metsäteillä, hän huokaisi syvään. Helpotuksesta ja onnesta.\nLyyti ja Lin juttelivat niitä näitä ja antoivat rakkaiden tammojensa kulkea vierekkäin aina, kun ne vain mahtuivat. Oli huvittavaa, miten Vappu ja Oili olisivat mielellään olleet aivan liki toisiaan, ratsastajistaan piittaamatta.\nLiniä kiinnosti kovasti, mitä Lyytin suunnitelmissa oli lukion jälkeen. Se oli Lyytille vielä mysteeri. Tuntui niin mahdottomalta edes miettiä, mitä hän haluaisi tehdä työkseen – ehkä koko loppuelämänsä. Lyyti rakasti kirjallisuutta ja oli pitkään haaveillut äidinkielenopettajan työstä, mutta toisaalta ajatus tunkkaisista luokkahuoneista ja esseiden korjaamisesta tuntui puuduttavalta.\n“Ootko sä sitten miettinyt mitään eläimiin liittyvää?” Lin kysyi samalla kun kiskoi Vapun pään pois polunviereisistä puskista.\n“Noooo joo, mutta en mie oikein tiiä...” Lyyti huokaisi ja sai hänkin estää Oilia kurottelemasta kaulaansa haljun vihreitä heinänkorsia kohti. “Miun piä ei riitä elläinliäkäriks opiskelluun. Ja hevosala... se tuntuu niin arpapeliltä. Ehkä mie voisin männä ravipuolelle, ku kasvoin ravitalleilla... mutta en tiiä kiinnostaako minnuu sekkään tarpeeks ammatiks asti.”\n“Aattelet vaan niin, että maailma on mahdollisuuksia täynnä ja sulla on vielä aikaa miettiä niitä”, Lin totesi rohkaisevasti. “Ravataanko?”\nVajaan tunnin päästä kaksi tyytyväistä rautiasta ratsukkoa palasi tallipihalle, jossa oli nyt jo elämää. Inkeri näytti taluttavan ihkauutta shetlanninponiaan kenttää kohti, ja maastotunnille osallistujat seisoivat ratsujensa suupielessä tihkusaateessa, lähtöä odotellen.\nVappu ja Oili mahtuivat vielä talliin, ja pian tammat olivat tarhassa. Ne olivat kaiketi saaneet tarpeekseen inhasta säästä, ja kipittivät vieretysten pihattorakennukseen heinäkasan äärelle. Hevosystävtykset olivat herttainen näky.\nLyyti ja Lin kävelivät hekin rinnakkain takaisin talliin, jossa monen muun hoitajan tallipäivä oli vasta alkamassa. Lyyti päätti lähteä hakemaan kaapistaan sinne jättämäänsä fleece-paitaa, sillä hänellä oli jotenkin hirmu kylmä. Kun Lyyti palasi alakertaan, Lin oli häntä vastassa silmät tuikkien.\n“Hei, yks niistä uusista yksityisenomistajista kysyi, jos joku auttais nostelemaan puomeja, kun se menee maneesiin hyppäämään. Mä lupauduin avuks, tulisitko säkin?”\n“No joo, ei miulla vielä oo kiire”, Lyyti kohautti harteitaan. “Kuka se ol?”\n“Se Milla-Riina”, Lin vastasi niin kevyesti ja huolettomasti, ettei hänellä selvästi ollut aavistustakaan kaikesta siitä draamasta, joka ympäröi Seppeleen uusinta punapäätä ympäröi.\nLyyti hengähti nopeasti jotenkin niin terävästi, että Lin loi häneen kummastuneen katseen. Milla-Riina. Lyyti oli taktisesti onnistunut välttelemään tyttöä minkä ehti, vaikka ei ollutkaan osallistunut minkäänlaiseen juoruiluun. Lyyti ei ollut pahansuopa tai vihamielinen Milla-Riinaa kohtaan, mutta ei voinut täysin välttää ristiriitaisia tunteitaan sydämessään. Miksi Milla-Riina jahtasi Mannya kuin kostonhaluinen aave menneisyydestä?\n“Noh... männään sitte”, Lyyti yritti hymyillä Linille ja toivoi, että vaikutti vilpittömältä. Mie en kyllä puhu sille sannaakaan, hän mietti maneesia kohti kävellessään, sanon vuan huomenta ja nostelen puomeja, mutta pysyn kaukana. Tähän soppaan mie en halluu lusikkaani pistee.\nOilin Hoitokirja Nov 3, 2020 14:12:23 GMT 2 Anne, Tuulia, and 2 more like this\nPost by Lyyti on Nov 3, 2020 14:12:23 GMT 2\nTiistai-iltapäivää raikastaa muutama pakkasaste. Lyyti hengittelee syvään lampsiessaan Annikan kanssa tallipihan poikki ja tuntee lapsenmielistä riemua nähdessään hengityksensä muuttuvan haaleaksi höyryksi. Aurinko kieppuu taivaalla, tuo kaivattu ystävä, ja tytöt ovat saaneet iltapäivän vapaaksi koulusta. Tänään elämä hymyilee, ja niin hymyilevät Annika ja Lyytikin höpötellessään niitä näitä koulusta ja tallista. Marraskuun alakulo on poissa, ja Lyyti tuntee selittämättömän ilon kuplivan vatsanpohjassaan.\n“Moi tytöt!” Salma huikkaa sievän Bonniensa takaa, on harjaamassa tammaa käytävällä. “Annika, Peckillä alkaa kohta miniponitunti, tuutko taluttamaan, jos tarvii?”\n“Joo, totta kai”, Annika vastaa reippaasti.\nSalma katsahtaa Lyytiin. “Tulisitko sä, Lyyti? Yleensä pari ratsastajista toivoo taluttajaa. Mä voin vaikka taluttaa vikan vartin, niin ehdit hakea Oilin estetunnille.”\nLyyti myöntyy, tietenkin. Ja ennen pitkää hän onkin saanut saalistettua suloisen, pienen Sintan pihattotarhasta. Poni on niin hellyyttävä, että Lyyti melkein tuntee sydämensä kärventyvän. Se on hauskanvärinen ja luonteeltaan maailman herttaisin.\nLyyti taluttaa Sintan hoitopuomille Peckiä raahaava Annika perässään. Melkein naurattaa, miten ponit ovat kuin kaksi ääripäätä: hyväsydäminen ja ystävällinen Sinta, ja koko maailmaa periaatteesta karsastava Peck.\n“Jotenkii sie sovit tuon Peckin kanssa yhteen, vaikka se onkii aikamoinen hapannuama”, Lyyti pohtii katsellessaan, miten Annika vähät välittää hoitoponinsa äkäilystä ja sukii sitä määrätietoisin, ehkä rakastavinkin ottein.\nAnnika naurahtaa. “Ehkä mä nautin haasteista. Tai oon hullu. Jompikumpi.”\nSalma on kai neuvonut kaksi pientä, punaposkista ratsastajaa, mistä löytää Peck ja Sinta. He saapuivat hiukan ujostellen, kypärät käsissään. Voi miten sulosii työ ootte, Lyytin tekisi mieli henkäistä, mutta hillitsee itsensä ja hymyilee leveästi.\n“Moi tytöt! Haluaisitteko te hoitaa ponit ite? Me voidaan Lyytin kanssa auttaa, jos tarvii”, Annika tarjoaa ystävällisesti.\nSintan ratsastaja, joka melkein kuiskaa nimekseen Roosa,, halaa ponin kaulaa silmät tuikkien ja alkaa sitten harjaamaan sitä riemukkaasti. Toinen tytöistä, Saana, on aluksi vähän jännittynyt Peckin luimiessa kiukkuisesti, mutta Annika ei anna ponin päsmäröidä ja niin Saana uskaltaa putsata kaviotkin.\n“Tulisitko sä taluttamaan?” Roosa katsahtaa Lyytiin arasti.\n“Tuun mie, aivan varmasti”, Lyyti vastaa ja hänen tekee mieli nipistää Roosan poskea kuin vanha täti.\nPian päästään satulaan ja aluksi Roosaa selvästi jännittää. Hän on aloittanut ratsastuksen vuoden alussa, on jo tietysti mennyt ilman taluttajaa, mutta kuulemma joinakin päivinä silti arkailee. Sinta on ihana, Roosa toteaa onnellisena ja kierros kierrokselta näyttää itsevarmemmalta. Lyyti kävelee harmaasävyisen ponin rinnalla jotekin höpsön liikuttuneena. On koskettavaa nähdä pienten tyttöjen (ja poikien) iloa ja innostusta.\n“Nyt mä uskallan ilman taluttajaa”, Roosa julistaa reippaasti, kun on jo ravattukin kerran.\n“Hyvä Roosa, sie pärjeet ihan varmasti”, Lyyti tsemppaa. Hän jää hetkeksi kentän aidalle katselemaan tuntia. Roosan kasvot säteilevät ja hän heittää Lyytille ikionnellisen kahdeksanvuotiaan hymyn.\nJa sitten takaisin pihattoon, tällä kertaa hakemaan Oilia. Tamma on kujeilevalla tuulella, eikä sitä huvittaisi lähteä töihin laisinkaan. Mutta ei auta: Lyyti on sinnikkäämpi ja ei kestä kauaa, ennen kuin Oili antautuu pärskähtäen ja lähtee hoitajansa mukana tallia kohti. Sen paras ystävä Vappu jää tarhaan nauttimaan vapaapäivästään.\nOilin ratsastaja, Enni, on ajoissa ja ilmestyy hoitopuomille hyväntuulisena. Lyyti on tutustunut Enniin jo jonkin verran ja kaksikko juttelee niitä näitä. Enni on Seppele-konkari, ratsastanut tallilla jo monta vuotta. Hän on töissä Liekkijärven S-kaupassa ja onkin häpeällisen usein kassalla Lyytin ostaessa viikonloppuherkkujaan.\nOili on hyvällä tuulella, ehkä sekin nauttii auringonpaisteesta. Se hamuaa Lyytin hihaa hellästi ja kääntelee päätään uteliaana kun kuulee tai näkee jotain kiinnostavaa. Kun on kavioiden puhdistuksen aika, Oili päättää kiemurrella kuin käärme, kunnes Enni komentaa tammaa tomerasti.\n“Sie oot kyllä hömelö”, Lyyti hymähtää ja rapsuttaa rakkaan hoitohevosensa otsaa.\nYhtäkkiä puomin liepeille hiipii joku, jolla on vaaleansininen takki ja pitkät, vaaleat kiharat: Roosa.\n“No, mites siulla män?” Lyyti kysyy hymyillen.\n“Tosi hyvin”, Roosa vastaa innokkaasti, “Sinta on mun lemppari.”\n“Se on kyllä ihana”, Lyyti myöntyy ja Ennikin toteaa Sintan olevan suloinen.\nOn hetken hiljaista, kun Roosa selkeästi etsii rohkeutta sanoa jotain. “Voisitko sä ehkä tulla enski viikolla?”\nLyyti on ihan varma siitä, että hänen sydämensä sulaa juuri tällä hetkellä, mutta saa jotenkin nyökättyä. “Kyllä mie tuun.” Ja ihan kuin aurinko paistaisi vähän kirkkaammin.\nOilin Hoitokirja Nov 9, 2020 22:41:05 GMT 2 Inkeri, Tuulia, and 2 more like this\nPost by Lyyti on Nov 9, 2020 22:41:05 GMT 2\n09.11.2020 Seppele-Cupiin valmistautumista\nOili seisoi pihattotarhassa korvat lurpallaan, surkean näköisenä. Tai ehkä Lyyti vain kuvitteli. Jotenkin onnettomalta tamma kuitenkin hänestä näytti, vaikka se kohottikin päätään uteliaana hoitajansa saapuessa tarhan portille, ja käyskenteli häntä vastaan lauhkeana, varmaankin herkkujen toivossa.\n“Onks siulla ikävä ystävees? Voi sinnuu polloista...” Oili laski päänsä Lyytin syliin huokaisten, ja tyttö rapsutti tamman otsaa hellästi. Karsinajärjestykseen oli tehty muutoksia, ja Vapulle oli löydetty karsina siirtotallista. Se tarkoitti sitä, että parhaat ystävät eivät enää nököttäneet kylki kyljessä pihatossa, ja nyt Oili näytti vähän eksyneeltä piskuisten ponien keskellä. Vaikka todellisuudessa tamma tuli varsin hyvin toimeen Sintan ja Tinjan kanssa (ja väisteli Peckiä minkä ehti).\nOli Oilin vapaapäivä. Lyyti ei ollut ehtinyt ratsastamaan koko viikonloppuna, sillä hänen hoitolastensa vanhemmat olivat päättäneet lähteä romanttiselle kylpyläviikonlopulle. Niinpä Lyyti oli vahtinut uhmaikäisiä kaksosia koko viikonlopun. Huh heijaa! Onneksi poikien vanhemmat maksoivat vaivasta ruhtinaallisesti, sillä Lyyti oli viikonlopun jäljiltä lopen uupunut.\nLyyti oli sopinut aamupäivälle ratsastustreffit ystävänsä Lolan kanssa, Lolan lukujärjestys kun myös soi muutaman Seppeleessä vietetyn tunnin maanantain aluksi. Tytöt taluttivat hoidokkinsa hoitopuomille, sillä ulkona paistoi aurinko, eikä ollut erityisen kylmäkään. Lyyti vilkutti iloisesti Eedille, joka näytti taluttavan uljasta Noksuaan kohti maneesia. Hauskanvärinen ori levitteli sieraimiaan ja pyöritteli silmiään niin teatraalisesti ja turhanpäiväisesti, että Hilppa-mummokin katsahti siihen kummastuneesti.\nPäivämäärä Seppele-Cupin toiselle osakilpailulle oli nyt julistettu, ja siihen olisi aikaa enää reilu kuukausi. Lyytin vatsanpohjassa tuntui jotain kirpeää ja värisevää, kun hän mietti kisoja. Kuka olisi voinut kuvitella, että Lyyti Maria Riikonen uskaltautuisi ratsastuskilpailuihin, ja vielä sijoittuikin! Ensimmäinen osakilpailu oli antanut Lyytille kummasti itsevarmuutta ja rohkeutta, ja olihan hän käynyt koko syksyn kahdella viikoittaisella tunnilla. Ehkä osakilpailulle voisi siis asettaa jonkinlaisia arkoja haaveita. Piskuisia, salaisia unelmia, joita sopotella Oilin korviin. Ehkä tamma ymmärtäisi.\n“Mä en kyllä varmaan osallistu Seppele-Cupiin”, Lola tuumi Lyyliä harjatessaan, kuin ystävänsä ajatukset lukien. Musta tamma seisoi aloillaan kuin patsas. Vain laiska hengitys paljasti Lyylin olevan yhä elossa. Oili taas oli täynnä elämää, ja se kuikuili ympärilleen niin paljon kuin riimunnaru vain salli.\n“Niin miekii uattelin viime kerrala”, Lyyti totesi ja jatkoi sitten kannustavasti: “Mutta nehän on ihan leikkimieliset kilipailut. Lähe vuan kokkeilemmaan, ethän sie siinä mittään menetä. Myöki hävittiin esteluokka, kun Oili puottel puomeja mikä ehti.” Muisto kesän esteluokasta melkein nauratti – Oili oli ollut kuumempi kuin tulinen kekäle ja Lyytillä oli ollut avuton olo sen satulassa. Vauhtia suorituksesta ei ollut puuttunut, mutta Hanskin otsasuoni oli sykkinyt uhkaavasti kentän laidalla suomenhevostamman kiitäessä esteiden läpi, eikä yli.\nLolaa nauratti Lyytin kertoma. “Just ton takia mä en uskalla osallistua! Pelottaa, että Hanski pillastuu ja seivästää mut puomilla.”\n“Se voip kyllä tehä häviäjistä nahkasuappaat ihelleen”, Lyyti myönteli ja molemmat purskahtivat nauruun.\nPian Lyyli ja Oili kiersivät kentän kaviouraa alkutalven auringossa kylpien. Lyyti koitti muistaa kaiken, mitä Anne ja Eedi olivat syksyn tunneilla hänen päähänsä tahkoneet. Lyyti oli kuulemma usein liian jäykkä (johtui kaiketi jännityksestä, joka vielä vaivasi häntä toisinaan, ehkä alitajuisesti), ja yritti parhaansa mukaan ratsastaa Oilia pehmeästi. Lyyti nautti Oililla ratsastamisesta eniten. Hän oli viettänyt vajaan vuoden aikana tamman satulassa niin monia tunteja, että uskalsi rentoutua ja kokeilla rajojaan; muiden hevosten kanssa ei ollut koskaan niin helppoa ja mutkatonta. Paitsi Paahtiksen, jonka Lyyti oli oppinut tuntemaan hyvin Eedin jatkokurssilla.