Äiti treenaa nyt: huhtikuuta 2016\nColor obstacle rush eli suomeksi väriestejuoksu koettu viikonloppuna Helsingin Kaisaniemenpuistossa. Jo viime vuonna yritin kysellä lähtisikö kukaan kaveri kokeilemaan tuota, mutta homma jäi ajatuksentasolle. Tänä vuonna vihdoin pääsin tuonkin tapahtuman kokemaan. Keskiviikkona toipuessani hammasleikkauksesta vilkaisin läppärillä surffaillessani sähköpostin, jossa olikin yllätys: "Onneksi olkoon, sinut on valittu Fitnesspäiväkirjojen Jannin kanssa väriestejuoksuun...". Vau! Eli eräs ilta olin naputtellut hakemuksen Janni Hussin heimotapaamiseen, mutta en ollut oikeasti ajatellut että pääsisin sinne. Sekunnin mietin suuparkaani kestäisikö se moiset juoksut jo lauantaina, päässäni laskeskelin että just ja just tulee väliin kolme iisimpää päivää. Löysin jo itseni järkkäämästä kyytejä ja lapselle hoitopaikkaa. Nämä pikkuseikat hoidettuani totesin, että menen ja teen mitä pystyn. Tottakai jännitin etukäteen ihan pirusti koko hommaa! Ihan turhaan :)\nMeillä oli aivan sairaan hauskaa hölkkäillessä Töölönlahden lenkkiä (vai mikä se nyt on) ja ylitellessä hauskoja esteitä. Koko 5 km lenkki hölkäten, siis viisi kilsaa, ajatelkaa! Minä joka itsekseni lenkkeillessä hölkkään/juoksen sen muutaman minuutin ja luovutan. Ilmeisesti toi jännitys nosti adrenaliinit kattoon ja onhan ryhmässä juostessa muiden tsemppi. Ja rupatellessa sekä nauraessa ei huomaakaan miten pitkään on juossut. Ja just tätä minä olin jännittänyt kaikkein eniten pienessä päässäni; minkälainen porukka siellä on vastassa ja jaksanko pinkoa muiden perässä. Jaksoin! I did it! (We did it!) Kyllä me lenkin ajan laskettiin aina esteiden jälkeen onko porukka kasassa edelleen. Hassuinta oli että meitä oli jopa kaksi viisuritoipilasta (jopa samalla viikolla operoitu).\nMikä on väriestejuoksu?\nVäriestejuoksussa on noin 5km lenkki jonka saat suorittaa joko juosten, kävellen, tanssien tai kontaten. Tyyli on vapaa ja hassutella saa esimerkiksi asujen kera. Tapahtuma on siis ennemminkin hupijuoksu, ei niinkään kilpailu. Matkan varrella on erilaisia ilmatäytteisiä esteitä (aika monessa oli yli kiipeämistä ja liukuja). Lisäksi esteiden luona saa värisuihkeen niskaansa (maissijauhoväriä joka lähtee pois pesusta). Värisuihkuun kannattaa varautua pitämällä suu kiinni ja lasit päässä. Tosin minä sain ekalla väripisteellä kunnon suihkun sinistä väriä kasvoille, ja vähän se kävi yskittämään vaikka olin pitänytkin suun kiinni. Ennen omaa juoksulähtöä on alkulämppärit kentällä ja lopussa väribileet, joita varten jokainen saa maalissa vielä väripussukan. Tapahtumia järjestetään ympäri Suomen, tarkemmat infot sekä hauskoja kuvia löytyy tapahtuman nettisivuilta. Kuvia viikonlopun Väriestejuoksusta löytyy muun muassa täältä ja täältä. Itse en alkanut esteiltä kuvia räpsimään, vaikka oli mulla kännykkä mukana käsivarsikotelossa.\nOliko kivaa väriestejuoksussa?\nOli! Vaikka jo paikalle saapuessani tummat pilvet näytti uhkaavilta ja narikkajonossa ripsauttu jo vähän vettä, ei se menoa haitannut. Meillä oli silti huisin kivaa. Mitä nyt olen lueskellut kommentteja tapahtuman järjestämisestä, niin jotkut ovat sitä mieltä että esteitä on turhan harvakseltaan ja välimatkat on pitkät. Ehkä kävellen ne voivatkin olla pitkät, mutta juoksutahtiin ei välimatka tuntunut pahalta. Itsellänihän ei ollut hajuakaan missäpäin Helsinkiä me pingottiin, mutta pingoin muun porukan perässä. Hienot oli kyllä maisemat! Ja Janni oli aivan huippumukava tyyppi!\nVäriestejuoksussa itsessään kävi muutamia mokia. Me oltiin ekassa lähtöerässä ja silti jouduttiin missaamaan ensimmäinen este, koska jotenkin se oli jo onnistuttu rikkomaan. Alkulämppärissä ääneentoistolaitteet kosahti, no tähän väliin pidän edelleen suuni kiinni mutta keskeytynyt biisi oli Heilutaan. Onneksi jumpan vetäjillä oli hätäkeino tähän ja lämpö pysyi yllä "pää-olkapää-peppu" jumpan tahtiin. Musat noin muuten oli musta aika hyviä ja sopivia, semmosta teknobilemusaa. Äänentoistossa tuli särinöitä (ei kovin pieniäkään) pari kertaa tapahtuman edetessä. Juomapisteitä oli vain yksi puolessa välissä lenkkiä, sitä kyllä itse ahkerana vedenhörppijänä odottelin jo kovasti!\nKaikenkaikkiaan tuo lauantai toi mulle varmuutta luottaa itseeni. Näköjään jaksaa kun itse uskoo siihen ja itseensä. Nyt sain semmoisen lenkkeilykärpäsen pureman, että lähden testailemaan tuota meidän 6 km metsä-rantareittiä jossain kohtaa kun tämä suukipu helpottaa. Ihan hölkäten siis. Kiitos Fitnesspäiväkirjoille ja Jannille mahtavan hauskasta päivästä! :)\nSaatiin myös kassit yheistyökumppaneilta, kiva päästä kokeilemaan uusia juttuja Foodinilta. Viherjauhe ja chia-siemeneton mulle uusi tuttavuus. Kassista löytyi myös BCAA-juomaa jonka ehdin jo hörppiä portilla hengaillessani. Ei muuten ollut hullumpaa itse tapahtumasta maalissa saatu Sportyfeelin protskujuomakaan, aika hyvää!\nJa itse reissu tuonne Helsinkiin... En ollut ikinä reissannut bussilla Helsinkiin (ellei jotain naperona tehtyä reissua Korkeasaareen lasketa) ja nyt lähdin matkaan yksin. Lähes vieraaseen kaupunkiin. Olin toki Google mapsista katsellut katunäkymällä reitin valmiiksi, mikä auttoi todella paljon kävellessäni Kampista Kaisaniemenpuistoon. Välissä kävin ostamassa Kampin supermarketista huipputerveellisen kolmioleivän kisaevääksi, koska lounasaika alkoi jo kolkutella. Itse puistossa olin hetken aikaa hukassa miettiessäni pitikö minun mennä lippujonoon vai pitikö olla jossain muualla. Paluulippua en ollut ostanut Helsingistä pois, vaan oltiin sovittu kotkalaisen vanhan koulukaverin kanssa että treffataan siellä ja pääsen kyydillä pois, kunhan heidän juoksu on ohi tokavimpossa lähtöerässä. Tässä tulikin sitten pientä säätöä, kun puhelimeni päätti ettei tykkää enää vesisateesta ja koleasta säästä, enkä ollut vielä meidän juoksuerän jälkeen nähnyt kaveriani sieltä satapäisen värjääntyneen porukan joukosta. Hetki hotellilla lämmittelyä, jonka jälkeen kävelin takaisin tapahtuma-alueelle sateeseen odottelemaan näkyykö tuttua naamaa portilla. Kyllä minä lopulta olin lämpimässä autossa matkalla kotiin päin. Takasuunnitelmana mulla oli soittaa äiti tilaamaan mulle lippu tunnin päästä lähtevään bussiin, koska ei mulla tietenkään niitä pankkitunnuksiakaan ollut matkassa. Mutta hengissä selvisin reissusta, mitä nyt pari päivää on nyt ollut ääni vähän käheänä (ja leuka kipuillut ajoittain).\nPäivän päätteeksi en jaksanutkaan ajella suoraan kotiin vaan jäin yöksi porukoilleni, jossa jo lapseni oli viettänyt päivää minun reissaillessani (koska of course, isi meni juuri samana päivänä katsomaan lätkää). Tytön ja pikkuveljieni kanssa lähdettiin vielä iltasella vanhalle kaatsille (lapsuuden pulkkamäet) heittelemään frisbeetä ja kapuamaan kukkuloita, ei kyllä askel meinannut nousta enää. Illan kruunasi toki sauna, ja kyllä se sininen väri lähti kuin lähtikin tukasta irti!\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 0.00 4 kommenttia:\nTunnisteet: hupi, juoksu, motivaatio, tapahtumat\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 11.17 Ei kommentteja:\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 18.22 8 kommenttia:\nOlinpas päivän valinnut rapputreenille. Töistä päästyäni aurinko porotti täydeltä taivaalta, ja hikihän siellä tuli! Mittari näytti +11, auringonsäteet tuntuivat osuvan suoraan päin hyppyrimäkeä. Liikaa vaatetta päällä ja niin edes päin. Sai kyllä melko pian takin heittää pois, mutta housuvalintaani (ihan vaan ulkohousut) kirosin koska pöksyt ei olleet yhtään venyvät tätä treeniä ajatellen.\nAlunperin mun pitikin mennä vain tamppaamaan rappuja ylösalas, mutta ruuhkan takia kehittelinkin extempore vähän erilaisen rapputreenin pienemmässä (syrjemmässä) mäessä. Puuhastelussa (kuvailuineen) menikin parisen tuntia, joten sain samalla ihanasti raikasta ulkoilmaa työpäivän jälkeen! Nyt mulla tosin tuntuu vähän ilkeältä hengitys, en tiedä onko syypäänä kevään pölyt, rankka suoritus vai onko sittenkin flunssanoireita ilmassa.\nOlkaa hyvät, tässä se tulee! Mulle ainakin tarpeeksi rankka treeni. Tosin en tiedä johtuuko se tästä orastavasta flunssasta, koska tuntui että puhti loppui jo ekalla ylösjuoksulla (165 pirullista askelmaa). Tokalla ja kolmannella ylösjuoksulla jouduin jo hidastamaan tahtia puolessa välissä. Itse rappujuoksua ei tässä harjoituksessa ole paljoa, mutta kaikkea muuta monipuolisesti.\nSTART! Lämmittele kävelemällä raput ylös alas rauhalliseen tahtiin.\n1. Kipaise portaat kerran ylös, juosten niin pitkälle kuin vain kykenet.\n2. Portaiden jälkeen pinkaise pieni hölkkä-kävely-hölkkä lenkki oman kunnon mukaan (itse tein tuon 2min - 2min - 1min).\n3. Askella raput ylös sivuaskelin ylittäen joka toisen rapun, pienellä kyykkyliikkeellä.\n4. Tee askelkyykkyjä x10/jalka, 2-3 sarjaa. Etummainen jalka maassa, taaempi jalka porrastasanteella. Ojennuksessa purista pakaroista voimaa! Lisätehoa liikkeeseen saat kun nostat etummaisen jalan kantapään ilmaan.\n5. Seuraavaksi on vuorossa etunojapunnerruksia viistossa. Jalat maassa ja kädet esim porraskaiteilla tai portaalla. Tee punnerruksia 10 x 2-3.\n6. Juokse välissä portaat kerran ylös. Jos kykenet juokse joka toisen rapun yli. Tule alas tasajalkaa pomppien!\n7. Kulje vielä kerran portaat ylös hitaasti pitkin askelin kyykäten, muista samalla alakropan lihasten aktivoiminen.\n8. Etsi tasainen alusta. Vuorossa on lankku-punnerrussarja. Eli lankuta kykenemäsi ajan, lepoajalla tee 10 punnerrusta. Toista sarja uusiksi.\n9. Ojentajadippejä portaan reunalla, polvet koukussa (tähän mulla meni tovi etsiä paras mahdollinen tasanne). Tee sarja 10 x 3.\nTHE END! Loppulämmittelyksi hypi portaat ylös tasajalkaa. Tule rauhallisesti alas.\nMuista myös venyttelyt, se on ainakin osio joka itseltäni jää helposti -etenkin jos sen jättää siihen että "venyttelen sitten kotona illalla", takuuvarmasti unohtuu.\nEi nää pikkuportaatkaan sen hassummat treenille olleet. Taidan käyttää jatkossakin jos isoissa on ruuhkaa. Kohta lähden kyllä nukkumaan, mutta kun lupasin tämän postauksen saunan jälkeen kyhätä, niin tässä se nyt on. Ääk mikä väsymys, huomenna taas aamuvuoro. Öitä!\nAi mutta hei, tässä mun ihka ensimmäinen videomuokkaus. Oikein Youtubessa, apua.\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 22.58 Ei kommentteja:\nAloin nyt testailla ja kokeilla eri variaatioita C9:än aloitusta varten. Mutta ääk, sittenhän huomasinkin että eihän siellä sallittujen syötävien listalla lue banaania eikä ananastakaan. Apua! 9 päivää ilman banaania. Täh? Mutta tosi hyvää tästä meidän testifruitiesta kyllä tuli ja tyttökin huitasi sen kerralla naamariin (ilman protskua). Toki tuo vaniljaprotskukaan ei ihan samaa ole mitä paketin oma, mutta kai se osvittaa antaa. Itse tykkään eniten näistä kirpeistä makunautinnoista!\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 9.50 Ei kommentteja:\nTunnisteet: fruitie, resepti, smoothieresepti\nNaisilla on yleensä laukut täynnä kaikkea turhaa kamaa, joten päätinpä ratsata mun treenikassini. Jostain kumman syystä se kassi kyllä pysyy siistimpänä kuin tuo laukku joka kulkee mukana töissä ja muualla. Ihan oikeasti! Ehkä siitäkin syystä että nykyisin kannan sitä treenikassia salilla mukanani, niin ei sieltä viitsi tavaraa etsiä turhien rojujen seasta.\nNo mitä sieltä kassista sitten löytyi?\nNenäliinapaketti, huulirasva, hiuspompuloita\nOlikohan siinä kaikki... Joskus kannan mukanani myös sheikkeriä protskujauheen kera, mutta tällä kertaa olin sen huitaissut kiduksiini töistä salille autolla ajellessa, joten pullo majaili autossa. Jaa-a, uskaltaiskohan samanlaisen ratsian tehdä sinne käsilaukkuunkin...? Väittäisin että voisi löytyä vähän mielenkiintoisempaa matskua.\nMitä teidän treenikasseista löytyy?\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 19.32 Ei kommentteja:\nTunnisteet: treenikassi, treenivarusteet\nJoka tarinalla on loppunsa, mutta sitä seuraa uusi tarina.