John Grisham PUHALLUS. »Riemastuttava Yllättävä Nerokas.» T N Y. T i me s - PDF\nJohn Grisham PUHALLUS. »Riemastuttava Yllättävä Nerokas.» T N Y. T i me s\nDownload "John Grisham PUHALLUS. »Riemastuttava Yllättävä Nerokas.» T N Y. T i me s"\n1 SP / FOLIO Luxor 397»Riemastuttava Yllättävä Nerokas.» T N Y he ew or k T i me s TAKAKANNEN KUVA Bob Krasner PÄÄLLYS MARTTI RUOKONEN ISBN W S OY ETUKANNEN KUVA Chris Mather / Corbis / SKOY PUHALLUS Liittovaltion tuomari on murhattu. Murhaaja on vapaalla jalalla, ja fbi on neuvoton. Malcolm Bannister, vankilassa istuva entinen juristi, tietää kuka tuomarin tappoi ja miksi. Tiedolla on kuitenkin hintansa. John Grisham Ottaen huomioon, kuinka tärkeätä työtä he tekevät, millaisiin kiistoihin heidät kiskotaan ja millaisiin väkivaltaisiin tyyppeihin he törmäävät, on suorastaan ihme, että kautta maan historian vain neljä liittovaltion vaikutusvaltaista tuomaria on murhattu. Kunnes tuomari Raymond Fawcettista tulee uhri numero viisi Fawcett ja hänen nuori sihteerinsä löydetään murhattuina tuomarin järvenrantamökiltä. Ruumiiden lisäksi rikospaikalta löytyy tyhjennetty kassakaappi. Merkkejä kamppailusta ei kuitenkaan löydy, eikä todistusaineisto viittaa murtokeikkaan. fbi on neuvoton. Malcolm Bannister on entinen juristi, joka istuu vankilassa kymmenen vuoden tuomiota rikoksesta jonka hän kieltää tehneensä. Toivoa ennenaikaisesta vapautumisesta ei ole, mutta miehellä on ässä hihassaan: hän sanoo tietävänsä, kuka tappoi tuomarin ja miksi. Ja vankilassa Bannisterilla on ollut aikaa punoa kaikkien aikojen ovelin juoni, jolla hän toivoo pääsevänsä takaisin vapauteen... jg SP / UV-lakka JJO O HN HN G GR R I S HA H AM PUHALLUS W S OY John Grisham on yksi maailman menestyneimmistä jännityskirjailijoista. Hän on julkaissut 25 romaania, yhden tietokirjan ja tarinakokoelman sekä kolme nuortenromaania. Hänen teoksiaan on käännetty yli 40 kielelle, ja maailmanlaajuisesti niitä on myyty jo yli 275 miljoonaa kappaletta. Grisham asuu Virginiassa ja Mississippissä. John Grishamin suomennettu tuotanto: Firma (1992) Pelikaanimuistio (1993) Päämies (1994) On aika tappaa (1994) Kammio (1995) Sateentekijä (1996) Valamiehet (1997) Partneri (1998) Petos (1999) Testamentti (2000) Veljet (2001) Joulua pakoon (2002) Kutsu (2002) Kanteiden kuningas (2003) Lapsuuden talo (2004) Viimeinen valamies (2004) Armahdus (2005) Syytön (2007) Vetoomus (2008) Avustaja (2009) Etelän lait (2010) Tunnustus (2011) Lakimiehet (2012) Puhallus (2012)\n2 john grisham Puhallus Suomentanut jorma-veikko sappinen werner söderström osakeyhtiö helsinki\n3 Englanninkielinen alkuteos The Racketeer Belfry Holdings, Inc 2012 Suomenkielinen laitos Jorma-Veikko Sappinen ja wsoy 2013 isbn painettu eu:ssa\n4 1 olen asianajaja, ja olen vankilassa. Se on pitkä juttu. Olen 43-vuotias, ja takanani on puolet kymmenen vuoden vankeustuomiosta, jonka minulle langetti heikko ja hurskasteleva liittovaltion tuomari Washingtonissa. Yksikään muutoksenhakuanomukseni ei ole tuottanut tulosta, enkä keksi enää yhtäkään menettelytapaa, mekanismia, vaikeaselkoista lakipykälää, muotoseikkaa, porsaanreikää tai väkevää rukousta, en niin mitään, mihin voisin vedota. Koska tunnen lain, voisin toimia samoin kuin jotkut vangit ja hukuttaa tuomioistuimet lähettämällä niille kasapäin hyödyttömiä esityksiä, haasteita ja muita roskakirjelmiä, mutta yksikään niistä ei auttaisi asiaani. Asiaani ei auta mikään. Tosiasia on, että minulla ei ole toivoa päästä vankilasta vielä viiteen vuoteen, korkeintaan muutama vaivainen viikko aikaisemmin, mikäli käyttäydyn hyvin. Käytökseni on ollut esimerkillistä. Minun ei pitäisi sanoa itseäni asianajajaksi, sillä muodollisesti en ole. Virginian osavaltion asianajajayhdistys ryntäsi paikalle ja sieppasi minulta luvan vähän sen jälkeen, kun tuomio oli luettu. Minulla on siitä mustaa valkoisella: rikostuomio johtaa erottamiseen asianajajakunnasta. Lupani riistettiin, ja kurinpidollisista ongelmistani raportoitiin aikanaan ammattikunnan Virginia Lawyer Register -julkaisussa. Tuossa kuussa meitä erotettuja oli kolme, mikä vastaa suunnilleen keskiarvoa. Omassa pienessä maailmassani minut kuitenkin tunnetaan vankilaasianajajana, ja siinä ominaisuudessa vietän joka päivä useita tunteja auttamalla vankitovereitani heidän lakipulmissaan. Tutkin heidän vetoomuksiaan ja kirjaan esityksiä. Laadin yksinkertaisia testamentteja ja 5\n5 toisinaan maa-asiakirjoja. Tarkastelen valkokauluskavereiden sopimuspapereita. Olen nostanut liittovaltiota vastaan perusteltuja kanteita, en koskaan perusteettomia. Ja avioeroja on paljon. Kahdeksan kuukautta ja kuusi päivää sen jälkeen, kun olin alkanut istua tuomiotani, sain paksun kirjekuoren. Vangit janoavat postia, mutta tuo paketti olisi saanut jäädä tulematta. Se oli lähetetty eräästä asianajotoimistosta Virginian Fairfaxista. Toimisto edusti vaimoani Dionnea, joka halusi yllättäen avioeron. Hän oli muutamassa viikossa muuttunut tukea antavasta, pitkälliseen koettelemukseen valmistautuneesta vaimosta karkuun pinkovaksi uhriksi, joka halusi kiireen vilkkaa pois. En ollut uskoa sitä todeksi. Luin paperit perin juurin järkyttyneenä, polvet huterina ja silmät vetisinä, ja kun aloin pelätä, että saattaisin purskahtaa itkuun, kiiruhdin selliini, jotta saisin olla rauhassa. Vankilassa vuodatetaan paljon kyyneleitä, mutta ne pidetään aina piilossa. Kun lähdin kotoa, Bo oli kuusivuotias. Hän oli ainoa lapsemme, mutta lisää oli suunnitteilla. Laskutoimitus on helppo, ja olen tehnyt sen miljoona kertaa. Päästessäni vankilasta Bo on 16-vuotias, täyteen pituuteensa venähtänyt teini-ikäinen, ja olen menettänyt kymmenen kallisarvoisinta vuotta, jotka isällä ja pojalla voi olla. Noin 12-vuotiaiksi saakka pikkupojat palvovat isäänsä ja uskovat, että nämä eivät voi tehdä mitään väärää. Valmensin Bota lasten baseballissa, T-ballissa, ja jalkapallossa, ja hän seurasi kannoillani kuin koiranpentu. Kävimme ongella ja telttailemassa, ja joskus lauantaiaamuisin hän lähti mukaani töihin, kun olimme ensin syöneet aamupalan vain poikien kesken. Bo oli minun maailmani, ja kun yritin selittää hänelle, että lähtisin pois pitkäksi aikaa, kummankin sydän särkyi. Jouduttuani kaltereiden taakse en antanut hänen tulla katsomaan minua. Niin paljon kuin olisinkin halunnut rutistaa häntä, en kestänyt ajatusta, että pieni poika näkisi isänsä vankina. On käytännöllisesti katsoen mahdotonta käydä avioerotaistelua, jos on vankilassa eikä ole tietoa vapautumisesta vähään aikaan. Rahamme, joita ei ollut alkuaankaan ollut paljon, olivat huvenneet syyttäjien puolitoista vuotta kestäneessä höykytyksessä. Olimme menettäneet kaiken 6\n6 paitsi lapsemme ja kahdenvälisen sitoumuksemme. Lapsi oli kallio, sitoumus pelkkää tomua. Dionne lupaili kauniisti pysyä sinnikkäänä ja kestää, mutta kun olin poistunut, todellisuus iski. Hän oli yksinäinen ja eristynyt pienessä kaupungissamme.»kun ihmiset huomaavat minut, he alkavat kuiskia», hän kirjoitti eräässä ensimmäisistä kirjeistään.»olen kamalan yksinäinen», hän valitti toisessa. Ei kestänyt kauan ennen kuin kirjeet muuttuivat huomattavasti lyhyemmiksi ja tauot niiden välillä pidemmiksi. Samoin kuin tauot hänen vierailujensa välillä. Dionne varttui Philadelphiassa eikä koskaan lämmennyt maaseudulla asumiselle. Kun joku hänen setänsä tarjosi hänelle työpaikkaa, hänelle tuli kiire palata kotiin. Kaksi vuotta sitten hän meni uusiin naimisiin, ja Bota, joka on nyt yhdentoista, valmentaa toinen isä. Kaksikymmentä viimeistä pojalleni kirjoittamaani kirjettä jäivät ilman vastausta. Olen varma, että hän ei nähnyt niistä vilaustakaan. Mietin usein, näenkö häntä enää. Luulen, että ainakin yritän, joskin olen vähän horjuvalla kannalla. Miten kohdata lapsi, jota rakastaa niin paljon, että sattuu, mutta joka ei tunnista isäänsä? Emme enää koskaan elä yhdessä tavallisena isänä ja poikana. Olisiko reilua Bota kohtaan, että hänen kauan sitten kadonnut isänsä ilmaantuisi takaisin ja haluaisi ängetä hänen elämäänsä? Minulla on aivan liian paljon aikaa miettiä sitä. Olen vanki numero liittovaltion vankileirillä Frostburgin lähellä Marylandissa.»Leiri» on kevyesti vartioitu laitos niitä varten, joita pidetään ei-väkivaltaisina ja joiden tuomion pituus on enintään kymmenen vuotta. Syistä, joita ei ole koskaan selvennetty minulle, vietin ensimmäisen vuoden ja kymmenen kuukautta keskivahvasti vartioidussa paikassa Louisvillen lähellä Kentuckyssa. Byrokraattien loputtomassa aakkospuurossa laitos tunnetaan nimellä LRL liittovaltion rangaistuslaitos ja se oli erilainen kuin Frostburgin leiri. LRL on tarkoitettu väkivaltaisille miehille, joilla on yli kymmenen vuoden tuomio. Elämä on siellä paljon rankempaa, mutta selviydyin ilman että kimppuuni käytiin. Menneisyydestäni merijalkaväessä oli valtavasti apua. Leiri on vankilaksi varsinainen lomakeskus. Ei ole muureja, aitoja, piikkilankaa eikä vartiotorneja, ja aseistettuja vartijoita on vain 7\n7 muutama. Frostburg on melko uusi, ja sen rakennukset ovat hienompia kuin useimmissa kunnallisissa kouluissa. Ja miksipä ei? Käytämme Yhdysvalloissa yhden vangin ylläpitoon dollaria vuodessa, yhden alakoululaisen opettamiseen puolestaan dollaria. Meillä on täällä auttajia, johtajia, sosiaalityöntekijöitä, sairaanhoitajia, sihteereitä, monenlaisia apulaisia ja kymmeniä hallintoihmisiä, joiden olisi vaikea kertoa totuudenmukaisesti, miten he saavat kahdeksantuntisen työpäivänsä kulumaan. Tässähän ollaan sentään liittovaltion alaisuudessa. Työntekijöiden pysäköintipaikka lähellä pääsisäänkäyntiä on pullollaan hienoja henkilöautoja ja katumaastureita. Täällä Frostburgissa on kuusisataa vankia, ja olemme muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta hyvin käyttäytyvä miessakki. Aiemmin väkivaltaiset miehet ovat oppineet läksynsä ja arvostavat näitä säällisiä puitteita. Elämänsä vankiloissa viettäneet ovat viimein löytäneet parhaan kotinsa. Monet noista ammattilaisista eivät halua lähteä. He ovat perusteellisesti laitostuneita eivätkä osaa toimia ulkona. Lämmin vuode, kolme ateriaa päivässä, terveydenhoito: miten ihmeessä kaduilla voisi olla mukavampaa? En tarkoita, että tämä olisi miellyttävä paikka. Ei ole. Täällä on monta minun kaltaistani miestä, jotka eivät olisi ikinä osanneet kuvitellakaan, että voisivat pudota näin rajusti. Miehiä, joilla on takanaan akateeminen koulutus, ura ja liikeyritys, miehiä, joilla on ollut omaisuutta, hieno perhe ja golfklubin jäsenyys. Minun Valkoisessa jengissäni ovat silmälääkäri Carl, joka peukaloi liikaa Medicare-laskutustaan, maa keinottelija Kermit, joka panttasi samoja tontteja pariin kolmeen kertaan eri pankeille, Pennsylvanian osavaltion entinen senaattori Wesley, joka otti lahjuksia, ja pikkukaupungin asuntolainavälittäjä Mark, joka veti mutkia suoriksi. Carl, Kermit, Wesley ja Mark. Kaikki valkoisia, keski-ikä 51vuotta. Ja he kaikki ovat myöntäneet syyllisyytensä. Sitten olen minä. Malcolm Bannister, musta, ikä 41, tuomittu rikoksesta, jota en tietääkseni tehnyt. Olen tällä hetkellä Frostburgissa sattumoisin ainoa musta, joka kärsii tuomiota valkokaulusrikoksesta. On siinäkin kunnia. 