\nTänään Oili oli tapansa mukaan levottomalla tuulella, ja olisi mieluusti vain humputellut menemään harja hulmuten. Mutta Lyyti ei lannistunut, vaan pyysi tammaa kuulolle kärsivällisesti ja määrätietoisesti. Joustava, vakaa käsi ja jämerä sisäpohje, joka ei antanut Oilin kaatua sisäänpäin. Alkuun vastahakoinen Oili alkoi hakeutua pehmeämpään muotoon kuin huomaamatta, ja Lyyti hymyili itsekseen. Kyllä se tästä!\nReilun puolen tunnin jälkeen Lyyti tunsi hikipisaroita niskassaan ja katsahti Lolaan, joka ravaili pitkää sivua Lyylillään.\n“Miulle riittää kohta”, hän huikkasi sievälle ystävättärelleen, joka nyökkäsi suuren, kauniin hoitohevosensa selästä.\nLeppoisten loppuverryttelyjen jälkeen tammat seisoivat jälleen hoitopuomiin sidottuina, ja tällä kertaa Oilikin käyttäytyi tyynemmin. Tarhaan päästyään se ravasi heti Sintan luokse matalasti hörähtäen. Ehkä Oili pääsisi yli Vapun menettämisestä ilman särkynyttä sydäntä.\nKentällä oli jo käyttöä: Lydia oli punaisen Iisinsä selässä. Lyyti ja Lola maleksivat kentän laidalle katselemaan, miten nuori ori liikkui kuin säkenöiden. Siinä oli sellaista lahjakkaan kisahevosen eleganssia, mitä Seppeleen tuntihevosista ei löytynyt. Eipä se Lyytiä ja Lolaa haitannut, heille kelpasivat tuikitavalliset kaviouran köpöttelijät. Mutta oli hauska katsella, miten Lyydia ratsasti hevostaan määrätietoinen ryppy otsassaan, ja miten Iisi pehmeni ratsastajansa alla. Lyydia loi Lyytiin ja Lolaan varautuneen katseen, mutta rentoutui, kun nämä vastasivat kannustavilla hymyillä. Heitä Lyydian ei tarvinnut jännittää.\nKun kentän laidalla tönöttäminen alkoi tuntua viileältä, Lyyti ja Lola suuntasivat taukohuoneeseen, jossa Eedi istuikin Sense-kissa sylissään. Olisi aikaa keittää kahvit ja höpötellä vielä hiukan hevosentuoksuisia, ennen kuin Lyyti ja Lola saisivat kaasuttaa takaisin koululle.\nOilin Hoitokirja Nov 18, 2020 19:08:12 GMT 2 Anne, Tuulia, and 2 more like this\nPost by Lyyti on Nov 18, 2020 19:08:12 GMT 2\n17.11.2020 Yllätys autotallissa\n“Sie ostit minkä?”\nLyyti tuijotti ystäväänsä niin hämmentyneenä, että joutui melkein ottamaan tukea lännensatula päällään nuokkuvasta Oilista. Tamma oli juuri päässyt western-tunnilta, jossa se oli Kristerin mukaan loistanut suorituksellaan. Oili selvästi nautti lännenratsastuksesta aivan erityisesti, varsinkin, kun päästiin tekemään vauhdikkaampia harjoituksia. Western-tunneilla Oili oli selvästi herkempi, melkein intuitiivinen. Eikä Lyyti ollut vieläkään osallistunut länkkäritunnille!\nMutta tässä oltiin nyt isompien asioiden äärellä. Lin oli juuri julistanut jotain niin odottamatonta, että Lyyti ei melkein saanut henkeä järkytykseltään.\n“No niinku mä just sanoin”, Lin naurahti, onnesta hilpeänä, “varsan. Issikan. Orin. Issikkaorivarsan?”\n“Sie ostit varsan”, Lyyti kertasi hitaasti. “Ja se on tiällä?”\n“Joo, joo.” Linin kasvot säteilivät. “Autotallista shettisten kanssa. Mä kävin just hakemassa sen sisälle, tuu kattomaan sitä!”\n“Uotahan ku mien vien Oilin ulos...”\nJa niin ripeitä hoitotoimenpiteitä ei tavallisesti varsin maltillinen Lyyti ollut koskaan suorittanut. Hän heitti kuivatus- ja ulkoloimet Oilin selkään ja melkein hoputti tammaa taluttaessaan sitä pihattotarhaan. Ihan kuin Oili olisi katsahtanut hoitajaansa hölmistyneenä. Yleensähän sitä toppuuteltiin tuon tuosta, ja nytkö oli kiire?! Tamma jäi mielellään pihattoon, ja Lyyti sinkosi pipon tupsu pomppien autotallille, jossa Lin jo odottelikin.\nJa siinä se oli. Pieni, musta, eläväinen.\n“Ihana”, Lyyti henkäisi, kun orivarsa viskoi päätään ja natusti hänen sormiaan vähän kiusoittelevasti.\n“Mä oon Lyyti niin onnellinen”, Lin huokaisi syvään ja toden totta, hän näytti melkein riemusta juopuneelta. Punoittavat posket ja kimaltelevat silmät. “Vaikka mä en oikein tiedä mitä tästä tulee. Ja miten. Mä en oo koskaan kouluttanut varsaa yksin... ja mä oon eläinlääkiksessä! Mutta tää vaan tuntuu niin... oikeelta.”\nLyyti laski kätensä ystävänsä olkapäälle. He seisoivat hetken hiljaa, katselivat Moksua, joka vaikutti huvittavan rohkealta ja itsevarmalta. Se oli selvästi kotiutumassa jo nyt, toisena päivänään Seppeleessä.\n“Et sie oo yksin”, Lyyti totesi sitten. “Myöhän autetaan sinnuu kaikessa missä pystytään. Miun papan ravitallilla ol varsoja joka vuosi, ja tiältä tallilta löytyy muitakii kokeneita. Sie pärjeet aivan varmasti. Mie oon niin onnellinen siun puolesta!”\nLin melkein kuiskasi kiitoksen. Hetkessä oli jotain herkkää, melkein pyhää. Lyyti tunsi ilon läikähtävän rinnassaan. Miten jännittävää! Linillä oli nyt oma hevonen ja Seppeleessä oli varsa. Talvesta tulisi tapahtumarikas ja hauska.\nTytöt höpöttelivät Moksusta vielä hetken, mitä sille piti opettaa ja milloin, miten pieni varsariimu olikaan, miten epätodelliselta koko orin olemassaolo tuntui. Sitten Lyytillä olikin jo kiire valmistautumaan Eedin jatkistunnille. Hän hymyili itsekseen harppoessaan talliin iltapäivän hämärässä. Miten suuria, ihania yllätyksiä tallielämä olikaan pullollaan, ja miten suuria seikkailuja oli edessäpäin.\nLast Edit: Nov 18, 2020 19:10:34 GMT 2 by Lyyti\nOilin Hoitokirja Nov 23, 2020 22:43:54 GMT 2 Anne, Emmy, and 3 more like this\nPost by Lyyti on Nov 23, 2020 22:43:54 GMT 2\n23.11.2020 ... Ja lisää treeniä!\nLyyti oli jo aamulla haistanut ilmassa aavistuksen lumituiskusta. Myöhemmin hän oli tietenkin saanut aavistukselleen varmistuksen säätiedotteesta, mutta toden totta, Lyyti aisti lumipyryn. Ilmassa oli jotain kylmää, hyytävän tuntuista. Ja puolenpäivän aikaan se alkoi: harmaista pilvistä leijui alas pehmeitä, suuria lumihiutaleita. Kun Lyyti talutti Oilia talliin, satoi lunta jo sakeanaan. Lyyti hymyili. Jouluun oli enää kuukausi, joten oli jo aikakin, että Liekkijärvi peittyisi valkeaan vaippaan.\nTallissa oli hiljaista. Eedi kuului kolisuttelevan ämpäreitä rehuhuoneessa ja Salma vilahti toimistoon. Punaposkinen Stella talutti komean Panchonsa talliin. Inkeri oli käynyt ratsastamassa Emmyn kauniin Chicon ja harjaili sitä käytävällä. Tallissa puhuttiin, että Inkeri kisailisi kullanvärisellä ruunalla. Emmy kun ei toistaiseksi siihen pystyisi... Uutiset tallinomistajan raskaudesta olivat levinneet hiljaisesti ja hyväntahtoisesti. Emmy ei ollut halunnut tehdä asiasta isoa jupakkaa, ja seppeleläiset kunnioittivat hänen toivettaan. Voisikohan Emmylle virkata jouluksi vauvanvaatteita? Lyyti mietti harjatessaan sinne tänne seilailevaa Oilia. Vai olisiko se liian tungettelevaa?\nSeppele-Cupiin oli enää pari hassua viikkoa. Talkootöitä riittäisi taas: tällä kertaa osakilpailua varten pystytettäisiin Artsin ravitallille kuplamaneesi. Miten jännittävää! Lyyti näki jo sekavia, jännittyneitä unia kisapäivästä. Jope, hänen äitinsä miesystävä, oli vihjaillut että saattaisi yllättää hänet upouusilla kisavaatteilla aikaisena joululahjana. Lyyti oli toppuutellut, hänen vaatimattomaan kisauraansa ei kannattanut tolkuttomasti euroja upottaa, mutta miehen ystävällinen ele lämmitti. Laila-sisko osasi jo pelata eroperheen lasten peliä, ja oli jo antanut sekä Jopelle että tyttöjen isälle mittavat listat joululahjatoiveitaan.\nLyyti höpötteli niitä näitä Inkerin kanssa. Inkeri starttaisi cupissa peräti kolmella ratsulla.\n“Mä vietän jo nyt jokaisen valveillaolohetkeni Sebessä”, Inkeri puuskahti heittäessään loimen Chicon selkään, “ja nyt mä saan keksiä jostain lisätunteja vuorokauteen, että ehdin treenata kisoihin.”\nLyyti kiristi Oilin satulavyötä ja naurahti. “Ainahan sie voit lahjoo pikkutytöt tallitöihin, ni ehit ratsastammaan.”\n“Aika epääettinen ehdotus, Lyyti”, Inkeri oli moittivinaan. “Mutta toimiva. Mä pistän ton korvan taakse.”\nJäiseltä tuntuva tuuli iski kiinni Lyytiin ja Oiliin kun he lähtivät kulkemaan kohti maneesia. Oililla oli kiire, ja Lyytikin halusi pian maneesin suojiin, joten hölkötteli tamman rinnalla eikä toppuutellut sitä, kuten yleensä.\nTuntui jotenkin ylelliseltä olla ainoina suuressa maneesissa. Oili ei pitänyt yksinolosta ja hirnahti pari kertaa dramaattisella äänellä, mutta Lyyti ei korvaansa lotkauttanut tamman venkoilusta. Hän ärähti rautiaalle sen ottaessa sivuaskeleita hänen kivutessaan satulaan. Yhteinen sävel alkoi löytyä hiljalleen kaviouraa kiertäessä. Lyyti tiesi, että Oili oli parhaimmillaan nöyrä ja pehmeä, mutta sitä piti ratsastaa määrätietoisesti heti alkuverryttelyissä. Ja niinpä hän taivutteli tammaa molemmille puolille, teki puolipidätteitä ja askeleenpidennyksiä ja -lyhennyksiä.\nTreeni sujui varsin mallikkaasti ja Lyyti oli ylpeä itsestään ja piirtopäisestä tammastaan. Annen ja Eedin opissa Lyyti oli oppinut paljon syksyn aikana, ja sai nyt Oilista irti ihan erilaista menoa kuin vaikka alkuvuodesta. Se tuntui hyvältä. Rohkaisevalta.\nVajaa tunti riitti sekä Lyytille että Oilille. Ulkoa kuului myrskyisän tuulen ilkikurinen vihellys. Lyyti taputti tammansa kaulaa ja se huokaisi tyytyväisenä saadessaan venyttää kaulansa pitkälle loppukäynneissä. Rakas Oili. Seppele-Cupiin osallistuminen ei tuntunut enää yhtä kauhistuttavalta ajatukselta kuin viime kerralla. Itse asiassa Lyyti uskalsi melkein salaa asettaa toiveita, tavoitteita, salaisia haaveita kisapäivälle. Mitä jos hän saisi kiinnittää kaappinsa oveen toisenkin ruusukkeen...? Vaikka parasta kisoissa oli jaettu ilo ja jännitys muiden seppeleläisten kanssa.\nLyyti talutti Oilin talliin ja naurahti kun tamma siristeli silmiään lumipyryssä. Hän rapsutteli tammaa kaikessa rauhassa: näin aikaisin pihatonkin asukkaat mahtuivat talliin, eikä ollut kiire hoitaa hevosia pois muiden tieltä. Se nojasi häneen raukeana, alahuuli lerppuen. Tamma lähti pihattoon tyytyväisenä: se oli jo karaistunut, eikä paljoa piitannut toisinaan karuista sääolosuhteista. Sitä paitsi pihattorakennukseen pääsi pakoon tuulta ja siellä oli heinää. Ihme kyllä, Oili ei monen suomenhevosen tapaan syönyt itseään järkyttäväksi möykyksi ollessaan vapaalla heinällä. Tai ehkä tuntihevosen työ piti tamman linjat kurissa.\nLyyti jäi hetkeksi tallipihalle ihmettelemään sakeaa lumisadetta riimunnaru käsissään. Joulu oli tuloillaan ja sekös häntä ilahdutti. Ehkä joku oli jo tuonut taukohuoneeseen konvehteja.\nOilin Hoitokirja Dec 2, 2020 18:30:52 GMT 2 Emmy, Tuulia, and 1 more like this\nPost by Lyyti on Dec 2, 2020 18:30:52 GMT 2\n02.12.2020 Jouluajan aloitus\nJa yhtäkkiä oli joulukuu. Marraskuun lamauttava pimeys ja surkeus oli pyyhkiytynyt Lyytin muistoista heti. Kuten kaiketi Lyytin perusolemuksesta arvata saattoi, hän oli joulun suuri ystävä ja tunnelmoitsija. Sie oot ihan ku vanha mummeli, Laila-sisko parahteli kauhuissaan tuon tuosta, kun Lyyti suunnitteli jouluvalmistelujaan: jotain lämmintä pitäisi neuloa ainakin Tuulian Luka-pojalle, ja ehkä tehdä kermatoffeeta ja kynttilöitä Seppeleen porukalle lahjaksi.\nKuin tilauksesta, Liekkijärvelle oli satanut lunta – ei vielä kinoksiksi asti, mutta niin paljon kuitenkin, että Seppeleen miljöö oli suloisen valkea. Ja lunta pyrytti lisää, kun Lyyti haki Oilin talliin länkkärituntia varten. Se näytti herttaiselta, harja lumihiutaleiden peitossa.\n“Kohta myökii ollaan oltu yhessä kokonainen vuos”, Lyyti mietti ääneen harjatessaan tammaa tallikäytävällä. Lyytin ensimmäinen vuosi Seppeleessä oli tuntunut silmänräpäyksen mittaiselta, vaikka siihen samaan aikaan oli mahtunut niin paljon. Alun kankeutta ja yksinäisyyttä, ihana heinäntuoksuinen kesä, ja viimein oman paikan kaivertaminen tallissa.\nLyyti harjaili Oilia kaikessa rauhassa. Selma, joka ratsastaisi Oililla länkkäritunnilla, oli varsin boheemi tyyppi, ja yleensä saapui talliin juuri ja juuri ajoissa. Niinpä hoitajat tiesivät varustaa ratsut häntä varten ja odotella kentällä, kun Selma yleensä hölkkäsi paikalle paria minuuttia ennen tunnin alkua. Krister ei erityisesti arvostanut Selman myöhästelyä, sen näki miehen kasvoilta, mutta asiakaspalvelun ammattilaisena osasi suhtautua Selman kommervenkkeihin asiallisesti.\nOili oli luonteelleen epäominaisen seesteinen, ja seisoi paikallaan kiltisti kun Lyyti rapsutteli ja suki sitä. Yleensä hän ratsasteli Oililla varsin rennosti ja suosi maastolenkkejä muiden tallilaisten kanssa. Mutta nyt, Seppele-Cupin häämöttäessä horisontissa, kaksikko oli toden totta treenannut. Oili ei varsinaisesti nauttinut lisätyöskentelystä ja oli välillä melkein laiska; ehkä se oli syy tamman rauhaisalle olemukselle nytkin, sillä oli vähemmän mehuja riehua ja rellestää. Heti kun Seppele-Cup olisi ohi, Lyyti antaisi tammalle joulurauhan: uuteenvuoteen saakka vapaapäivinä vain leppoisaa luonnossa samoilua, jos sitäkään.\nKuten Lyyti oli osannut odottaa, Selma ilmestyi tallille vasta, kun hevosia oltiin jo taluttamassa maneesiin. Hän hölkkäsi Oilin rinnalle kiharat hiukset pipon alla heiluen. “Voi kiitos ja anteeks, en tiiä miten mä oon taas myöhässä!”