\nEilen tuli naputeltua eroanomus, nimittäin Easyfitille. Heheh pakko oli kyräillä tuollainen dramaattinen otsikko, ihan piruuttani. Mutta on se haikeaakin, mukava paikka tuo sali on ollut. Etenkin tykkäsin virtuaalitunneista ja spinningistä. Mutta nyt jokseenkin pihinä ihmisenä edullisuus houkutteli joten puhtaasti rahan takia vaihdoin siis tuonne F24S:lle. Kyllähän sekin on totta että mulla menee jo kuntosalin puolella viikoista 3-5 tuntia heppoisesti, joten ihan järkevääkin etten ramppaa niillä tunneilla sen lisäksi. Täytyy se aerobinen puoli keksiä jostain muualta kuin kuntosalilta, näin kesän tullenhan se ei ole edes vaikeaa! Ja koska minulla on tuo lapsikin joka kaipaa aikaa äitinsä kanssa, yritän entistä enemmän yhdistää ne aerobiset liikunnat lapsen kanssa yhdessäoloon (eli lähinnä se tulee olemaan sitten lenkkeilyä tai pyöräilyä).\nNyt ollaankin vietelty lapsen kanssa vapaapäiviä yhdessä kotona, tämä toinen vapaapäivä alkoikin mukavasti lattianpesulla... oksennustauti, jes. Ihmettelinkin aamupalapöydässä kun tyttö oli niin vaisu, ei yhtään hänen tapaistaan. Sekä nukahti lattialle aika pian aamuheräämisen jälkeen, oli ihan outoa kun ei tuo enää päiväuniakaan nuku. Mulla itsellä on vain nuhaa ja kurkku oudon tuntuinen. Heti aamusta keittelinkin pakurikääpäteetä (se on ihan hyvää kun keittelee sen 1-1,5 tuntia, suodattaa kahvinkeittimen läpi ja hunajaa sekaan). Sekä sain juuri pullon Aloe-juomaa jolla taas totuttelen ennen tuon c9:n aloittamista, koska en ole tuota vähään aikaan juonut.\nPäätin ihan suoraan pitää pikkuisen salitauon ettei vain tule pahempi flunssa, koska ensi viikolla mulla olisi viisurinpoisto-operaatio jonka jännittämistä en haluaisi siirtää enää! Ei kai se yhden viikon salitauko hallaa tee. Jotenkin sitä on vain nyt orientoitunut tuohon kolme kertaa viikossa ja tulee kamala morkkis kun ei mene. Toisaalta välillä olisi myös hyvä vähän rentoilla ja viettää aikaa perheenkin kanssa. Sekä keskittyä niihin kotitöihinkin, ei hitsi oliskin hienoa jos olisi joku taloudenhoitaja olemassa! (in my dreams)\nEhkä tää kämppäkin kaipais vähän huomiota enemmän... mutta sitä mukaa kun siivoan, niin tyttö levittää taas tavaroita ympäriinsä. Sitä se kai on lapsiperheessä.\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 11.32 Ei kommentteja:\nTunnisteet: ajankäyttö, flunssa, kuntosali\nLähettänyt Äiti Treenaa Nyt klo 20.34 5 kommenttia:


CFS-verkko - Hoidot ja tutkimukset - Kroonisen väsymysoireyhtymän hoitopaikat\nSivulla oli aikaisemmin tietoa CFS:n hoitopaikoista tehdystä kyselystä, mutta tiedot olivat peräisin vuodelta 2006, joten ne olivat pahasti vanhentuneet. Niinpä nämä tiedot on poistettu. Jos jostain syystä tarvitset niitä, ota yhteyttä.\nHyviä lääkäreitä voit ilmiantaa sähköpostilla.\nTärkein suomalainen CFS-lääkäri on ollut keuhkolääkäri ja fysiologian dosentti Olli Polo, joka on ottanut potilaita vastaan Unesta-ölääkärikeskuksessa Tampereella. Hän on hoitanut myös monia CFS:ää sairastavia Ehlers-Danlos-potilaita. Infektiolääkkeitä hän ei juuri käytä. Valvira kuitenkin vei häneltä lääkärinoikeudet syyskuussa 2017. Päätös tullaan varmasti myöhemmin kumoamaan oikeusreittejä, mutta siihen menee aikaa, ja samaan aikaan monet muut suomalaislääkärit pelkäävät Valviran toimia, jos hoitavat CFS:ää. Monet lääkärit eivät myöskään ota uusia potilaita tällä hetkellä. Tästä syystä Suomessa on tällä hetkellä valitettavasti todella vaikea saada hoitoa CFS:ään.\nHYKSin infektiopolilla hoidettiin ennen monia CFS-potilaita, mutta nykyään he eivät käytännössä enää ota vastaan lähetteitä. Entinen ylilääkäri Ville Valtonen on hiljattain jäänyt eläkkeelle myös yksityisvastaanotoltaan.\nMuita potilaiden suosittelemia CFS-lääkäreitä\nSuositukset (samoin kuin monet näkemykset lääkärien "erikoisaloista") ovat peräisin CFS-verkon käyttäjiltä. Tähdellä (*) merkityistä on vähintään kahdella eri CFS-verkon käyttäjällä hyviä kokemuksia joko kroonisen väsymysoireyhtymän tai siihen liittyvien endokrinologisten ongelmien hoidossa. ^-merkillä merkityistä on mainittu myös huonoja kokemuksia CFS-verkossa. Suositusten antaminen on hankalaa, koska usein potilailla voi olla täysin päinvastaisia kokemuksia samasta lääkäristä, ja siitä soveltuuko tämä CFS:n hoitoon lainkaan.\nLääkäreiden toimipaikkatiedot on tarkistettu webistä 4.5.2017, mutta jotkut jäivät vielä hieman epäselviksi. CFS-verkko pahoittelee, jos tiedoissa on virheitä tai puutteita. Etenkin se, ottavatko lääkärit uusia potilaita vaihtuu usein nopeasti, eikä tieto ole aina julkisesti saatavilla.\nIlkka-Matti Aho (yleislääketieteen erikoislääkäri, otsoniklinikka, Terveystalo Jyväskylä)\nErkki Antila (funktionaalinen lääkäri, Mehiläinen Airport/Kielotie, Antioksidanttiklinikka - ei uusia potilaita tällä hetkellä)\nMarkus Färkkilä (neurologi, Aava Tapiola)\nTaina Harjumaaskola* (yleislääkäri, funktionaalinen lääketiede, ?)\nAki Hietaharju (neurologi, dosentti, EDS/CFS/kipu, TAYS kipuklinikka, Dextra Koskiklinikka Tampere)\nEsko Hussi (sisätautilääkäri, Etelä-Karjalan keskussairaala, Aava Kamppi, Mehiläinen Kouvola/Lappeenranta, Terveystalo Heinola/Kouvola/Lappeenranta)\nHarri Hämäläinen* (fysiatri, EDS/CFS, Dextra Munkkivuori)\nVesa Ilvesmäki (endokrinologi, lisämunuaisen/kilpirauhasen/aivolisäkkeen vajaatoiminta, Päijät-Hämeen keskussairaala, Terveystalo Lahti, Aava Järvenpää - ei uusia potilaita tällä hetkellä)\nKaarlo Jaakkola (funtionaalinen lääkäri, Antioksidanttiklinikka Helsinki/Oulu/Kristiinankaupunki/Tampere(?) - ei uusia potilaita tällä hetkellä)\nMarjaleena Koskiniemi*^ (HHV-6-virukseen perehtynyt lasten/aikuisten neurologi, ?)\nRiitta Lahtonen* (funktionaalinen lääkäri, Medina(?), Turku)\nVille Lehtinen (infektiolääkäri, Päijät-Hämeen keskussairaala)\nLeo Niskanen (sisätautilääkäri/endokrinologi, KYS sisätaudit; Mehiläinen Kuopio - ei uusia potilaita tällä hetkellä)\nHanna Nohynek (yleislääkäri/rokotetutkija, CFS ja rokotteet, Aava Kamppi)\nRitva Oikarinen* (neurologi, Dextra Koskikeskus/Hämeenkyrö)\nSatu Ojalainen (yleislääkäri/urheilulääkäri, mykoplasma/ravitsemus, Dextra Imatra, Kotkan lääkärikeskus Hamina, Mehiläinen Hamina)\nMarkku Partinen*^ (unilääkäri, Uniklinikka Vitalmed, Helsinki)\nTuula Putus (työterveyshuollon erikoislääkäri, home/monikemikaaliherkkyys, Terveystalo Turku Pulssi)\nVille Pöntynen* (yleislääkäri/funktionaalinen lääketiede, selittämättömät oireet, ravitsemus, suolisto, hormonipuutokset, Lääkärikeskus Lupaus, Kuopio, myös kotikäyntejä - ei uusia potilaita tällä hetkellä, Lupauksen muut lääkärit ottavat yhä uusia potilaita)\nKari Raij*^ (yleislääkäri, kilpirauhasen vajaatoiminta/muut hormonaaliset puutokset/vitamiinit/allergiat, Antioksidanttiklinikka Helsinki - ei uusia potilaita tällä hetkellä)\nHarri Sallisalmi* (otsoniklinikka, Palokan terveyskeskus, Jyväskylä, Terveystalo Jyväskylä)\nUlla Slama (yleislääkäri, kilpirauhasongelmat ja trooppiset taudit, Mehiläinen Vaasa, Terveystalo Seinäjoki)\nOlli Sovijärvi*^ (funtionaalinen yleislääkäri, suolisto/ravitsemus/kilpirauhanen/autoimmuunisairaudet, Antioksidanttiklinikka Helsinki - ei uusia potilaita tällä hetkellä)\nGabriele Sved*^ (unilääkäri/neurologi, Uniklinikka Vitalmed, Helsinki)\nIlkka Vauhkonen (endokrinologi, väsymys/kilpirauhasongelmat/kuumeilu, Terveystalo Kamppi)\nAntti Virkamäki (kilpirauhanen, Mehiläinen Töölö)\nRavintokonsultti Pontus Jäntti ei ole lääkäri (eikä siis voi esimerkiksi määrätä lääkkeitä), mutta hänellä on kokemusta CFS-potilaiden ruokavalion suunnittelusta sekä sopivista ravintolisistä. Saat Pontuksen neuvontapalveluista 10 % alennuksen mainitsemalla olevasi CFS-verkon käyttäjä.


Bitcoin Circuit -katsaus: Paras automaattinen kryptovaluuttakauppasovellus\nHome » 2021 Trading Software Review » Bitcoin Circuit\nBitcoin Circuit Katsaus, hyvät ja huonot puolet, mielekkäitä näkökohtia, turvallisuus\nRobotti voi käydä kauppaa yöllä.\nAlustalla on reagoiva 24/7 tuki.\nSivusto on suojattu SSL- ja varmennusjärjestelmillä.\nUsean pankkitavan avulla jokainen käyttäjä voi löytää parhaat.\nBotti käyttää kehittyneitä algoritmeja, jotka tekevät kaupankäynnistä erittäin tarkkaa.\nSovellus tarjoaa esittelytilin.\nJärjestelmä joskus spekuloi ja voi tehdä virheitä.\nBitcoin Circuit -sovellus – työprosessi, sen sisäpihat.\nSovellus toimii kehittyneillä algoritmeilla, jotka sen luojat ovat tehneet. Ne auttavat bottia löytämään sopivimmat paikat markkinoille pääsemiseksi ja milloin kaupat lopetetaan eniten voittoa varten.\nBitcoin Circuit – tärkeimmät asiat, joita tulisi huomata ja käyttää\nSiitä huolimatta, että siihen on panostettu, järjestelmä saattaa tehdä virheitä, joten vaihda. Vähän tietoa salauskentästä olisi hienoa, koska sen jälkeen voit asettaa joitain lisäasetuksia botin toimimaan tehokkaammin. Jatka lukemista saadaksesi lisätietoja Bitcoin Circuit: n hyödyllisistä toiminnoista.\nNyt kun ymmärrät työprosessin pääperiaatteen, katso mitä Bitcoin Circuit-verkkosivusto voi tarjota sinulle. Tässä on luettelo kaikista hyödyllisistä toiminnoista, jotta sinun ei tarvitse etsiä niitä itse.\nEnsimmäinen asia on demotili. Sen avulla käyttäjät voivat saada kokemusta samalla, kun heillä on 0 riskiä paperikaupalla. Paperikauppa on salaustunnuksen ostaminen ja myyminen, mutta väärennetyillä varoilla. Siksi siihen ei liity riskiä.\nMitä tulee kokemukseen, saat sen ja paljon siinä. Syynä on, että olet edelleen kauppaa todellisilla markkinoilla, vaikka rahat on valmistettu. Voit kokeilla erilaisia strategioita, piirtää kaaviokuvioita ja jopa selvittää itsellesi parhaan stop-loss-suhteen.\nBitcoin Circuit -alustalla on myös useita moderneja suojausmenetelmiä. Ensimmäinen on todentamisjärjestelmä. Sillä on tärkeä osa suojaamalla verkkosivusto bottitileiltä. Se tarkistaa, ovatko käyttäjän rekisteröinnin aikana lähettämät asiakirjat todellisia vai eivät, ja määrittää, onko kyseessä oikea ihminen vai botti.\nSeuraava on SSL-suojapistekerros. Se tekee osansa sovelluksen sisäpuolella. Tekniikka salaa tietosi ja lähettää ne erityiselle palvelimelle turvallista tallennusta varten palomuurin suojauksessa.\nBitcoin Circuit tarjoaa laajan valikoiman salauksia työskennellä. Jotkut käytettävissä olevista salaustunnuksista ovat Bitcoin, Ethereum, Ripple, Cardano ja Litecoin.\nAlustan mobiiliversio on olemassa, ja sen voi ladata App Storesta. Sen avulla voit käynnistää botin, tehdä analyyseja tai tallettaa ollessasi kadulla.\nBitcoin Circuit -sovelluksella on alhaiset maksut, vain 1–5%. Ne vaihtelevat sen mukaan, kuinka paljon ansaitset kaupankäyntiistunnossa tai mitä maksutapaa käytät.\nTalletukseen käytetään MasterCard-, Visa-, Skrill- tai Paypal-kortteja. Nosta nostamiseen MasterCard tai Visa.\nLisäksi Bitcoin Circuit -sivustoa on mukava käyttää ja tarkastella upean käyttöliittymänsä ansiosta. Kaikki mahdolliset vaihtoehdot sijaitsevat yhdessä paikassa, jotta käyttäjän ei tarvitse etsiä niitä kaikkialta.\nVärit on erityisesti valittu vastaamaan kaupankäyntiääntä ja antamaan sille ammattimainen ilmapiiri. Lisäksi kaavioissa on monia indikaattoreita, kaaviokuvioita ja liukuvia keskiarvoja, joiden avulla voit määrittää trendit, nopeat hintamuutokset tai konsolidoinnit.\nLopuksi, Bitcoin Circuit-sovelluksen tuella on myös tärkeä rooli. Se osoittaa, että sivustoon voidaan luottaa sen reagoivuuden ansiosta. Tiimi työskentelee 24/7 ratkaistakseen kaikkien käyttäjien ongelmat ympäri maailmaa.\nVielä parempi on vastauksen laatu, joka ei heikkene pitkistä työajoista ja raskaista pyynnöistä huolimatta. Voit odottaa vastausta noin tunnissa, ja sen pitäisi olla melko pitkä ja selkeä kenellekään.\nVoit ansaita mitä tahansa rahaa Bitcoin Circuit-sivustolla. Tähän voidaan yhdistää hieno sanonta: "Rajoitus – se on vain mielikuvitus". Jos työskentelet enemmän, voit ansaita paljon enemmän. Kaikki lepää hartioillasi, omistautumisellasi ja vaivallasi.\nLoppujen lopuksi Bitcoin Circuit on hämmästyttävä valinta salauksen kaupankäyntialustalle. Se antaa kenellekään mahdollisuuden ansaita paljon rahaa salausteollisuuden kanssa. Jatka kuitenkin oppimista, koska tekniikka ei vieläkään voi tehdä kaikkea puolestasi. Kokeile sovellusta saadaksesi valtavia tuloja!