8\n8 Mustan jengini jäsenistö ei ole yhtä selvästi määriteltävissä. Useimmat ovat Washingtonin tai Baltimoren katujen poikia, jotka ovat kärähtäneet huumeisiin liittyvistä rötöksistä, ja kun he pääsevät ehdolliseen vapauteen kaduille, heillä on kahdenkymmenen prosentin mahdollisuus välttyä uudelta tuomiolta. Miten heidän voi odottaa onnistuvan siinä ilman koulutusta ja ammattitaitoa, rikosrekisteri niskoillaan? Todellisuudessa liittovaltion leirissä ei ole jengejä eikä väkivaltaa. Jos joku tappelee tai uhkailee muita, hänet kiidätetään johonkin paljon pahempaan paikkaan. Nahisteluja on paljon, enimmäkseen televisioohjelmien valinnasta, mutta yhtään nyrkiniskua en ole vielä nähnyt. Osa näistä miehistä on istunut osavaltion vankiloissa, ja he kertovat karmeita tarinoita. Kukaan ei halua täältä mihinkään sikolättiin. Niinpä käyttäydymme hyvin ja laskemme päiviä. Valkokaulusporukalle rangaistus merkitsee nöyryytystä ja aseman, maineen, elämän tavan menettämistä. Mustille elämä leirissä on turvallisempaa kuin siellä, mistä he ovat tulleet ja mihin he ovat menossa. Heille rangaistus merkitsee uutta kohtaa rikosrekisterissä, uutta askelta kohti taparikollisen asemaa. Siksi tunnen itseni pikemminkin valkoiseksi kuin mustaksi. Frostburgissa on kaksi muutakin entistä asianajajaa. Ron Napoli oli monet vuodet näyttävä rikosasianajaja Philadelphiassa, kunnes kokaii ni tuhosi hänet. Hän oli erikoistunut huumelainsäädäntöön ja edusti monia huippudiilereitä ja salakuljettajia itärannikolla New Jerseystä kumpaankin Carolinaan. Hän otti palkkionsa vastaan mieluiten käteisenä ja kokaiinina ja menetti lopulta kaiken. Verohallitus narautti hänet veronkierrosta, hän on suunnilleen puolivälissä yhdeksän vuoden tuomiotaan. Ronilla ei mene nykyään kovin hyvin. Hän vaikuttaa masentuneelta, eikä hän missään nimessä kuntoile eikä koeta pitää huolta itsestään. Hän muuttuu kaiken aikaa painavammaksi, hitaammaksi, äreämmäksi ja sairaammaksi. Ennen hän kertoili lumoavia tarinoita asiakkaistaan ja heidän seikkailuistaan huumeiden salakuljetuksen parissa, mutta nykyään hän vain istuu pihassa, syö sipsipussin toisensa jälkeen ja näyttää eksyneeltä. Joku lähettää hänelle rahaa, ja hän käyttää siitä suurimman osan roskaruokaan. 9\n9 Kolmas asianajaja on washingtonilainen huijari nimeltä Amos Kapp, pitkäaikainen sisäpiiriläinen ja hämärä puuhastelija, joka touhusi uransa aikana joka ikisen suuren poliittisen skandaalin liepeillä. Kapp ja minä jouduimme oikeuteen yhdessä, saimme tuomion yhdessä, ja sama tuomari lätkäisi molemmille kymmenen vuoden tuomion. Vastaajia oli kahdeksan: seitsemän Washingtonista plus minä. Kapp on aina ollut syyllinen johonkin, ja hän oli taatusti syyllinen valamiestemme mielestä. Kapp tiesi silloin ja tietää nyt, että minulla ei ollut vehkeilyn kanssa mitään tekemistä, mutta hän oli liiaksi pelkuri ja roisto sanoakseen mitään. Väkivalta on Frostburgissa jyrkästi kiellettyä, mutta jos päästätte minut viideksikin minuutiksi kahden kesken Kappin kanssa, häneltä katkeaa niska. Hän tietää sen, ja luulen, että hän on jo aikoja sitten maininnut siitä vankilanjohtajalle. Häntä säilytetään länsiosastolla mahdollisimman kaukana minusta. Kolmesta asianajajasta minä olen ainoa, joka suostuu auttamaan muita vankeja heidän lakiongelmissaan. Nautin siitä työstä. Se on haastavaa ja tarjoaa ajankulua. Se myös pitää asianajajantaitoni terässä, vaikka minulla tuskin on tulevaisuutta tässä ammatissa. Voin vapauduttuani anoa pääsyä takaisin asianajajakuntaan, mutta prosessi saattaa olla työläs. Tosiasia on, että en koskaan lyönyt rahoiksi asianajajana. Olin lakimies pikkukaupungissa, kaiken lisäksi musta, eikä moni asiakas pystynyt maksamaan kunnon palkkiota. Braddock Streetin varrelle oli ahtautunut kymmeniä muitakin asianajajia, jotka koettivat haalia samoja asiakkaita, ja kilpailu oli raakaa. En tiedä mitä teen sitten kun tämä on ohi, mutta tuskin enää palaan lakiuralle. Olen silloin 48-vuotias, sinkku, toivottavasti terve. Viisi vuotta on ikuisuus. Käyn joka päivä yksin pitkällä kävelyllä pitkin maapohjaista hölkkäpolkua, joka noudattelee leirin reunoja ja rajaa eli»viivaa», kuten sitä kutsutaan. Jos astuu viivan yli, pidetään karkurina. Seutu on kaunista ollakseen vankilan sijaintipaikka, ja näköalat ovat vaikuttavia. Kun kävelen ja silmäilen kaukaisuuteen ulottuville kukkuloille, vastustan halua vain jatkaa matkaa, ylittää viiva. Ei ole aitaa estämässä, ei vartijaa ärjymässä nimeäni. Voisin kadota noihin sankkoihin metsiin ja häipyä iäksi. 10\n10 Kunpa täällä olisi muuri, kolmen metrin korkuinen, jykevistä tiilistä muurattu, laellaan kiiltäviä piikkilankakieppejä, muuri, joka estäisi minua katselemasta kukkuloille ja unelmoimasta vapaudesta. Tämähän on vankila, jumalauta! Emme voi poistua. Pystyttäkää muuri ja lakatkaa kiusaamasta meitä. Kiusaus on aina olemassa, ja niin kovasti kuin kamppailenkin sitä vastaan, se totta vie voimistuu joka päivä. 11\n11 2 frostburg sijaitsee muutaman kilometrin päässä länteen pienestä Cumberlandin kaupungista keskellä maakaistaletta, jossa Marylandia puristavat pohjoisessa Pennsylvania ja lännessä ja etelässä Länsi- Virginia. Kun katsoo karttaa, huomaa heti, että tämä osavaltion erilleen joutunut osa on seurausta huonosta maanmittauksesta ja että sen ei pitäisi lainkaan kuulua Marylandiin, joskaan ei ole selvää, kenen se pitäisi omistaa. Työskentelen kirjastossa, ja seinällä pienen pöytäni kohdalla on suuri Amerikan kartta. Käytän aivan liikaa aikaa katselemalla sitä, haaveksimalla, hämmästelemällä, miten minä jouduin vangiksi Marylandin läntisimpien osien syrjäiseen kolkkaan. Vajaat sata kilometriä täältä etelään Virginiassa on Winchesterin kaupunki, asukasluku , paikka, jossa synnyin, vietin lapsuuteni, kävin koulua, tein urani ja koin viimein Romahduksen. Minulle on kerrottu, että siellä ei ole lähtöni jälkeen muuttunut paljon mikään. Copeland & Reedin asianajotoimisto toimii edelleen samoissa kadunvarsitiloissa, joissa tein ennen töitä. Toimisto sijaitsee kuppilan vieressä vanhankaupungin Braddock Streetillä. Ikkunaan mustalla maalattu nimi kuului aikaisemmin Copeland, Reed & Bannister, ja se oli ainoa täysin musta asianajotoimisto sadanviidenkymmenen kilometrin säteellä. Olen saanut kuulla, että herrat Copeland ja Reed pärjäävät hyvin, eivät taatusti menesty tai rikastu, mutta tienaavat sen verran, että pystyvät maksamaan kahden sihteerinsä palkan ja toimiston vuokran. Suunnilleen samoin meillä meni silloin, kun olin osakkaana: pärjäsimme nipin napin. Romahduksen aikoihin olin jo alkanut vahvasti epäillä toimeentulon jatkuvuutta pikkukaupungissa. 12\n12 Minulle on kerrottu, että Copeland ja Reed eivät suostu keskustelemaan minusta ja ongelmistani. Puuttui vain karvan verran, etteivät hekin saaneet syytettä, ja heidän maineensa tahriutui. Liittovaltion syyttäjä, joka nappasi minut, tulitti karkeilla hauleilla kaikkia, jotka liittyivät edes etäisesti hänen suureen salaliittoonsa, ja hän oli vähällä tuhota koko toimiston. Minun rikokseni oli valita väärä asiakas. Entiset yhtiökumppanini eivät ole koskaan tehneet yhtäkään rötöstä. Menneet tapahtumat harmittavat minua monella tasolla, mutta heidän hyvän nimensä pilaaminen valvottaa minua öisin. He ovat jo lähellä seitsemääkymmentä, ja aikoinaan nuorina asianajajina he joutuivat kamppailemaan paitsi pitääkseen praktiikan jaloillaan pikkukaupungissa myös käymään rotuerotteluajan viimeisiä taisteluja. Tuomarit eivät aina piitanneet heistä oikeudessa vaan tuomitsivat heitä vastaan ilman päteviä lainopillisia perusteita. Muut asianajajat käyttäytyivät usein karkeasti ja epäammattimaisesti. Piirikunnan asianajajayhdistys ei huolinut heitä jäsenikseen. Tuomioistuimen toimistovirkailijat hukkasivat toisinaan heidän kirjauksensa. Pelkästään valkoisista koostuneet valamiehistöt eivät uskoneet heitä. Mikä pahinta, asiakkaat eivät palkanneet heitä. Mustat asiakkaat. Yksikään valkoinen asiakas ei olisi 1970-luvulla palkannut mustaa lakimiestä, ei ainakaan etelävaltioissa, eikä tilanne ole siitä paljon muuttunut. Kova työ ja ammattitaidon kehittäminen ovat saaneet aikaan muutosta, mutta hitaasti. Winchester ei ollut kärjessä listallani niistä paikoista, joissa ruveta luomaan uraa. Opiskelin oikeustiedettä George Masonissa Washingtonin esikaupungissa Virginian pohjoisosassa. Toisen opiskeluvuoteni jälkeen minua potkaisi onni, sillä pääsin kesätöihin toimistoapulaiseksi jättiläismäiseen asianajotoimistoon Pennsylvania Avenuelle, lähelle kongressitaloa. Se oli niitä toimistoja, joilla on tuhat asianajajaa, konttoreita kaikkialla maailmassa, entisten senaattoreiden nimiä toimiston kirjelomakkeissa ja asiakkaina varakasta väkeä. Nautin täysin rinnoin sen raivoisasta työtahdista. Kohokohta oli se kun toimin juoksupoikana oikeudenkäynnissä, jossa entinen kongressiedustaja (asiakkaamme) oli syytettynä siitä, että hän oli roistomaisen veljensä avulla kähminyt voitelurahoja eräältä puolustusministeriön alihankkijalta. Oikeudenkäynti 13\n13 oli varsinaista sirkusta, ja olin innoissani päästessäni niin lähelle tapahtumien ydintä. Yksitoista vuotta myöhemmin astuin samaan oikeussaliin E. Barrett Prettymanin liittovaltion oikeustalossa Washingtonin keskustassa ja jouduin sinnittelemään oman oikeudenkäyntini läpi. Olin tuona menneenä kesänä yksi seitsemästätoista apulaisesta. Muut kuusitoista, jokainen kärkikymmenikköön kuuluvista oikeustieteellisistä tiedekunnista, saivat työtarjouksen. Koska olin pannut kaikki yhden kortin varaan, vietin kolmannen opiskeluvuoteni ravaamalla pitkin Washingtonia koputtelemassa oville, joista yksikään ei auennut. Washingtonin jalkakäytäviä tallaa kaiken aikaa varmaan useita tuhansia työttömiä asianajajia, ja epätoivon keskelle on helppo eksyä. Laajensin aluetta vähitellen esikaupunkeihin, missä toimistot ovat pienempiä ja työpaikkoja on vielä vähemmän. Lopulta palasin lyötynä kotiin. Unelmani suuren luokan menestyksestä olivat murskana. Copelandilla ja Reedillä ei ollut tarpeeksi toimintaa eikä missään nimessä varaa palkata avustavaa lakimiestä, mutta he säälivät minua ja tyhjensivät yläkerrasta vanhan varastohuoneen. Tein töitä niin kovasti kuin pystyin, joskin oli usein haastavaa tehdä pitkää päivää niin vähillä asiakkailla. Tulimme hyvin toimeen keskenämme, ja viiden vuoden kuluttua he lisäsivät jalomielisesti nimeni osakkaiden joukkoon. Tuloni eivät ihmeemmin nousseet. Syyttämisprosessini aikana oli raastavaa seurata, kun heidän hyvä nimensä survottiin lokaan, vieläpä niin järjettömästi. Kun olin tuhon partaalla, FBI:n johtava agentti ilmoitti minulle, että Copelandia ja Reediä vastaan nostetaan syyte, ellen myönnä syyllisyyttäni ja suostu yhteistyöhön liittovaltion syyttäjän kanssa. Pidin uhkausta bluffina, mutta en mitenkään voinut olla siitä varma. Käskin hänen painua helvettiin. Onneksi agentti bluffasi. Olen kirjoittanut Copelandille ja Reedille pitkiä, itkuisia anteeksipyyntökirjeitä, mutta he eivät ole vastanneet. Olen pyytänyt heitä tulemaan tapaamaan minua, jotta voisimme puhua kasvotusten, mutta he eivät ole reagoineet. Vaikka kotikaupunkini on vain sadan kilometrin päässä, minulla on ainoastaan yksi vakituinen vieras. 