\nLyytiä nauratti. Selman aikakäsitys olisi sopinut paremmin etelän maihin.\nTallissa Lyytiä odotti iloinen yllätys: Salma ja Emmy olivat tuoneet jostain vintin kätköistä muutaman laatikon joulukoristeita.\n“Näitä vois varmaan ruveta laittamaan esille ennen kuin iltapäivän kiire alkaa...” Emmy kurtisti otsaansa yrittäen setviä solmussa olevia valoja.\nÄhisten ja puhisten Emmy, Lyyti, Valtteri, Eedi ja Iisin juuri ratsastanut Lydia alkoivat käydä läpi pahvilaatikkojen aarteita. Seppeleen joulukoristeet olivat juuri sopivan kodikkaasti vanhoja ja elämää nähneitä; ne olivat sulostuttaneet tallin talvea monta vuotta. Oli hauska ajatella, miten monet hoitajat olivat vuosien saatossa ripustaneet samoja kransseja ja kuusenkoristeita.\nVajaan tunnin päästä tallissa oli jo jouluisempaa. Koristeet oli aseteltu strategisesti niin, etteivät ahneimmatkaan hevosista pääsisivät niihin käsiksi. Nella oli tullut tallille koulusta päästyään ja hihkui ihastuksesta nähdessään tallin uuden ulkoasun. Aleksanteri taas harppoi sisään ja vilkuili paperitähtiä ja tonttusia vähemmän haltioissaan.\n“Pitiks ne nyt jo laittaa...”\n“Kuules Aleksanteri, jouluun on enää kakskymmentä kaksi päivää, eli ne pitää laittaa just nyt. Joulunodotus on alkanut jo ja sillä sipuli”, Nella vastasi niin topakasti, että muita nauratti ja Aleksanterikin joutui kohauttamaan harteitaan hymyillen. Elettiin toden totta joulun aikaa, eikä siltä päässyt pakoon kukaan.\nOilin Hoitokirja Dec 7, 2020 15:47:58 GMT 2 Anne, Emmy, and 2 more like this\nPost by Lyyti on Dec 7, 2020 15:47:58 GMT 2\n7.12.2020 Revontulien kutsu\nOli kirkas, kaunis keskipäivä. Vaikka elettiin vasta joulukuun alkua, Seppeleessä tuntui olevan keskitalvi; hanget korkeat nietokset, niin kuin joululaulussa laulettiin, ympäröivät tallipihaa herttaisen näköisesti. Jouluun oli enää pari viikkoa. Tallilla kuitenkin valmistauduttiin toisenlaisiin kekkereihin, nimittäin viikonlopun Seppele-Cupiin. Salma ja Emmy pestasivat halukkaita erilaisiin talkoohommiin, ja Lyytikin oli luvannut autella erinäisissä puuhissa iltapäivisin. Artsilassa oli kotoisaa; Lyytihän oli kasvanut ravitallilla, ja välillä ikävöi vallattomia nuoria juoksijoita ja kärryillä istumista. Jos Artsi ei olisi ollut yhtä lipevä ja härski, Lyyti olisi varmaan pyytänyt, josko olisi päässyt joskus ajohommiin.\nTänään Lyyti oli pitänyt melkein-pekkaspäivän koulusta; englanninopettaja oli suostunut “etätyöskentelyyn” ryhmäprojektia varten, ja niinpä Lyyti oli oman osansa hoidettuaan rientänyt Seppeleeseen. Sartsu oli sattunut tallille yhtä aikaa, ja he olivatkin pitäneet yhdessä estetreenin maneesissa. Perle ja Oili ylittivät esteitä niin vaihtelevalla menestyksellä, että molempia ratsastajia nauratti. Saipa nähdä, mitä cupin esteluokista tulisi. Lyytissä ja Sartsussa oli jotain samaa: he olivat kumpikin luonnonläheisiä, leppoisia tyyppejä, hevosmiestaidoiltaan varsin oivallisia mutta ratsastajina kaukana Seppeleen tähdistä.\nOili sekä Lyyti olivat joka tapauksessa yrittäneet parhaansa, ja tamma oli puhissut hikisenä treenin jälkeen. Lyyti oli kiittänyt sitä rehdistä ja vilpittömästä suorituksesta, ja päästänyt rakkaan rautiaansa takaisin pihattotarhaan ponien kanssa.\nJa nyt Lyyti istui Tuulian kanssa taukohuoneessa kahvi- ja kaakaomukien ääressä. Stellan vanhemmat omistivat kahvilan, ja Stella oli joulun kunniaksi tuonut tallilaisille erilaisia juomia makusteltavaksi. Lyyti hörppi kolumbialaista kaakaota, joka oli makean sijaan hiukan karvaan makuista – kummallista, mutta maistuvaa. Kolumbiassa sitä kuulemma juotiin juuston kera.\nTuulia kertoi Lyytille, että oli Mikun kanssa lähdössä tammikuun alussa pohjoiseen, Aihkian tallille. Siellä pidettäisiin näyttelyt, jonne Tuulia oli ilmoittanut Haikun ja Indyn, mutta ennen kaikkea Lappi-elämysviikonloppu: poroja ja huskyja, revontulivaellus Aihkian tallin issikoilla ja vuonohevosilla, ja avannossa uimista.\n“Voi miten ihanalta tuo kuullostaapi”, Lyyti henkäisi ihastuneena. “Mie en ookkaan käyny pohjosessa.”\nTuulia loi ystäväänsä lämpimän katseen. “No, haluatko lähteä mukaan? Meillähän on autossa tilaa.”\n“Oikeesti?” Lyytin silmät rävähtivät auki.\n“Joo joo”, Tuulia vastasi nauraen, “ois tosi kivaa, jos tulisit! Siitä tulee varmasti unohtumaton reissu.”\nLyytiä ei sen suuremmin tarvinnut suostutella, ja vartin päästä hän oli jo soittanut tallinpitäjälle ja ilmoittautunut mukaan. Viikonlopun ohjelma näytti pakahduttavan ihanalta, ja Lyyti oli aina unelmoinut Lapin maisemien halki ratsastamisesta. Ja nyt siitä kaikesta tulisi totta. Lyyti halasi nauravaa ystäväänsä. Pian lähdettäisiin pohjoiseen!\nLyyti ja Oili 30 HM <3\nLast Edit: Dec 7, 2020 19:18:36 GMT 2 by Lyyti\nOilin Hoitokirja Dec 11, 2020 11:22:16 GMT 2 Anne, Tuulia, and 1 more like this\nPost by Lyyti on Dec 11, 2020 11:22:16 GMT 2\nOilin Hoitokirja Dec 15, 2020 17:59:44 GMT 2 Anne, Loviisa, and 4 more like this\nPost by Lyyti on Dec 15, 2020 17:59:44 GMT 2\nLyyti leijaili tallikäytävällä sitä lakaistessaan. Noh, kai tavallisiin silmiin olisi näyttänyt siltä, että tytön tallikengät olivat kyllä tukevasti lattialla, mutta siltä ei Lyytistä tuntunut. Hänellä oli niin kevyt olo, kihelmöivä. Ihan kuin olisi ollut pienessä hiprakassa... vaikka nythän oli maanantaiaamupäivä!\nLyyti oli aina kokenut itsensä kunnon maalaislikaksi – hevosharrastus oli koostunut lapsuusvuosista saakka ravitallin villistä ja vauhdikkaasta (ja ajoin vaarallisesta) arjesta; sekä Lyyti että hevoset olivat enemmän tai vähemmän pellossa kasvaneita. Seppeleessä aloitettuaan Lyyti oli tutustunut aivan uuteen maailmaan. Hänellä oli ollut hämärä ymmäryys siitä, mitä “muotoonlaitto” tarkoitti, ja oli onnistunut pohkeenväistössä aiemmin vain vahingossa.\nHoitajauransa alussa Lyytiä ei oikein ollut kiinnostanut ratsastaa tunnella: hevosenhoito ja tallissa puuhailu olivat enemmän hänen mieleensä. Mutta kun aikansa satuloi Oilia muiden ratsastettavaksi, alkoi ajatus tunneista kiehtoa. Ja niinpä Lyyti oli ratsastanut tunneilla koko vuoden, syksyn kahdestikin viikossa. Lyyti oli luonteeltaan leppoisa karjalainen, mutta johonkin ryhtyessään halusi kuitenkin tehdä sen kunnolla. Ja niinpä hän oli kuunnellut Eedin ja Annen ohjeistuksia painaen säntillisesti mieleensä kaikki kommentit. Viikko viikolta Lyyti oli huomannut kehittyneensä kuin vahingossa.\nAlku aina vaikea, lopussa kiitos seisoo, julisti vanha kansanviisaus, ja Lyyti oli nyt todistanut sen todeksi omassa elämässään. Viikonlopun Seppele-Cup oli ollut Lyytille ja Oilille jymymenestys – he voittivat molemmat luokkansa! Siis Lyyti ja Oili! Voittivat! Se tuntui vieläkin niin epätodelliselta, että Lyytin teki mieli nipistää itseään.\n“Sä et kyllä enää ole mikään puskaratsastaja, vaikka sellaseks aina ittes julistat”, Manny oli todennut Lyytille kun he olivat katselleet Seppele Trophy-kisailuja sunnuntaina. Lyyti oli katsahtanut ystäväänsä häkeltyneenä. Se taisi olla totta. Lyytistä oli huomaamatta, salavihkaa tullut tunnollinen tuntiratsastaja, joka pärjäsi kotikisoissakin. Ihmeiden aika ei ollut ohi.\nPaluu arkeen kiireisen Cup-viikonlopun jälkeen taisi olla huojentavaa kaikille osallistujille: seppeleläiset olivat kilpailemisen lisäksi osallistuneet jos jonkinlaisiin talkootöihin, ja viikonloppu oli ollut kiireinen kaikille. Lyyti oli auttanut taas buffetissa ja liikenteenohjauksessa.\nLyyti oli kuitenkin jaksanut lähteä tallille aamun tuntien jälkeen, ja lakaisi nyt käytävää onnellisissa ajatuksissaan. Ei Lyyti vieläkään kovin kunnianhimoinen ollut, mutta oli ihmeellinen olo – että Riikosen Lyytistä oli kisakentille. Vaikka tietenkin puhuttiinkin vaan helppo Ceestä ja 50 sentin esteistä.\n“Lyyti!” Emmy huikkasi toimistosta. “Ehtisitkö taluttamaan miniponitunnille hetkeks?”\nLyytille tuttu Roosa-pikkutyttö osallistuisikin tunnille, ja Lyyti suostui mielellään: “Juu, tuuhan mie.” Sen jälkeen saisikin valmistella Oilin estetunnille. Arkea tai juhlaa, Lyyti nautti jokaisesta päivästään tallilla.\nOilin Hoitokirja Jan 16, 2021 22:28:25 GMT 2 Anne, Salma, and 2 more like this\nPost by Lyyti on Jan 16, 2021 22:28:25 GMT 2\n16.1.2021 Talven tallionnea\nVoi, miten Lyyti rakasti talvea. Juuri tällaisia kirkkaita, kirpeitä pakkaspäiviä. Pilvien välistä välillä silmäänsä iskevää aurinkoa. Puita, joista osa näytti väsyvän niiden oksilla lepäävästä lumesta; osa taas koreili ja keimaili kauniissa, kuuraisissa asuissaan. Lyyti rakasti talvista luontoa, metsää, joka hengitti hitaasti, hitaammin kuin kesällä, jolloin se oli täynnä väkevää elämää. Nyt luonnon tahti oli verkkainen, uninen. Vain muutama pikkulintu sirkutti siellä täällä. Muutaman kuukauden päästä saattaisi jo kuulla puron solinaa ja keväisen tuulen laulua... Mutta se tulisi ajallaan, Lyyti ei halunnut elää odotuksessa. Juuri nyt täytyi olla kiinni tässä hetkessä, kinoksissa ja pakkasen punertamissa poskissa. Miten kaunista kaikki olikaan... oli pakko hengittää syvään, antaa tilaa sydämeen tulvivalle kiitollisuudelle ja onnellisuudelle. Miten helppoa olikaan olla onnellinen.\nOili, Hilppa ja Vappu tarpoivat lumessa tarmokkaina. Lyyti ja Lin olivat sopineet maastoreissusta jo aiemmin viikolla Moksua koulutellessaan, ja mukaan oli saatu houkuteltua vielä Lolakin. Kolme ratsua olivat kaikki varsin tohkeissaan ulkoilusta, ja tytöt antoivat niiden kulkea reippaassa tahdissa. He höpöttelivät niitä näitä. Lyyti kertoili ihmeellisestä Lapin reissustaan: suloisia issikoita ja vuonohevosia, sanattomaksi jättäviä tuntureita, revontulia ja poroja. Lin ja Lola kuuntelivat innostuneina, reissu kuului varmaan jokaisen hevosihmisen unelmiin.\n“Pitäskö antaa näiden laukata?” Lin kääntyi katsomaan ystäviään Vapun selästä, kun edessä aukeni houkuttava peltoaukea. Lyyti myöntyi heti, Lola näytti ensin epäröivältä, mutta kohautti sitten harteitaan. “Mennään vaan.”\nJa niin kolmikko antoi rakkaiden tammojensa nelistää lumi pöllyten. Eivätpä ne kauan viitsineet hangessa kirmata, ja loppureissu sujuikin rauhallisemmissa merkeissä. Ratsastajatkin hiljentyivät pitkiksi hetkiksi, keskittyivät vain nauttimaan ympärillään vallitsevasta rauhasta.\nTallilla kävi jo kuhina. Lyyti hoiti Oilin nopeasti käytävällä ja päästi tamman sitten pihattoon. Se töytäisi häntä ystävällisesti turvallaan ennen kuin suuntasi heinäkasan luokse. Lyytin rinnassa läikähti: yhteistä taivalta tamman kanssa oli nyt takana reilu vuosi, ja miten paljon sinä aikana olikaan ehtinyt tapahtua. Leirejä, kursseja, kisoja ja pokaalejakin. Mutta ennen kaikkea tavallista talliarkea, tuntiratsastajia ja takasuojia, heinäverkkoja ja huolellisesti käärittyjä pinteleitä.\nVuosi tallilla oli alkanut vauhdikkaasti, tunnit olivat täynnä uusia ja vanhoja ratsastajia, ja monella hoitajalla oli omat uudenvuodenlupauksensa. Niin Lyytilläkin. Hän oli pohtinut asiaa hiljaa itsekseen, ja tuumannut, että voisi oikeastaan jatkaa tavoitteellisempaa ratsastusta. Ihan vain huvin vuoksi, kokeillakseen, miltä se tuntuisi. Seppele-Cupin palkintopyttyjen kylkiäisenä hän oli tienannut aimo summan rahaa, josta suurin osa meni säästöön, mutta osan voisi käyttää taas kursseille ja tunneille osallistumiseen... kuka olisi uskonut, että Lyyti Riikonen tienaisi ratsastamalla! Ja oikeastaan melkein paremmin kuin lapsenhoitokeikoillaan...\n“Hei Lyyti, onko sulla kiire? Ehditkö touhuta mun ja Moksun kanssa?” Lin huikkasi satulahuoneesta kun Lyyti pujahti takaisin talliin pakkasesta.\n“Tietysti mie ehin!” Lyyti vastasi ilahtuneena. Hän piti nuoresta orista: sillä oli tietenkin omat varsamaiset kujeensa, mutta perusluonteeltaan se oli miltei hämmentävän hyväntahtoinen ja hyvätapainen. Tietysti säännöllinen ja määrätietoinen käsittely auttoi asiaa. Lyyti tiesi, että Lin oli välillä aika uupunut kaikkien velvollisuuksiensa alla, ja siksi autteli mielellään. Miksi ei olisi auttanut, niinhän ystävät tekivät, ja Moksun kanssa puuhailu toi hymyn huulille.\nEnnen kuin tytöt ehtivät autotalliin pienen orin tykö, kalpea ja hontelo hahmo livahti tallihuoneeseen ja ynähti jotain epämääräistä. Alviina. Alviinalla oli oma maineensa Seppeleessä, sen Lyyti oli ymmärtänyt jo varhain, ja joutunut kerran sanomaan tytölle suorat sanat juoruilusta. Mutta jollakin tapaa Lyytin kävi sääliksi Alviinaa. Miksi tämä rakensi ympärilleen muureja, joiden läpi ei päässyt kukaan? Mitä happamuuden ja vahingonilon taakse kätkeytyi? Lyyti tiesi myös, että Charlie ontui ja se oli tietenkin kauhea tilanne hevosenomistajalle.\n“Hei Alviina...” Lyyti aloitti vähän harkiten, yskäisi ja jatkoi sitten: “Myö männään kouluttammaan sitä Linin Moksua, oisit sie halunnu tulla meijän kanssa? Se on välillä aika vintiö, ni apukäet ei ois pahitteeks...”