Koulurakentamisen ohjeisiin täsmennyksiä\n23.11.2018 - 16.24 Lausunto\nLausunnossaan OAJ kiinnittää huomiota muun muassa tilojen turvallisuuteen ja terveellisyyteen, monipuolisuuteen, melunhallintaan ja materiaalien valintaan.\nRT-kortiston on ohjattava tunnettuihin ja varmoihin rakennusratkaisuihin. OAJ muistuttaa, etteivät koulurakennukset ole rakennusteknisten kokeilujen paikka.\nPerusopetuksen tilat on suunniteltava huolellisesti käyttäjien kanssa. Jotta laadukas opetus voidaan varmistaa, tarvitaan erilaisia tiloja eri tarpeisiin. Huomioon on otettava myös erilaiset opetusryhmät ja luokat.\nRakennus sijoitettava tontille, joka on tutkittu ja joka soveltuu päiväkoti-, koulu- ja oppilaitosrakentamiseen. Rakennussuunnittelussa on otettava huomioon vuodenaikojen aiheuttama kosteusrasitus ja kosteudenhallinta-asetuksen määräykset.


KAMARIKONSERTTI: UUSIA TUTTAVUUKSIA - Kuopion kaupunginorkesteri\nEtusivu » Ohjelmisto » KAMARIKONSERTTI: UUSIA TUTTAVUUKSIA\nKAMARIKONSERTTI: UUSIA TUTTAVUUKSIA\nKeskiviikko 09.10.2019 klo 19 Ohjelmaravintola Maxim\nKuopion kaupunginorkesterin Joustava-kvartetti:\nLev Berkovskiy, viulu\nJohan Höglind, alttoviulu\nMatthew Whiteside: Kvartetto viululle, alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle\nRobert Davidson: Jousitrio viululle, alttoviululle ja kontrabassolle\nKjell Mørk Karlsen: Divertimento op. 79 alttoviululle, sellolle ja kontrabassolle\n”Matthew Whiteside (1988-) sävelsi esittämämme kvarteton alun perin Robinson Panoramic Quartetille vuonna 2013. Se kantaesitettiin irlantilaisten säveltäjien yhdistyksen (Irish Composers Collective) konserttisarjassa. Valitsimme kyseisen teoksen tähän konserttiin kokoonpanonsa vuoksi: tällaiselle jousinelikolle on sävelletty aika vähän, toisin kuin perinteisemmälle jousikvartetille (kaksi viulua, alttoviulu ja sello). Whiteside kertoikin teoksen lähtökohdan olleen juuri kontrabassolle kirjoitettu toistuva kulku, jonka päälle kaikki muu alkaa hiljalleen kappaleen edetessä rakentua.\nNorjalaisen Kjell Mørk Karlsenin (1947-) Divertimento on Helsingin naisorkesterin tilausteos, ja se kantaesitettiin Helsingissä 1987. Teos on konsertin perinteisintä nykymusiikkia: siinä ei niinkään ole elokuva- tai kevyen musiikin vaikutteita, vaan se on ihan vain rehellisesti omituista. Teoksessa on kyllä selkeä draaman kaari, jonka vaiheet kuvataan osien nimissä: lämmittely, yksitoikkoinen kamppailu, loppu, ja välissä kontrabasso laskee lukua. Rocky -elokuva saisi ihan uudenlaisia ulottuvuuksia, jos sen soundtrackilla olisikin tämä teos Eye Of The Tigerin sijaan.\nAustralialainen Robert Davidson (1965-) on säveltäjä ja kontrabasisti. Hän halusi säveltää kappaleen nimenomaan viululle, alttoviululle ja kontrabassolle, jotta voisi ottaa kontrabasson laajasta sointialasta kaiken irti, ilman selloa kilpailemassa samasta tilasta. Tuloksena syntyi tämä jousitrio vuonna 1998. Teoksessa ei ole itsenäisiä osia, mutta se koostuu alkusoitosta, varsinaisesta kappaleesta ja loppusoitosta, jotka on kekseliäästi nimetty osioiksi I, II ja III. Whitesiden ja Mørk Karlsenin teoksissa on kuultavissa kauhua, draamaa, huumoria ja taidemusiikin virallisia tyylisuuntauksia menneiltä vuosikymmeniltä, mutta mielestäni Davidsonin teos sen sijaan on yksinkertaisesti kaunis ja meditatiivinen.” (Kiira Siikavirta / Joustava-kvartetti)\nLiput: 20 € / 15 € eläkeläiset / 11 € opiskelijat, varusmiehet ja työttömät\nYhteistyössä: Ohjelmaravintola Maxim\nTorstai 09.04.2020 klo 19 KonserttisaliLOVE STORY\nKeskiviikko 22.04.2020 klo 19 KamarimusiikkisaliKAMARIKONSERTTI: KAHDEN KEIKKA\nTorstai 23.04.2020 klo 19 KonserttisaliEMMY & EMIL


Siiri&Siiri: helmikuuta 2015\nVietettiin perinteisesti (viime vuodesta poiketen) meidän hiihtolomamme perheen kanssa Levillä. Matkaan tarttui mukaan myös siskon poikaystävä, mikä olikin ihan kivaa vaihtelua. Mut tultiin hakemaan suoraan satamasta vanhoje risteilyn jälkeen, kello seitsemän jälkeen. Kyllä, luitte oikein. Risteilyllä nukkusin tosiaan huiman tunnin ja se tuntui seuraavana päivän.. :-D\nsyötiin/grillattiin paljon makkaraa\njuotiin kuumia juotavia\nnautittiin taivaallisista Lappimaisemista\nlämmiteltiin takan ääressä\nmentiin laskujen välissä lämmittelemään kotaan\nkoitin aloittaa ylioppilaskokeisiin lukemisen, huonolla menestyksellä\nsairastuin tosi pahasti ja kipeys jatkuu vieläkin (en pysty hengittämään, taikka nielemään niin kipeän kurkun takia, ehkä alkava keuhkokuume?)\nnäin ihanaa Mallaa rinteissä pyörien, sekä ihanaa pizzaa syöden\nkävelin ihania lenkkejä Sakken kanssa aurinkon paistaessa\nParempi myöhään kuin ei milloinkaan, eikö? Vaikka tästä tapahtumasta on jo kulunut jonkin aikaa, halusin silti tulla jakamaan yhdestä elämäni ikimuistoisimmista päivistä tännekkin. Kyseessähän on (niinkuin otsikostakin voi päätellä) on meidän koulun vanhojen tanssit. Pahoittelut huonolaatusista kuvista; tanssisali oli tosi huonosti valotettu ja kattokruunu hohti keltaiseen..\nTanssimme alkoi jo torstaina VPK:n talolla sukulaisillemme ja ystävillemme tanssahdellen. Ennen paikalla menoa oli kuitenkin laitettava hiukset, meikki ja kynnet kuntoon, sekä kiskottava mekko päälle. Vaikka mielestäni aloin laittautumaan ajoissa, niin silti tuli hirmuinen kiire ja lähtö venyi.. Ehdin kuitenkin paikalle ajoissa ja aluksi otettiinkin kuvat, meidän koko tanssiryhmästä. Tanssit alkoivat noin klo 17 aikoihin ja porukkaa lappasikin sisään oikein urakalla. Tanssit sujui hyvin, meidän porukassa olevista pienistä mokista huolimatta. Ne ainakin nauratti ihmisiä, eihän noita liian vakavaksi pidä vetää :-D Ongelmia syntyi myös mekon kanssa, sitä sai kokoajan olla nostelemassa.. Se saattoi johtua siitä että mekon laitossa tuli niin kova kiire.. Mutta kuitenkin parhaan tanssiparin kanssa sujui päivä/ilta tosi kivasti. Tanssahtelujen jälkeen matka jatkui vielä Juliniaan, mikä oli varattu meidän ryhmille illallis paikaksi. Ilta venyi lopulta yömyöhään saakka, minkä huomasin seuraavana päivänä, kun herätys soi kello 6...\nPerjantaina tanssit alkoivat meidän lukion oppilaille/opettajille 9 jälkeen. Ne loppuivat jo ennen 12 ja siinä kuvailtiin jonkun aikaa, syötiin ja nautittiin tästä prinsessapäivästä. Minä ja parini, sekä pari muuta kaveriamme oltiin ilmottauduttu vapaaehtoisiksi tanssimaan vanhainkotiin. Sinne siis suunnattiin pienien taxi ongelmien jälkeen. Oli niin ihana nähdä ne iloiset mummelit ja pappelit, kun saavuttiin isot mekot ja frakit päällä paikalle.\nIllalla suunnattiin vielä mitä mahtavimmalla porukalla Sannille viettämään iltaa ja se ilta kuluikin lähinnä väsyneenä tanssimisena/laulamisena ja ihan vain löhöillessä :-D Seuraavana aamuna olikin sitten SE PÄIVÄ. Kyseessähän oli siis vanhojen risteily. Aamulaivalla lähdettiin ja vietettiin ikimuistoinen laivareissu aivan tajuttoman hauskassa seurassa! Tutustuin moneen uuteen ihmiseen ja en maltakkaan edes odottaa abi-risteilyä, sun muita tapahtumia yhdessä tän jengin kanssa :-) Voisin katsoa, jos tekisin noista risteilyn kännykkäkuvista jonkinnäköistä postausta?\nVaikka nä kolme päivää olikin ihan älyttömän rankkoja, niin kaikki sujui loppu peleissä just niin ku pitikin. Oon niin iloinen tällä hetkellä!!! Yksi mun lukioni kohokohdista on nyt ohi, mutta se oli just sellainen kun odotinkin. Kiitos parhaan tanssiparin, ihanien ystävien, sekä tietysti perheen ketä auttoi mua kaikin puolin<3 #kiiitollinensiunattuonnellinen\nLeave a Comment ⋅ Tunnisteet: lifestyle, Wanhat\nTämä asu olisi sopinut ehkä vähän paremmin tonne keväämmälle, eikä suinkaan toppatakin alle piiloteltavaksi, mutta mä en jaksanut odottaa! Otin siis pienen varaslähdön näiden vaatteiden suhteen, mikä ei ollut oikein kannattavaa, kylmyys iski päin näköä aika hurjan nopeasti. Mutta oon tottunut jo oppimaan kaiken kantapäänkautta ja tulevat kaksi kuukautta puenkin sitten pari neuletta ja kolme takkia, en halua kokea tota sormien jäätymistä enää toiste.\nAiniin meidän olisi Siirin kanssa tarkotus ostaa weekend liput lauantaiksi tässä lähi päivinä, ellei jopa tunteina. Onko sieltä kukaan tulossa?\nNyt ollaankin vähän taiteellisemman postauksen parissa, sillä saatiin valkata Juniqelta pari tuotetta, joista kummastakin on kuva alla. Tosta kaupasta löytyy ihan super ihania juttuja, tosi laajalla valikoimalla ja kun oli pari tuntia selailtu nettisivua läpi niin päädyttiin kummatkin rakastumaan tohon ihanaan karttakuosiin. Siiri N valkkas kuoret puhelimeen ja S päätyi julisteeseen johon ois suunnitteilla merkitä kaikki paikat missä on ja tulee käymään.\nKyseessä on siis nettikauppa joka myy useiden artistejen valokuvaamia, piirtämiä ja koneella luotuja kuoseja monessa muodossa. Heiltä löytyy näiden seinätaideteoksien ja kuorien lisäksi mm. kasseja, vihkoja, paitoja, huppareita ja lakanoita. Ja kuten sanottu valikoima on niin laaja ettei sieltä voi olla löytämättä jotain itseään kiinnostavaa. Näitähän ei muuten tule ihan jokatyypillä vastaan ja meitä houkuttaisi kovasti ostaa vielä ainakin jotkut vähän erikoisemmat kangaskassit.. Ehkä vielä joskus. Postitus on ilmaista 65 euron jälkeen ja sitä ennenkin alle 10 euroa. Tullimaksujakaan ei tarvitse stressata, kun kaikki tuotteet tulee Saksasta!\nSiis nämä leivokset on taikinaa vaille valmiit täys-suklaa macaronssit. Päällystin nimittäin vanilja-aromilla maustetut kannet valkosuklaalla, heitin päälle tummaa suklaata ja liimasin ne vielä yhteen suklaalla. Macaronssejen ei nimittäin aina tarvitse olla täytetty tuhdimmilla mousseilla ja hilloilla. Sitäpaitsi näin välistä ei ainakaan lähtenyt valumaan mitään kun laskin ne vähän miten sattuu tohon lasiin.\nVenla täytti tänään täydet 18 vuotta ja sain viimehetkellä päähänpiston tehdä lahjaksi näitä. Lahjan saaja ja muutama muu herkkusuu tuntui tykkäävän kovasti mausta ja mä taas olin äärettömän tyytyväinen ulkonäköön! Kuvat ei oikein anna oikeutta, mutta kirjotin tohon lasiin vielä 'VENLA 18' ja kylkeen oikein suloisen kortin. Teen myöhemmin koko päivästä vielä postauksen, mutta halusin vaan tulla jakamaan tämän jo etukäteen.\nSulatin siis vain suklaan, dippasin kannet sinne ja koristelin. Välissä kannattaa pistää jääkaappiin tai pakastimeen kuivumaan. Tosi helppo ja nätti resepti!\nEilen oli aika jännä päivä ja kidnappauksesta huolimatta ihan super hauska! Tai sen ansiotahan se oikeastaan oli.. Puoli viiden maissa kivuttiin Yliopistonkatu kahdentoista toiseen kerrokseen ja heti ensikättelyn, ohjeiden, sekä hetken jännittelyn jälkeen jouduttiin kaksin lukittuun huoneeseen. Melkeimpä jännäpissat housuissa ryhdyttiin ratkomaan tehtäviä ja lopuksi kävi vähän paljon köpelösti.. Mutta aika hyvin me vedettiin! Yhteistyötä, naurua, kiljuntaa, pari kirosanaa, jännitystä, pelkoa ja halua onnistua. Muuta ei oikein voida ja haluta paljastaa, mutta todellakin niin suosittelemisen arvonen juttu kun vaan olla ja voi!\nTämä suosittelu menee nyt erityisesti teille ihanille Turkulaisille lukijoille, joita tiedetään siellä ruudun takana olevan. Kootkaa hyvä poppoo kasaan, varatkaa aika täältä ja valmistautukaa mitä hektisimpään tuntiin lukitussa huoneessa. Uskotaan ton olevan ihan hurjan hyvä paikka mm. joukkueillan viettoon, kohottaa me- henkeä ja edesauttaa tiimityöskentelyä, hauskanpitoa unohtamattakaan. Tai tällaisena kokemus meidän mieleen ainakin jäi. Ryhmän koko voi olla mikä vain kahden ja kuuden henkilön välillä, mutta mitä enemmän porukkaa, sen halvemmaksi tulee per nenä ja sen enemmän silmäpareja ja fiksuja päitä lyöttäytymässä yhteen. Tossa todellakin tarvitsee aivotyöskentelyä, mutta tarvittaessa apua ja vihjeitä voi pyytää niin paljon kun tahtoo, ettei aivan peukalo suussa tarvitse koko tuntia viettää (Niin kuin me kaksi blondia oltaisiin aivan varmasti siinä tapauksessa tehty..).