14\n14 Isäni Henry oli osavaltion liikkuvassa poliisissa ensimmäisiä mustia, jotka Virginia koskaan palkkasi. Neljäkymmentä vuotta hän ajeli partioautollaan Winchesterin seudun pää- ja sivuteitä ja nautti työstään joka minuutti. Hän rakasti itse työtä, auktoriteetin ja historian tuntua, lainvalvonnan suomaa valtaa ja muiden auttamiseen sisältyvää myötätuntoa. Hän rakasti virkapukua, partioautoa, kaikkea paitsi vyöllään kantamaansa pistoolia. Muutaman kerran hänen oli pakko ottaa se esiin, mutta koskaan hän ei laukaissut sitä. Hän oli varautunut siihen, että valkoiset osoittaisivat häntä kohtaan nyreyttä, ja siihen, että mustat toivoisivat armeliaisuutta, ja osoitti päättäväisesti pelkkää oikeudenmukaisuutta. Hän oli kova poliisi, joka ei nähnyt laissa harmaita alueita. Jos teko ei ollut laillinen, se oli taatusti laiton, eikä asiassa ollut tilaa venkoilulle eikä aikaa muotoseikkojen vatvomiseen. Siitä hetkestä kun jouduin syytteeseen, isä uskoi että olen syyllinen johonkin. Vähät syyttömyysolettamasta. Vähät yrityksistäni vakuutella viattomuuttani. Hän oli ylpeä ammattimies, ja elinikäinen lainrikkojien jahtaaminen oli aivopessyt hänet, joten jos liittovaltion poliisi kaikkine resursseineen ja suuressa viisaudessaan katsoi minun ansaitsevan satasivuisen syytekirjelmän, poliisi oli oikeassa ja minä väärässä. Luultavasti isä oli myötätuntoinen, ja aivan varmasti hän rukoili, että pääsisin eroon sotkusta, mutta hänen oli vaikea ilmaista noita tunteita minulle. Hänet oli nöyryytetty, ja hän teki sen tiettäväksi minulle. Miten hänen lakimiespoikansa oli voinut sotkeutua niin pahasti niin niljakkaan roistosakin asioihin? Olen esittänyt saman kysymyksen itselleni tuhat kertaa. Hyvää vastausta ei ole. Henry Bannister sai nipin napin käytyä lukion, ja koettuaan muutaman vähäisen yhteenoton lain kanssa hän liittyi 19-vuotiaana merijalkaväkeen. Merijalkaväki teki hänestä nopeasti miehen, sotilaan, joka janosi kuria ja oli hyvin ylpeä univormustaan. Hän kävi läpi kolme komennusta Vietnamissa, missä hän haavoittui luodista, sai palovammoja ja oli vähällä jäädä vangiksi. Hänen kunniamerkkinsä ovat hänen työhuoneensa seinällä pienessä talossa, jossa vietin lapsuuteni. Hän asuu siinä yksin. Rattijuoppo tappoi äitini kaksi vuotta ennen kuin sain syytteen. 15\n15 Isä matkustaa kerran kuukaudessa Frostburgiin tunnin pituiselle vierailulle. Hän on eläkkeellä eikä hänellä ole paljon tekemistä, joten hän voisi käydä vaikka kerran viikossa, jos haluaisi. Mutta hän ei halua. Pitkään vankeustuomioon mahtuu paljon julmia käänteitä. Yksi niistä on tunne, että vanki alkaa pikku hiljaa unohtua maailmalta ja niiltä, joita hän rakastaa ja tarvitsee. Posti, jota saapui ensimmäisinä kuukausina nippukaupalla, hupenee vähitellen yhteen tai kahteen kirjeeseen viikossa. Ystäviä ja sukulaisia, jotka aikoinaan vaikuttivat hyvinkin innokkailta vierailemaan, ei ole näkynyt vuosikausiin. Vanhempi veljeni Marcus pistäytyy kaksi kertaa vuodessa tappamassa tunnin verran aikaa, antaa minulle päivityksen uusimmista ongelmistaan. Hänellä on kolme teini-ikäistä lasta, kaikki nuorisorikollisuuden eri asteilla, sekä vaimo, joka on hullu. Ehkä minulla ei sittenkään ole ongelmia. Marcuksen elämän sekasortoisuudesta huolimatta nautin hänen käynneistään. Hän on koko ikänsä imitoinut Richard Pryoria, ja joka ikinen hänen lausumansa sana on hauska. Nauramme yleensä koko tunnin, kun hän parjaa lapsiaan. Nuorempi sisareni Ruby asuu länsirannikolla, ja näen hänet kerran vuodessa. Hän kirjoittaa minulle tunnollisesti kerran viikossa, ja vaalin kirjeitä kuin aarteita. Minulla on kaukainen serkku, joka on istunut seitsemän vuoden kakun olin hänen asianajajansa ja hän käy tapaamassa minua kaksi kertaa vuodessa, sillä minä kävin tapaamasta häntä hänen ollessaan vankilassa. Sen jälkeen kun olin ollut täällä kolme vuotta, on kulunut usein kuukausia ilman yhtäkään vierasta lukuun ottamatta isää. Vankeinhoitolaitos koettaa sijoittaa vangit kahdeksansadan kilometrin säteelle kotoa. Olen onnekas, kun Winchester on niin lähellä, mutta se voisi yhtä hyvin olla tuhannen kilometrin päässä. Minulla on useita lapsuudenystäviä, jotka eivät ole koskaan ajaneet tänne, ja muutama muu, joista en ole kuullut kahteen vuoteen. Useimmilla entisillä lakimiesystävilläni on liian kiire. Lakiopintojen aikainen lenkkeilykaverini kirjoittaa joka toinen kuukausi mutta ei aivan pysty nipistämään aikaa vierailuun. Hän asuu kahden ja puolensadan kilometrin päässä täältä itään Washingtonissa, missä hän väittää paiskivansa töitä seitsemän päivää viikossa 16\n16 isossa lakifirmassa. Paras kaverini merijalkaväestä asuu kahden tunnin matkan päässä Pittsburghissa ja on käynyt Frostburgissa tasan kerran. Kaipa minun pitäisi olla kiitollinen siitä, että isä viitsii vaivautua. Kuten tavallista, isä istuu pienessä vierailuhuoneessa yksin, ruskea paperipussi edessään pöydällä. Pussissa on joko keksejä tai pähkinäsuklaaleivoksia Racine-tädiltäni, hänen sisareltaan. Kättelemme mutta emme halaa Henry Bannister ei ole eläessään halannut toista miestä. Hän silmäilee minua varmistaakseen, että en ole lihonut, ja, kuten aina, kyselee päiväjärjestyksestäni. Hänelle ei ole tullut kiloakaan lisää neljäänkymmeneen vuoteen, ja hän mahtuu edelleen merijalkaväen univormuunsa. Hän on varma, että mitä vähemmän syö, sitä kauemmin elää, ja hän pelkää kuolevansa nuorena. Hänen isänsä ja isoisänsä kupsahtivat vähän alle kuusikymppisinä. Hän kävelee melkein kymmenen kilometriä päivässä ja on sitä mieltä, että minun pitäisi noudattaa esimerkkiä. Olen mukautunut siihen, että hän ei koskaan lakkaa neuvomasta, miten minun pitäisi elää elämääni, olin vankilassa tai en. Isä taputtaa ruskeaa pussia ja sanoo:»racine lähetti nämä.»»sano hänelle puolestani kiitos», sanon. Jos isä kerran on niin huolissaan vyötärönmitastani, miksi hän tuo joka kerta näitä rasvaisia herkkuja? Syön niistä pari kolme ja annan loput muille.»oletko jutellut hiljattain Marcusin kanssa?» hän kysyy.»en ainakaan kuukauteen. Miten niin?»suuria vaikeuksia. Delmon on saattanut jonkun tytön raskaaksi. Hän on viidentoista, tyttö neljäntoista.» Isä ravistaa päätään ja rypistää otsaansa. Delmon oli lainsuojaton jo kymmenvuotiaana, ja suku on aina odottanut hänen päätyvän rikolliselle polulle.»ensimmäinen lapsenlapsenlapsesi», sanon yrittäen olla hauska.»että olenkin ylpeä. Neljätoistavuotias valkoinen tyttö, jonka on pannut paksuksi viisitoistavuotias idiootti, jonka sukunimi sattuu olemaan Bannister.» Märehdimme hetken asiaa mielessämme. Näiden tapaamisten luonnetta ei läheskään aina määrää se, mitä sanotaan, vaan se, mikä pidetään syvällä sisimmässä. Isä on nyt 69-vuotias, ja sen sijaan että nauttisi kultaisista vuosistaan hän kuluttaa suurimman osan ajasta nuolemalla haavojaan 17\n17 ja säälimällä itseään. Ei sillä että moittisin häntä. Hänen rakas vaimonsa, jonka kanssa hän oli ollut naimisissa 42 vuotta, riistettiin häneltä sekunnin murto-osassa. Kun hän oli vielä uppoutunut suruunsa, saimme tietää, että FBI on kiinnostunut minusta, ja sen tekemä tutkimus kasvoi pian kuin lumipallo. Oikeudenkäyntini kesti kolme viikkoa, ja isä oli istuntosalissa joka päivä. Hänen sydäntään särki katsella, kun seisoin tuomarin edessä ja sain kymmenen vuoden tuomion. Sitten Bo vietiin pois, meiltä kummaltakin. Nyt Marcusin lapset ovat tarpeeksi vanhoja aiheuttaakseen suurta tuskaa vanhemmilleen ja isovanhemmilleen. Perhettämme voisi vaihteeksi kohdata hyvä tuuri, mutta sellaista ei ole näköpiirissä.»juttelin illalla Rubyn kanssa», isä sanoo.»hän voi hyvin, lähetti terveisiä ja sanoi, että viime kirjeesi oli hauska.»»sano hänelle, että hänen kirjeensä merkitsevät minulle paljon. Häneltä ei ole jäänyt väliin yhtään viikkoa viiteen vuoteen.» Ruby on murenevassa perheessämme oikea valopilkku. Hän on avioliittoneuvoja, hänen miehensä lastenlääkäri. Heillä on kolme täydellistä lasta, jotka pidetään kaukana pahamaineisesta Mal-enosta. Sanon pitkän tauon jälkeen:»kiitos sekistä, kuten aina.» Isä kohauttaa olkapäitään ja sanoo:»autan mielelläni.» Hän lähettää joka kuukausi sata dollaria, ja arvostan sitä suuresti. Raha menee tililleni ja sallii minun ostaa perustarvikkeita, kuten kyniä, kirjoituslehtiöitä, taskukirjoja ja kunnon ruokaa. Suurin osa Valkoisen jengini jäsenistä saa sekkejä kotoa, mutta käytännöllisesti katsoen kukaan Mustasta jengistä ei saa penniäkään. Vankilassa tiedetään aina, kenelle tulee rahoja.»olet melkein puolivälissä», isä sanoo.»viisi vuotta tulee täyteen kahden viikon päästä», sanon.»aika taitaa rientää.»»ehkä ulkopuolella. Voin vakuuttaa, että muurin tällä puolella kellot käyvät hitaammin.»»silti on vaikea uskoa, että olet istunut viisi vuotta.» Niin toden totta on. Miten vankilassa selviää elävänä viisi vuotta? Täällä ei ajatella vuosia, kuukausia tai viikkoja. Ajatellaan tätä päivää: 18\n18 miten sen läpi pääsee, miten siitä selviytyy. Kun herää huomenna, takana on taas yksi päivä. Päivien määrä lisääntyy, viikot sulautuvat yhteen, kuukaudet muuttuvat vuosiksi. Pääsee perille oman kovuutensa asteesta, siitä, miten pystyy toimimaan ja selviytymään, sillä ei ole muuta mahdollisuutta.»onko sinulla mitään käsitystä, mitä rupeat tekemään?» isä kysyy. Kuulen tämän kysymyksen nykyään joka kuukausi ikään kuin vapautumiseni olisi jo nurkan takana. Kärsivällisyyttä, muistutan itseäni. Hän on isäni. Ja hän on täällä! Sillä on paljon merkitystä.»ei oikeastaan. Se on vielä liian kaukana.»»sinuna alkaisin miettiä», isä sanoo varmana siitä, että minun sijassani hän tietäisi tarkkaan, mitä tehdä.»sain juuri suoritettua espanjan kolmostason», sanon ylpeästi. Ruskeassa jengissäni minulla on hyvä ystävä, Marco, joka on erinomainen kieltenopettaja. Huumetaustaa.»Pian tässä varmaan puhutaan kaikki espanjaa. Heikäläiset ovat valtaamassa alaa.» Isä ei ihmeemmin siedä maahanmuuttajia, ei ketään jonka puheessa on korostus, ei väkeä New Yorkista eikä New Jerseystä, ei sosiaaliavustuksen saajia ja työttömiä, ja hänen mielestään kodittomat tulisi pidättää ja sijoittaa leireille, jotka olisivat hänen tahtonsa mukaan toteutettuina pahempia kuin Guantánamo. Muutama vuosi sitten lausuimme toisillemme karkeita sanoja, ja isä uhkasi lakata käymästä. Kinastelu on ajanhukkaa. En saa häntä muuttumaan. Hän on niin ystävällinen, että viitsii ajaa tänne, joten vähintä mitä voin tehdä on käyttäytyä kunnolla. Minähän tässä tuomittu rikollinen olen, ei hän. Hän on voittaja, minä luuseri. Se tuntuu isästä tärkeältä, joskaan en tiedä, miksi. Ehkä siksi, että minä kävin läpi collegen ja oikeustieteen opinnot, mistä hän ei voinut uneksiakaan.»muutan luultavasti ulkomaille», sanon.»menen johonkin, missä voin käyttää espanjaa, kuten Panamaan tai Costa Ricaan. Lämmin ilma, hiekkarantoja, tummaihoisempia ihmisiä. He eivät välitä rikosrekistereistä tai siitä, kuka on ollut vankilassa.»»onko ruoho aina vihreämpää?» 