\nAlviina jotenkin hätkähti ja meni hämilleen, vilkaisi Lyytiä epävarmana ja murahti jotain sen suuntaista, että ehkä, jos on aikaa. Mutta oliko Lyyti huomaavinaan Alviinan kasvojen punehtuvan hiukan?\nSelvää vastausta Alviinasta ei irronnut, mutta kutsuttu hänet oli, ja ehkä hän liittyisi joukkoon kun selviäisi säikähdyksestään. Lyyti ja Lin lähtivät hyväntuulisina kohti oritarhaa. Taas yksi talvinen tallipäivä vailla vertaa.\nLast Edit: Jan 16, 2021 22:29:08 GMT 2 by Lyyti\nOilin Hoitokirja Feb 26, 2021 20:37:52 GMT 2 Inkeri and Milla-Riina like this\nPost by Lyyti on Feb 26, 2021 20:37:52 GMT 2\nYstävä aurinko, sinä kaunis keltainen, tule meitä tervehtimään useamminkin. Näin mietti Lyyti taluttaessaan pientä ja herttaista Sintaa helmikuisessa iltapäivässä ja hymyili kirkkaalle taivaankannelle. Oli terapiatunnin aika, ja tänään osallistujat ja heidän avustajansa olivat pyytäneet päästä pienelle kierrokselle metsään. Eedi, joka valvoi tuntia, oli sen heille suonut. Sintan ratsastaja oli kikkaratukkainen Reetta. Reetta oli autistinen, eikä juurikaan kommunikoinut muiden kanssa; hän oli useimmiten omissa salaisissa ajatuksissaan. Sintaa Reetta rakasti. Lyytin sydän oli aivan pakahtua, kun hän näki, miten Reetta harjaili kilttiä ponia ja rapsutteli sen harjanjuurta huulillaan pieni, arka hymy. Reetan avustajan mukaan hevosten kanssa puuhailu oli Reetan viikon kohokohta, jota odotettiin monta päivää. Sinta oli aivan erityisen kärsivällinen ja kultainen Reetan kanssa. Rakas, ihana Sinttu, sen parempaa ponia ei maailmassa ollut varmastikaan.\nReetan hyvästeltyään Lyyti loimitti Sintan ja vei sen takaisin pihattoon. Oli aina hauska näky nähdä Oili pienten ponien keskellä. Se kyllä viihtyi laumassaan. Tinja ja Sinta olivat mukavia tarhakavereita ja pahansisuista Peckiäkin Oili ihme kyllä jaksoi.\nOilin ainoa perjantainen työtunti, alkeissennut, oli yksi Lyytin suosikkiporukoista. Tätiratsastajia hupaisempia tyyppejä ei löytynyt sitten mistään. Osa heistä oli tietenkin turhantärkeitä kotkottajia (lähinnä poniratsastajien äidit), mutta suurin osa sennulaisista oli varsin rempseitä ja huumorintajuisia. Oilin tämänpäiväinen ratsastaja, Sari, oli kaoottinen ja kovaääninen hippi, joka usein vaihtoi tunnin jälkeen päälleen baarivaatteet ja syöksyi nauttimaan Liekkibaarin Happy Hourista. Sari ja Oili sopivat täydellisesti yhteen, molemmat olivat jokseenkin holtittomia ja heidän kombinaationsa aiheutti väkisinkin enemmän tai vähemmän vaarallisia tilanteita.\nKun yli-innokas Sari oli saanut yli-innokkaan Oilin satuloitua ja näytti selviävän maneesiin saakka, Lyyti kipitti kahville. Siellä istui Alviina jotenkin tärkeän näköisenä Senseä rapsutellen. Charlie oli edelleen toipilaana ja Alviina jatkuvasti sen riimunnarun varressa. Lyyti oli aistivinaan yleensä jotenkin katkeran ja kylmän Alviinan mielenlaadussa jonkinlaisen käänteen; hän istuskeli useammin muiden seurassa, kuten nytkin, eikä vain heitelläkseen kitkeriä kommenttejaan.\n“Ai Lyyti, hei”, Alviina totesi nytkin, ilman ivaa äänessään, “mitäs sä?”\n“Mitäs mie, laitoin just Oilin tunnille...” Lyyti aloitti hyväntahtoisen höpöttelynsä. Mietti samalla Reettaa, Saria, Alviinaa, itseään. Miten monenlaisia ihmisiä hevosharrastus viehätti ja miten se jollain lailla oli terapiaa heille kaikille. Turvasatama, lintukoto. Lämmin, heinäntuoksuinen halaus elämän myrskytuulissa. Lyyti ei olisi voinut kuvitellakaan elämäänsä ilman tätä kaikkea. Kaikkea, mukaanlukien Alviinaa, pahantuulista Peckiä, välillä hankalia tuntiratsastajia ja hevosenkakkakikkareita. Tässä oli kaikki, mitä hänen sydämensä tarvitsi.\nOilin Hoitokirja Mar 6, 2021 16:22:15 GMT 2 Anne and Milla-Riina like this\nPost by Lyyti on Mar 6, 2021 16:22:15 GMT 2\nKevät oli varmaan eksynyt matkallaan Liekkijärvelle. Kyllä Lyyti tiesi, että vielä elettiin talvea, mutta olisiko kevättalvi ollut liikaa pyydetty? Kahdeksan asteen pakkanen tuntui napakalta ja kiristeli kasvoja. Mutta päivä oli sentään kirkas, vaikka aurinko mököttikin pilviharsoihin kieputtautuneena.\nLyyti istui Oilin selässä ja höpötteli niitä näitä Lolalle, joka oli lupautunut maastoseuraksi Hilpan kanssa. Lyyti ja Lola olivat ystävystyneet hitaasti mutta varmasti; Lola oli aluksi ollut vähän arka ja sulkeutunut, mutta nyt tytöt sopivat tallitreffejä tuon tuosta ja Lyyti antoi Lolalle kyytejä tallille ja takaisin. Lyyti oli myös suostutellut Lolan maastoseuraksi useamman kerran, vaikka aluksi tyttö olikin ollut vähän vastahakoinen. Hilppa ja Oili olivat pahimmillaan aikamoinen kombinaatio maastossa: Hilppa saattoi vähän porsastella ollessaan sillä tuulella, ja Oili oli tietenkin aina valmis kaahailuun, hetkellä minä hyvänsä. Mutta yleensä tytöt selvisivät ongelmitta, kuten tänään.\nLola oli ilmoittautunut Daniel Susinevan pitämälle koulukurssille, ja koitti nyt saada Lyytiä mukaansa. Daniel Susinevalla oli ilmeisesti jonkinlainen ihmeellinen maine tallilla, sillä varsinkin vanhan linjan seppeleläiset olivat haltioissaan kurssista. Lyyti oli plärännyt varsin hienon esitteen läpi olohuoneessa, mutta ei silti kokenut oloaan valmiiksi. Lyyti selvisi hädin tuskin Hanskin kynsissä, joku Keski-Euroopassa elelevä hienosteleva huippuratsastaja varmaan hautaisi Lyytin elävänä lantalaan, kun turhautuisi hänen tasoonsa.\n“Lyyti, sun pitää rohkaistua ja tarttua mahikseen”, Lola puuskahti. “Tajuatsä miten hienoa on, että me saadaan ton tasonen valmentaja tänne?”\nLyyti ähki ja kiemurteli Oilin satulassa niin kummallisesti, että tamma oikein käänsi päänsä häntä kohti. “No ku en mie usko että mie pärjäisin! Miehän vasta just kävin sen Eedin pitämän heleppo Been...”\n“Ja sä oot käynyt KAKSI jatkokurssia”, Lola muistutti nohevana. “Hei, oonhan mäkin menossa, vaikka mulla oli kokonaisen vuoden tauko ratsastamisesta.”\n“Mutta sitä ennen sie kilipailit! Ei myö olla samassa sarjassa...”\nLola huokaisi dramaattisesti ja pyöräytti silmiään. “Okei, okei, puhutaan jostain muusta...”\nKaksikko oli pian takaisin tallipihalla, jossa oli elämää, kuten aina lauantaiaamupäivisin. Lyyti sai kuitenkin pujahdettua Oilin kanssa pesukarsinaan, jotta hänen ei tarvinnut hoitaa tammaa ulkona. Voi kun olisi jo kesä! Pihattohevosten kanssa puuhailu oli silloin paljon helpompaa. Pian Oili oli taas tarhassa ja hölkötteli heti heinien ääreen kuin nälkämaan lapsi. Siinä oli sitten yksinkertainen hevonen, Lyyti mietti huvittuneena, kunhan vauhtia ja ruokaa riitti, Oili oli hyvällä tuulella.\nLola oli juttelemassa Salman kanssa käytävällä – puheenaiheesta ei voinut erehtyä, sillä heti Lyytin nähtyään Lola viittoi tämän luokseen. ”Salma, eiks niin, että Lyytin pitäis ehdottomasti ilmoittautua kans?” Lola hihkaisi ennen kuin Lyyti sai edes vetäistyä henkeä.\n”Totta kai”, Salma vastasi oitis ja katsahti Lyytiin ystävällisesti. ”Daniel on vaativa opettaja, mutta mä oon ihan varma, että sä pärjäät.”\nLyyti huokaisi. ”Mut Oilikii on just ja just heB-tasonen...”\n”Sithän sä voit ottaa Paahtiksen”, Salma keksi. ”Sehän on ihan huippu kouluratsu ja etkös sä mennyt sillä sen Eedin kurssin?”\nLyyti räpäytti silmiään hämmentyneenä. Ja yhtäkkiä idea ei tuntunutkaan hullunkuriselta, vaan ihan järkevältä. Ja jännittävältä.\nLola virnisti voitonriemuisesti ja Lyyti ei voinut olla hymyilemättä hänkään. Kai sitä piti rohkaistua ja hypätä tuntemattomaan.\nLast Edit: Mar 6, 2021 16:24:38 GMT 2 by Lyyti\nOilin Hoitokirja Apr 8, 2021 21:55:12 GMT 2 Anne, Salma, and 3 more like this\nPost by Lyyti on Apr 8, 2021 21:55:12 GMT 2\nTallipiha oli peilijäässä. Pyry oli koittanut sitä hiekoittaa, mutta hiekkasekoituksen raoissa piili silti petollisen liukas maa, johon yksi jos toinenkin oli lentää turvalleen (heh heh). Lyyti luisteli varsin uskaliaasti Oilin riimunnarun päässä tuodessaan tammaa talliin varsin vauhdikkaasti - rauhallinen ja maltillinen liike kun ei ollut hänen rakkaan hoitohevosensa vahvuuksia, sääolosuhteista huolimatta.\nLyyti löysi sopivan paikan tallikäytävältä ja sitoi rakkaan piirtopäisen tammansa kiinni molemmilta puolilta. Oilin alkeisjunnutunnin ratsastaja, pirteä ja reipas varhaisteini Minea, oli jo harjapakin kanssa vastassa. Lyyti nojaili Pinjan karsinan oveen ja kuunteli Minean hyväntuulista höpöttelyä. Miten huoletonta ja hauskaa oli nuoren hevostytön elämä; Minea mietti jo kesän leirejä ja syksyllä hän ehkä halusi hoitohevosen, vaikka ei ollut varma, olisiko hänellä aikaa muodostelmaluistelutreenien ohessa.\nTallin iltapäivä oli täydessä vauhdissa. Punatukkainen Milla-Riina oli palaamassa maastossa kauniin Indinsä kanssa ja seurasi lievä kaaos, kun Lyyti joutui pyöräyttämään Oilin pois edestä, että Indi pääsi karsinaansa.\n“Kiitos”, Milla-Riina murahti suupielestään, keskinkertaisen kohteliaasti, ja loi Lyytiin nopean katseen. Lyyti hymyili takaisin yhtä pidättäytyneesti. Heidän välillään oli kummallinen viileys ja yhteinen ymmärrys vähäisestä kanssakäymisestä; olihan Manny yksi Lyytin parhaista ystävistä Seppeleessä, ja Manny ja Milla-Riinan välit olivat niin raskaat ja kummalliset, että Lyyti oli päättänyt ottaa etäisyyttä Milla-Riinasta. Hän oli tietenkin lyytimäisen ystävällinen ja hyväntahtoinen, mutta ei tarkoituksella ängennyt Milla-Riinan seuraan tai yrittänyt syventää suhdettaan tähän.\nSilmäkulmastaan Lyyti vilkuili, miten Milla-Riina silitteli hauskanvärisen tammansa kaulaa ja mietti (tuntien syyllisen piston rinnassaan), miten Milla-Riina mahtoi viihtyä Seppeleessä ja oliko hänellä yksinäinen olo. Ei kukaan (Inkeriä lukuunottamatta) ollut Milla-Riinaa kohtaan erityisen tympeä tai luotaantyöntävä, mutta selvää oli se, että dramaattiset suhdekuviot olivat tehneet punahiuksisen kaunottaren sopeutumisesta Seppeleeseen paljon vaikeampaa.\nMinean maailmassa ei ollut samanlaisia hengästyttäviä juonenkäänteitä; tyttö jatkoi pirteää popottamistaan ja Lyyti hymähteli ja myönteli silloin kun sopi. Niin, Windi saisi pian varsan, ei siitä varsasta varmaankaan tulisi yhtä kiukkuista kuin äidistään, ja joo, tallin uusi hevonen Lola hyppäsi aivan hirveän korkeita esteitä, Minean kaverit olivat sen kerran maneesissa todistaneet. Oili oli tapansa mukaan eläväinen ja liikkuvainen hoidettava; maailmassa oli liian paljon ihmeteltävää, että tamma olisi jaksanut nuokkua paikallaan. Lyyti rohkaisi Mineaa komentamaan tammaa lempeästi mutta päättäväisesti, ja Minea oli oikein tohkeissaan saadessaan suomenhevosen hetkeksi aloilleen.\nEnnen pitkää Minea lähti punaposkisena taluttamaan Oilia kohti maneesia. Lyytin iloksi yksi hänen parhaista tallikavereistaan, Lola (se kaksijalkainen), oli päättänyt tulla illaksi tallille, ja Lyyti lähti iloisena Lolan seuraksi selvittelemään Hilpan harjoja ja varusteita.\n“Ne Runicin kisat ei kyllä menny ihan putkeen meiltä kummaltakaan”, Lola tuumasi, kun he käärivät pinteleitä satulahuoneessa, tuntilaisia ja hoitajia väistellen. Muutama ratsukko Seppeleestä oli osallistunut kisaviikonloppuun pari viikkoa sitten, Lyyti ja Oili mukaanlukien (Salman yllyttäminä, tietenkin). Lyyti oli ollut innostunut kokeilemaan taitojaan Danielin tiukan treenin jälkeen, mutta heitä ei ollut lykästänyt; kaksikko jäi luokkansa hännille. Oili oli ollut täpinöissään ja Lyyti liian jännittynyt saadakseen tammaa rauhoittumaan. Mutta kokemus oli ollut hauska, olihan se ollut Lyytin ensimmäinen kisamatka Seppeleen ulkopuolelle!\n“No ei. Kuulitsie niistä Tie tähtiin-kisoista? Se on kuulemma joku cuppi, jonne männään joukkueissa... Eedi pyysi minnuu osallistumaan ku se männöö ihe Noksula.”\n“Joo, kuulin mä Saagalta...” Lola vastasi mietiskelevästi. “En tiiä, sinneki pitäis treenata... ja mulla on myös kouluhommia...”\nLyyti irvisti. “Mie oon varmaan unohtanu lukion kokonaan...”\nJa totta se oli; Lyytin illoista ja viikonlopuista suurin osa kului Seppeleessä. Minkä sille mahtoi, että tallityöt houkuttelivat paljon enemmän kuin matematiikkapulmat.\nPitäisiköhän sinne Tie tähtiin-cupiin osallistua kuitenkin? Ehkä se olisi hyvää harjoittelua Seppele-cupia varten; jos Lyyti ja Oili selviäisivät monista kisoista kotitallin ulkopuolella, Seppeleessä kisailun täytyisi olla lastenleikkiä. Eikä Lyyti voinut olla huomaamatta, että hänen vatsanpohjassaan tuntui jännittävää kihelmöintiä aina, kun hän mietti kilpailemista. Oilin siististi letitetty harja, hänen oma elegantti kisa-asunsa, sinne tänne säntäilevät ratsukot ja kentänlaidalta kaikuvat kuulutukset... Siinä kaikessa oli jotain niin maagista.\nJoten aivan hiljaa, itsekseen hymyillen, Lyyti laittoi nimensä ilmoitustaulun Tie tähtiin-osallistujalistalle.