\nPäästiin kokeilemaan tätä marraskuussa auennutta uutuuspeliä ilmaiseksi, mutta mitään sanoja ei meidän suuhun ole laitettu, joten kaikki mielipiteet oli siis ihan omia ja tehtiin postaus omasta vapaasta tahostamme! He avaavat lähi kuukausina myös toisen huoneen joten jos tämä kidnapped on jo tuttu juttu, niin täältä facebooksivuilta näkee uusimmat päivitykset ja tapahtumat. Me ainakin odotetaan jo innoissamme seuraavaa ja aivan varmasti käydään testaamassa. Niin ja heillä on nyt myös ruutu siellä josta voi katsella kavereiden pakoyrityksiä sohvalta käsin, voin vaan kuvitella kuinka hauskoilta mekin näytettiin, haha.\nVaraus onnistuu nettisivuilta ja halutessanne sähköpostia voi lähettää osoitteeseen liveexitgames@liveexitgames.fi. Kyselkää ihmeessä jos jotain jäi epäselväksi tai omia kokemuksia löytyy!\n4 Comments ⋅ Tunnisteet: lifestyle, live exit game, turku\nKoeviikko selätetty.. Vihdoin! Tai no, ei mun lukeminen siihen ihan loppunut ja nyt se stressi vasta alkaakin :-D Koitan kuitenkin nauttia täysin siemauksin kaikista vapaa-ajan hetkistä, mitä mulla tulee olemaan. Tosiaan 42 päivää ja tämä tyttö istuu koulun salissa YO-koe nassun alla.. Ja toinen uskomaton asia on se, että meidän vanhojentanssit on JO ENSVIIKOLLA?! Missä vaiheessa vuosi ehti vierähtää..\nNyt eksyttiin taas aiheesta. Päälleni pääsi eilen viininpunainen mekko, aivan ihana päällä, mutta kuitenkin tyylikäs. Samaan pakkaan yhdistin siskoni takin (tahdon sen). Mitä mieltä ootte yhdistelmästä? Päätettiin mennä Even kanssa nappaamaan asukuvat ja lopulta päädyttiinkin mitä ihmeellisimpään paikkaan ja paljon oudoksuvia katseita saatiin, korkealla puskissa kuvaillessa. Mutta mitä vain teitä varten, eikös? ;-D\nMoikka ja ihanaa torstai-iltaa! Tiistain kuvailun tulokset näkyy yllä ja ton jälkeen painuttiin S'älle leipomaan tämän postauksen macaronssit. Huomenna meillä on tiedossa uusia kokeiluja, joista ollaan ihan super innoissamme, jotain aivoja rasittavaa ja jännittävää luvassa, se voidaan paljastaa, mutta palataan siihen ensi viikonlopun aikana.\nAiniin, vihdoin on saatu 4. jakso onnistuneesti käyntiin ja ollaan taa samassa koulussa (ja tunneilla ekaa kertaa ikinä!).\nTänään oli oikea puuhapäivä ja saatiin ihan hurjasti aikaseksi! Kuten nämä ihan super hyvät macaronsit joista halutaan jakaa pala teillekkin. Kovan etsimisen päätteeksi jäi väriaineet löytämättä, joten päädyttiin lisäämään taikinaan kaakaojauhetta, joka toi värin lisäksi myös makua näihin.\nTekovaiheesta ei kehdata julkaista kuvia tämän enempää, se taikina näytti nimittäin kulhossa ihan ripulilta (Ihan vain näin teidän ruokahalua herättämään.. :D) Jokatapauksessa resepti noin 24'än pikku "kanteen" tulee täsä:\nSekoita jauheet ja tomusokeri keskenään ja siivilöi. Sekoita toisessa kulhossa valkuaiset, lisää sokeri jo kovaan vaahtoon. Tässä vaiheessa seoksen ei tulisi tippua kun käännät kulhon ylösalaisin. Kääntele kolmessa osassa jauhoseos marenkiin ja jatka kääntelyä kunnes ainekset ovat sekoittuneet hyvin keskenään ja taikina on nauhamaista. Pursota saman kokoisiksi kasoiksi leivinpaperille, tai yllä näyvälle matolle. Tässä vaiheessa pelti tulisi kopauttaa pöytää vasten, jotta ilmakuplat häviäisivät ja antaa seistä huoneenlämmössä 30 min. (Me unohdettiin nämä kaksi viimeistä vaihetta, minkä takia lopputulos ei ollut niin kiiltävä ja tasainen)\nPaista 150 asteessa 15-20 min.\nJa sitten oli vuorossa mitä yksinkertaisin täyte. Etsittiin mitä kaapista löytyi ja ei oltaisi voitu olla tyytyväisempiä lopputulokseen. Kyhättiin siis kreemi sekottamalla nämä keskenään:\n1 lime- & 1 sitruunamehu\nTässä kuva kun näitä vielä oli jäljellä, hävis nimittäin silmän räpäyksessä parempiin suihin. Hurjan hyviä ja kaikki suositukset sinne! Onko teillä jotain suosittelemisen arvoisia macaron täytteitä/makuja?\nSINÄ SANOT, ME TEHDÄÄN\nMeillä olisi suunnitteilla tehdä sellainen Ask and Dare -tapanen haaste. Teidän pitäisi siis keksiä meille kaikenlaisia tehtäviä ja koitetaan niitä parhaamme mukaan sitten toteutella. Ja kaikkihan otetaan sitten videolle ja julkaistaan tännekkin suuntaan. Joten antakaapas tulla, kerrankin teillä on kunnon tilaisuus nolata meidät.. (Tai no ehkä me ollaan sekin puoli itse hoidettu :-D)\nMulla on sadat asut suunniteltuna ja tänäänkin pistin täydet meikit naamaan pikku kuvaustuokion toivossa. Mutta kuinkas kävikään, lunta satoi kun viimestä päivää ja maa täynnä loskaa. Meni fiilis, joten parempia ilmoja odotellessa kuvitin tän postauksen Ninnillä. Tytöt valkkas mun kaapista parit vaatekappaleet ja nappasin lopputuloksesta parit kuvat salamalla, mun huoneessa myöhään illalla, joten siihen nähden oon tosi tyytyväinen näihin. Salillakin tuli käytyä ekaa kertaa sitten Amerikan ja nyt on motivaatio ihan huipussaan, alotettiin kahden viikon karkkilakkokin.. Vielä on lukiokirjat hankkimatta, mutta onneks mulla on kaksi vapaapäivää vielä jäljellä, iiks. Uus koulu, (melkein) uudet ihmiset ja opettajat, ehkä mä selviin. Tän sekavampaan postaukseen en nyt tähän hätään pysty, joten palataan mahdollisimman pian, ihanaa alkavaa viikkoa!


FISEn rakennusvirhepankki edistää virheistä oppimista - Suomen Rakennusinsinöörien Liitto\nFise on ylläpitänyt rakennusvirhepankkia vuodesta 2006 alkaen. Se on julkinen tietokanta, joka sisältää tietoa toteutuneista rakennusvirheistä. Virhepankin ylläpitämisessä hyödynnetään FISEn eri alojen pätevyyslautakuntien asiantuntemusta. Tavoitteena on saada virhepankista arkinen työkalu virheiden ennaltaehkäisemiseen.\nElämme 24/7 -jakamiskulttuurissa. FISEn Rakennusvirhepankki on luotu alan omaksi verkkopalveluksi virheistä oppimisen kulttuurin edistämiseksi. Se toimii yhteisöllisesti vastavuoroisuusperiaatteella. Alan ammattilaisten kannattaa toimia itse tiedon jakajana ja hyödyntäjänä. Havaittuja virheitä tulisi aktiivisesti ilmoittaa palveluun, jotta saavutetaan kaikkia hyödyntävä win-win -tilanne. Samalla viestimme ulkopuolelle, että välitämme ja kehitämme rakennusalaa koko ajan vastuullisesti.\nVirhepankin tavoitteena on edistää puolueetonta tiedon jakamista koko KIRA-alalla. Jakamalla tietoa toteutuneista ongelmista voidaan toistuvia virheitä ennaltaehkäistä ja edistää tällä tavalla laadukasta ja kestävää rakentamista. Samalla parannetaan alan mainetta.\nJotta julkinen rakennusvirhepankki saataisiin toimimaan kattavasti, rakennusalalle tarvitaan vahvempaa virheistä oppimisen kulttuuria. Johtoajatuksena on systemaattinen suhtautuminen virheisiin.\nEri aloilla tehdyissä tutkimuksissa on havaittu, että ihmisten syyllistäminen ei vähennä merkittävästi virheiden esiintymistä ja seurausten vakavuutta. Tarvitaan systeemin muutosta, jossa keskeisiä lähtökohtia ovat avoimuus ja luottamuksellinen ilmapiiri. Virheistä oppimisen kulttuuri on koko henkilöstön tehtävä, mutta ilmapiirimuutoksessa johdolla on avainrooli.\nPerinteisesti meitä palkitaan vain myönteisistä suorituksista. Erehdyksiä ja virheitä pidetään epäonnistumisina ja siten ne ovat kiusallisia. Näin ollen oman virheen haluaa ohittaa mahdollisimman nopeasti ja toimia, kuten mitään ei olisi tapahtunut. Näin menetellen organisaation johto ei voi saada tietoa, pysyä ajan tasalla ja edelleen suunnata toimintaa korjaavaan suuntaan. Virheistä ei voida oppia tehokkaasti ja samoja virheitä tapahtuu aina uudestaan.\nSystemaattisessa suhtautumisessa ymmärretään, että monimutkaisessa organisaatiossa inhimillisten virheiden syntyminen on väistämätöntä. Sen sijaan, että niitä piiloteltaisiin, ne valjastetaan toiminnan kehittämisen tarpeisiin. On siirryttävä yksilölähestymisestä systeemilähestymiseen.\nIhminen oppii yrityksen ja erehdyksen kautta. Jos tiedostaa tehneensä virheen, yleensä ei tee samaa virhettä uudestaan. Oppivassa organisaatiossa voidaan oppia myös virheistä, joissa ei ole ollut itse osallisena. Puuttumalla systemaattisesti pieniin virheisiin voi- daan ennaltaehkäistä suuria virheitä.\nDigitalisaation avulla on helppo luoda toimintaa tukevia järjestelmiä. Pelkkä virheiden raportointi ei kuitenkaan riitä, vaan virheet tulee analysoida ja niiden juurisyyt selvittää systemaattisesti. Tämän jälkeen toimintaa voidaan kehittää aidosti laadukkaammaksi. Aktiivisella ja avoimella keskustelulla edesautetaan virheistä oppimista, innovoimista ja edelleen parempaa laatua.\nIlmailualaa voidaan pitää edelläkävijänä virheistä oppimisen kulttuurin kehittämisessä. Vuonna 1977 Teneriffalla tapahtunut yli 580 ihmishengen vaatinut lento-onnettomuus oli lähtölaukaus mittaville kehitystoimille, joissa alalle kehitettiin systemaattinen tapa virheiden ilmoittamiseen, käsittelemiseen ja toiminnan kehittämiseen niiden pohjalta. Edellytys uu- delle toimintatavalle oli sen tosiasian ymmärtäminen, että inhimillisiä virheitä on mahdoton kitkeä kokonaan pois.\nNiin kauan kuin ihmiset suunnittelevat, tekevät ja lentävät lentokoneita, virheitä tapahtuu ja niihin pitää varautua. Koska virheitä joka tapauksessa tapahtuu, sattuneesta on otettava kaikki hyöty irti ja käytettävä saatu informaatio oppimisen herätteenä ja toiminnan kehittämiseen. Jokainen havaittu ja kerrottu virhe on mahdollisuus kehittää toimintaa, ei merkki huonommuudesta.\nNäin toimien ilmailualalla on vähennetty merkittävästi vakavia virheitä ja toimintakulttuuria on kehitetty turvallisemmaksi. Muutos on edellyttänyt ennen kaikkea asenteiden muuttamista. Ilmailussa turvallisuus on kaikkein tärkein asia ja sen saavuttaminen on koko henkilöstön tehtävä.\nJatkuva häiriö- ja vikailmoitusraporttien määrän kasvaminen nähdään turvallisuuskulttuurin paranemisena, eikä päinvastaisesti heikkenemisenä. Lento- turvallisuustyötä tehdään herpaantumatta jatkuvasti ymmärtäen, että turvallisuuskulttuuri ei ole koskaan täysin valmis asia muuttuvassa toimintaympäristössä.\nSAIRAALA MUISTUTTAA TYÖYMPÄRISTÖNÄ RAKENNUSTYÖMAATA\nSairaala on haastava asiantuntijaorganisaatio. Työyhteisö on yleensä suuri, työ ketjutetaan ja työtä tehdään kellon ympäri. Työssä ovat läsnä vahvat alakulttuurit ja työtehtävät on usein suoritettava kiireessä. Sairaa- lassa ei ole kahta täysin samanlaista työtehtävää ja virheiden seuraukset voivat olla erittäin vakavia.\nMarina Kinnunen tutki vuonna 2010 julkaistussa väitöskirjassaan ”Virheistä oppimisen esteet ja mah- dollistajat organisaatiossa” sairaalaympäristössä virheistä oppimisen kulttuuria. Tutkimus toteutettiin sairaaloissa, joissa oli otettu käyttöön virheistä oppimista tukeva tietojärjestelmä.\nKinnusen tutkimuksessa virheistä oppimisen esteiksi osoittautuivat vaikeus hyväksyä omia virheitä, virheiden selvittämättä jättäminen kiireeseen vedoten sekä johto- ja työntekijätason näkemysten kohtaamattomuus.\nJohdolla on keskeinen rooli ilmapiirin muokkaamisessa syyllistämättömäksi, keskustelevaksi ja virheistä oppivaksi. Työkalut systemaattiseen virheiden raportointiin ja analysointiin toimivat apuna avoimen toimintakulttuurin kehittämisessä.\nVuodesta 2007 alkaen monissa sairaaloissa on otettu käyttöön tietojärjestelmä virheiden ja läheltä piti -tilanteiden systemaattiseen raportointiin. Järjestelmä on nykyään käytössä yli 200 organisaatiossa Suomessa.