19\n19 »On. Kun on vankilassa, ruoho on vihreämpää kaikkialla muualla. Mitä minun pitäisi tehdä? Palata kotiin, ehkä mennä ilman asianajajan lupaani tutkimusavustajaksi johonkin pikkutoimistoon, jolla ei ole varaa minuun? Ehkä ruveta takuuasiamieheksi? Miten olisi yksityisetsivä? Mahdollisuuksia on paljon.» Isä nyökkäilee kuunnellessaan. Olemme käyneet tämän keskustelun ainakin kymmenen kertaa.»ja sinä vihaat vallanpitäjiä», hän sanoo.»ilman muuta. Vihaan valtionhallintoa, FBI:tä, liittovaltion syyttäjiä ja tuomareita, typeryksiä jotka johtavat vankiloita. Vihattavaa on paljon. Istun täällä kymmenen vuoden kakkua tekemättömästä rikoksesta vain siksi, että joku menestyvä liittovaltion syyttäjä kaipasi kohennusta uhrilukuihinsa. Ja jos vallanpitäjät voivat lätkäistä minulle kymmenen vuotta ilman todisteita, ajattelepa mahdollisuuksiani nyt, kun ohimooni on tatuoitu Tuomittu rikollinen. Häivyn täältä heti kun vain saan tilaisuuden.» Isä nyökkää ja hymyilee. No totta kai, Mal. 20\n20 3 kun ottaa huomioon sen, miten tärkeää liittovaltion tuomareiden työ on, heitä usein ympäröivän polemiikin ja väkivaltaiset ihmiset, joita he toisinaan kohtaavat, on merkillistä, että Yhdysvaltojen historiassa vain neljä heistä on murhattu virka-aikanaan. Kunnianarvoisasta Raymond Fawcettista on juuri tullut viides. Hänen ruumiinsa löydettiin pienestä kellarista kesämökiltä, jonka hän oli rakentanut järven rannalle ja jolla hän oleili säännöllisesti viikonloppuisin. Kun hän ei ilmaantunut maanantaiaamuna oikeuteen, hänen toimistoapulaisensa hätääntyivät ja ilmoittivat FBI:lle. Sen jälkeen agentit löysivät rikospaikan. Mökki sijaitsee lounaisen Virginian metsäisessä osassa vuoren rinteellä, Lake Higginsinä tunnetun pienen, turmeltumattoman järven rannalla. Sitä ei ole merkitty useimpiin tiekarttoihin. Murtojälkiä ei näkynyt, ei merkkejä nujakoinnista tai tappelusta, vaan vain kaksi kuollutta, joiden kummankin päässä oli luodinreikiä, sekä tyhjä metallinen kassakaappi kellarissa. Tuomari Fawcett löytyi kassakaapin läheltä kaksi kertaa niskaan ammuttuna, selvästi teloitettuna, ja hänen ympärillään oli suuri verilammikko. Ensimmäinen paikalle saapunut asiantuntija arvioi, että tuomari oli ollut kuolleena ainakin kaksi vuorokautta. Hän oli erään toimistoapulaisen mukaan lähtenyt töistä kolmen aikoihin perjantaina ja aikonut ajaa suoraan mökille ja viettää siellä viikonlopun paiskimalla kovasti töitä. Toinen ruumis kuului 34-vuotiaalle eronneelle kahden lapsen äidille Naomi Clarylle, jonka Fawcett oli hiljattain palkannut sihteerikseen. 21


Investointisuunnitelma pk-yrityksen tarpeisiin - PDF\nDownload "Investointisuunnitelma pk-yrityksen tarpeisiin"\n1 Noora Santala Investointisuunnitelma pk-yrityksen tarpeisiin Telttavuokraus Santala Oy Opinnäytetyö Syksy 2014 SeAMK Liiketalous ja kulttuuri Liiketalouden tutkinto-ohjelma\n2 2 SEINÄJOEN AMMATTIKORKEAKOULU Opinnäytetyön tiivistelmä Koulutusyksikkö: Liiketalous ja kulttuuri Tutkinto-ohjelma: Liiketalouden koulutusohjelma Suuntautumisvaihtoehto: Taloushallinto Tekijä: Noora Santala Työn nimi: Investointisuunnitelma pk-yrityksen tarpeisiin, Telttavuokraus Santala Oy Ohjaaja: Erkki Kytönen Vuosi: 2014 Sivumäärä: 46 Liitteiden lukumäärä: 5 Yritys tarvitsee kehittyäkseen ja kasvaakseen investointeja. Talouden tilan huomioon ottaen investointien kannattavuus on tarpeellista tutkia virheiden välttämiseksi. Aikaisempien tutkimuksien mukaan Suomessa käytetään vieläkin liian vähän kehittyneempiä investointilaskelmia. Tavoitteena on selvittää yrityksen haluaman investoinnin kannattavuus. Tavoitteena on myös saada laskelmista mallit ja muuteltavat pohjat seuraavia investointeja silmällä pitäen. Tämä työ on tarkoitettu myös muokattavaksi tulevien investointikohteiden mukaan ja tehty ajatellen juuri pk-yrityksen tarpeita. Teoreettinen viitekehys tarkastelee, miten johdon strategiset päätökset ja linjaukset koskettavat investointeja ja kuinka investointilaskelmat toimivat johdon päätöksenteon taustalla. Toisessa osuudessa keskitytään investoinnin suunnitteluun, informaation tarpeeseen sekä laskelmien mahdollisuuksiin, heikkouksiin ja vahvuuksiin. Empiirisessä osuudessa haastattelun tuloksia ja niistä saatua materiaalia käydään läpi ja vastauksista määritellään kohteeseen sopiva laskentaryhmä ja - menetelmät. Laskelmien tuloksena selvisi suunnitellun investoinnin olevan kannattava niin nettonykyarvolla kuin sisäisellä korollakin. Takaisinmaksuaika investoinnille oli huomattavasti lyhempi kuin taloudellinen pitoaika, joten tälläkin tavoin mitattuna on investointi kannattava. Herkkyysanalyysistä selvisi, etteivät suuretkaan vaihtelut tekijöissä vielä vaikuta kannattavuuteen. Tuloksien mukaan yrityksen johdolle suositellaan investointia toteutettavaksi. Investointi osoittautui kannattavaksi kaikilla käytetyillä mittareilla. Avainsanat: investoinnit, kannattavuus, pienet ja keskisuuret yritykset\n3 3 SEINÄJOKI UNIVERSITY OF APPLIED SCIENCES Thesis abstract Faculty: School of Business and Culture Degree programme: Business Management Specialisation: Accounting Author: Noora Santala Title of thesis: Investment plan for the needs of an SME, Telttavuokraus Santala Oy Supervisor: Erkki Kytönen Year: 2014 Number of pages: 46 Number of appendices: 5 Investments are needed for creating growth and development in businesses. Considering the economic situation, the profitability of the investments needs to be considered carefully to avoid mistakes. According to earlier studies, advanced investment calculations are still rarely used in Finland. The goal is to examine the profitability of the investments desired by the company. The secondary goal is to produce, based on the calculations, models and adjustable forms so that with only a few modifications it will possible to examine the profitability of future investments. This thesis was made to meet the needs of a small and medium-sized company. The theoretical part examines the effects of the management's strategic decisions on investments and how the management uses investment calculations in their decision-making. The second section focuses on investment planning, the information needed, and the variations of calculations. The weaknesses and strengths of investment calculations are analysed. The calculations indicate that the planned investment is profitable if the planned values materialize. The profitability of the investment was measured with the net present value as well with the internal rate of return and payback time. The result of every measurement was profitable. The sensitivity analysis showed profitability to be very stable even when the factors are altered. All the indicators prove the investment to be profitable and, based on the results, the execution of the investment can be recommended to the management of the company. Keywords: investment, investment calculation, investment plan, profitability, small and medium-sized company\n4 4 SISÄLTÖ SISÄLTÖ... 4 Kuvio- ja taulukkoluettelo... 6 JOHDANTO Taustaa Opinnäytetyön tavoitteet INVESTOINNIT OSANA STRATEGIAA Johdon työkalu Riskit Riskit investoinneissa Riski osana tuottovaatimusta Rahoitus Kasvun väline MENETELMÄT INVESTOINNIN TARKASTELUUN Investointiryhmät Korvausinvestoinnit Investoinnit laajentamiseen tai toimipisteiden perustamiseen Pakolliset ja teknologiset investoinnit Laskelmiin tarvittava informaatio Hankintahinta ja kassavirrat Taloudellinen pitoaika ja jäännösarvo Laskentakorko Nettonykyarvomenetelmä Annuiteettimenetelmä Sisäisen korkokannan menetelmä Takaisinmaksuajan menetelmä Tuottoprosenttimenetelmä Herkkyysanalyysi INVESTOINTISUUNNITELMA YRITYKSELLE Toimeksiantaja Case Telttavuokraus Santala Oy Tutkimusmenetelmä... 32\n5 5 4.3 Reliabiliteetti ja validiteetti Investointilaskelmien informaation kerääminen Laskemien toteutus ja tulokset Herkkyysanalyysi Johtopäätökset YHTEENVETO LÄHTEET LIITTEET... 47\n6 6 Kuvio- ja taulukkoluettelo Kuvio 1. GE- matriisi Kuvio 2. PESTE-analyysi Kuvio 3. Konkaavi hyötyfunktio Kuvio 4. Riski suhteessa tuotto-odotukseen Kuvio 5. Nykyarvomenetelmä Kuvio 6. Annuiteettimenetelmä Taulukko 1. Takaisinmaksuaika Taulukko 2. Yrityksen laskettu WACC Taulukko 3. Investoinnin laskentatiedot Taulukko 4. Investoinnin nettonykyarvo Taulukko 5. Investoinnin sisäinen korko Taulukko 6. Investoinnin takaisinmaksuaika Taulukko 7. Kriittiset arvot Taulukko 8. Kolmiarvoinen herkkyysanalyysi... 40\n7 7 JOHDANTO 1.1 Taustaa Jostain kaikki suuret yritykset ovat aloittaneet, ja jotta yritys voi kehittyä ja kasvaa täytyy sen investoida. Investoinnit mahdollistavat yrityksen ylläpidon kasvun, laajentumisen ja kansainvälistymisen. Pienestä kaikki ovat lähteneet kasvamaan ja tässä opinnäytetyössä tehdään investointisuunnitelma pk-yrityksen johdon tarpeisiin. Tämän opinnäytetyön toimeksianto lähti liikkeelle kun kuulin tuntemani yrityksen investointi halukkuudesta ja siitä miten yrityksessä oli jo lähdetty kyselemään tarjouksia kyseisestä investoinnista. Kyseinen yritys, Telttavuokraus Santala Oy, katseli jo uutta juhlatelttaa valikoimiinsa, mutta koska päätöksellä ei ollut kiire, sain minä toimeksiannon tehdä investointilaskelmat ja koko investointisuunnitelman ennen päätöksen tekemistä. Yrityksen toiminta koostuu isojen juhlatelttojen vuokrauksesta erilaisiin tilaisuuksiin ja niiden pystytyksestä paikanpäällä. Yritys ei ole ennen käyttänyt ollenkaan investointilaskelmia, joten he kokivat tämä olevan hyvä mahdollisuus parantaa tällä saralla. Yrityksen taloudellinen tilanne on hyvä ja ehkä sen takia he eivät ole kokeneeneet tarpeelliseksi nähdä aikaa ja vaivaa laskelmien eteen. Tulevaisuutta ajatellen tämä on kuitenkin tarpeellinen lisäys yrityksen päätöksen tekoa tukemaan. Yritys kyllä koki asian tärkeäksi, mutta heillä ei vain ole ollut aikaa perehtyä itse laskelmien tekoon. Aiheesta on paljon muitakin tutkimuksia ja eri alojen yrityksille tehtyjä investointisuunnitelmia, mutta tavoitteenani on tehdä juuri tälle yritykselle helposti käytettävä ja ymmärrettävä suunnitelma ja mallilaskelmat. Tämän kaltaisia opinnäytetöitä investointisuunnitelmasta- ja laskelmista, joita pk-yritys voisi jatkossa myös käyttää, ei ole monia vuosien varrella tehty. Liljeblom ja Vaihekoski (2004, 22) saivat selville tutkimuksessaan, miten kehittyneenpien investointilaskelmien käyttö on vieläkin vähäistä Suomen yrityksissä, vaikka mainitsivat sen kasvaneen Kelokosken ja Puttosen tutkimuksesta (1995, ). Tutkimuksessa selvisi yritysten yhä suosivan takaisinmaksuajan mene-\n8 8 telmää, vaikka kirjallisuus selvästi suosii nykyarvomenetelmää (Liljeblom & Vaihekoski 2004, 22). Bragg ja Burton (2006, 41) tuovat esiin sen miten useat liikemiehet eivät tunne virallisia pääomalaskelmia tai termejä kuten painotettu pääoman kustannus (Weighted average cost of capital - WACC) tai sisäinen korko (Internal rate of return- IRR), vaikka niiden käyttö oikein vähentää riskiä tehdä vääriä päätöksiä. Heidän mielestään itse laskelmat eivät aiheuta ongelmaa, vaan tiedon keruu laskelmien tekoa varten täytyisi tehdä helposti ymmärrettäväksi ja käytettäväksi yrityksille. 