M U O T I M I S S I O: .. I travel uptown, town, I travel downtown ..\n.. I travel uptown, town, I travel downtown ..\nJep, olen aikeissa poistua maasta.. peräti ihan Tallinnaan saakka.. xD\nKyseessä elämäni ensimmäinen passi ja elämäni ensimmäinen reissu Viroon (ja siis ylipäätään minnekään muualle ku Ruotsiin). On siis kai jo korkea aikakin.. ;)\nOli muuten sikäli ihan mielenkiintosta toi passin hankinta tälleen "vanhoilla päivillä", kun ei ollut näyttää aiempaa passia (eli sitä ainoaa täysin virallista henkilötodistusta) henkilöllisyytensä vahvistamiseksi tilausvaiheessa. Niin senpä korvasi sitten pikku "tentti". Virkailijatäti kun näkee sieltä koneelta varmaankin about koko mun elämän niin esitti sen perusteella muutamia kiperiä kysymyksiä. Ekana pyysi kertomaan kaikki entiset osotteet. Ja mulla on niitä joku kahdeksan kappaletta niin siinäpä oli numeroissa muistelemista. xD Vanhempien ja veljen syntymäajat meni nappiin ja melkein ne isovanhempienkin, heh. Ja sitten kyseltiin vielä jotain äidin sisaruksista jne. Huhhuijaa.. x)\nPassikuvauskin on nykypäivänä näpsäkkä operaatio. Liikkeen ovesta sisään, takki pois, persus penkkiin, katse eteen, räps, ihan hyvä tuli, 2 minuuttia, kuvat kädessä ja tili 15 euroo köyhempi. Kuvasta tuli aika kamala mutta onneks se sentään passissa mustavalkosena näytti vähän paremmalta (mitä vähän toivoinkin, hehe).\nEipä muuta ku viikonloppuja, pitäis varmaan alkaa harkita nukkumaan menoa (pakkaamisesta puhumattakaan) että jaksaa sitte aamulla nousta ja lähteä matkaan johonkin ihan hiton epäinhimilliseen aikaan.. hrrh..\nLoppuun vielä kuva-arvoitus.. ;)\nCategories: my gear, my trips, my WTF?\nLuannikast reissu! :)\nPakko veikata jotain auton renkaan jälki -printtiä, vaikkei kumminkaan ole :D\n19. maaliskuuta 2010 klo 22.37\nVoi hemmetti. Tuo passin hakeminen siis. Mullakaan ei sellaista ole ikinä ennen ollut ja taidan olla sun kanssa saman ikäinen. Olen kuvitellut että ajokortti riittäisi henkilöllisyyden tarkistamiseen, onhan sekin poliisin myöntämä. Mulla myös noita entisiä osoitteita riittää, ne taidan kuitenkin suunnilleen muistaa. Vanhempien tai muun suvun syntymäajat sitten meneekin vaikeaksi. En mä niitä muista! Lähisuku on syntyny enimmäkseen "joskus syksyllä" mutta se ei taida ihan riittää. :D En ole niin läheisissä väleissä sukuun että voisin soittaa ja kysellä ne. Jäänköhän mä siis ilman passia tuon takia? :o En mä onneksi just nyt sitä passia tarvi, mutta joskus kuitenkin..\n20. maaliskuuta 2010 klo 18.20\nJohanna: juu on se semmosta autonrengasprinttiä, ihan oikealla autonrenkaalla tehtyä.. ;D\nAnonyymi: joo ei riittänyt näemmä ajokortti.. =P Etköhän sä sen passin kuitenkin saisi, tuokin on jo tosi hyvin jos muistat kaikki moninaiset entiset osotteet. :) Eihän nyt varmasti läheskään kaikki todellakaan muista vanhempiensa tai muiden sukulaistensa syntymäaikoja. x) Mutta jos edes nuo vanhempien (ja mahd. sisarusten) tiedot muistat tai saat urkittua/opeteltua etukäteen niin eiköhän sekin jo riitä.. ;) ja jos isovanhempia ei vaikka enää ole hengissä niin niiden tietoja tuskin kysellään. Mäkin sanoin vaan hengissä olevien tiedot ja tuntui riittävän. Äidin sisaruksista kysyttiin vaan nimet ja ikäjärjestys.


Anna minun lukea enemmän: Jenna Kostet: Lautturi\nLähettänyt Annami klo 21.49\nReta Anna Maria 8. lokakuuta 2014 klo 14.13\nPitääpä laittaa TBR-listani järjestys uusiksi ja vähän kohtottaa tätä kirjaa, että se pääsee nopeammin luvun alle.\nAnnami 10. lokakuuta 2014 klo 23.33\nLukulistan järjesteleminen uudestaan tämän kirjan vuoksi kannattaa todellakin.\nVillis / Villasukka kirjahyllyssä 10. lokakuuta 2014 klo 13.31\nTämä on minulle ihan uusi tuttavuus, kuulostaa hurjan mielenkiintoiselta! (Ja minulle tuo viittaus Meyerin Twilightiin kuulostaa hyvältä!)\nAnnami 10. lokakuuta 2014 klo 23.35\nMinäkään en ollut kuullut kirjasta ennen kuin huomasin Jenna Kostetin haastattelun messuohjelmassa. Messuohjelman kuvaus kirjasta kuulosti niin hyvältä, että oli pakko mennä kuuntelemaan ja Kostetia kuunnellessa innostuin kirjasta vielä enemmän.\nToivottavasti innostut lukemaan tämän. :)


Adieu - It's just a game Pudotuspeli 2010 - Sivu 10 - Viisukuppila\nAdieu - It's just a game Pudotuspeli 2010\nRe: Adieu - It's just a game Pudotuspeli 2010\nViesti Kirjoittaja Tontsa » 26 Huhti 2010, 20:39\nSo long, Spain & Israel!\nViesti Kirjoittaja Katten-Gustaf » 26 Huhti 2010, 20:51\nNäpit IRTI siitä Espanjasta!\nViesti Kirjoittaja Rousku » 26 Huhti 2010, 21:41\nTimoteus kirjoitti: Islannille ja Latvialle äänet.\nSulla ei sitten ole enää taktista tarvetta puolustaa Espanjaa\nViesti Kirjoittaja Timoteus » 26 Huhti 2010, 21:44\n^ Edellisen kierroksen kakkonen ja kolmonen ovat molemmat puntarini kärkikymmenikössä. En voi äänestää niistä kumpaakaan ulos.\nViesti Kirjoittaja Wilson » 26 Huhti 2010, 21:49\nIsraelille ja joku Balkan-maalle ( ) klikkaus\nViesti Kirjoittaja ta1ja » 26 Huhti 2010, 21:59\nNyt vihdoinkin kyytiä Slovakialle ja Bulgarialle. Niin ohuita molemmat\nViesti Kirjoittaja Subculture » 26 Huhti 2010, 22:02\nEspanjaa ja Turkkia yhä, kun se pirulainen Espanja tekee Irlannit päivästä toiseen ja säästyy putoamiselta.\nOlis kiva päästä jo Latviankin kimppuun.\nViesti Kirjoittaja Saage » 26 Huhti 2010, 22:22\nTurhakkeille eli ja meni äänet\nViesti Kirjoittaja UFOPOLI » 26 Huhti 2010, 22:28\nEspanja ja Israel ovat saaneet ääneni jo ainakin kymmenesti. Nyt kun suosikkinikin putosi, eiköhän olisi noiden kahden aika jo...\nViesti Kirjoittaja Rousku » 26 Huhti 2010, 23:05\nMainittakoon tällainen väliaikatiedote, että puntarini kolmen kärki on skabassa edelleen mukana. Muista viiden tähden biiseistä on yksi mukana (joskin vaarassa ollut jo useamman kierroksen), yksi tippunut finaalista, ja yksi jäi jo semiin. Mutta aika hyvin on mennyt kuitenkin\nViesti Kirjoittaja MrMemory » 26 Huhti 2010, 23:19\nOn tää kyllä hassu leikki tänä vuonna. Tuntuu että kaikkien suosikit on jo tippunu. Ja sit kaiken maaliman bulgaariat jatkaa porskuttamistaan kohti Adieu leikin voittoa.\nViesti Kirjoittaja Huilumies » 26 Huhti 2010, 23:41\nESPANJA on niin kappale, että sitä puolustaakseni suostuin jopa äänestämään ulos omakielistä kappaletta, eli viime tuloksissa tasoissa ollutta Israelia. Uskon, että Espanjan puolustajia on paljon. Äänestättehän ja lisäksi vaikkapa koska sehän olikin melkoisen ärsyttävä, huonompi kuin Islanti.\nMr.Memoryn tavoin ihmettelen Bulgarian mukana keikkumista. Omakielinen, muttei mikään kummoinen kappale. Miksi Kreikka sen sijaan joutui ulos?\nViesti Kirjoittaja MrMemory » 27 Huhti 2010, 00:08\nHuilumies kirjoitti: suostuin jopa äänestämään ulos omakielistä kappaletta\nOlihan se vihaamasi Irlantikin omakielinen!\nViesti Kirjoittaja sziget » 27 Huhti 2010, 00:34\nHuilumies kirjoitti: ESPANJA on niin kappale, että sitä puolustaakseni suostuin jopa äänestämään ulos omakielistä kappaletta, eli viime tuloksissa tasoissa ollutta Israelia. Uskon, että Espanjan puolustajia on paljon.\nOnneksi puolustajat eivät ratkaise vaan inhoajat. Israel on rasittava mutta Espanja rasittavampi, vaikka omakielisyyttä kannatankin.\nToinen ääneni on kiintiöity Islannin tuhkapilveä pahemmalle vitsaukselle.\nViesti Kirjoittaja Rousku » 27 Huhti 2010, 01:32\nMrMemory kirjoitti: Tuntuu että kaikkien suosikit on jo tippunu. Ja sit kaiken maaliman bulgaariat jatkaa porskuttamistaan kohti Adieu leikin voittoa.\nMinun suosikkini ovat vielä mukana Mutta joo, voisin ensi rundilla liittyä Bulgarian-pudottajiin, jollei se putoa jo nyt. Tällä kertaa valintani oli sattuneista syistä toinen.\nSitähän nämä inhokkikisat tuppaavat olemaan, että suosikit tippuvat jos ei nyt varhain niin keskivaiheilla kuitenkin. Ja keskinkertaisuudet jyllää.\nViesti Kirjoittaja Katten-Gustaf » 27 Huhti 2010, 03:03\nHuilarilla taitaakin olla vaan tällä kertaa tarkoitus jallittaa ulos kaikki kelpo ballaadit, kuten nyt esim. se Irlanti. Niamh sentään osaa laulaa ja tämä ballaadi on ladyltä ihan yhtä kevollinen kuin vuoden -93 voittajakin. Korvien puhdistus ois Huilarille toisinaan tarpeen.\nViesti Kirjoittaja Miik » 27 Huhti 2010, 08:06\nNo älä! BULGARIA voittoon! Hyvää raikasta!\nViesti Kirjoittaja MuzaMaza » 27 Huhti 2010, 09:07\nBulgaria on upeeeeeeee!!\nEnemmän minua naurattaa (ja hirvittää) jos joku Slovakia, Armenia, Albania tai vaikkapa Sveitsi kruunataan voittajaksi. Koko joukon parhaana. Toki.\nViesti Kirjoittaja Violette » 27 Huhti 2010, 09:09\nTässähän on mukana vaikka kuinka ihan tyhjänpäiväisiä veisuja! Joku Kroatiakin, mai ääääääääs!\nViesti Kirjoittaja Archieboy » 27 Huhti 2010, 10:48\nAina vain tässä leikissä pudotetaan biisejä parhaasta päästä. Itse pidän pintani ja savustan huonoimpia ulos, eli TAAS ÄÄNENI SAIVAT SAKSA JA SERBIA. Herra Kaivanto kyselee tuolla toisella sivustolla, kuka on yliarvostetuin viisu tänä vuonna? No sehän on Islanti ja taidan alkaa ulostaa sitä sitten jatkossa:-)\nViesti Kirjoittaja Sahara » 27 Huhti 2010, 11:54\nEspanjalle ääni - olis aika senkin tippua jo!!\nViesti Kirjoittaja Weewa » 27 Huhti 2010, 12:53\nBulgaria voittoon! Parasta!\nViesti Kirjoittaja Huikka » 27 Huhti 2010, 12:54\nTurkki on ehdottomasti surkein (huom.)minun mielestäni,tiedä sitten vaikka voittaa?\nViesti Kirjoittaja Serduchka » 27 Huhti 2010, 15:47\n-kaitsu87- kirjoitti: En kyllä ymmärrä Moldovan putoamista yhtään. Mitä kamalaa siinä biisissä sit oikein on?\nHuono livelaulu nyt ainakin.\nNiin ja Latviassako sitä huonoa liveä ei muka ole No, minä en kyllä äänestä ollenkaan liven perusteella, ellei sitten suosikkini live viisuissa itsessään ole niin karmaisevaa, että oikein kauhistuttaa (tosin ikinä ei ole käynyt niin) Ainakaan sinä aikana, kun olen äänestänyt\nViesti Kirjoittaja Piggybank » 27 Huhti 2010, 15:54\nMää olen tuosta Sveitsistä yrittänyt päästä jo semifinaalin ekalta kierrokselta saakka.