\nOPPIVA ORGANISAATIO JA SYSTEEMIAJATTELU\nPeter Sengen esitti teoksessaan The Fifth Discipline (1991) oppivien organisaatioiden mallin. Jos organisaatiossa tapahtuu oppimista yksilön, ryhmän ja organisaation tasolla siten, että organisaatio saavuttaa oppimisprosessien avulla entistä paremmin tavoitteensa, se on oppiva organisaatio.\nCannon ja Edmondson esittivät artikkelissaan Fai- ling to learn and learning to fail (2005), että organisaation kykyä oppia virheistä voidaan mitata parhaiten, kun otetaan huomioon myös pienet epäonnistumiset, eikä ainoastaan suurimpia. Pieniä virheitä voidaan pitää varoitussignaaleina, ja jos niistä ei keskustella eikä niitä analysoida, suurten virheiden välttäminen on mahdotonta.\nHeidän mukaansa organisaation virheistä oppiminen edellyttää taitavaa johtajaa kolmessa erillisessä, mutta toisiinsa yhteydessä olevassa prosessissa, jotka ovat epäonnistumisen tunnistaminen, epäonnistumisen analysoiminen ja toiminnan kehittäminen. Jos tarkastellaan virheitä systeemiajattelun pohjalta, päästään tarttumaan virheen taustalla oleviin ydinasioihin, ja niitä muuttamalla voidaan estää saman virheen toistuminen. Tämä muutos edellyttää kuitenkin sitä, että organisaatiossa on ryhmä- ja organisaatiotason oppimista tukeva prosessi. Väärinkäsitykset häiriöiden ja vastoinkäymisten syistä vähenevät, kun niiden syitä aletaan etsiä systeemistä eikä henkilötasolta (Koski P., Työ ja oppiminen rengastehtaassa, 2007).\nJingmondin ja Ågrenin 2015 julkaistussa tutkimuksessa selvitettiin Ruotsin rakennusalalta valikoitujen asiantuntijoiden kokemusten perusteella virheiden syy-seuraussuhteita. Virheiden pääsyiksi tunnistettiin organisatoriset syyt.\nVirheiden merkittävä vähentäminen vaatii muutoksia strategisella ja johtotasolla. Proseduurien muuttamisella projektin johdossa on suurempi vaikutus virheiden vähentymiseen kuin rutiinien muuttamisella tai koulutuksella työmaan operatiivisella tasolla. Projektinhallinnassa virheiden vähentäminen tulee olla jatkuvasti prioriteettina päivittäisessä johtamisessa.\nTeksti: Marita Mäkinen\nMarina Kinnunen (2010). Virheistä oppimisen esteet ja mahdollistajat organisaatiossa. Vaasan yliopisto. Olli Aaltonen (2015). Inhimillinen virhe osana onnettomuuden syntyä. Maanpuolustuskorkeakoulu.\nJussi Ekman (2009) Onko lentoturvallisuus heikentynyt? Finnairin blogi (https://blog.finnair.com/2009/04/09/turvallisuus/)\nMonika Jingmond, Robert Ågren (2015). Unravelling causes of defects in construction. Lund University. www.apteekkari.fi/uutiset/ilmailu-nayttaa-esimerkkia.html


Ruskaretki Ailigastunturilla – tapanikunnas.net\n#twonights , Ailigastunturi , Karigasniemi , Kävely , Lappi , Syksy , Teltta\nby TapaniK syyskuu 22, 2015 16 Comments\nSyyskuun #twonights -retkeni suuntautuu pohjoiseen ja jälleen menen Karigasniemen Ailigastunturin maastoon. Kesällä jäi niin paljon näkemättä, että haluan käydä siellä vielä uudestaan tutkimassa muutaman paikan lisää. Suunnitelmissani kun on edelleen tehdä ensi talvena lumikenkäilyvaellus tuolla samalla alueella.\nMatka alkaa torstaiaamuna Eskelisen pikavuorolla. Yhtiölle on tullut edellisenä viikonloppuna uusi auto, joka on nyt ensimmäistä kertaa linjalla Oulusta pohjoiseen. Ja millainen auto! Penkit ovat tavallista harvemmassa, joten jalkatilaa riittää pitkäkoipisellekin, autossa on langaton verkko ja jokaiselle matkustajalle on oma 230 voltin pistorasia! Myös kuljettajia on auton suunnittelussa ajateltu: tavaratilan luukuissa on alaspäin valaisevat lamput, joten kuljettajien ei tarvitse tihrustaa pakettien rahtikirjoissa olevaa pientä pränttiä huonossa valossa. Paketit on lastattava autoon oikein, jotta ne ovat purkamista ajatellen järkevässä järjestyksessä. Oulusta kello 8.15 lähtevän pikavuoron lastaaminen alkaa jo aamukuudelta, ja vaikka linja-autoaseman rahtiterminaalin pihalla on valot, jää avattujen tavaratilanluukkujen alle hämärä alue ilman tällaisia luukkuvaloja. Pieni asia, jolla on suuri merkitys heille, joille tämä auto on päivittäinen työkalu.\nMenen kotiani lähinnä olevalle pysäkille hyvissä ajoin. Töihin kävellessäni näen usein tämän Eskelisen, joten tiedän, että sen aikataulunmukainen lähtöaika on lähinnä viitteellinen. Useinkaan auto ei pääse ajallaan liikkeelle, jos rahtia ja matkustajia on paljon. Ja näin käy nytkin: auto on parikymmentä minuuttia myöhässä.\nAikataulu on tiukka, joten Rovaniemelle saavuttaessa ollaan samat 20 minuuttia myöhässä. Tämä myöhästyttää Tromssaan lähtevää jatkoyhteyttä reilusti, sillä sen pitäisi lähteä samalla hetkellä, kun me vasta saavumme paikalle. Karasjoelle menevä jatkoyhteys, jolla minä jatkan, lähtee aikataulun mukaan 20 minuuttia etelästä tulevan auton saapumisen jälkeen, joten pääsemme jatkamaan suunnilleen aikataulussa. Kuljettajana on Timo Soinin kaksoisolennolta näyttävä mies, joka sanoo nimekseen Risto.\nIvalossa linja-autoasema on muuttanut. Valitettavasti asemakahvilan tarjonta on entisellään eli kovin vaatimaton. Onneksi lähellä on kuitenkin St1-asema, jonne puolen tunnin mittaisella tauolla ehtii hyvin. Tilaan hampurilaisen, jonka tulo kestää pitkään, mutta odotus kannattaa: sämpylän välissä oleva pihvi on iso ja herkullinen.\nOlo on vähän nuhainen. Olenkohan tulossa kipeäksi vai olisiko tämä allergiaa? Linja-autossa on parilla matkustajalla koira; ne saattaisivat olla syy tukkoisuuteen. Otan varalta allergialääkkeen.\nIvalon ja Inarin välillä on asfaltointityömaa, joka aiheuttaa pitkän pysähdyksen. Kuljettaja osoittaa oivallista tilannetajua päästämällä etupenkissä istuvat kaksi ulkomaalaista turistia pysähdyksen ajaksi ulos, jotta he saavat otettua hyviä kuvia ruskan värjäämästä järvimaisemasta. Hyvä palvelu jatkuu Inarissa, jossa turistit jäävät hotelli Kultahoviin. Auton virallinen reitti ei mene hotellin kautta, mutta kuljettaja haluaa pitää ulkomaalaisista turisteista huolen loppuun asti. Teemme siis pienen mutkan ja turistit pääsevät suoraan hotellin oven eteen. He vähän ihmettelevätkin, että ”is this your normal service?”, mihin kuljettaja nauraen vastaa ”oh yes”. Taatusti nämä turistit kertovat kotona vielä moneen kertaan, kuinka hyvää palvelua he saivat suomalaiselta linja-autoyhtiöltä Lapissa.\nInarista kyytiin noussut matkustaja on kuljettajan tuttu, ja kuulen heidän juttelustaan sen verran, että matkustajalla on jotain asiaa Muotkan Ruoktun isännälle Hansille. Normaalisti siellä pysähdytään, jos on autosta jääviä tai siihen nousevia matkustajia. Nyt ei ole kumpiakaan. Silti pysähdymme muutamaksi minuutiksi, jotta matkustaja ehtii käydä hoitamassa asiansa. Tässä vaiheessa olemme jo parikymmentä minuuttia myöhässä aikataulusta, mutta mitä siitä? Täällä pohjoisessa aikakäsitys on erilainen kuin kiireisessä etelässä, eikä pieni myöhästyminen haittaa ketään. Tämä on hienoa!\nMinä jään kyydistä Sulaojalla. Monille vaeltajille tämä on tuttu Kevon reitin alku- tai päätepiste. Minä puolestani haluan tutkia reitin täältä Niillasašvárrin kautta avotunturialueelle. Kartta kulkemastani reitistä on tämän kertomuksen lopussa. Tälle ensimmäiselle illalle en ole suunnitellut pitkää matkaa, koska pääsen maastoon vasta puoli seitsemän aikaan illalla ja aurinko laskee tähän aikaan vuodesta jo ennen puoli kahdeksaa. On aina mukavampi leiriytyä päivänvalossa, vaikka onnistuisi se toki pimeässäkin. Olen arvellut sopivan leiripaikan löytyvän noin kahden kilometrin päästä lähtöpaikastani sijaitsevan nuotiopaikan luota. Siellä on kuitenkin pari miestä jo telttailemassa, joten jatkan hiukan pitemmälle. Ylitän Luomusjoen pientä siltaa pitkin ja saavun isolle tasaiselle alueelle, jossa kasvaa siellä täällä katajapensaita. Ne tarjoavat näkösuojan muodossa lukemattomia hyviä telttapaikkoja. Valitsen niistä yhden ja asetun viettämään retken ensimmäistä yötä.\nLukijalle täytynee muistuttaa, että tällainen parin kilometrin matka tarkoittaa minun retkivauhdillani 1-2 tunnin kulkemista. Kuvaan tälläkin retkellä sekä tavallista että videomateriaalia ja erityisesti videointi hidastaa etenemistä paljon. Lyhyenkin otoksen kuvaamiseen menee helposti varttitunti.\nLeirissä rutiinit palautuvat nopeasti mieleen ja alan päästä tunnelmaan. Sää on hyvä. Aurinkokin näyttäytyi vähän ennen Sulaojalle saapumista. Kun käyn myöhemmin hakemassa joesta vettä, huomaan ilman muuttuneen sumuiseksi. Huomiseksi on ennustettu sadetta, joka iltaa kohti muuttuu runsaaksi. Usein sadealueita edeltää tällainen kostea ilmamassa. Teltassa sisällä minulla on kuitenkin mukava oma mikroilmasto, lämmintä ja kuivaa.\nMuutama voimakkaampi tuulenpuuska ravistaa telttaa siihen malliin, että käyn lisäämässä pitkittäiskaaren. Tässä teltassanihan on vain yksi poikittainen kaari ja molemmissa päissä yksi maakiila, mutta tuulisissa ja/tai sateisissa oloissa majoitteen tukevuutta voi lisätä pitkittäisellä kaarella ja teltan sivuille tulevilla lisänaruilla.\nPerjantaiaamu on harmaa. Pilvet roikkuvat matalalla ja läheisen 420-metrisen vaaran laki on pilven sisässä. Pääsen tänään siis harjoittelemaan suunnistusta huonossa näkyvyydessä. Ei kutenkaan sada vielä. Ennusteen mukaan sade alkaa iltapäivällä ja voimistuu myöhemmin. Lisäksi luvassa on navakkaa idän puoleista tuulta.\nOlen edelleen nuhainen. Tuntemus on voimakkaampi kuin eilen, mutta muuten en tunne itseäni varsinaisesti sairaaksi. Alan kuitenkin uskoa, että ei tässä ole allergiasta kyse.\nPuran leirin ja lähden kävelemään Luomusjokea seuraillen kohti pohjoista. Vieressä menee tie, mutta on hauskempaa kulkea varvikossa. Noin kilometrin päässä leiripaikaltani tie ylittää Luomusjoen. Tai siis ei ylitä, vaan alittaa. Eli Luomusjoki ylittää tien. Olin arvellut, että tässä olisi silta joen yli, mutta vähän ennen tien ja joen risteyskohtaa on kyltti, jossa on ”Moottoriajoneuvolla ajo kielletty” -merkki ja teksti ”Tästä eteenpäin vaaditaan maastoliikennelain mukainen maanhaltijan lupa”. Siirrytään siis maastoon, eikä maastossa ole siltoja. Pääsen siis harjoittelemaan kahlaamista.\nAiemmilla retkilläni olen kahlannut lähinnä soilla, joten tämä on ensimmäinen varsinainen joenylikahlaukseni. Se täytyy ikuistaa videolle. Tämä tosin tarkoittaa, että yhden ylityksen sijaan joudun tekemään sen kolme kertaa: ensin kameran vienti toiselle puolelle, sitten paluu rinkkaa ja kenkiä hakemaan sekä lopuksi varsinainen ylitys.\nJoen ylitys on helppo homma. Vettä on vain puolisääreen, eikä se ole kovin kylmää (jaloissa siis säilyy tunto vielä kolmannellakin kahlauskerralla) ja pohja on jaloille lempeää kivikkoa. Olisi silti hyvä, jos mukana olisi jonkinlaiset kahlausjalkineet – esimerkiksi halliuimareiden käyttämät uimatossut. Ne lisäisivät kitkaa jalkojen alla ja suojaisivat jalkapohjia mahdollisilta teräviltä kivensärmiltä.\nKatson kameralle hyvän paikan, varmistan moneen kertaan, että se on päällä, palaan takaisin toiselle puolelle, nostan rinkan selkään ja ripustan vaelluskengät nauhoista kaulaan roikkumaan. Lähden ylittämään jokea ja yritän näyttää sankarilta. Meinaan silti tyriä, kun unohdan, mistä kohtaa minun pitikään mennä ylityksen loppuosa. Huomaan virheeni juuri ennen kuin olen kahlaamassa kuvan ulkopuolelle, muutan viime hetkellä suuntaani ja nousen rantaan vain pari metriä aiotun kohdan vierestä.\nOlen nyt paikassa, jossa olen suunnitellut poistuvani tieltä. Saatuani jalat kuiviksi ja sukat ja kengät taas jalkaan vaihdan kulkusuunnaksi pohjoisluoteen ja lähden kohti puurajaa. Tästä menee kulkusuuntaani polku, joka nousee ensin jyrkän harjanteen päälle, laskeutuu sitten alas ja kohta nousee uudelleen. Harjanteiden välille jäävässä laaksossa on mukavan tuulensuojaista, joten katson parhaaksi pitää lounastauon tässä.