1.2 Opinnäytetyön tavoitteet Tavoitteena on saada investoinnin kannattavuudesta materiaalia yrityksen johdon päätöksien tueksi. Tästä saadaan myös esimerkkilaskelmat tulevien investointien tarkasteluun. Siten tästä investointilaskelmasta on hyötyä jatkossa, vaikka investoinnin kohde muuttuisikin. Tästä voi olla myös hyötyä muille pk-yrityksille, sillä he voivat käyttää mallia tehdessään omia laskelmiaan. Opinnäytetyön kautta yritys pystyy käyttämään kehittyneempiä investointilaskelmia. Opinnäytetyö koostuu johdannon lisäksi kahdesta teorian pääluvusta, yhdestä empiriaosuuden luvusta, sekä yhteenvedosta lopussa. Ensin käyn läpi investoinnit strategisesta näkökulmasta, ja miten ne kuuluvat osana yrityksen strategiaan. Rahoituksesta lyhyesti ja lopuksi vielä, miten investoinnit vaikuttavat talouden kasvuun suuremmassa mittakaavassa. Toisessa teorian luvussa keskityn lähemmin itse investointi suunnitelman tekemiseen ja laskelmiin. Empiriaosuudessa käsitellään haastatteluista ja laskelmista saatu materiaali ja tehdään niistä johtopäätökset. Lopuksi on yhteenveto koko opinnäytetyöstä.\n9 9 2 INVESTOINNIT OSANA STRATEGIAA Investointi tarkoittaa yrityksen varojen pitkävaikutteista käyttöä kohteisiin, joiden toivotaan tuottavan tuloja useamman vuoden ajan. Se on aina sijoitus yrityksen tulevaisuuteen ja sillä tavalla se on aina myös epävarmaan. Työn viitekehyksessä käyn läpi investoinnit strategisesta näkökulmasta ja miten johton määrittelemät investoinnit linjaavat strategiaa. Sitten käsittelen myös riskejä, niin investoinneissa kuin muutenkin liiketoiminnassa. Sen jälkeen hieman investointien osuudesta liiketoiminnan ja talouden kasvussa ja luvun lopussa kerron vielä rahoituksen osuudesta investointien takana. 2.1 Johdon työkalu Johdon laskentatoimea kutsutaan myös sisäiseksi laskennaksi. Johdon laskentatoimi tuottaa erilaisia laskelmia ja raportteja yritysjohdolle, joiden tarkoitus on auttaa päätöksenteossa. (Järvenpää, Länsiluoto, Partanen & Pellinen 2010, 22). Yritysjohdon tärkeimpiin tehtäviin kuuluu operatiivinen johtaminen, yritystoiminnan suunnittelu ja sen kehittäminen. Tulevaisuuden ja strategina toteuttaminen myös joka päiväisessä toiminnassa. (Neilimo & Uusi-Rauva 2010, 10.) Investoinnit ja niistä päättäminen ovat merkittävä osa yrityksen strategiaa. Yrityksen johdon tehtävänä on arvioida investoinnin strateginen sopivuus. Apuna voi käyttää erilasia työvälineitä, joista yksi on McKinseyn GE- matriisi, mikä tarkastelee markkinoiden puoleensavetävyyden suhdetta liiketoiminnan vahvuuksiin. (Järvenpää ym. 2010, 332; Puolamäki & Ruusunen 2009, 87.)\n10 10 Liiketoiminnan vahvuus Korkea Keskimääräinen Matala Korkea Investoi ja kasvata Investoi ja kasvata Kehitä ja puollusta Markkinoiden houkuttelevuus Keskimääräinen Investoi ja kasvata Kehitä ja puollusta Karsi ja divestoi Matala Kehitä ja puollusta Karsi ja divestoi Karsi ja divestoi Kuvio 1. GE- matriisi (Järvenpää 2010). Järvenpää ym. (2010, 332) selventää, että yrityksen tulisi siis investoida ydinosaamisen alueelle, jossa on markkinapotentiaalia ja karsia sitä niiltä osin missä molemmat osa-alueet ovat vain keskimääräisiä tai heikkoja. Kuviosta 1. o nähtävillä toiminnat, mitä tulisi tehdä kun liiketoiminnan vahvuuksien ja markkinoiden houkkutelevaisuuden taso on selvitetty. Jos vahvuudet ja houkuttelevaisuus on korkea, matriisi neuvoo investoimaan ja kasvattamaan. Mikäli ne ovat matalalla, pitäisi karsia ja divestoida eli myydä kannattamatonta osuutta yrityksestä. Vaikka ei itse työkalua käyttäisikään, on hyvä korostaa oman liiketoiminnan vahvuuksia investointeja suunniteltaessa. Matriisi kehottaa siis keskittymään parhaisiin osaamisalueisiin ja miettimään juuri sille tarkoitettujen markkinoiden houkuttelevaisuutta. Ettei tule investoineeksi, muuten ehkä kannattavaan investointiin, mutta yrityksen heikoimpaan osaamisen alueeseen. On myös muita strategisia työkaluja, esimerkiksi PESTE-analyysillä kuvataan yrityksen toimintaympäristöä, joihin ei pysty vaikuttamaan. Tämä auttaa luomaan toimivan ja kilpailukykyisen strategian. Analyysissä tutkitaan liiketoimintaa rajaavia toimijoita, muutostekijöitä, jotka tulevat sanoista Political, Economic, Social, Technological ja Enviromental eli PESTE. Nämä muutostekijät vaikuttavat yritystoimintaan viranomaisilta ja muilta tulevina vaatimuksina ja odotuksina. Puolamäki ja\n11 11 Ruusunen (2009, 41) tuovat esiin, että PESTE-analyysin monet tarkasteltavissa olevat tekijät ovat maakohtaisia. Taloudelliset tekijät Teknologiset tekijät PESTE Poliittiset tekijät Sosiaaliset tekijät Ekologiset tekijät Kuvio 2. PESTE-analyysi Tätä analyysia käytetään tutkittaessa tulevaisuuden skenaarioita ja se auttaa ohjaamaan investointeja oikeaan suuntaan. Kuten kuviosta 2. on nähtävillä, ovat kaikki tekijät ulkopuolisia vaikuttajia ja siten oman vaikutusvallan ulottumissa. Niiden vaikutuksiin täytyy vain sopeutua parhaalla mahdollisella tavalla. Erityisesti siis pitkällä tähtäimellä tehtäviä suunnitelmia kannattaa miettiä tämän analyysin kautta. PESTE-analyysi voisi auttaa mietittäessä mihin lähdetään investoimaan ja mitä kehitetään eteenpäin tulevaisuuden kehityssuuntien valossa. 2.2 Riskit Riskit kuuluvat olennaisena osana liiketoimintaan, joten myös riskien systemaattinen havainnoiminen kuuluu erityisesti johdon toimiin. Johdon täytyy tietää ja ottaa\n12 12 riskit huomioon muissakin tapauksissa, kuin vain investoinneissa. Puolamäki ja Ruusunen (2009, 25) käyttävät jakoa kolmeen eri riskiin, vahinkoriskit, taloudelliset riskit ja operationaaliset riskit. Näistä vahinko- ja operationaaliset riskit toteutuessaan aiheuttavat tappiota, kun taas taloudellisissa riskeissä piilee niin voiton kuin tappion mahdollisuus. Vahinkoriskejä ovat esimerkiksi tulipalot, vesivahingot ja muut onnettomuudet. Taloudelliset riskit usein vielä jaetaan rahoitusriskeihin ja liiketoiminnan riskeihin. Rahoitusriskeihin kuuluu esimerkiksi maksuvalmius-, luotto- ja markkinariskit. Liiketoiminnan riski taas koostuu systemaattisesta ja epäsystemaattisesta riskistä. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 26.) Epäsystemaattinen riski liittyy yrityskohtaisista tulokseen vaikuttavista tekijöistä joka voidaan eliminoida hajauttamalla eli diversifioimalla, esimerkiksi toimitusongelmat, henkilökuntaan tai johtoon liittyvät ongelmat. Systemaattinen riski tarkoittaa siis sitä riskiä, joka ei ole hallittavissa eikä sitä voida välttää, kuten inflaation tai korkotason muutokset, suhdanteet ja poliittiset päätökset. (Soras 2013.) Johtopäätöksenä siis voi todeta systemaattisen riskin vaikuttavan kaikkiin yrityksiin ja epäsystemaattisten riskien olevan yrityskohtaisia tai joissain tapauksissa toimi-alakohtaisia. Tästä voidaan siis päätellä epäsystemaattisia riskejä olevan esimerkiksi teknologiariskit, kun yritys investoi uuteen teknologiaan tai sen kehittämiseen. Markkinariski taas on enemmänkin systemaattinen riski, sillä yksittäinen yritys ei voi vaikuttaa kokonaisvaltaisiin markkinoihin itsenäisesti Riskit investoinneissa Taloustieteessä oletetaan yritysten olevan aina riskin karttajia, sillä muuten tehtäisiin tahallaan investointeja, jotka olisivat tappiollisia. Riskin karttaja sen sijaan asettaa riskille hinnan eli tuottovaatimuksen. (Koski 2008, 22.) Riskiä karttavan hyötyfunktio havainnollistaa hyötytason, eli miten riskin välttäjä kokee varallisuudesta tulevan hyödyn.\n13 13 Hyöty Varallisuus Kuvio 3. Konkaavi hyötyfunktio (Koski 2008). Mitä suurempi on varallisuus, sitä pienempi hyöty on sen kasvamisesta. Kuvaaja kuviossa 3. on konkaavi sillä varallisuus ja hyöty eivät kasva lineaarisesti. Kuvaajasta näkee miten se kääntyy laskuun kun tietty hyöty- varallisuus tasapaino on saavutettu. Siinä vaiheessa riskin karttaja kokee hyödyn menetyksen suurempana riskinä, kuin mitä lisävarallisuus voisi tuoda hyötyä lisää. Tällä yritän painottaa, miksi on tärkeää miettiä investointien riskejä, ja sisällyttää ne laskelmiin Riski osana tuottovaatimusta Riskiä voidaan katsoa myös tuottomahdollisuuden näkökulmasta. Projektit ovat erilaisia ja riskit vaihtelevat, mitä alhaisempi riski sitä alhaisemmat ovat myös tuottomahdollisuudet. Korkean riskin omaavat projektit taas sisältävät korkeat tuottomahdollisuudet. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 28.) Tämän mukaan siis sijoittajaa houkutellaan sitä suuremmalla tuottomahdollisuudella, mitä pienempi mahdollisuus voittoon on. Bragg ja Burton (2006, 48-49) esittävät kirjassaan kuvion, mikä demonstroi riskin ja tuoton odotussuhdetta.\n14 14 Kuvio 4. Riski suhteessa tuotto-odotukseen (Bragg & Burton 2006). Kuviossa 4. näkyy miten kuvaajalle on myös asetettu esimerkkeinä uuden linjan, nykyisen linjan ylläpidon ja tuotteen muokkauksen riski- tuottosuhde. Tästä on nähtävillä miten esimerkiksi uuden linjan tai toimipaikan perustaminen, mikä sisältää suuren riskin, tarvitsevat myös suuret tuottomahdollisuudet kompensoidakseen riskiä. Kuvaajasta näkee miten riski nousee lineaarisesti suuremmaksi, mitä isompi on tuoton mahdollisuus. Tämä takia he esittävätkin riskin lisäämistä tuottovaatimukseen, sillä tuoton täytyy vastata riskin ottamisen määrää. Tällöin estimoitu tuottovaatimus syntyy pääoman kustannuksesta yhdistettynä riskiin. Tuottovaatimus = Pääoman kustannus + Riski Bragg ja Burton (2006, 49) mainitsevat kuitenkin projektista johtuvan pääoman lisäkustannusten olevan huomion arvoisena kohteena, eikä investoinnin tuottovaatimukseen tarvitse huomioida koko pääomankustannuksia. 