\nViesti Kirjoittaja Subculture » 27 Huhti 2010, 15:57\n^^ Samaa mieltä Turkista.\n14 laulua mukana. Mun henkilökehtaisesta top 14:stä on mukana vielä kuusi kappaletta, ei paha.\nmutta mukana vielä mun pahnan pohjimmaiset:\n28. Armenia: Eva Rivas - Apricot stone\n33. Latvia: Aisha – What for?\n38. Espanja: Daniel Diges - Algo pequeñito\n39. Turkki: maGna - We could be the same\nViesti Kirjoittaja Euro2009 » 27 Huhti 2010, 16:35\nTuhat ja yksi kertaa samaa mieltä ainakin tämän Bulgarian kohdalla (toisaalta olen aina melkein pohjanoteeratuin Timoteuksen hienoilla tilastolistoilla eli sopeutuminen yhteisöön vielä kesken).\nViesti Kirjoittaja MrMemory » 27 Huhti 2010, 17:47\nAivan pienen pienestä jäi kiinni, että tippui tänään. Eilenkin oli tasapeli Israelin kanssa, mutta toissa päivän äänistä löytyi yhden pisteen ero Espanjan tappioksi.\nEspanja: Daniel Diges - Algo pequeñito\nÄänestä INHOKKIASI! (max. kahta)\nAlbania: Juliana Pasha - It's all about you 4, 2%\nArmenia: Eva Rivas - Apricot stone 5, 3%\nBulgaria: Miro - Angel si ti 11, 8%\nEspanja: Daniel Diges - Algo pequeñito 20, 14%\nIslanti: Hera Björk - Je ne sais quoi 13, 9%\nIsrael: Harel Skaat - Milim 20, 14%\nKroatia: Feminnem - Lako je sve 3, 2%\nLatvia: Aisha - What for? 18, 13%\nSaksa: Lena Meyer-Landrut - Satellite 10, 7%\nSerbia: Milan Stanković - Ovo je Balkan 10, 7%\nSlovakia: Kristina Pelakova - Horehronie 3, 2%\nSuomi: Kuunkuiskaajat - Työlki ellää 6, 4%\nSveitsi: Michael von der Heide - Il pleut de l'or 5, 3%\nTurkki: maNga - We could be the same 8, 5%\nÄäniä yhteensä : 136\nViesti Kirjoittaja jee euroviisut » 27 Huhti 2010, 17:50\nJess, viimeinen kahden tähden viisu putosi.\nLatvia ja Slovakia.\nViimeksi muokannut jee euroviisut, 01 Touko 2010, 10:13. Yhteensä muokattu 1 kertaa.\nViesti Kirjoittaja -kaitsu87- » 27 Huhti 2010, 17:52\nEikö tosta Israelin unipilleristä nyt päästä millään eroon!\nNo enpä jää kyllä Espanjaa kaipaamaan.. Puntarini 29.\nhiton unipilleri & aivan hiton karmea joiku saivat ääneni!


Tiedätkö mitä eroa on mandariinilla, satsumalla ja klementiinillä? - Ajankohtaista - Ilta-Sanomat\nKlementiini on mandariinilajikkeista suosituin. (KUVA: Colourbox)\nJulkaistu: 7.1. 14:20\nSitrushedelmät ovat nyt edullisia ja mehukkaita, mutta tiedätkö mitä eroa on satsumalla ja klementiinillä?\nAlkutalvesta tulivat raikkaat satsumat, nyt myyntitiskit ovat pullollaan makeita klementiinejä. Yleiskielessä niistä puhutaan mandariineina, joiden alalajikkeita myös satsuma ja klementiinit ovat. Mandariineilla on jopa 300 erilaista alalajiketta.\nSatsumat ja klementiinit ovat lajikkeista suosituimpia, sillä ne ovat usein kivettömiä ja siten helposti syötäviä. Välimeren mandariineissa sen sijaan on kiviä, joten niitä ei juuri näy suomalaiskauppojen valikoimissa.\nSatokausikalenterinhttps://www.satokausikalenteri.fi/news/102/saivartelua-sitruksista mukaan Suomen suosituin mandariinilajike on klementiini, mikä selittyy sen pitkällä satokaudella. Suurin osa mandariineista tuodaan Espanjasta.\nKlementiineillä on useita alalajikkeita, kuten Clemenpons, Arrufatina, Fina, Clemenules, Oronules, Hernandina ja Oroval, mutta näitä nimikkeitä ei myyntitiskeillä juuri näy, joten asiakas harvoin tietää ostamansa hedelmän tarkkaa lajiketta. Klementiinipussien laatu saattaakin vaihdella melkoisesti, sillä alalajikkeiden kirjo on niin laaja.\nSatsumien paras satokausi oli alkutalvesta. Satsumalla on ohuempi kuori kuin klementiinillä. Satsumat erottuvat muista mandariinilajikkeistaan myös väriltään. Satsuman kellertävässä kuoressa saattaa usein olla vihreitä läikkiä, joista ei kuitenkaan voi päätellä mitään hedelmän kypsyydestä. Väri riippuu kasvukauden sääolosuhteista.\nAppelsiinit ovat nyt parhaimmillaan – näin valikoit kaupan mehukkaimman hedelmän\nAppelsiinien sesonki on nyt parhaimmillaan. Lue lisää ›\nNäin mandariini olisi aina pitänyt kuoria - katso nerokas tapa\nMandariinin, satsuman tai klementiinin voi kuoria perinteistä paljon kätevämmällä tavalla. Lue lisää ›\nTomaatti-jauhelihakeitto 23.4.2013 12:08\nLehtikaali-pekonipasta 18.9.2014 10:27


PS3/Vita: Final Fantasy X HD/Remake\n« : 14.09.11 - klo:09:09 »\nTänään Sony Japanin Tokio Game Show conferenssissa Square Enix paljasti, että juhlavuoden kunniaksi he aikovat tehdä pelille remaken Vitalle että PS3:lle. Keskustelua pelistä ymsyms.\nVs: PS3/Vita: Final Fantasy X HD/Remake\n« Vastaus #1 : 14.09.11 - klo:11:24 »\nIX olisi kelvannut paremmin.\n« Vastaus #2 : 14.09.11 - klo:11:25 »\nSpoonyn arvostelu tiivistää omat ajatukseni pelistä aika hyvin. Tämä on se peli, jonka kohdalla menetin luottamukseni pelisarjaan täysin : (\n(12 jäi välistä, 13 jäi kesken...)\nEhkä tämä joillekin on kuitenkin kova juttu.\n« Vastaus #3 : 14.09.11 - klo:12:15 »\nMissä mun VII-remake?\nLainaus käyttäjältä: Fariator - 14.09.11 - klo:11:24\nEi sille mitään remakea tarvita, se julkaistiin valmiina. Sitä paitsi yliarvostetuin FF heti seiskan jälkeen.\nEn kyllä tajua miksi juuri kymppi pitää grafiikkapäivittää. (Mitä muutakaan sille voisi tehdä) Ysi kaikesta huolimatta oli vielä ihan siedettävä FF, mutta kympin kohdalla alamäki muuttui melkein pystysuoraksi. Ilmeisesti SE:llä tajuttu, että seiskan remake kannattaa jättää valttikortiksi konkurssin uhatessa.\n« Vastaus #4 : 14.09.11 - klo:16:19 »\nAi mässäileekö Vitakin nyt vain paskoilla porteilla : DDD\n« Vastaus #5 : 14.09.11 - klo:17:09 »\nSe taitaa olla päivän sana, tai ollut jo aika pitkään. Että jos uusi pelialusta ei pysty markkinoiden parhaaseen grafiikkaan, sille portataan vanhoja pelejä. Muistelkaa vaikka Wiin alkuaikoja, Resident Evil 4, Okami ja Twilight Princesskin.\nMutta eiköhän jokaisessa tapauksessa päästä alun porttauksista kohta ohi ja saadaan ihan alkuperäisiä pelejä... niinhän?\n« Vastaus #6 : 14.09.11 - klo:18:03 »\nSiis onko tämä vain HD-päivitys vai remake tyyliin MGS > Twin Snakes? Ei kyllä kiinnosta kummassakaan tapauksessa, mutta silti.\n« Vastaus #7 : 14.09.11 - klo:19:19 »\nKirjoitan ketjun ensimmäisen positiivisen vastauksen.\nFFX on hyvä peli. Tämän uusintajulkaisun tarpeellisuus on kyseenalaista, mutta kunhan eivät täyteen hintaan kauppaa, niin mikäs siinä. Ei ole minulta pois.\nLainaus käyttäjältä: Turjake - 14.09.11 - klo:18:03\nHD-päivitys oman käsitykseni mukaan. Remakeita tuskin tullaan näkemään sen jälkeen kun Squarella tuli juttua, että FFVII:n uusintaan menisi kymmenkunta vuotta (tai jotain tällaista).\n« Viimeksi muokattu: 14.09.11 - klo:19:23 kirjoittanut Tapza »\n« Vastaus #8 : 14.09.11 - klo:19:41 »\nLainaus käyttäjältä: Tapza - 14.09.11 - klo:19:19\nFFVII:n uusintaan menisi kymmenkunta vuotta (tai jotain tällaista).\n"At this level of quality it took us 3-4 years to finish FF13, but if we were to finish a FF7 remake at the same level of quality it would take 10 times as long..."\n30-40 vuotta. Hah hah.\nIhan kuin joku pätevä pelifirma ei tuollaista saisi pieraistua muutamassa vuodessa.\n« Vastaus #9 : 15.09.11 - klo:15:21 »\nEn tajua vihaa FFX kohtaan. Pätevä peli, jossa maailma oli kaunis ja pelattavaa oli paljon. Onhan pelissä pelillisesti joitain asioita, jotka voisi korjata, mutta siksihän näitä tehdään (not). Juonea en kommentoi, koskaan olen kaiketi standarteiltani niin matalalla, että FFX kaltainen kasa juoniaukkoja ja muita tyhmyyksiä sai minut tyydytettyä.\n« Vastaus #10 : 16.09.11 - klo:18:28 »\nFFX on ihan helvetin hyvä peli. (Haters gonna hate yms)\nEi kyllä tarttisi mitään uusintapainosta omasta mielestäni, koska visuaalisesti jo muutenkin hieno peli ja omistan sen PS2:lleni joten ainakaan henkilökohtaisesti en koe mitään tarvetta päivittelylle. Joku VII tai VIII olisi parempi valinta remakelle, mutta no jaa.\nMuuten, kaikki jotka vihaatte FFXää, voinko kysyä - miksi?\nSiinä on kaikki PS1-aikaisten FFien elementit mukana paitsi että tasotus on hoidettu sphere gridin kautta (joiden mielestä sphere grid on outo, niin entä sitten FFVII:n materiat tai kasin ostettavat/löydettävät skillit yms?). Pelissä on upea visuaalinen tyyli, hahmokaarti on tuttua FF-tasoa, juoni on ihan toimiva ja en kyllä pelimekaniikastakaan keksi mitään valitettavaa. Tämä kaikki siis sellaisen henkilön suusta jonka mielestä FFVI on paras FF, joka vihaa FFXIII:tä ja jolla on hyllyssä FFVII ja FFIX, eli ainakaan minulle ei voi sanoa etten tunne pelisarjaa ollenkaan.\nMusiikit ovat kympissä hiukan erilaiset ja eivät ehkä yhtä nostalgiset, mutta toisaalta nostalgia johtuu lähinnä PS1-äänenlaadusta ja rajoituksista, joten musiikin evoluutio oli lähinnä laitteiston kehityksen ansiota. Eikä kympin musiikeissa noin yleensä ole mitään vikaa ainakaan omasta mielestäni. Fight with Seymour on vieläkin yksi parhaita FF-kappaleita.\nEhkä jotkut vain kokivat uudelle alustalle siirtymisen oudoksi tai jotain, en oikeasti keksi mitään muuta syytä vihaamiselle. Aeonit ja graafinen tyylikin on kuin suoraan FFVIII:stä mutta päivitettynä. (Oikeasti, katsokaa kasin välivideoita ja kympin gameplaytä - erittäin samannäköistä)\n« Vastaus #11 : 16.09.11 - klo:18:55 »\nJos syitä vihaamiseen rupeaa miettimään, niin ainakin FFX on paljon lineaarisempi kuin aiemmat FF:t. Kyllähän niissäkin aika suoraan juonen mukana mentiin, mutta maailmaa kuitenkin pääsi tutkimaan ilmalaivoilla ja muilla välineillä jo suht. varhaisessa vaiheessa peliä. Kympissä oli tasan kaksi suuntaa; eteen ja taakse. Ilmalaivan sai käyttöön viittä vaille ennen pelin päättymistä, eikä silläkään päässyt lentelemään vapaasti, ainoastaan valitsemaan kohteen kartalta ja warppaamaan ko. mestaan. Tämä on ainakin yksi piirre, jonka voi sanoa poikkeavan selvästi sarjan aiemmista osista.