\nRuskaa ajatellen olen liian myöhään liikkeellä. Puiden lehdet olisivat olleet komeimmillaan noin viikko sitten – nyt niistä suurin osa on pudonnut maahan ja loputkin ovat hyvää vauhtia tummumassa. Lisäksi sää olisi viikko sitten ollut huomattavasti leppeämpi. Mutta kuten urheilukielellä näppärästi sanotaan: näillä mennään. Sitäpaitsi maaruska tarjoaa edelleen etelän miehelle voimakkaita sävyjä ihmeteltäväksi.\nPuurajan jälkeen edessä on poroaita. Etukäteen olen ajatellut, että selviän siitä varmaan helpoiten ryömimällä aidan alitse – lähimmälle portille on tästä pari kilometriä matkaa kumpaan tahansa suuntaan. Mutta eipä minun tarvitse edes kontata: aita on sortunut maahan juuri siitä kohdasta, jossa sen yhytän. Aitaa on maassa 4-5 tolpanväliä. Astelen varovasti kaatuneen aidan toiselle puolelle ja jatkan sitten rinnettä ylöspäin.\nNiillasašvárrin laki on pilven sisässä ja näkyvyys huononlainen. Kompassisuunnan ja näkyvissä olevien vähäisten maamerkkien avulla yritän löytää korkeimmat kohdat. Maanpinnan kaltevuuden arviointi on näissä oloissa todella vaikeaa. Erityisesti pitkässä loivassa nousussa tai laskussa silmä saattaa erehtyä pitämään sitä tasamaana tai jopa päinvastaiseen suuntaan kaltevana pintana.\nKäyn ensin paikalla, jonka arvelen olevan tunturin eteläinen huippu. Viidensadan metrin päässä siitä oleva pohjoishuippu ei näy – niin sakea on pilvi tässä kohdin. Katson suunnan kompassista ja kun totean rinteen nousevan oikeaan suuntaan, on pohjoishuipunkin löytäminen suhteellisen helppo homma.\nPohjoishuipulla ollessani pilviverho harvenee hieman ja pystyn tarkkailemaan ympäristöä. Puolentoista kilometrin päässä olevat Biesjávrrit (suomeksi arvatenkin Piesjärvet, koska niiltä alkava joki on nimeltään Piesjoki) näkyvät hyvin, mutta niitä ympäröivän palsasuon yksityiskohdat sulavat harmauteen. Laskeudun Niillasašvárrin pohjoisrinnettä pitkin, kunnes saavun erotusaidalle vievälle tielle. Sitä kuljen noin kilometrin verran. Poroaidassa olevan portin luota etsin tuulensuojaisen paikan pitääkseni kahvitauon. Samalla puen ylleni uuden sadetakkini, koska odotettu sade on nyt alkamassa.\nKahvittelun jälkeen jatkan edelleen länteen, seuraavalle poroaidalle ja siinä olevalle portille. Nyt olen tutussa paikassa: tästä kuljin kesävaelluksellani, kun kävin tutustumassa erotusaidan mökkikylään. Ruskean ja valkoisen kirjava riekko lehahtaa edestäni lentoon. Se onkin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa riekkohavaintoni tunturissa. Ehkä ne kuulevat lähestymiseni jo kaukaa ja pakenevat paikalta, tai sitten ne pitävät minua harmittomana kulkijana ja pysyvät paikallaan. Ajattelen mieluummin jälkimmäistä.\nYritän kulkea mahdollisimman tarkasti kesällä kävelemääni reittiä. Silloin maasto oli aivan erinäköistä: hallitsevana värinä oli vihreä ja kaikissa painanteissa oli vettä. Nyt lammikot ovat kuivillaan ja värimaailmaa hallitsevat oranssin ja punaisen sävyt. Miten hienoa täällä olisikaan, jos olisi aurinkoinen päivä! Kun tässä sateen harmaudessakin näyttää kuin maanpinta hehkuisi.\nEn pysty tunnistamaan tarkkaa paikkaa, jossa pidin telttaani kesällä, mutta ei se liene tarpeellistakaan. Jossain täällä se joka tapauksessa oli. Jos tulen tänne talvella, yritän päästä taas tässä samassa paikassa käymään. Silloin olisin nähnyt paikan kolmessa eri asussa: keskikesän vihreydessä, ruskan punerruksessa ja talven valkeudessa.\nSade voimistuu, samoin tuuli tuntuu täällä ison tunturin (Gaskkamušaláš) itäpuolella oikein kunnolla. Tuuli käy kulkusuuntaani nähden sivulta tai takaviistosta, joten ei passaa valittaa. Vastatuuleen kulkeminen kävisi jo tosissaan työstä.\nNäen kaksi isoa petolintua, jotka lentävät Gaskkamušalášin huippua kohti. Hetkeä myöhemmin 16-päinen porolauma juoksee kovaa vauhtia poispäin paikasta, jonne linnut lensivät. En tosin voi olla varma siitä, onko näillä asioilla yhteys toisiinsa. Jännää, miten eri värisiä porot ovat – osa niistä on tummanharmaita, muutama aivan valkoinen ja loput siltä väliltä. Porojen juoksusuunta leikkaa minun kulkusuuntani ja ne pysähtyvät hetkeksi pällistelemään paikkaan, jota kohti olen menossa. Sitten ne jatkavat matkaansa ja katoavat Gieđmeskálonjunnin taakse.\nMinä saavun Gaskkamušalášin ja Gieđmeskálonjunnin välissä pohjoiseen virtaavan Gieđmeskálogorsan kanjoniin, joka tosin nyt on kuivillaan. Olen yllättynyt maaston kuivuudesta. Olin ajatellut, että saan nytkin vettä mistä tahansa purosta, mutta monet kartalle merkityt purot ovat nyt vain kuivia uomia. Kyllä täällä silti vettä on, joten en minä joudu vesipulasta kärsimään.\nLuonnonvoimat panevat parastaan. Sekä sade että tuuli ovat koko ajan voimistuneet. Kuvien ottaminen ja videointi vaikeutuvat, koska kameraa on vaikea pitää paikallaan. Lisäksi sade kastelee linssin niin, että otoksista tulee väkisinkin tuhruisia. Mutta toisaalta niin pitääkin, sillä juuri sellaiset ovat olosuhteet ja juuri sellaisena näen maiseman sateen kastelemien silmälasieni läpi.\nTämä on omalla tavallaan hienoa, mutta huomaan tehneeni emämunauksen kenkien valinnassa. Typeryyksissäni olen kuvitellut, että neljä kuukautta sitten ostamani ja viikko ennen tälle reissulle lähtöä huolellisesti kyllästämäni ja vahaamani Lowa Renegade -kengät olisivat, kuten valmistaja lupaa, vedenpitävät. Höpö höpö. Kengät ovat kastuneet märässä maastossa kulkemisen ja vesisateen vaikutuksesta läpimäriksi, ja tunnen, kuinka joka askeleella vesi tursuaa varpaiden välistä.\nEihän tämä ole ensimmäinen, eikä toinen, eikä kolmaskaan kerta, kun totean kalvokengät vettä pitämättömiksi. Itse asiassa tämä on tapahtunut niin monta kertaa, että en viitsi edes laskea enää. Ajattelen, että tämä on nyt jääräpäisyyteeni turhautuneen universumin tapa yrittää vielä kerran takoa järkeä päähäni. Ja kyllä se siinä onnistuu. Tämän retken jälkeen ostan vaelluskumpparit. Se on nyt päätetty.\nSadetakki – sellainen ”kaikkien sadetakkien äiti”, kirkkaankeltainen Rukka – on osoittautumassa oikeaksi valinnaksi tälle retkelle. Tässä tuulessa takin hengittämättömyyskään ei ole huono asia. Minulla on sen alla vain pitkähihainen tekninen paita, ja tällä yhdistelmällä pysyn sopivan lämpöisenä ja kuivana, koska tehokkaan tuulijäähdytyksen ansiosta en juurikaan hikoile. Haltin DrymaxX -housuni tuntuvat myös pitävän vettä kiitettävästi. Ehkä hankin kuitenkin joskus Rukka -sadehousut, jos on odotettavissa lisää retkeilyä tällaisissa olosuhteissa.\nTässä vaiheessa on jo selvää, että nuhani ei ole allergiaa. Kurkussa tuntuva pieni kutina vahvistaa diagnoosin. Onneksi ei sentään ole kuumetta. Tai ainakaan en sitä tunnista, mutta tämä voi myös johtua siitä, että luonnonvoimien aiheuttamat tuntemukset ovat riittävän voimakkaat peittämään mahdollisesta nousevasta kuumeesta aiheutuvat vilunväristykset. Märät jalat eivät ainakaan paranna tilannettani. Saapa nähdä, mihin tässä vielä joudun.\nTälle retkelle olen tehnyt melko tarkan reittisuunnitelman, mutta sillä ajatuksella, että noudatan sitä vain siinä määrin kuin tuntuu tarkoituksenmukaiselta. Alan lähestyä paikkaa, jossa olen suunnitellut viettäväni seuraavan yön. Tarkoitus on leiriytyä aikaisin, koska sade voi tästä iltaa kohden vieläkin yltyä. Leiripaikalla pitäisi olla vettä – mielellään juoksevaa – kohtalaisen matkan päässä, minkä lisäksi paikan pitäisi olla hyvässä tuulensuojassa. Edelleen vaatimuksina ovat vaakasuora ja suhteellisen tasainen alusta ainakin siitä kohdasta, johon asetun nukkumaan. Nämä kaikki vaatimukset täyttävän paikan löytäminen ei ole aivan helppo juttu.\nTutkin monta paikkaa, ja juuri, kun kuvittelen löytäneeni kelvollisen, onnistuu tuulenpuuska kiertymään juuri siihen kohtaan, ja totean, että ei tähän voi jäädä. Minun pitäisi jatkaa Tarptent Moment DW -telttani sivuliepeitä 5-10 sentillä alaspäin. Niiden myötä saisin teltan sivut aivan maan pintaan kiinni, mikä mahdollistaisi telttailun jopa tuulisessa avomaastossa. Ilmanvaihtoa tuollaiset lisäosat eivät häiritsisi, koska ilman sisääntulo telttaan tapahtuisi edelleen päätyjen kautta ja poisto teltassa keskellä ylhäällä olevien aukkojen kautta.\nLopulta löydän kelvollisen paikan. Se on huonoin paikka, missä olen koskaan telttaillut, mutta näissä olosuhteissa paras. Kun asetun makuuasentoon sopivasti mutkalle, ei teltan alle jäänyt nyrkin verran maan pinnasta kohoava kivikään kohtuuttomasti haitanne nukkumista. Hyvää tässä paikassa on se, että vain kymmenen metrin päässä teltastani virtaa puro. Se virtaa leiripaikassani koilliseen ja kääntyy myöhemmin pohjoiseen laskeakseen vajaan puolentoista kilometrin päässä Piesjokeen.\nLeirini eteläpuolella kohoava harjanne yhdessä kauempana olevien tuntureiden kanssa muodostaa katveen, jossa kännykkä ei löydä verkkoa. Toivon, että kotona muistetaan, mitä sanoin ennen lähtöä: jos viestiä ei kuulu, on todennäköisin syy se, että olen katvealueella. Todellisia hätätilanteita varten minulla on mukana PLB-lähetin, joten jos jotain vakavaa sattuu, saan avun paikalle – tai ainakin pelastajat tietävät, mistä käyvät siivoamassa ruumiin pois. Totuushan on, että jos täällä yksin vaeltaessaan saa vaikkapa vakavan sydänkohtauksen, on aivan sama, millä sitä apua hälyttää. Se tulee joka tapauksessa liian myöhään.\nMuistan, miten kesävaelluksella harjoittelin sateessa leiriytymisen: (1) pystytän teltan, (2) heitän makuualustan, makuupussin ja vaatepussin telttaan, (3) siirryn itse telttaan ja samalla riisun märän takin, housut ja kengät teltan eteistilaan (jotta en vie vettä sisälle), (4) puen merinovillakerraston päälle ja laitan pipon päähän, (5) täytän makuualustan ja avaan makuupussin, (6) asetun makuupussiin. Saman kaavan mukaan toimin nytkin – sillä lisäyksellä, että kenkien lisäksi jalasta lähtee myös läpimärät sukat, ja kuivattuani jalat pyyhkeellä puen vielä kuivat sukat. Teltan pystytän nyt tukevimpaan muotoonsa: laitan sekä pitkittäiskaaret että lisänarut.\nHeti näiden toimenpiteiden jälkeen ryhdyn valmistamaan päivällistä. Villakerrastolla, pipolla, makuupussilla ja lämpimällä ruualla saadaan pahastikin kylmettynyt kulkija lämpenemään. Lisäksi keitintä teltassa sisällä käyttämällä saan sisätilan miellyttävän lämpimäksi. Tosin tästähän aina varoitellaan, että keitintä ei missään tapauksessa saa koskaan ikinä käyttää yhtään ollenkaan sisällä teltassa.\nMinulla on tällä retkellä käytössä kaasukeitin (MSR PocketRocket). Kevyen (kokonaispaino 200 g) kaasupullon päälle ruuvattuna se muodostaa vesipannun kanssa sellaisen kapean ja korkean kokonaisuuden, että sitä on teltassa käytettäessä koko ajan tarkkailtava, tai mielellään pidettävä vaikka vesipannun kädensijasta kiinni, jotta torni ei olisi vaarassa keikahtaa. Ruuan valmistukseen tarvittavan vesimäärän kuumentaminen kestää vain muutaman minuutin, joten siksi ajaksi voin hyvin keskeyttää kaiken muun tekemisen ja keskittyä keitinkokonaisuuden turvalliseen käyttämiseen. Tällöin tulipalon tai hapenpuutteen vaarat eliminoituvat ja teltassa kokkailu on turvallista.