2.3 Rahoitus Rahoituksen lähteet ja määrät ovat yksi investointia rajoittava tekijä ja sen rajoitukset täytyvät olla johdon tiedossa. Mikäli investointi on pitkäaikainen, täytyy ra-\n15 15 hoituksen olla sitä myös. Neilimo ja Uusi-Rauva (2005, 209) korostavatkin, että vanhat säännöt pätevät edelleen: älä rahoita pitkäaikaista investointia lyhytaikaisella rahoituksella. Puolamäki ja Ruusunen (2009, 177) kertovat, miten kasvukautena lyhytaikaista lainaa nostamaan intoutuneet yritykset saattavat tämän takia kohdata likviditeettikriisin kautta vaikeuksia, vaikka yritys muuten olisi perusteiltaan kannattava. Tällaisia virheitä yritysten tulee välttää tutkimalla rahoituksen mahdollisuudet ja tekemällä investoinnit niiden rajoissa. Rahoitus vaikuttaa investoinnin kannattavuuteen ja toteutumiseen, erityyppiset investoinnit vaativat myös erilaisia rahoitusvaihtoehtoja. Operatiiviset investoinnit monesti rahoitetaan tulorahoituksella, mutta isot strategiset investoinnit vaativat pääomarahoitusta. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 176.) Tulorahoitus tarkoittaa kun yrityksen toimintaa rahoitetaan liiketoiminnasta saatavilla tuloilla. Pitkällä aikavälillä sen pitäisi kattaa liiketoiminnasta syntyvät kulut. Oma pääoma on omistajien sijoittamaa rahaa yritykseen. Oma pääoma kasvaa myös kun yritys sijoittaa voitot takaisin yritykseen. Sillä maksetaan korvauksena osinkoa, ja siten sitä sanotaan riskipääomaksi, koska osinko riippuu yrityksen tekemästä voitosta. (Stenbacka ym. 2003, 242.) Rahoituslaitoksilta on mahdollista saada vierasta pääomaa, ja silloin on neuvoteltava vakuuksista, koroista ja muista lainajärjestelyistä. Rahoituksen lähteisiin lukeutuvat esimerkiksi pankit, vakuutusyhtiöt, rahoitusyhtiöt ja valtion lainat kuten Tekesin tai Finnveran myöntämät lainat. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 178.) Eroja omaan pääomaan verrattuna on, että vieras pääoma on tarkoitus palauttaa suunnitelma mukaan takaisin lainan antajalle ja korko maksetaan, vaikka yritys ei tekisi tulosta. Lainojen vakuudet ovat myös yksi ero omaan pääomaan. Stenbacka ym. (2003, 242.) mainitsevat ensisijaisen rahan lähteen olevan aina tulorahoitus. Oma pääoma tulee sen jälkeen, ja vasta sitten vieras pääoma. Vieraan pääoman käytössä toisaalta on mahdollisuus saada parempi kannattavuus, kuin omaa pääomaa käyttämällä. Vieraalla pääomalla saadaan vivuttua omanpääoman tuottoa ylemmäksi, niin kauan kuin tuotoilla pystytään maksamaan vieraan pääoman kustannus. Tätä kutsutaan vieraan pääoman vipuvaikutukseksi. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 259.) Tämä perustuu siihen, että kun koko pää-\n16 16 oman tuotosta vähennetään korko, jää loput kokonaisuudessaan omalle pääomalle tuotoksi. 2.4 Kasvun väline Vaikka rahoitusta riittäisi ja kasvaminen kuuluisi yrityksen strategiaan, ovat joskus talouden tulevaisuuden näkymät heikot ja investoinnit laitetaan jäihin luvulla investointiaste oli Suomessa vielä kansainvälisestikin korkea ja talous investointivetoinen (Tuotanto ja investoinnit 2014). Mutta kriisin vuosina kiinteät investoinnit laskivat lähes 40 %, mikä oli enemmän kuin keskimäärin muissa EUmaissa. Nykyään aineettomat investoinnit ovat kasvattaneet osuuttaan kaikissa kehittyneissä maissa. Suomessakin tutkimus ja kehitysinvestoinnit ovat olleet kasvava sektori, mutta kasvu on pysähtynyt. (Kaitila & Ylä-Anttila 2012, 5.) Elinkeinoelämän keskusliiton (EK ) mukaan hiipuvasta taloudesta kertovat investointien lasku, vaikka vienti ja kulutus ovat pysyneetkin kesän tasolla. Investointien vähyys supisti kotimaista kysyntää ja heikentynyt ostovoima ja työttömyys ovat laskeneet odotetusti kulutusta. Yritysten ja kuluttajien päätöksiä leimaa varovaisuus ja jos kaikki alkavat ottaa askelia taakse, talous taantuu. Helsingin Sanomien artikkelissa (Iivonen ) on haastateltu Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) johtavaa ekonomistia Penna Urrilaa, jonka käsityksen mukaan investoinnit nykyään toteutetaan fiksummin ja tarkemmin laskettuna, mikä ehkä kompensoi investointien vajetta. "Koneistosta saadaan enemmän jalostusarvoa kuin aiemmin." Urrila myöskin kumoaa uskomuksen investointien suorasta yhteydestä talouden kasvuun, koska investointien tehokkuus vaihtelee ja rakenteiden erilaisuus vaikeuttaa kansainvälistä vertailua. Urrila mainitsee esimerkiksi Italian, jonka investoinnit ovat kaksinkertaiset Suomeen verrattuna, eikä tämä silti ole vaikuttanut merkittävästi Italian talouden hyvinvointiin. Historia kertoo, miten lamat ja kriisit vaikuttavat investointien määrän laskuun tulevaisuuden epävarmuuden kasvaessa. Investointien määrä kasvaa taas talouden noustessa ja vaikuttaa talouteen, mutta ei ehkä niin suorasti kuin olettaisi. Pelkällä\n17 17 investointien kasvulla ei vielä taloutta yksin nosteta, mutta ehkä se mitä investoinnit edustavat, uskoa ja luottoa tulevaisuuteen, auttaa talouden nousussa.\n18 18 3 MENETELMÄT INVESTOINNIN TARKASTELUUN Tulevaisuutta ei ehkä voi mitata tarkasti, mutta laskelmat auttavat todennäköisyyksien tarkastelussa ja yrityksen johto voi hyödyntää niitä päätöstilanteessa. Tässä luvussa käydään läpi investointien eri ryhmät, ja mitä hyötyä ryhmittelystä on. Tässä luvussa tarkastellaan myös niitä tietoja, mitä mahdollisimman luotettavien ja paikkaansa pitävien laskelmien tekoon tarvitaan. Tämä tarkoittaa että tarkastellaan tekijöitä kuten hankintahinnan määrittely, jäännösarvon ja kassavirtojen määrä, sekä laskentakoron suuruus. Käydään laskentamenetelmät yksitellen läpi ja se miten niiden mittaamiskohteet vaihtelevat tarpeen mukaan. 3.1 Investointiryhmät Investoinnit luokitellaan eri ryhmiin sen mukaan, mitä investoinnilla pyritään tekemään. Pyritäänkö laajentamaan vai onko investointi esimerkiksi viranomaismääräysten mukainen. Investointiryhmän määrittely on yksi tärkeimmistä rajauksista, se helpottaa riskin ja tuottovaatimusten määrittelyä, voi vaikuttaa itse prosessiin, laskentamenetelmän valintaan ja siten myös itse investointipäätökseen (Puolamäki & Ruusunen 2009, 24). Investoinnit voidaan jakaa aineellisiin tai aineettomiin hyödykkeisiin. Aineellisia ovat esimerkiksi rakennukset, laitteet ja kalusteet, kun taas aineettomia ovat tutkimus, tuotekehitys ja henkilöstön koulutus. (Järvenpää, ym. 2010, 329.) Luokittelu voidaan tehdä myös finanssi- ja reaali-investointien välille. Raha- ja osakemarkkinoilla tehdyt sijoitukset ovat finanssi-investointeja, kun taas tuotannontekijöihin sijoitetut varat ovat reaali-investointeja. (Järvenpää, ym. 2010, 329.) Tässä työssä kuitenkin käsitellään vain reaali-investointeja. Kaikkia investointeja ei kuitenkaan samanaikaisesti voi tehdä. Järvenpää ym. (2010, 334) tuovat esiin, miten investointien keskinäinen riippuvuus saattaa rajoittaa synkronoitua toteuttamista. Investoinnit joiden samanaikainen toteuttaminen ei ole mahdollista, esimerkiksi teknologisista syistä, ovat toisensa poissulkevia investointeja. Kun uusi investointi parantaa aikaisempien investointien tuottoa, ovat ne toisiaan täydentäviä investointeja. Jos taas investointi huonontaa aikaisemmin to-\n19 19 teutettujen investointien tuottoa, ovat ne substituutteja keskenään. (Niskanen & Niskanen 2007, 298; Järvenpää ym. mp.) Tarkemmin rajatut tuottovaatimukset tekevät selkeämmän eron eri investointiryhmien välille, mikä taas osaltaan helpottaa kokonaisuuden hahmottamista. Investointiryhmillä on eroja niin riskeissä kun toteutuksessakin. Järvenpää ym. (2010, 330) eivät mainitse prosentuaalista tuottovaatimusta eri investointiryhmille, mikä vaikeuttaa termien korkeampi tai alempi tuottovaatimus määrittelemistä. Vastaavasti taas Koski (2008, 27) kertoo tarkemman prosentuaalisen vaihtelun erilaisten investointien välillä Korvausinvestoinnit Korvausinvestoinnit ovat usein välttämättömiä investointeja toiminnan jatkumiselle. Kuluminen, teknologinen vanhentuminen ja hajoaminen ovat yleisiä syitä korvausinvestointien tekemiseen. Koski (2008, 27) kertookin ylläpidon ja tuotannon varmistamisen tulevaisuudessa olevan korvausinvestoinnin tarkoitus, eikä se liity esimerkiksi myynnin kasvattamiseen ollenkaan. Järvenpää ym. (2010, 330) kuitenkin kirjoittavat uusien koneiden vaikuttavan laatuun ja valmistuskustannuksiin, jotka taas puolestaan vaikuttavat myyntituottoihin. He mainitsevat myös joissain nopeaa reagointia edellyttävissä tilanteissa tuottovaatimuksen olevan jopa pienempi, kun muuten korvausinvestoinnin vaatimus olisi. Koski (2008, 27) mainitsee teknologian ja osaamisen osalta investoinnin riskittömyyden, ja siten tuottovaateen ei tarvitsisi tässä tapauksessa olla kovin suuri. Hän esittää 6 8 prosenttia, mutta vertailuna hän käyttää valtion obligaation 4 prosentin riskitöntä tuottoa. Kosken kirjoittama teos on ilmestynyt vuonna 2008 ja sen jälkeen ovat valtion obligaatioiden korot laskeneet huimasti. Vuoden 2014 kolmannella kvartaalilla oli valtion obligaation 10 vuoden laina-ajan korko enää 1,01 prosenttia. Jos tähän korkotilanteeseen nyt otetaan Kosken käyttämä vertauskohde huomioon, olisi tuottovaade nyt vain 1,5 2 prosenttia. Yrityksen täytyy omalla kohdallaan miettiä mihin tuottovaatimuksensa perustaa ja monissa tapauksissa se taitaa riippua investointi kohteesta sekä aikaisempien investointien tuotosta.\n20 Investoinnit laajentamiseen tai toimipisteiden perustamiseen Laajennusinvestoinnilla on Järvenpään ym.(2010, 330) mukaan erityisesti strateginen merkitys. Laajennusinvestointi voidaan kohdentaa kapasiteetin kasvattamisen lisäksi myös uusille markkinoille tai alueille laajentamiseen. Suuren riskin vuoksi laajennusinvestoinneille voidaan Järvenpään ym. (mp.) mukaan määritellä korkeampi tuottovaatimus kuin muille investointiryhmille. Kapasiteetin laajennusinvestointiin Koski (2008, 27) yhdistää ainakin markkinariskin, sillä vaikka tuotteeseen tai tuotantoon ei liity teknologiariskiä, niin kuitenkin kapasiteetin lisäämiseen liittyy tarve myös myynnin kasvamiseen. Tämän laisille investoinneille hän antaisi 8 15 prosentin vuosittaisen tuottovaateen riippuen lisäkysynnän epävarmuudesta. Toimipisteinvestointi Suomeen on luonteeltaan samankaltainen kuin edellä mainittu laajennusinvestointi. Koski (2008, 27) silti lisäisi käynnistämiskustannukset ja muiden ongelmien tuomat lisäriskit investoinnille ja asettaisi tuottovaatimuksen prosenttiin. Järvenpää ym. (2010, 330) tuo esiin mikäli strateginen laajentaminen mahdollistaa tulevaisuudessa merkittävää liiketoimintaa, voidaan käyttää hieman alempaa tuottovaatimustasoa. Tämän mukaan vaikuttaisi siis siltä, että mikäli investointi noudattaa yrityksen strategiaa, voidaan tuottovaatimusta muokata alemmaksi vaikka investoinnin riskit antaisivat olettaa suurempaa tuottovaadetta. Toimipisteen perustaminen ulkomaille ja yrityksen kansainvälistyminen on Kosken (2008, 27) mukaan erittäin riskialtista. Markkinariski ja erilaiset kulut ovat korkeita uuteen maahan laajennettaessa. Tähän tuottovaatimukseksi kannattaisikin laittaa vähintään 20 prosenttia, ja sekään ei vielä sisällä teknologiariskiä (mts. 28). Maariskit täytyy ottaa huomioon uuteen maahan laajennettaessa. Maariskiin kuuluvat esimerkiksi kulttuurierot, politiikka, korruptio, viranomaiset ja lait. Vaikka toimipisteen perustaminen on riskialtista, ei Koski silti ole asettanut ulkomaille pisteen perustamiselle, kuin 20 % tuottovaateen, vaikka toimipiste Suomeen oli myös %. Tästä voisi olettaa ulkomaan toimipisteen perustamiselle olevan korkeampi tuottovaatimus, kuin kotimaahan perustettavalle.