\nItsehän en peliä kuitenkaan vihaa. Tuo lineaarisempi lähestymistapa harmittaa, mutta toisaalta pelin maailma on muuten ihan kaunis ja puoleensavetävä. Sphere Grid on tosi kiva ja tappelusysteemi mielestäni sarjan parhaita. Juoni ja hahmot jättävät toki toivomisen varaa, mutta en kyllä kehtaa niitä huonoiksikaan haukkua. Tarina on toimiva, välivideot hienoja ja ne muutamat jännät käänteet osasivat yllättää ainakin silloin nuorempana. Musiikit ovat mielestäni pitkälti loistavaa kamaa, en millään voi ymmärtää ihmisiä jotka väittävät At Zanarkandin olevan pelin ainoa muistettava biisi. Ääninäyttely... ei ole hyvää, mutta pahempaakin on kuultu, eikä se ainakaan minua estänyt nauttimasta tarinasta tai pelistä yleensäkään.\nHohto on hieman karissut vuosien varrella, mutta niin on valitettavasti monesta muustakin pelistä. Mielestäni FFX on edelleen pätevä tekele ja muistelen lämmöllä sen parissa vietettyjä tunteja, joita kertyi melko runsaasti.\nFFX oli kyllä ensimmäinen FF, jonka tarinasta ymmärsin jotain ja josta niin ollen kykenin nauttimaan kunnolla (VII oli ensikosketukseni sarjaan, mutta en siitä olemattoman englanninkielentaitoni johdosta tajunnut yhtään mitään), joten nostalgialinssien vaikutusta en voi täysin kiistää.\n« Vastaus #12 : 16.09.11 - klo:20:00 »\nDraco, katsos Spoonyn FFX-arvostelu jos et ole jo, siinä kätevä luettelo syitä minkä johdosta FFX:stä ei tykätä. Ja hassua miten kaikkea muuta kehut mutta musiikkeja vähän vähättelet, sillä minusta musat juuri ovat FFX:n ylivoimaisesti parhaimpia puolia. :d\n« Vastaus #13 : 16.09.11 - klo:20:22 »\nSpoonyn FFX-arvostelu on kyllä hauskaa katsottavaa mutta vakavasti otettavana kritiikkinä sitä on vähän hankala ottaa. Varsinkin kun Spoony on nähdäkseni näitä, jonka mielestä kaikki FF:t seiskasta lähtien ovat paskaa. Suurta osaa FFX:n saamasta kritiikistä voi soveltaa myös muihin sarjan osiin.\n« Vastaus #14 : 16.09.11 - klo:22:03 »\nSpoony totta kai liioittelee ja kärjistelee mielipiteitään huumorin takia, mutta on siellä pohjalla ihan oikea ja perusteltu mielipide. Eikä se oli mikään periaate, että kaikkien FF:ien seiskan jälkeen täytyy olla sontaa, hän oikeasti haluaa tykätä näistä peleistä koska tietää, että sieltä on joskus tullut hänen mielestään loistavia pelejä. FFX-2:stahan hän jopa myöntää jollain tasolla tykkäävänsä, muistaakseni siitä syystä että sillä on selvä identiteetti ja näin.\n« Vastaus #15 : 16.09.11 - klo:22:16 »\nEn väittänytkään, että se olisi periaate. Mutta arvostelut ovat joka tapauksessa sellaisen henkilön näkökulmasta, jonka mielestä oikeastaan sarjan kaikki "modernimmat" inkarnaatiot ovat paskaa. Luultavasti ylempänä etsittiin perusteluita FFX:n huonouteen niiltä tyypeiltä, jotka aiemmista FF:stä oikeasti tykkäsivät.\n« Vastaus #16 : 16.09.11 - klo:22:22 »\nEn nyt oikein ymmärrä, Spoonyhan on juuri näitä jotka tykkäävät aiemmista FF:istä. Ja Spoonyn arvostelun toin alunperinkin esille juuri siksi, että siihen on vain niin hyvin tiivistetty pelin kaikki minunkin mielestä huonot puolet, ja niitähän Draco kyseli. Eli jos haluaa tietää mistä syistä FFX:ää pääasiassa vihataan, kattavin tie on katsoa Spoonyn arvostelu.\n[e] En nyt näe miten inhoamisen syyt olisivat yhtään erit riippuen tykkäsikö PS1:n FF:istä tai ei, mutta minulla ei niistä kokemusta ole joten en viitsi alkaa puhumaan tietämykseni ulkopuolella. :F\n« Viimeksi muokattu: 16.09.11 - klo:22:29 kirjoittanut Cynaeon »\n« Vastaus #17 : 16.09.11 - klo:22:26 »\nAiemmilla FF:llä meinasin siis myös niitä PS1:lle ilmestyneitä. Monet näistä diggailleet eivät ole tykänneet kympistä, ja tuossa ylempänä vähän ihmeteltiin mikä tähän mahtaisi olla syynä. Saamani käsityksen mukaan Spoony ei tykkää yhdestäkään PS1-ajan FF:stä, varsinkaan kahdeksikosta.\n« Vastaus #18 : 17.09.11 - klo:05:32 »\nKatoin Spoonyn arvostelun, ja en kyllä tullut yhtään viisaammaksi. Okei, siinä olen samaa mieltä että Blitzball ansaitsi "Official seal of vittu mitä paskaa"-palkinnon, mutta ideana se oli mukava. Sitä oli välillä jopa hauska pelata, mutta oli perseestä hankkia hyviä tavaroita pelaamalla älyttömän vaikeita tai naurettavan helppoja ja helkkarin pitkiä pallopelejä.\nHahmodesign oli jotain uutta sekä Final Fantasyn että roolipelien saralla noin muutenkin, ja koko FFX:n maailma oli mukavan kyber/steampunk-henkinen tietyissä aspekteissa. Itsehän siis tykkään scifistä, joten jollekin ei scifin ystävälle peli ei varmaan maistuisi niin hyvin. TOISAALTA, FFVII:ssä oli aivan hitosti teknologiasössöä jota ei selitetty edes niinkään heppoisesti kuin kympissä, joten en tältäkään kannalta katsottuna tajua mistä kiikastaa.\nSe, että Spoony ragee Tiduksesta koko ajan on jollain tavalla ymmärrettävää, mutta omasta mielestäni Tidus on siinä mielessä helposti samaistuttava hahmo että alussa se ei ole ihan perillä kaikesta mitä tapahtuu, mutta etenkin pelin edetessä muuttuu ihan sankariksi sopivaksi hahmoksi. Itse en jopa sanoisi Tidusta yhtään sen rasittavammaksi kuin esim Xenoblade Chroniclesin Shulkia, eli en rasittavaksi ollenkaan.\nJa kymppi on todellakin alkupuolella melko lineaarinen, mutta pelialueilla on hitosti löydettävää ja tutkittavaa, vaikka alue onkin siinä mielessä rajattu ettet pääse maailmankartalle milloin vain. Pelin loppuosio sitten onkin sitä parhautta. En edes muista montako tuntia kulutin parhaiden aseiden etsimiseen (eikä mulla vieläkään ole kaikkia) ja kuinka monta tuntia metsästin hirviöitä itse craftatuilla (joka on muuten ihan perhanan loistava ominaisuus) hunting-aseilla, jotta voisin nähdä millainen älytön uusi superbossi areenalle ilmestyy, jonka tappamiseen kuluu tarpeeksi kehittyneilläkin hahmoilla ainakin tunti.\nTuntuu että monet katsoivat kymppiä ja totesivat "hui, pretty boy ja uusi musiikkityyli, varmaan mainstreampaskaa" ja heittivät nurkkaan.\n« Vastaus #19 : 17.09.11 - klo:11:59 »\nLainaus käyttäjältä: Cynaeon - 16.09.11 - klo:22:22\nNES:in/SNES:in FF:iden ja FFX:n välillä on melkoinen kuilu, ja ainakin minusta on ihan ymmärrettävää jos näiden retro-FF:iden fanit eivät lämpene kympille. Mutta tuossa ylempänä ihmeteltiin sitä, miksi monet PS1:n FF:ista tykänneet inhosivat kymppiä, vaikkei se erityisen dramaattisesti eronnut edeltäjistään.\nTosiaan monet Spoonyn valituksista kohdistuvat tuohon selittämättömään teknologiaan tai ihmeellisiin kampauksiin, joita kyllä löytyy mielin määrin sarjan muistakin osista. FF:t tai japsiropet yleensäkään eivät varsinaisesti ole tunnettuja fiksusta sci-fistä tai maanläheisistä tarinoista ja designista.\n« Vastaus #20 : 17.09.11 - klo:12:12 »\nLainaus käyttäjältä: Dracoaeon - 17.09.11 - klo:05:32\nKatoin Spoonyn arvostelun, ja en kyllä tullut yhtään viisaammaksi.\nKyllä nähtävästi tulit. Kyselit syitä miksi FFX:ää vihataan ja sait niitä.\n« Vastaus #21 : 17.09.11 - klo:13:36 »\nEn tiedä olenko ainoa, mutta minusta olisi mielenkiintoista kuulla (tai lukea) niitä vihaamisen syitä myös asianomaisten tyyppien suusta (tai sormista lähtöisin olevasta tekstistä). Vaikka kuinka olisi samoilla linjoilla oleva video, on minusta vähän hölmöä kun pelistä pitävä perustelee hyvin mielipiteensä ja vastapuoli tyytyy heittämään "no kato spoonyn arvostelu".\n« Vastaus #22 : 17.09.11 - klo:13:57 »\nEn nyt menisi sanomaan Spoonyn arvostelua kovinkaan luotettavaksi syyksi vihata kyseistä peliä. Kyseinen tyyppi vain huutaa kameralle, kuinka katulamppu x tai vesipoolo ei ole kovinkaan todellista, kuinka Tidus on ärsyttävä hahmo ja sitten nauraa hahmojen ja juonen typeryydelle. Vaikka juonessa onkin ongelmia, niin se on kuitenkin tyydyttävä kokemus ja hahmoilla sentään on persoonallisuus ja heillä on osansa tarinassa.\nJa en ottaisi kovinkaan tosissaan Spoonyn arvostelua, melkiempä mistään pelistä. Parhainhan esimerrki on juri tuossa FFX ekassa osassa, jossa hän sanoo, että vaikka tämän pitäisi olla fantasiaa ja kaiken pitäisi olla kuviteellista, joten ei blitzballia saisi haukkua sen epärealistisuudestaan, mutta sanompas kuitenkin, koska pystyn.\n« Vastaus #23 : 17.09.11 - klo:14:45 »\nLainaus käyttäjältä: Tapza - 17.09.11 - klo:13:36\non minusta vähän hölmöä kun pelistä pitävä perustelee hyvin mielipiteensä ja vastapuoli tyytyy heittämään "no kato spoonyn arvostelu".\nEn vain näe pointtia saman asian ilmaisemisessa huonommin, kun joku muu on jo tehnyt sen paremmin. Lisäksi siitä on pitkä aika kun FFX:ää pelasin viimeksi, joten en pystyisi välttämättä kovinkaan tarkasti asioista keskustelemaan. Sen sijaan heitin tuon Spoonyn arvostelun josta nyt ainakin saa jonkinlaista mielipidettä ja pohjustusta FFX-vihalle.\n« Vastaus #24 : 17.09.11 - klo:17:02 »\nSpoony on elämäniloton idiootti\n« Vastaus #25 : 17.09.11 - klo:19:59 »\nKeskusteluja on ainakin minusta kivempi käydä, jos molemmat osapuolet ovat halukkaita osallistumaan siihen omilla sanoilla ja argumenteilla. Ja tosiaan, kuten aiemmin on mainittu, Spoonyn arvostelussa on todella paljon pelin epäloogisuuksille ynnä muille ainakin minun mielestäni melko merkityksettömille seikoille raivoamista. Viihdyttävää katsottavaa, mutta suurinta osaa esitetyistä pointeista ei voi, eikä toivottavasti ole tarkoituskaan ottaa vakavasti.\n« Vastaus #26 : 17.09.11 - klo:22:14 »\nSe nyt oli vain tuommoinen kevyt keskustelunavaaja johon olet tarpeettomasti takertunut. :F Eikä täällä kukaan FFX-vihaaja ole tähänkään mennessä mitään sanonut, joten parempi tuokin kuin ei mitään?\n« Vastaus #27 : 18.09.11 - klo:01:00 »\nTidus on ärsyttävä paskiainen.\nJa tämä. Helvetti.