\nYmmärrän kyllä varoitukset. Niin suuri osa ihmisistä on nykyisen holhousyhteiskunnan tyhmistämiä, että mitään ei kyetä omin aivoin oivaltamaan. Vaikka meillä ei vielä ole amerikkalaistyyppistä oikeuteen haastamisen ja tähtitieteellisten vahingonkorvausten vaatimisen kulttuuria, haluavat valmistajat tietysti välttää kaiken vastuun ja siksi niin monet tuotteet varustetaan osin naurettavilla varoituksilla. Näin on etenkin amerikkalaisvalmisteisten tuotteiden kohdalla, kuten MSR-keittimeni. Maininta ”severe injury or death can occur” löytyy käyttöohjeesta paristakymmenestä kohdasta.\nAterioituani puristan enimmät vedet pohjallisista ja sukista ja ripustan ne kuivumaan. Eiväthän ne nyt tällaisessa säässä kuivu, mutta voinpahan ainakin kuvitella, että ne olisivat aamulla hiukan vähemmän märät kuin nyt.\nTeen asiat hidastetusti ja äärimmäistä huolellisuutta noudattaen. Viimeinen asia, mikä nyt saisi tapahtua, olisi veden pääsy telttaan sisälle. Siksi tarkistan jokaisen rinkasta otettavan nyytin huolellisesti, etten toisi niiden mukana vettä telttaan. Olen muuten töpännyt kenkävalinnan lisäksi myös rinkan kohdalla. En huomannut tarkistaa, että tämän rinkan – jonka hankin kesäisen vaellukseni jälkeen – mukana tullut sadesuojus olisi kooltaan riittävä. Asia ei edes käynyt mielessä. Ja liian pienihän se suojus on. Itse rinkka kyllä mahtuu suojan sisään, mutta kun rinkan päällä on kaksi kääröä – teltta ja makuualusta – onkin paketti jo niin iso, että sitä tämä suojus ei kokonaan riitä peittämään. Voisin kiukutella näistä asioista valmistajille ja myyjille, mutta minähän tässä olen tyrinyt. Kyllä minun tällä kokemuksella jo pitäisi tietää ja muistaa, että kaikki – ihan kaikki – pitää aina tarkistaa itse, joka kerta. Muistaisinkohan ensi kerralla.\nHuomaan, että makuupussini suojana oleva kompressiopussi on vettä läpäisevä. Ei paljon, mutta sen verran, että makuupussin ulkopinta tuntuu muutamin paikoin hiukan kostealta. Onneksi tämä on vain pintakosteutta ja pussi muutoin on kuiva. Tämäkin asia on jatkossa tehtävä toisin: makuupussi on pakattava kuivapussiin.\nRupean nukkumaan jo ennen yhdeksää, koska tällä säällä ja tällaisessa paikassa ei oikein ole muutakaan tekemistä. Sää on kehittynyt täysin ennusteen mukaisesti eli sade on illan aikana edelleen voimistunut. Telttani – jonka saumat olen itse tiivistänyt silikonilla valmistajan ohjeiden mukaisesti – on tiivis eikä päästä pisaraakaan vettä sisälle. Kunhan laitan ne liepeet kuntoon, on tässä jokseenkin täydellinen lumettoman ajan majoite yksin liikkuvalle retkeilijälle.\nLauantaiaamuna kuulostelen sadetta. Vain hiljaista ripinää. Olisikohan se kovin sade jo takanapäin? Olen tarennut erinomaisesti ja telttani on kestänyt tuulen ja sateen ongelmitta. Aamupalan syötyäni on sadekin tauonnut, joten ryhdyn purkamaan leiriä ja valmistautumaan taipaleelle. Sitä ennen minun on kuitenkin tehtävä aamun epämieluisin asia: puettava jalkaan märät sukat ja märät kengät. Hyi olkoon.\nJotkut käyttävät tällaisessa tilanteessa sellaista kikkaa, että pukevat jalkaan kuivan sukan ja sen päälle muovipussin. Minulla ei ole tarpeeksi isoja pusseja mukana, joten en voi kokeilla tätä konstia. Näillä mennään ja kuten tuli jo päätettyä, seuraavalla retkellä jalat ovat vaelluskumisaappaiden suojassa.\nRinkkaa pakatessani takin taskussa olevaan puhelimeen kilahtaa joukko tekstiviestejä, vaikka signaalinvoimakkuus näyttää edelleen nollaa. Ilmeisesesti onnistuin olemaan riittävän kauan sellaisessa kohdassa, jossa signaali kykeni tavoittamaan puhelimen. Huojennun, kun huomaan, että kotiväki on muistanut varoitukseni eikä radiohiljaisuuteni ole aiheuttanut huolestumista. Laitan vastausviestin – kai se ennen pitkää pääsee lähtemään, vaikka juuri tässä ei kenttää olekaan.\nPilvet roikkuvat edelleen matalalla ja tuuli käy idän puolelta melkoisella voimalla. Myötätuulen siivittämänä kiipeän Áilegasroavvin huipulle ja saan jälleen yhden alueen tuntureista huiputettua. Áilegasroavvi on pohjoisin Ailigastunturin alueen huipuista. Tästä kun jatkaisi pohjoiseen, joutuisi ensin ylittämään Piesjoen ja sen jälkeen edessä olisikin koko Paistunturin erämaa-alue. Itse asiassa sekä Áilegasroavvi että viime yön leiripaikkani ovat tuon erämaa-alueen sisällä, aivan sen eteläreunalla.\nHuiputuksen jälkeen lähden kohti etelää ja saan samalla riesakseni sivuvastaisen tuulen. Myös sade yltyy ajoittain. Laskeudun taas pilven alapuolelle ja kun pääsen tuulensuojaiseen kanjoniin, pidän lounastauon. Ruokaa valmistellessani panen merkille, että vaikka ylläni on pitkät alushousut, pitkähihainen paita, kuorihousut, kuoritakki ja sadetakki, en ole yhtään lämmennyt, vaikka olen kiivennyt jo yhdelle tunturillekin. Niin voimakkaasti märät kengät jäähdyttävät, ja tunnettuahan on, että jos jalkoja palelee, on hyvin vaikea saada muutakaan kehoa lämpimäksi. Nyt tarvitaan päätös, mutta ensin syön. Nälkäisenä ei pidä koskaan päättää asioita.\nSyödessäni tunnustelen vointiani, ja totean, että nuhan ja lievän kurkkukivun lisäksi kuume on lähtenyt nousemaan. Nämä yhdistettynä voimistuvaan sateeseen, kovaan tuuleen ja märkiin kenkiin muodostavat kokonaisuuden, jossa retki on keskeytettävä. Lähivuorokauden aikana vointini ei tästä varmasti ainakaan parane, eikä tässä kunnossa ole muutenkaan järkevää vaeltaa yksin avotunturissa.\nSoitan Kalastajan Majataloon, josta olen varannut huoneen sunnuntain ja maanantain väliseksi yöksi. Kysyn, olisiko mahdollista majoittua jo tänään ja olla kaksi yötä. Ei valitettavasti onnistu, on täyttä.\nSiirryn vaihtoehtoon kaksi ja soitan Camping Tenorinteeseen, jossa yövyin kahdella edellisellä Karigasniemen-käynnilläni. Nettisivujen mukaan paikka suljetaan 20.9., siis sunnuntaina, minkä vuoksi en varannut sieltä maanantain vastaiseksi yöksi tarvitsemaani majoitusta. Mutta olisiko siellä tilaa lauantaista sunnuntaihin?\nKysyn, vieläkö ollaan auki. Kyllä ollaan vielä pari päivää, kuuluu vastaus. Olisiko mökkiä kahdeksi yöksi alkaen tänään? Kyllä on, varataanko? KYLLÄ KIITOS! Suuri kylmä kivi vierähtää sydämeltäni. Pääsen mökkiin jo tänään! Soitan vielä Majataloon ja perun maanantain vastaisen yön varaukseni.\nAsioiden saama käänne antaa minulle voimia jatkaa matkaa. Tutkin karttaa ja hylkään alkuperäisen suunnitelman suunnistaa tästä Gaskkamušalášille – se jää tälläkin kertaa huiputtamatta – ja myös Láŋká jää nyt käymättä. Senhän minä huiputin jo kesällä 2014 eikä siellä olisi tällä säällä edes minkäänlaisia näköaloja. Ennen reissua olin ajatellut mennä sinne tähyilemään, näkyisikö sieltä Guiville asti, mutta mitenkäs pilven sisällä tähyilet.\nSuunnittelen nopeasti uuden reitin, joka kulkee Skálonjuovččan huipun kautta. Siitä ei tule käytännöllisesti katsoen ollenkaan lisämatkaa ja onhan hauskaa saada vielä yksi huiputus sisällytettyä tähän retkeen. Pientä jännitystä tuottaa kuitenkin Snoikanjohka, joka minun on ylitettävä. En tiedä, kuinka leveä tai vuolas se on siitä kohdasta, josta sen ylittäisin, minkä lisäksi jokea reunustaa kartan mukaan parinsadan metrin levyinen suokaistale. Tosin nyt, kun kengät ovat läpimärät, voin tarvittaessa vaikka kahlata joen yli kengät jalassa – eivät ne siitä enää tämän märemmiksi voi tulla.\nAurinko yrittää välillä tulla näkyviin pilven läpi, mutta ei siinä kuitenkaan onnistu. Kova tuuli ajaa pilvenhattaroita pitkin tunturin rinnettä ja välillä pilvestä ropsahtaa ihan kunnolla vettä. Ja sitten se Snoikanjohka. Se on tässä kohdin 2-3 metriä leveä, vuolaasti virtaava, kivikkoinen joki. Syvyyttä sillä näyttäisi olevan jotain puolen metrin ja metrin väliltä. Kokeilen virran voimakkuutta vaellussauvalla ja totean, että tuosta en mielelläni lähtisi kahlaamalla yli. Kävelen muutaman kymmenen metriä joen vartta ylävirtaan – kartalla suoksi merkitty alue on kostea, mutta helppokulkuinen – ja löydän paikan, jossa pääsen alle metrin mittaisella loikalla laakealle kivelle, joka ulottuu lähes vastarannalle. Hienoa! En joudukaan kahlaamaan.\nEnnen ylitystä kerään hetken aikaa rohkeutta vaadittavaan loikkaan, koska märkä kivi voi olla liukas. Etsin katseellani kohdan, johon pitkä askel kannattaa tähdätä. Vaellussauvasta on korvaamaton apu: saan siitä tukipisteen, joka pysyy paikallaan sen aikaa, kun otan tarvittavan askeleen. Pääsen isolle kivelle sen enempää lipsumatta ja näin on Snoikanjohka ylitetty. Tätä ylitystä en videoi, eikä siitä sankariteoksi olisi ollutkaan.\nSkálonjuovčča kohoaa hieman yli 540 metrin korkeuteen ja se on tämän retkeni korkein paikka. Näkyvyys on korkeuden mukainen: kaikki ympäröivät huiput sulavat pilven harmauteen. Täällä saa tosiaan suunnistaa tarkasti – kiintopisteitä kun ei ole käytännöllisesti katsoen lainkaan. Vain siellä täällä avotunturissa olevat isommat kivenmurikat helpottavat suunnan säilyttämistä hetkellisesti.\nSe oli retken viimeinen huiputus. Nyt pois täältä, mökkiin, kuivattelemaan ja lepäämään.\nIhan hetkessä se ei käy. Ensin on käveltävä tv-maston huoltotielle ja sitä pitkin nelisen kilometriä maantien varteen, ja sieltä kylälle on vielä viisi kilometriä. Yhteensä yhdeksän kilometriä tietä pitkin alamäkeen. Ei mikään mukava kävely, mutta se on nyt vain käveltävä. Jalkaa toisen eteen, uudelleen ja uudelleen. Muutaman sadan metrin välein pidän tauon, otan rinkan selästä ja hörppään juotavaa. Rinkka takaisin selkään ja askel kerrallaan etenen. Lasken jäljellä olevia kilometrejä. Määränpää lähestyy, vaikkakin tuskallisen hitaasti. Pitkäksi venyneen päivämatkan ja nopeasti nousevan kuumeen myötä voimat alkavat loppua viimeisestäkin varavoimanlähteestäni.\nPöllö tarkkailee ohimarssiani koivun latvasta. Mitä mahtanee ajatella?\nSaavun kylälle, ohitan kaupat, ohitan Kalastajan Majatalon. Leirintäalueen kyltti näkyy jo. Ylitän tien ja kävelen leirintäalueen portista sisään. Miksei vastaanottorakennus voi olla jo tässä portilla? Polvet protestoivat jyrkkään rinteeseen laskeutumista. Varon kompuroimasta puiden juuriin. Vastaanotossa täytän matkustajailmoituksen, varaan saunavuoron ja maksan majoitukseni. Sitten kiipeän viimeiset metrit takaisin ylämäkeen, mökin numero 2 luokse, avaan oven, astun sisään, otan rinkan selästä viimeisen kerran, riisun märät kengät ja sukat, ja rojahdan sängylle.\nVaelluksen reitti. Torstai-ilta sinisellä (2 km), perjantai vihreällä (13 km) ja lauantai punaisella (16 km). Suunniteltu reitti merkitty pisteviivoilla. Punaisella pisteviivalla merkityn reitin oli tarkoitus sisältää vielä yksi yöpyminen maastossa, jossain Skálonjuovččan koillispuolella.\nSunnuntain vietän sitten mökissä leväten, kenkiä kuivatellen ja tautia taltuttaen. Siihen ja kotimatkaan sekä retkellä ottamiini kuviin palaan seuraavissa päivityksissä.\nPrevious Ruskaretki Ailigastunturilla, kolmannen päivän tunnelmakuva5 vuotta ago\nNext Ruskaretki Ailigastunturilla: lepopäivä ja kotimatka5 vuotta ago\n16 Replys to “Ruskaretki Ailigastunturilla”\nKaasupullojen alle on muuten olemassa muovisia lisätukia. Taittuva kolmijalkainen tuki ei paina kuin muutamia kymmeniä grammoja (?), mutta olennaisesti pienentää ”tornin” kaatumisen riskiä. Käy ainakin 100 ja 230 gramman pulloihin. Itse en ole enää aikoihin keitellyt ilman sellaista, kun olen vähän herkkä sähläämään.\nKiitos vinkistä! Sellaisen voisin kyllä minäkin hankkia. Kuulostaa yksinkertaiselta keinolta välttää esim. väsyneenä tapahtuvan sähläämisen aiheuttama vahinko. Sellaisia kannattaa suosia.\nAntoisaa luettavaa jälleen! Sääli, että sairastuminen keskeytti reissusi.