\n21 Pakolliset ja teknologiset investoinnit Näihin investointeihin liittyy yrityksen vastuu niin taloudellisesti, sosiaalisesti, kuin ympäristöllisesti. Esimerkkeinä ovat lähialueiden työllistämishankkeet, henkilöstön työturvallisuus, koulutus- ja terveydenhoitopalvelut, saasteiden ja päästöjen vähentäminen ja kierrätys. Järvenpää ym. (2010, 331) esittävät, ettei tämän kaltaisille investoinneille kannata laittaa tuottovaatimusta, vaikka vaikutus voi myös näkyä taloudellisena paranemisena. Lähtökohta näille investoinneille on kerrottu lainsäädännön, asetuksien tai tapojen muutokset tai vain yritysvastuun ylläpito. Lait, asetukset ja määräykset edellyttävät näitä investointeja tehtäväksi, ja monesti ne liittyvätkin ympäristön tai työn suojeluun (Puolamäki & Ruusunen, 2009, 23). Tuote- ja tuotantoteknologian kehittämiseen liittyy aina epäonnistumisen riski. Toki Järvenpää ym. (2010, 331) osoittavat tämän alan investoinneilla olevan suuri vaikutus tulevaisuuden menestymiseen. Eniten vaikuttaa onko investointi kohdistumassa vanhan kehittämiseen vai uuden luomiseen. Mikäli kyse on investoinnista uuteen teknologiaan, asettaisi Koski (2008, 28) jopa 30 prosentin vuotuisen tuottovaatimuksen. Tämän mukaan siis vaikuttaisi siltä, että uuden tuotteen kehittäminen, innovaation luominen, on kaikkein riskialtteinta puuhaa. Uuden teknologian kehittämien on aikaa vievää ja kallista, eikä tuloksista ole takeita. 3.2 Laskelmiin tarvittava informaatio Laskelmiin tarvitaan tietoa investoinnin luonteen lisäksi tuloista, menoista, pitoajasta sekä jälleenmyyntiarvosta. Mitä luotettavampaa informaatio on, sitä tarkemmin laskelmat kuvaavat investoinnin merkitystä yritykselle. Mahdollisimman tarkat tulokset hyödyttävät yrityksen johtoa päätösten teossa ja ennalta ehkäisee vahingollisia päätöksiä. Tässä alaluvussa käsittelen mitä informaatiota täytyy kerätä ennen laskelmien tekoa, ja mistä ne koostuvat. Käydään läpi mitä tarkoittaa hankintahinta ja kassavirrat, ja mihin tätä tietoa tarvitaan. Myös pitoajan, jäännösarvon ja laskentakoron määritelmä käydään läpi, jotta tiedon keruu olisi mahdollisimman helppoa.\n22 Hankintahinta ja kassavirrat Hankintameno on yksi helpoiten määriteltävissä olevista tiedoista. Toteutushetken kaikki menot otetaan huomioon, kuten käyttöönotto-, asennus- ja koulutuskulut. (Järvenpää ym. 2010, 335.) Puolamäki ja Ruusunen (2009, 215) lisäävät vielä kehitystyön, markkinoinnin ja suunnittelukulut sisällyttäväksi hankintamenoihin. Järvenpään ym. (2010, 335) kertovat vuosittaiset nettokassavirran näyttävän tuottojakauman investoinnille. He huomauttavat kuitenkin ettei poistoja lasketa mukaan, koska ne eivät vaikuta kassavirtoihin. Kustannukset on helpompi yleensä helpompi selvittää kuin tuotot. Pellinen (2006, 170) tuo esiin investointien erilliskannattavuudesta kertoessaan miten tuottoja ja kuluja tulisi miettiä. Investoinnin erillistuotot erilliskustannukset + jäännösarvo= erilliskate Erillistuotot ovat myyntituloja jotka jäisivät saamatta ilman uutta investointia, eli tulot ovat seurausta investoinnista. Erilliskustannukset ovat taas kaikki kustannukset, mitkä johtuvat investoinnin toteutuksesta. Tämä ajatustapa saattaa helpottaa kassavirtojen määrittämistä. Joskus kuitenkin investoinnin on tarkoitus tuoda kustannussäästöjä tulojen sijaan ja silloin säästöjen määrä lasketaan tuloina laskelmissa. Kustannussäästöjä voi syntyä palkkamenojen vähentymisestä, uuden koneen tehokkuudesta, sähkön tai veden säästöstä. (Stenbacka, Mäkinen & Söderström 2003, 220.) Käyttöpääoma tarkoittaa varoja, jotka ovat sitoutuneet esimerkiksi varastoon tai saataviin. Investointia suunniteltaessa käyttöpääoman muutokset täytyy myös ottaa huomioon, koska jos myynti kasvaa, kasvavat myös muuttuvat kulut, kuten raaka-aine ja palkkakulut. Käyttöpääoman muutokset vaikuttavat yrityksen likviditeettiin Taloudellinen pitoaika ja jäännösarvo Taloudellinen pitoaika on ajanjakso jolta nettotuotot otetaan huomioon, eli investoinnin käyttöaika. Taloudellinen pitoaika saattaa olla paljon lyhempi, kuin mitä\n23 23 investoinnin fyysinen ikä tulee olemaan. Määriteltäessä pitoaikaa täytyy ottaa huomioon esimerkiksi tuotteen elinkaari, raaka-aineiden riittävyys, yhteiskunnan asetukset ja teknologian arvioitu kehitys sillä sektorilla. Kuinka nopeasti teknologiaan perustuva investointi muuttuu vanhanaikaiseksi, on kysymys johon pitoaikaa miettiessä täytyy vastata. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 217.) Strategisissa investoinneissa taloudellinen pitoaika ja tekninen käyttöaika esimerkiksi saattaa erota hyvin paljon toisistaan kertovat Puolamäki ja Ruusunen (mts. 41). Jäännösarvo on se arvo, mitä investoinnilla on taloudellisen pitoajan lopussa, kertoo Järvenpää ym. (2010, 335). Joskus jäännösarvo saattaa olla negatiivinen, jos vanhasta laitteesta tai koneesta eroon pääseminen maksaa (Ikäheimo, Lounasmeri & Walden 2009, 210). Romutus, hävittäminen tai maisemointi saattavat olla tämä kaltaisia kuluja (Järvenpää ym. 2010, 335). Puolamäki ja Ruusunen (2009, 217) vahvistavat tämän, mutta lisäävät myös että, mitä pitkäaikaisempi investointi on, sitä pienemmäksi jäännösarvo myös muodostuu rahan aika-arvon vuoksi. Riippuu investoinnin tyypistä millainen jäännösarvo sille lasketaan. Koneille se monesti asetetaan sillä ne säilyttävät jälleenmyyntiarvon, mutta esimerkiksi tehdasrakennuksella ei usein ole olennaista jäännösarvoa (Neilimo & Uusi-Rauva, 2005, 218). Jos investointi on helppo realisoida se yleensä tarkoittaa, että laskelmiin täytyy sisällyttää jäännösarvo kyseisellä investoinnille, tarkentaa Pellinen (2006, 171) Laskentakorko Kuten Pellinen (2006, 172) kirjassaan toteaa "koska tänään meillä oleva raha on arvokkaampaa kuin tulevaisuudessa oleva raha, on odotusajalle paikallaan laskea arvo. Odottamisen raha-arvoa nimitetään koroksi. " Laskentakorko voi perustua vieraan pääoman korkoihin, painotettuun oman pääoman kustannukseen (WACC) tai investoinnin tuottovaatimuksiin. WACC = Oman pääoman tuottovaatimus x Osuus koko pääomasta Vieraan pääoman tuottovaatimus x Osuus koko pääomasta\n24 24 Riskittömään korkoon voidaan lisätä riskilisä tai myös sijoittajat ovat voineet määrittää tuottotavoitteen. Riskittömänä korkona pidetään valtion obligaatiota ja riskilisä taas riippuu täysin subjektiivisesta arvioinnista ja sitä harvoin perustellaan esimerkiksi laskelmilla. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 218.) Riskit vaikuttavat laskentakorkoon, mitä suurempi riski, sitä enemmän se myös kasvattaa tuottovaatimusta (Järvenpää ym. 2010, 336). Laskentakorko on tärkeimmistä laskelmien tekijöistä, sillä se määrittää, miten suuresti rahan aika-arvo otetaan huomioon vuosien mittaan. Laskentakorko kannattaa siis miettiä kaikkien näiden riskien ja korkojen kautta, niin että se olisi mahdollisimman realistinen. 3.3 Nettonykyarvomenetelmä Nettonykyarvomenetelmässä arvioidut tulevat kassavirrat diskontataan kaikki samaan ajankohtaan ja siitä sen jälkeen vähennetään perusinvestoinnin kassavirta. Menetelmä ottaa huomioon rahan aika-arvon, ja mitä suurempi on laskentakorko, sitä pienempi on nykyarvo. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 227.) Hyväksyttävä investoinnin nettonykyarvo täyttää kaksi kriteeriä: nettonykyarvon on oltava nolla tai suurempi ja sen täytyy olla parempi kuin muu investointivaihtoehto. Kriteerit täyttävät projektit ovat menetelmän mukaan yrityksen arvoa lisääviä, mikäli lasketut lukemat toteutuvat. (mts. 229.) Seuraava kuvio selkeyttää miten nykyarvomenetelmä toimii. Kuvio on tehty Stenbackan ym. (2003, 223) kirjassa olevan kuvion mukaan.\n25 25 Kuvio 5. Nykyarvomenetelmä. (Stenbackan ym. 2003). Kuvio selventää miten nykyarvomenetelmä toimii. Kuviossa on nähtävillä miten seuraavien viiden vuoden nettotulot diskontataan erikseen nykyarvoon, jolloin pystytään vertaamaan sitä hankintamenoon. Nykyarvoiset nettotulot lasketaan yhteen ja niitä verrataan perushankintamenoon. Investointi on kannattava, jos kassavirtojen diskontattu nykyarvo on suurempi kuin hankintameno. Jos vuosittaiset kassavirrat ovat erisuuruisia, täytyy ne diskontata kaikki erikseen nykyarvioon, josta vähennetään hankintameno. Diskonttauskertoimen, jolla kassavirrat kerrotaan voi katsoa taulukosta (Liite 1.) kun tietää pitoajan ja halutun koron investoinnille. Jos taas vuosittaiset kassavirrat ovat suuruudeltaan samoja, voidaan käyttää jaksollisten maksujen diskonttaustekijää, joka laskee nykyarvon ja laskee ne yhteen. Tämän voi suoraan katsoa myös taulukosta (Liite 2.), kun tietää pitoajan ja koron. Sillä luvulla kertoo vuosittaiset kassavirrat, ja tästä luvusta vähentää hankintamenon, niin tiedetään onko investointi kannattava tällä laskentakorolla. Nettonykyarvomenetelmällä on tapa johtaa aina oikeaan lopputulokseen, koska se huomioi pääoman kustannusten suuruuden (Martikainen & Martikainen 2009, 35.) Hyvin yksimielisesti rahoitustutkijat ovat sitä mieltä, että nettonykyarvo on teoreettisesti hyväksyttävin investoinnin kannattavuuden mittari. Käytännössä kuitenkin menetelmän rinnalla käytetään myös muita tapoja kannattavuuden arvioimiseksi.\n26 26 (mts. 31.) Joten mikäli yritys investoi systemaattisesti nettonykyarvoltaan positiivisiin investointeihin, on sillä vaikutusta myös yrityksen arvon kasvamiseen. Puolamäki ja Ruusunen (2009, 232) kokevat ainoan ongelman olevan, ettei nettonykyarvo tuo esiin investoinnin kokoa, vaan suurilla ja pienillä investoinneilla saattaa olla sama nettonykyarvo. 3.4 Annuiteettimenetelmä Annuiteettimenetelmässä perushankintameno jaetaan pitoajan vuosille tasaerinä, jolloin saadaan selville mitä nettotulo vuosittain pitäisi olla peittääkseen koron ja poiston. Annuiteettimenetelmä on kuten nykyaikamenetelmä mutta käänteisenä. Nykyaikana annuiteettimenetelmän suosiota lisäävät monet annuiteettiperiaatteella toimivalla lainat. (Stenbacka ym. 2003, 227.) Seuraava kuva ilmentää annuiteettimenetelmää. Kuva on tehty Stenbackan ym. (mp.) kirjassa esiintyvästä kuviota mukaillen. VUODET Nettotulo Perushankintameno Annuiteetti= poisto + korko Kuvio 6. Annuiteettimenetelmä. (Stenbackan ym. 2003). Tästä on selkeästi nähtävillä mitä tarkoittaa käänteinen nykyaikamenetelmä (Vrt. Kuvio 1.). Kuviosta näkee, miten hankintameno jaetaan tuleville vuosille ja sitä verrataan vuosittaiseen tuloon. Jos vuotuinen nettotulo on isompi kuin vuotuinen annuiteetti, katsotaan investointi kannattavaksi (Stenbacka ym. 2003, 228).