Kuopion tuomiokirkko on ollut lapsuudesta saakka kuin toinen koti Marko Salolle | Kirkko ja koti\nPuheenvuoro 26.1.2022 Teksti: Marko Salo\nLapsena Saloa viehätti tuomiokirkon avaruus ja värit. Myöhemmissä elämänvaiheissa kirkko on tarjonnut mukavaa vapaaehtoistyötä, syvempiä merkityksiä ja näköalapaikan luottamushenkilönä.\nJo pienenä minusta tuntui kirkkoon astuessani, että olin tullut kotiin. Totta kai silloin jännitti eri lailla kuin nyt vanhempana, mutta sama tunne on säilynyt. Kirkon avaruus, valot ja värit ottivat valtaansa.\nKoulun joulukirkot ja kevätkirkot virsineen, musiikkeineen ja lauluineen elävöittivät koulunkäyntiä ja vuoden kulkua.\nSitten koulukaverini kanssa vartuttuamme rupesimme käymään kirkossa useammin auttamassa suntio Hannu Korhosta. Autoimme ehtoollisen valmisteluissa, virsien numeroinneissa tauluihin, viinin ja öylättien jaossa sekä kolehdin keruussa. Sellaista pientä hommaa, mikä oli mielenkiintoista ja sai hyvälle mielelle.\nMurrosiässä rippikoulu toi taas uutta aspektia kirkossa käyntiin Raamatun opiskeluineen ja tehtävineen. Tuli niin juhlallinen olo, kun meidät siunattiin seurakunnan keskellä.\nKirkon toiminnan laajuus yllätti.\nVuosia vieri ja aina oli yhtä mukavaa käydä kirkossa. Sitten sain perheen ja tyttömme kastettiin kirkon kappelissa. Kastajana toimi oma rippipappini Ilpo Rannankari.\nMuutama vuosi sitten osallistuin seurakuntavaaleihin. Halusin olla vaikuttamassa oman seurakuntani asioihin. Tultuani valituksi seurakuntaneuvostoon olen saanut olla päättämässä mm. testamenttirahastojen kohteista, avustuskohteista, tapahtumista ja tilinpäätöksistä.\nKorona on tuonut haasteensa meillekin: kokousten järjestämistä etänä, sähköpostitse ja turvaväleillä.\nTiesin, että kirkolla on monimuotoista toimintaa, mutta laajuus yllätti minut.\nMuutama vuosi sitten osallistuin seurakuntavaaleihin.\nDiakoniapuolen tunsinkin jo ennestään, mutta paljon muutakin on: perhetoiminta, sairaaloissa ja oppilaitoksissa toimivat papit, avustustoiminta, auttavat puhelimet, erilaiset kerhot ja ryhmät. Kaikki mahtuvat toimimaan saman katon alla.\nNyt viime aikoina seurakuntaneuvostossa olemme painineet seurakuntayhtymän rakenteen kanssa ja uuden seurakuntatalon paikan parissa.\nKeväällä kirkkoomme on tulossa uusi kastepuu, joka toivon mukaan alkaa työntää vartta ja kasvattaa oksistonsa tulevien pienten seurakuntalaisten ylle.\nPian saamme tehtäväksi valita välillisillä vaaleilla uusi tuomiorovasti eläköityvän Ilpo Rannankarin tilalle. Tehtävä ei ole helppo, mutta me seurakuntaneuvostossa osamme puhaltaa yhteen hiileen.\nTänä vuonna valitaan uudet luottamushenkilöt. Kannattaa asettua ehdokkaaksi!\nTuomiokirkko on kulkenut mukanani läpi elämän ja tulee kulkemaan jatkossakin.\nKirjoittaja on tuomiokirkkoseurakunnan luottamushenkilö


Kauppa haluaisi energiajuomille ikärajan - Kotimaa - Uutiset - MTV.fi\nKauppa haluaisi energiajuomille ikärajan Kotimaa\nJulkaistu 18.06.2008 00:03\nPäivittäistavarakaupan yhdistyksen toimitusjohtaja Osmo Laine toivoo virallista kieltoa, joka estäisi energiajuomien myynnin lapsille. Tätä nykyä osa kauppiaista myy varoitustekstein varustettuja energiajuomia alaikäisille ja osa ei.\nLaine kertoo kannastaan sanomalehti Karjalaisen haastattelussa.Energiajuomien varoitusteksteissä lukee, ettei juomaa suositella lapsille, raskaana oleville tai kofeiiniherkille henkilöille. Laineen mukaan yhdistykseltä kysellään paljon, miten pitäisi toimia.\n- Lähtökohtana on, että juomavalmistajan suosituksia pyritään noudattamaan, vaikkei mikään laki tai määräys siihen velvoittaisikaan, Laine sanoo.Maa- ja metsätalousministeriön neuvottelevan virkamiehen Anne Haikosen mukaan laki ei anna myymälöille oikeutta kieltäytyä myymästä varoitustekstein varustettuja juomia, makeisia, purukumeja tai karkkeja lapsille. Hän ei pidä myyntiehtojen kiristämistä tarpeellisena.\nPalokunta pelasti pikkutytön kerrostalon ikkunalaudalta Katainen varoittaa Suomea inflaatiosta Uusimmat uutisvideot


Kesän retro-otteluseuranta (SaiPa – HPK) | Sivu 7 | Jatkoajan keskustelupalsta\n15.06.2019 klo 13.34\nEn ehtinyt nähdä kuka tuon Kivelän kumoon potkas, mutta mitään ei enää näköjään vihelletä. En tunne sääntöjä niin hyvin, mutta ei tommoselle takaapäin luistimeenpotkaisulle kai ole edes mitään jäähyn nimeä olemassakaan, kampituksena kai menis ehkä.\n15.06.2019 klo 13.36\nSaiPalla on hyvä puolustusmentaliteetti päällä, jätkät hyppii kiekkojen eteen, kaikkea liikkuvaa ja paikallaolevaa hakataan, kiekko roiskaistaan keskialueelle kun vaan joku viimisillä voimillaan jotenkin jaksaa. Ai että tykkään tosta ilmeestä.\n15.06.2019 klo 13.51\nEn ehtinyt nähdä kuka tuon Kivelän kumoon potkas, mutta mitään ei enää näköjään vihelletä.\nTuo tilanne olisi kiva nähdä uusintana. Mun mielestä Kivelä saattoi jopa vähän näytellä siinä eikä se tilanne ollut ollenkaan niin paha miltä näytti. Voisikohan tuomari antaa esimerkiksi käytösrangaistuksen, jos hän näkee, että joku selvästi yrittää hankkia vastustajalle jäähyä?\n15.06.2019 klo 14.46\nVoisikohan tuomari antaa esimerkiksi käytösrangaistuksen, jos hän näkee, että joku selvästi yrittää hankkia vastustajalle jäähyä?\nNiin, en tiedä.. Olisko täällä ketään säännöistä jotain tietäviä? @MacRef ?\nP.S. Komeet freddymercuryviikset muuten tolla toisella linjamiehellä. Tostahan voisi tehdä jonkun marraskuukampanjan että kasvatettais viiksiä vaikka saimaannorppien puolesta tai taivaallisen rauhan aukion mielenosoittajien puolesta.\n15.06.2019 klo 16.57\nSaiPa pelaa kyllä omalla tavallaan vittumaista kiekkoa, jos tolle pelityylille pitäis joku nimi antaa, ehdottaisin "pissinuppikiekko". Mutta ei tässä tyylipisteitä jaeta - arvokkaat kaks pistettä jaossa ja kauden jälkeen kukaan ei muista miten ne tuli.\n15.06.2019 klo 17.42\nKattokaa muuten junnupakit tuosta (kuva 18) miten oma äijä pidetään: hyökkääjällä ei ole mitään mahdollisuutta tehdä maalia tai hakata ripareita sisään kun maila on sidottu, korkeintaan joku onnekas kimmoke luistimesta on mahdollinen. Tää on yksinkertainen peli edelleen.\n15.06.2019 klo 19.16\n(Linkku) Nevalainen.. Kostynski ei tavoita kiekkoa.. Petri Pulkkinen.. rauhassa Nevalaiselle, Nevalaista ahdistelee Lehto..\n15.06.2019 klo 19.19\n(Linkku) HPK pääsee.. Peltola.. Peltola yksin.. ja siitä tuli tuollainen vähän paniikinomainen yksinäisen miehen epätoivoinen yritys.\n15.06.2019 klo 19.21\n(Linkku) Hannu Henrikson puolestaan sitten, hänkin lähtee yksin, työntää kiekon päätyyn.. Markku Piikkilä yrittää ehtiä siihen.. Steve Peters, joka pelaa erittäin suurella säteellä myöskin SaiPassa niin kuin on pelannut oikeastaan aina.. Janne Valtonen koppaa tuon irtokiekon haltuunsa.\n16.06.2019 klo 12.20\n(Kimmo) HPK yrittää ylittää tuon siniviivan useasti siten, että he jättävät jättösyötön tuohon viivan alle ja HPK on suhteellisen nopeasti oppinut käyttämään tätä hyväkseen tätä tilannetta.. korjaan SaiPa tietenkin ja SaiPan pelaajat eliminoivat tämän jättösyötön sieltä siirtymällä voimakkaasti kiekkoa kohti ja näin pystyvät painamaan kiekon puolueettomalle alueelle.\n31 Linkku & Kimmo ne yhteen soppii....PNG\n504 KB kertaa luettu: 212\n16.06.2019 klo 12.24\nLeinonen avaa hiukan Mollan ja Väätämöisen pelifilosofioita... HPK:lla on joku tommonen jätönjättöjuttu mut SaiPa puolustaa sen helposti pois.\nTaidan kumota pullon olutta aina kun Kimmo sanoo "eliminoida".\n16.06.2019 klo 12.41\nOluesta tuli mieleeni, että mitähän siitä seuraisi, jos jäähalleissa tarjoiltaisiin alkoholia asiakkaille? Ei varmaan voisi toimia Suomessa.\n16.06.2019 klo 16.38\nMun amerikassa asuva serkku muuten laittoi postissa tämmöisen vhs:n.\nScott Stevens Greatest Hits\nTuon tyylisiä taklauksia soisi näkevänsä SM-liigassakin. Pää pystyyn!\nReactions: Virveliä kainaloon ja Hera80\n16.06.2019 klo 19.52\nOnks tapahtunut mitään? Kävin jääkaapilla.\n16.06.2019 klo 20.21\nJuti: Matsi kääntyy joukkueelle, joka pysyy kentällä loppuun asti.\n16.06.2019 klo 20.23\nJuti: Toisaalta, kyllä tälläisissä matseissa voitto täytyy ansaita.\n16.06.2019 klo 21.03\nTaitaa mennä aika jännäksi nyt tämä pelin loppu. Ehkä Igor Kuznetsov palaa viltistä vielä iskemään HPK:lle tarvittavat maalit.\nMinkälaisilla kokoonpanoilla tässä mennään? Ossi Lairi-Ari Suutari lienee saletti pakkipari. Viitakoski-Mälkiä-X?.\nHPK:lla Peltola-Kivelä-Palo (Kuznetsov oli tässä alussa). Piikkilä-Lartama-X. Henriksson-Lehto?\nValtonen SaiPalla maalissa ja HPK:lla Heikkilä. Ei kai siellä kerholla Lehkonen vielä 2:Na ole?\nAlkukauteen peilaten kokoonpanot voisivat olla vaikka tällaiset:\n17.06.2019 klo 11.01\n(Linkku) Suoraan aloituksesta pääsee ampumaan Pasi Kivilä.. pomppivaa kiekkoa.. saa laukauksen aikaan ja torjunnan jälleen erinomaisesti tekee Janne Valtonen. Tuossa Pasi Kivilä iskee suoraan kiekosta.. sehän olisi mennyt ylös, mutta Janne Valtonen kun on valppaana tuossa..\n17.06.2019 klo 11.06\n@Brett Viitakoski - Mälkiä - Mansikka on joo yks ketju, mitä Mälli nyt pomppii vähän missä ketjussa millonkin. Ek pelaa Niemisen kanssa ainakin täss kolmannessa erässä. Tai sitte vaihdot venyy. Ei oikee erota noita pelaajien numeroita ku jäi rillit aamulla baariin.\n17.06.2019 klo 11.08\n(Linkku) Ja jälleen! Siinä kaksi kertaa Mika Lartama voitti aloituksen peräkkäin ja Pasi Kivilä pääsi ampumaan, toinen kiekko yli maalin.\n17.06.2019 klo 11.12\n(Linkku) Peters.. häneltä keskialueelle kiekko ja.. kun otteluaikaa on jäljellä reilut seitsemän minuuttia on varsin todennäköistä, että SaiPa nyt tässä tilanteessa johtaessaan 4-2 pyrkii puuduttamaan, jäädyttämään peliä.\n17.06.2019 klo 19.13\nSaiPa on muuten, pakko taas sanoo, helvetin hyvä kotijoukkue, ainoostaan noi JyP HT ja kivikova TPS on käynyt hakee pisteet täältä tällä kaudella.\nNoh, KooKoo, JoKP ja Jokerit pitikin pestä, muttaettä esimerkiks Tappara ja HIFK kaatui vaikkei varmaan moni voinut uskoa ennakkoon.\nNyt on meikämandariinilla sellainen fiilinki et SaiPa on mitalipeleissä!\n17.06.2019 klo 19.21\nJokerit on muuten melkoinen heittopussi tähän sarjaan. Tuollaista lilliputtiseuraa ei tule pelastamaan mikään tuholta HIFK:n varjossa. Veikkaankin että parin vuoden sisään seura putoaa taas 1-divisioonaan, lopulta sieltäkin ja lakkaa olemasta. Palannevat sitten Töölön Vesan nimissä ehkä parhaimmillaan 2-divisioonaan. Elleivät sitten saa Jokerissa päävoittoa tai joku Robinson Crusoe saa autiolla saarella päähänsä purjehtia tänne ja sijoittaa vierailta varastamansa omaisuuden huviksensa seuralle. Heh hee, aikamoista avaruusläppää tämä, pahoittelut siitä.\nReactions: Hera80, Breeze Harbour, jalperi ja yksi muu\n17.06.2019 klo 20.42\n(Kimmo) Kyllä varmasti eliminoimaan HPK:n hyökkäykset, antaa HPK:n tulla sieltä ylös, mutta koitetaan painaa ne tuonne kulmiin ja siten eliminoimaan maalintekotilanteet pois ja sitten vaan kiekkoa vapauttamaan keskialueelle ja HPK joutuu uudestaan ja uudestaan keräämään hyökkäyskuvionsa kasaan.\n17.06.2019 klo 20.52\nEi siinä, itse asiassa Nordenskjöldinkadulla kuuluu huhuja, että yks "crusoe" olis ostamassa HIFK:iä mut siellä jotkuu dinot pistää hanttiin ja tää mysteerimies olis sitten vittuuntuneena ostamassa kilpailijaa ihan vaan näyttääkseen.\nElämme mielenkiintoisia aikoja. Vitutus on kumminkin suurin voima mitä suomalainen voi löytää ja sen vaikutuksia ei pidä aliarvioida.


Nexus 5X tulee Suomeen marraskuussa - Puhelinvertailu\nLG aikoo aloittaa Nexus 5X:n myynnin Suomessa marraskuusn puolivälissä. Puhelimen 16 gigatavun version hinta on 479 euroa ja 32 gigatavun mallin hinta on 529 euroa.\nLopullista päivämäärää ei lyöty vielä tässä vaiheessa lukkoon, mutta myynti alkanee samoihin aikoihin kuin tänä vuonna esitellyn toisenkin Nexus-puhelimen, Nexus 6P:n. Huawein kehittämä puhelin tulee myyntiin Suomessa marraskuun 9. päivänä. Sen hinnat ovat tallennustilasta riippuen 649 euroa (32GB), 699 euroa (64GB) tai 799 euroa (128GB).\nNexus 5X:stä löytyy 5,2 tuuman Full HD -näyttö, Snapdragon 808 -järjestelmäpiiri sekä isoilla 1,5 mikrometrin pikseleillä varustettu 12,3 megapikselin kamera. Takakuoresta heti kameran alta löytyy myös Nexus Imprint -sormenjälkilukija.


Suuntanumero Stakhanov (suunta)\nPaikkakunta tai alue: Stakhanov\nSuuntanumero Stakhanov on 6444. Kuvitteelliselle puhelinnumerolle 7777525 ja suuntanumero / suunta 6444 valittava numero on 6444 7777525. Stakhanov sijaitsee Ukraina.\nSuuntanumeron etuliite määrittää tilaajan puhelinnumeron tiettyyn sijaintiin. Suuntanumeron lisäksi on olemassa muun tyyppisiä etuliitteitä: kansainväliset, matkapuhelinoperaattoreiden ja eri palvelujen etuliitteet. Ne yhdistetään sopimaan useisiin tarkoituksiin. Soitettaessa maasta toiseen tapauksissa, joissa puhelun vastaanottajalla on lankaverkko, maan etuliite yhdistetään suuntanumeroon ja tilaajan numeroon. Kuvitteelliselle puhelinnumerolle 7777525 suuntanumero / suunta 6444 (Stakhanov) ja maakoodille 00380 valittava numero on 00380 6444 7777525. Jos puhelu on mobiililaitteeseen, maan numero yhdistetään matkapuhelinoperaattorin etuliitteeseen ja tilaajan numeroon. Jos soitto on tilaajalle samassa maassa, maan numero voidaan jättää pois. Kun kyseessä ovat kansalliset puhelut lankapuhelimesta toiseen, suuntanumero / suunta voidaan myös jättää pois monissa maissa, kun molemmilla tilaajilla on sama suuntanumero / suunta. Erityisesti maissa, joissa tilaajat voivat pitää saman puhelinnumeron muutettuaan toiseen paikkaan tai kaupunkiin, suuntanumero / suunta - tässä tapauksessa 6444 - on tietysti myös valittava.\nEtuliitteiden kautta käytettäviin palveluihin saattaa liittyä maksuja ei ainostaan teleoperaattoreilta, vaan myös näitä palveluja tarjoavilta yrityksiltä. Seurauksena on, että monet epäilyttävät yritykset tarjoavat palveluita, joista ei ole juurikaan hyötyä, mutta joista peritään korkeat maksut. Kasvattaakseen voittoaan edelleen, tällaiset palvelut yrittävät pitää soittajat linjalla niin kauan kuin mahdollista. Valvontaviranomaiset toimivat säännöllisesti tällaisia palveluntarjoajia vastaan, mutta siihen ei voida luottaa. Erityisnumeroiden lisäksi, jotka voidaan tunnistaa niiden etuliitteiden avulla, on myös pikavalintanumeroita. Tunnetuimpia ovat hätänumero 112 Euroopassa ja 911 Pohjois-Amerikassa. Näitä numeroita voidaan käyttää valtakunnallisesti, eikä niissä tarvitse olla etuliitteitä, ts. ilman maan numero +380 (00380) tai suuntanumero 6444 (Stakhanov).\nJos olet Ukraina ulkopuolella ja haluat soittaa Stakhanov olevalle henkilölle, tarvitset aluekoodin lisäksi sen maan maan numero, johon haluat soittaa. Ukraina maan numero on +380 (00380), joten jos olet Suomi ja haluat soittaa Stakhanov olevalle henkilölle, sinun on lisättävä etuliite +380 6444 henkilön puhelinnumeroon. Aluekoodin edessä oleva nolla jätetään tällöin pois. Kuvitteelliselle puhelinnumerolle 7777525 suuntanumero / suunta 6444 (Stakhanov) ja maakoodille 00380 valittava numero on 00380 6444 7777525.