\nTavallaan sääli, mutta toisaalta reissusta tuli nyt hyvä harjoitus. Ja saihan tästä nyt kiinnostavan tarinan kirjoitettua 😉\nMukavaa luettavaa. Aina ei kaikki mene ihan putkeen, mutta sinnikkäästi reissasit kuumeesta huolimatta 🙂\nVaelluskengistä minulla aika vastaava kokemus. Viimeksi Vätsärissä kastui, vaikka ei edes liikkeellä ollessa kummemmin satanut. Tuntuu, että pitemmällä reissulla mahdoton pitää kuivana. Saappaat ehkä paremmin pysyvät kuivana, mutta valitettavasti sekään ei täysin vapauta kosteusongelmista. Muckbooteilla talsinut useiden vuosien reissuilla, ja kyllähän nekin yleensä vähintään kostuvat päivien kuluessa.\nSaappaiden hankinnan kannalta kävi nyt sillä tavoin loistavasti, että juuri syyskuun Erä-lehdessä on vertailtu vaellussaappaita. Myös saappaiden kostumista ja kuivumista on vertailtu ja niiden tietojen pohjalta pystyn valitsemaan sellaiset saappaat, jotka saa kuivaksi kohtuullisessa ajassa.\nJopas se oli kovan onnen reissu, mutta kyllähän niitäkin tarvitaan kokemuksen kartuttamiseen. Märät kengät ovat ihan hirveät jo lyhyelläkin retkellä, saati sitten pidemmällä, ja vielä sade, kylmyys ja flunssa siihen päälle. Huh. Tulee ihan mieleeni ensimmäisen vaellukseni viimeinen päivä viisi vuotta sitten. Kumppareihin ajattelin minäkin siirtyä märillä keleillä ihan suosiolla, ennemmin kuljen hionneilla jaloilla kuin ulkoapäin tulevan kylmän veden kastelemilla.\nSiinä Luomusjoessa on kyllä ennen ollut siltakin tien vieressä, mutta oli jo huonossa kunnossa silloin kun olen jokunen vuosi sitten siitä viimeksi kulkenut, niin liekö sitten poistettu kokonaan. Mutta helppohan se on toki ylittää ilman siltaakin.\nOlisihan siellä se silta saattanut vähän sivummalla olla, jos olisin kunnolla etsinyt. Siinä oikeastaan kävi niin, että kun huomasin paikan, jossa voin harjoitella kahlaamista, innostuin siitä niin, etten halunnut edes tutkia muita mahdollisuuksia. On aina hienoa päästä tekemään jotain uutta ensimmäistä kertaa 🙂\nJuhani Meriö sanoo:\nItselläni on ollut vaelluksilla käytössä kengät (Meindel) vuodesta 91 ja vain\nparina kertana olen joutunut kärsimään märistä sukista, mutta silloin olen jo\nkäyttänyt vaelluskenkiäni noin kuusi vuotta ja on aika tehdä uusi hankita kenkien osalta.\nOma kokemukseni on, että sen verran käyttöä kengät kestävät. Viikonloppu ja päivä retkillä käytän yleensä\nvanhoja kenkiä, jotta vaelluksilla käyttämini kenkien kalvo ei kulu ”turhaan”.\nMainitsit, että olet kyllästänyt kengät huolellisesti ennen reissua,\njoten yksi vaihtoehto on, että Gore-kalvo on ”tukkeutunut” ja sen takia vesi pääsee läpi, tällaisen havainnon olen\ntehnyt. Kengän nahka on syytä huoltaa, mutta itse teen sen aina reissun jälkeen ja silloinkin laitan\nsitä vain sen verran, että nahka ei kuivu. Blogisi on mukavaa luettavaa, joten toivotan sinulle antoisia hetkiä retkilläsi.\nKiitos, mukavaa jos viihdyt blogini parissa.\nVarmasti tuo kalvon ”tukkeutuminen” voi olla mahdollista – tosin en ole sellaisesta aiemmin kuullut, enkä oikein usko, että se olisi tässä todennäköistä. ”Huolellisella” kenkien kyllästämisellä en tarkoita ylenmääräistä vahan annostelua, vaan huolellista joka kohdan läpikäyntiä.\nNiin tai näin, jatkossa jalassani on vaelluskumpparit, jos on odotettavissa märkiä olosuhteita.\nMeindleistä olen kuullut paljon hyvää, joten ehkä ne ovat laadukkaammat kuin käyttämäni kengät.\nHarmi että noin kävi, mutta on viisautta keskeyttää matka silloin kun vielä onnistuu omin jaloin kulkemaan.\nOnpa siellä nopeasti ruska hävinnyt. Olin 11.-12.9. Sulaojan-Luomusjoen maisemissa ja silloin ruska oli parhaimmillaan.\nÄkkiä se ruska tosiaan hupenee, kun aika on ohi. Katselin noita ottamiasi kuvia ja niiden perusteella katsoin olleeni aika tarkkaan viikon myöhässä. Mutta ei se aina osu kohdalleen. Maaruska oli kuitenkin edelleen hienoa ja olihan se vaativissa oloissa vaeltamisen kokeminenkin omalla tavallaan hienoa.\nPaluuviite: Muotkan postipolulla 17.-21.9.2015 | Avisuora\nKylläpä oli mukava lukea vaelluskertomuksesi – se palautti elävästi mieleen ne sateiset, tuuliset ja harmaat päivät, joina vaelsimme samoissa olosuhteissa, mutta muutaman kymmenen kilometrin päässä toisistamme 🙂 Ja kiva, että karttatulosteeni pääsivät vielä uusiokäyttöön!\nKirjoituksessasi kerroit että lapinpöllö tarkkaili menoasi koivun latvasta. Oletko aivan varma lajista? Tiira-lintuhavaintojärjestelmässä on vain kaksi havaintoa lapinpöllöstä Inari-Utsjoki-alueelta viimeisen kahden vuoden ajalta, edellinen marraskuulta 2014. Itse olen lintuja tarkkaillut aktiivisesti viitisen vuotta, enkä lajia ole vielä päässyt täällä Ylä-Lapissa näkemään. Hiiripöllöjä sen sijaan on paljon liikkeellä.\nKiitos kommentista, Mauri! En toki ole varma. Jos kerran noin harvinaisesta linnusta on kyse, on epätodennäköistä, että olisin sen nähnyt. Muutanpa tekstiä tuosta kohdin.\nHiukkavaaraan on tehty uudentyyppinen latu: siinä\nEn tiennytkään, että Tuira on poronhoitoaluetta\nCityoravan jäljet piha-asfaltin päälle satanees\nKalastusta Tuiranväylässä tänään. Voimalaito


Voimakas ukkosmyrsky koetteli eniten Kokemäkeä\nSatakunnassa koettiin maanantain vastaisena yönä melkoinen ukkosmyrsky, jonka aikana satoi rankasti ja salamoi normaalia rajummin. Pahiten myräkkä koetteli Kokemäkeä, missä sadevesi aiheutti tulvia teiden alikulkuihin ja kiinteistöjen kellareihin.\nIlmatieteenlaitoksen virallisella mittausasemalla Kokemäen Järilässä satoi muutamassa tunnissa 69 millimetriä ja paikoin sadetta saattoi tulla vieläkin enemmän. Kokemäellä mitattu sadelukema oli joka tapauksessa Satakunnan suurin.\nKöyliön Yttilässä satoi myrskyn aikana seuraavaksi eniten, eli 57 milliä. Muualla sademäärät olivat huomattavasti pienempiä.\nSatakunnan Pelastuslaitoksen aluepalopäällikkö Janne Kumpulainen kertoi, että palokunnalla oli maanantaina puoleen päivään mennessä Kokemäellä noin 20 ukkosmyrskystä aiheutunutta, eri tasoista tehtävää.\n- Jouduimme sulkemaan teitä, koska alikulut tulvivat. Lisäksi pumppasimme sadevettä sekä yksityisten että kaupungin kiinteistöjen kellareista.\n- Suurimmat vahingot rankkasade aiheutti Kokemäen paloaseman alakerrassa, jossa jätevesiviemäri tulvi yli äyräiden.\n- Tulkkilan ala-asteella sisälle valui jonkin verran sadevettä, Kumpulainen kuvaili.\nKaupunginjohtaja Martti Jalkanen korosti, että kiinteistöjen omistajien kannattaa nyt tutkia, onko ukkosmyräkkä aiheuttanut vahinkoja.\n- Jos vahinkoja on, kannattaa ne dokumentoida tarkkaan ja ottaa tarvittaessa yhteyttä vakuutusyhtiöön.\n- Tulvavesi voi olla myös likaista, joten puhdistustoimiin on ryhdyttävä varsin pikaisesti, Jalkanen korosti.


Prinsessajuttu: Vuoden 2013 käsitöitä\nVuoden 2013 käsitöitä\nEksyin koneelleni selailemaan kuvia kuluneen vuoden käsitöistäni.\nLisäsin vuoden käsityösaldosta tänne ne omat lempparini, joita on ollut erityisen mukava tehdä.\nVirkkaus painotteinen vuosi käsityörintamalla on näköjään ollut.\nTyttärelle ja kotiin on tullut tehtyä kaikenlaista,\njotain on tullut tehtyä myös lahjaksi ja sopivasti myös tilaustöitäkin...\n(Mutta ei oikeastaan mitään itselleni...oho!)\nMikä käsityö sinä olet? Testi löytyy täältä (klik)\nVastasin testin kysymyksiin ja tulokseni on:\n"Olet muodikas mekko"\n(Mutkikkaat tekniikat eivät sinua niin kiinnosta.\nTärkeintä on, että näyttävää jälkeä syntyy vaivatta, jotta pääset pian esittelemään uutta luomustasi.\nUsein käsityösi ovatkin sellaisia, että kohta myös muutkin haluavat tehdä samanlaisia.)\nLopuksi haluan kiittää kaikkia teitä blogini mukana kulkijoita, kommentoijia ja tykkääjiä\nja toivottaa sinulle onnellista ja inspiroivaa uutta vuotta 2014!\nMarianne 30. joulukuuta 2013 klo 12.33\nEi voi kyllä kun ihailla että osaat tehdä noin kauniita juttuja!! Ihan uskomattoman hienoa käsitöitä!\nWillaauroora 30. joulukuuta 2013 klo 13.20\nTämäpä oli mukava postaus, taidanpa tehdä vielä itsekin tälläisen, kiitos ideasta. Samoin sinulle onnellista vuotta2014\nMarika 30. joulukuuta 2013 klo 13.26\nKyllä!Totta!Olen myös halunnut tehdä samanlaisen kuin sinä :)\nTyösi jälki on niin uskomattoman siistiä ja säntillistä.Tykkään myös ohjeista joita kursailematta jaat!\nMinä olen muuten puolivalmis palapeitto :)\nOnnekasta ja tuotteliasta uutta vuotta! ♥\nMari Takkinen 30. joulukuuta 2013 klo 14.13\nVoih osui kyllä niin oikeaan tuo kuvauksesi tuossa testissä, minulle ainakin tulee aina sinun töitäsi katsoessa fiilis, että itsekin haluaa tehdä samanlaisen! :)) Mukavaa lähestyvää vuoden vaihdetta! <3\nKahviKaneli 30. joulukuuta 2013 klo 15.19\nKAIKKI niin kauniita!\nnina 30. joulukuuta 2013 klo 15.20\nIhana postaus :) Itse tykkään värimaailmastasi ja taidostasi tehdä kaikkea kaunista ja ihanaa <3 Mukavaa vuodenvaihdetta :)\nMimmi 30. joulukuuta 2013 klo 15.30\nRaikas räsymatto ( tai jokin sen suuntainen ) täällä toivottelee mukavia käsityöhetkiä myös ensi vuodelle!\nNuppu Home 30. joulukuuta 2013 klo 18.26\nOlet saanut aikaiseksi todella paljon ja todella kauniita käsitöitä!\nIhanaa vuoden vaihdetta sinulle ja perheellesi.\nTerkuin Riitta by Nuppu Home\nAnonyymi 30. joulukuuta 2013 klo 20.49\nIhania virkkauksia. Tuollaisen pöllön haluaisin myös tytölleni virkata, oliskohan sulla siihen ohjetta? Viirinauhan jo tytölle tein ohjeellasi. On ollut niin mieluisa, kiitos ohjeesta! T.Riikka\nMaria 30. joulukuuta 2013 klo 20.55\nMira, käsityösi ovat niin ihania! Itsekin olen saanut täältä tosi monta kaunista ideaa toteutettavaksi! Upeaa ja käsityörikasta tulevaa vuotta sinulle! <3\nEnya 30. joulukuuta 2013 klo 22.18\nPaljon kaunista olet saanut aikaan. Hyvää Uutta Vuotta!\nElisa LPP 31. joulukuuta 2013 klo 13.35\nUpeita käsitöitä kertakaikkiaan!\nJa ihana blogi, jään seuraamaan <3\nAnonyymi 31. joulukuuta 2013 klo 17.29\nKiva postaus! Vielä kun minäkin saisin toisen puolen puuttuvista vauvan virkatun peiton paloista tehtyä..;) Blogisi on ollut todella inspiroiva! Hyvää uutta vuotta Sinulle ja perheellesi!\nMarikki 31. joulukuuta 2013 klo 18.08\nOnnellista vuotta 2014!!♥\nRemonttihiiri 1. tammikuuta 2014 klo 1.02\nhuoh, tykkäsin kaikista! oot sekä taitava että omaat huikeen visuaalisen silmän! Onnellista vuotta 2014 teidän perheelle!\nriikuska 1. tammikuuta 2014 klo 20.24\nOlipa hauska testi ja vastaus oli kyllä totuudenmukainen. :)\nKauniita juttuja olet tehnyt, ihailen niitä. Suunnittelen, että tuollaisia virkattuja pikkuleipiä olisi kiva kokeilla. Siksi tällä kertaa tulinkin blogiisi, että etsin ohjeen siihen. Hyvää uutta vuotta!\nIina 2. tammikuuta 2014 klo 14.49\nAhmaisin blogisi muutamassa päivässä läpi :) Aivan ihania juttuja täynnä koko blogi <3 Olet todella taitava! Paljon sain inspiraatiota :) Harmi, kun ei ole omaa pikku prinsessaa, mutta ehkäpä joskus on :)\nMinäkin aloitin bloggaamisen uuden vuoden kunniaksi :) Tervetuloa vierailulle! :)\nIloa ja onnea uudelle vuodelle! :)\nMira 2. tammikuuta 2014 klo 20.42\nKiitos, kiitos, kiitos teille kaikille ihanille ihanista kommenteista! :)\nTeidän kommentit ovat niin paras kiitos tässä hommassa :)\nHyvää uutta vuotta teille kaikille! <3\nMaria H. 3. tammikuuta 2014 klo 10.50\nOi, kuinka inspiroiva ja kaunis blogi =D Täytyypä piipahtaa usein!!\nAnonyymi 3. tammikuuta 2014 klo 20.46\nOih, ja voih mitä kaikkea ihanaa oletkaan tehnyt! Taitavaa ja tasaista jälkeä!\nTaigaduu 20. tammikuuta 2014 klo 15.01\nSulla on tosi ihana blogi!!! Onneksi löysin tänne, jäin heti lukijaksi :)\nHanna 5. helmikuuta 2014 klo 9.19\nKerrassaan ihana blogi! Pystyykö sulta tilaamaan?\nMira 5. helmikuuta 2014 klo 10.28\nKiitos Hanna! :) Teen myös tilauksesta, s-postia voi laittaa osoitteeseen prinsessajuttu@gmail.com\nKeinuheppa ja nukkekoti\nYksi yö jouluun...\nRokkibeibi ja arvonnan voittaja