\n27 27 Ensin lasketaan perushankintameno, josta vähennetään mahdollinen jäännösarvo. Jäännösarvo täytyy diskontata koska se on tulevaisuuden tuloa. Perushankintameno jäännösarvo x diskonttauskerroin= hankintameno Sitten lasketaan vuotuinen nettotulo, josta vähennetään annuiteettitekijällä kerrottu hankintameno. Vuotuinen kassavirta annuiteetti hankintamenosta Erotus kertoo onko investointi kannattava. Annuiteettitekijä haetaan taulukosta (Liite 3) vuosien ja halutun tuottokoron kautta. (Stenbacka ym ) Andersson, Ekström & Gabrielsson (2001, 135) toteavat annuiteetti- ja nykyarvomenetelmän ottavan huomioon rahan aika-arvon lisäksi, korkokustannusten muutoksen, kun sidottu pääoma vähenee. 3.5 Sisäisen korkokannan menetelmä Internal rate of return (IRR) etsii sitä laskentakorkokantaa, millä investoinnin hankintameno on tulojen nykyarvon kanssa yhtä suuri. Korkokantaa etsitään kokeilemalla kunnes löytyy korkokanta, millä investoinnin nykyarvo on nolla. (Pellinen 2006, 174.) Jos laskelma antaa positiivisen tuloksen, täytyy laskentakorkoa nostaa kunnes nykyarvo on nolla. Sisäinen korkokanta ilmaisee kuinka suuren prosentuaalisen tuoton investointi antaa siihen sijoitetulle pääomalle. Esimerkki laskelma: :n vuotuinen kassavirta, :n hankintameno ja pitoaika 5 vuotta X= = 3, Katsotaan jaksollisten maksujen diskonttaustekijän taulukosta (Liite 2.) 5 vuoden kohdasta mikä on arvon 3,75 kohdan korko. Tässä tapauksessa se on jotain 10 ja 11 prosentin väliltä, eli korko tälle investoinnille tulisi olemaan noin 10,5 %.\n28 28 Puolamäki ja Ruusunen (2009, 235) tuovat esiin muutamia ongelmia sisäisen koron käytössä. Koska sisäinen korko esitetään aina korkoprosenttina, tarkoittaa se sitä, ettei useita projekteja pystytä laskemaan yhteen. Myös jos koko yritys noudattaa samaa sisäisen koron kriteeriä, voidaan joitain investointeja hylätä kannattamattomina alemman korkoprosenttinsa takia, vaikka tilanteeseen ja investointiin nähden muuten olisivat kannattavia. Yrityksen sisällä erilaiset investoinnit tarvitsevat eri kriteerit. Sisäisen koron menetelmä voi olla myös käyttökelvoton, jos kassavirrat vaihtelevat paljon positiivisesta negatiiviseen vuosittain, vaikka yleensä sisäinen korko ja nettonykyarvo antavat samansuuntaisia tuloksia. (mts. 236). Myös vaihtoehtojen suuri poikkeus pitoajassa vaikuttaa erisuuntaisiin tuloksiin menetelmien välillä (Martikainen & Martikainen 2009, 36). Yhteenvetona näiden kahden menetelmän välillä, Martikainen ja Martikainen (mp.) esittävät nettonykyarvon olevat teoreettisesti perusteltuna parempi menetelmä investointilaskelmiin. Joten nettonykyarvon tulisi olla ensisijainen menetelmä, ja muita voi käyttää lisäksi, mikäli haluaa. 3.6 Takaisinmaksuajan menetelmä Menetelmässä määritetään kuinka kauan kestää, kunnes investointi kattaa hankintakustannukset. Tässä ratkaisevaa on miten kauan rahat ovat sidottuna investointiin. Mitä nopeammin rahat kertyvät takasin, sitä parempi investointi. Tämä menetelmä ei kuitenkaan ota huomioon rahan aika-arvoa, vaan tärkeimpänä tässä on rahan nopea takaisin kertyminen. (Pellinen 2006, 175.) Seuraava esimerkki havainnollistaa miten takaisinmaksuajan menetelmä toimii.\n29 29 Taulukko 1. Takaisinmaksuaika Perushankintameno Taloudellinen pitoaika Vuosittainen kassavirta = 3 vuotta Tässä esimerkistä näkee miten perushankintameno jaetaan investoinnin vuosittaisella nettokassavirralla. Investointi maksaa itsensä takaisin kolmessa vuodessa. Koska investointi maksaa itsensä takaisin ennen taloudellisen pitoajan päättymistä, on se tällöin kannattava. Puolamäki ja Ruusunen (2009, 238) sanovat positiivisia puolia olevan helppous ja yksinkertaisuus. He mainitsevat tämän parhaiten toimivan investointien kanssa jotka ovat lyhytaikaisia pitoajaltaan, sekä joiden korkotekijä on niin vähäinen, ettei se vaikuta päätöksentekoon. Ongelmia löytyy taas puolestaan menetelmän rajoittuneisuudessa, koska takasinmaksuajan jälkeiset kassavirrat jäävät huomiotta. Tämä ei myöskään ota huomioon rahan aika-arvoa, kuten jo mainitsin, vaan keskittyy pelkästään likviditeettivaikutuksiin. Strategisena työvälineenä suosii vain lyhyen tähtäyksen projekteja ja suositellaankin käytettävän muita rahan aika-arvon huomioivia menetelmiä täydentämään kyseistä tapaa. (Puolamäki & Ruusunen 2009, 239.) Tämä on juuri näitä yksinkertaisimpia tapoja, joita monet pk-yritykset Liljeblomin ja Vaihekosken (2004, 22) tutkimuksen mukaan vieläkin käyttävät. Tästä päätellen yritykset siis suosivat vain lyhyen tähtäimen investointeja, mikä taas saattaa aiheuttaa ongelmia pitkällä aikavälillä kannattavuudessa. Vertailtaessa investointeja, saattaa monta kannattavampaa investointia jäädä valitsematta, vain sen takia että ne ovat likviditeettivaikutuksiltaan huonompia. 3.7 Tuottoprosenttimenetelmä Tämä yksinkertainen menetelmä arvio karkeasti pääomalle tuottoprosentin, mutta tekee tämän kuitenkin ilman rahan aika-arvoa (Puolamäki & Ruusunen 2009, 239). Se olettaa että tulevat tulot ja menot investoinnista eriaikaisuudestaan huolimatta tapahtuvat laskentahetkessä. Menetelmällä lasketaan mikä prosentuaalinen tuotto\n30 30 investoinnille syntyy ja tätä verrataan koko yritykselle asetettuihin pääoman tuottovaatimukseen. Investointi on hyväksyttävissä ja kannattava yritykselle jos se vastaa tuottovaadetta. Menetelmässä poistot otetaan huomioon. Vuotuisista tuotoista vähennetään vuotuinen poisto, joka sitten jaetaan alkuinvestoinnin määrällä. Tasapoiston määrän saa kun jakaa alkuinvestoinnin taloudellisella pitoajalla. Vuotuinen tuotto Vuotuinen poisto / Alkuinvestointi = Tuottoprosentti Puolamäki ja Ruusunen (mts. 240) tuovat esiin menetelmän helppokäyttöisyyden, ja sen helpon verrattavuuden jos käytetään jo muutenkin pääoman tuottoastetta tunnuslukuna. Tämä menetelemä siis hieman väärentää tuottoprosenttia, sillä rahan aika-arvoa ei oteta huomioon. Tuottoprosentti saattaa vaikuttaa paremmalta kuin, mitä se todellisuudessa tulee olemaan. Mitä pidempi investoinnin pitoaika on, sitä enemmän rahan aika-arvo tulisi siihen vaikuttamaan. Tähän menetelmään kannattaa myös, takaisinmaksuajan lisäksi, suhtautua varauksella ja käyttää lisäksi esimerkiksi nykyarvomenetelmää. 3.8 Herkkyysanalyysi Herkkyysanalyysilla tarkastellaan miten investoinnin kannattavuus vaihtelee, jos yhtä tai useampaa tekijää muutetaan (Andersson, Ekström & Gabrielsson 2001, 148). Herkkyyslaskelmia käytetään myös esimerkiksi tutkittaessa valuuttamuutoksien vaikutuksia liikevaihtoon tai muiden tekijöiden vaikutuksia yrityksen kannattavuuteen. Käytettäessä mitä menetelmää hyvänsä, pystyy arvioinnin subjektiivisuutta välttämään herkkyyslaskelmilla. Lasketaan miten eri tekijät vaikuttavat laskelmiin ja näin voidaan myös laskea jokaisen tekijän kannattavuuspiste. Analyysissa tarkastellaan yhtä tai useampaa tekijää kerrallaan ja selvitetään eniten kannattavuuteen vaikuttavat. Kun tekijä kerrotaan prosentuaalisella virhetekijällä, saadaan selville mitkä tekijät yksittäin vaikuttavat eniten. Puolamäki ja Ruusunen (2009, 250) kertovat lisäksi, että tämä ei tietysti anna mitään oikeaa kuvaa, sillä tekijät ovat riippuvaisia toisistaan. Jos laskelma lasketaan myynnin 30 prosen-\n31 31 tin nousulla, tietysti myös raaka-aine kustannukset nousevat myös. Mutta analyysi kertoo eri tekijöiden herkkyysjärjestyksen ja vaikutuksen. Puolamäki ja Ruusunen (2009, 250) tuovat kirjassaan esille kaksi eniten käytettyä sovellusta herkkyysanalyysistä: kolmiarvoinen laskelma ja kriittisten arvojen menetelmä. Kolmiarvoisessa laskelmassa jokaiselle kannattavuuteen vaikuttavalle tekijälle laaditaan alkuperäisen arvion lisäksi optimistinen ja pessimistinen arvio. Lasketaan valitulla menetelmällä ja tutkitaan onko projekti missään tilanteessa kannattamaton. Kuvataan mahdollisten toteutumien ääripäitä. Tämä voidaan toteuttaa myös yksinkertaistettuna, jolloin vain yhden muuttujan optimistista tai pessimististä arviota käytetään muuten suunnitelman mukaiseen laskelmaan. Tästä päätelleen siis arviot eivät ole realistisia, mutta tässä halutaankin ääripäiden mittaamisella tuoda esiin investoinnin heikkoudet. Kriittisten arvojen menetelmä etsii ne arvot joilla kannattavuus on nolla. Tämä kertoo miten paljon poikkeamaa arvioidut lukemat kestävät ennen kuin kannattavuus muuttuu negatiiviseksi. (mts. 251.) Puolamäen ja Ruususen (2009, 252) mukaan hyöty riippuu laskentatilanteesta, ja joskus nämä saattavat tuoda esiin jonkun uuden riskin tai mahdollisuuden.\n32 32 4 INVESTOINTISUUNNITELMA YRITYKSELLE Tässä luvussa esitellään yritys, jolle investointisuunnitelma tehdään ja kerrotaan aineistosta. Saadun aineiston pohjalta tehdään laskelmat case- yritykselle ja niistä saadut tulokset käydään tässä luvussa läpi. Herkkyysanalyysillä selvitetään arvioitujen tekijöiden herkkyyttä kyseessä olevissa laskelmissa. Tuloksien ja valittujen kriteerien kautta selvitetään halutun investoinnin kannattavuus ja lopuksi on vielä yhteenveto tuloksista. 4.1 Toimeksiantaja Case Telttavuokraus Santala Oy Tämän opinnäytetyön toimeksiantajana toimii Kauhajoella toimiva Telttavuokraus Santala Oy. Yritys on vuonna 1995 perustettu juhla- ja festivaalitelttojen vuokrausyritys. Yritys haluaisi investoida uuteen suurempaan telttaan, joka tulisi täydentämään valikoimaa näyttelytapahtumien ja varsinkin yritysten tarpeisiin. Teltta tulisi olemaan katteelta suuri, mutta asiakaskunnaltaan rajoitettu, sen kalliimman vuokraushinnan takia. Toimeksianto lähti liikkeelle kun otin yhteyttä yritykseen ja kysyin yhteistyön mahdollisuutta. Investointi oli suunnitteilla vasta keväälle 2015, joten oli hyvin aikaa ennen investoinnin haluttua toteuttamisajankohtaa. Yritys halusi investonnin kannattavuudesta mahdollisimman tarkkaa tietoa. Investoinnin kannattavuutta siis tutkitaan investointilaskelmilla, joista saadaan tietoa miten kannattava investointi tulisi yritykselle olemaan. Telttavuokraus Santala Oy halusi tästä työstä myös itselleen esimerkin ja mallit, joita voisi käytää hyödyksi tulevaisuudessa. 4.2 Tutkimusmenetelmä Opinnäytetyö toteutettiin kehittämishankkeena, ja koska opinnäytetyö käsittelee yhden yrityksen investointihaketta ja sen tutkimista kannattavuuden näkökulmasta, on kehittämishanke hyvä valinta. Tutkimusmenetelmänä käytin kvalitatiivista menetelmää, eli tässä tapauksessa haastattelua. Haastattelin yrityksen toimitusjohtajaa kahdessa eri osassa, ensimmäinen osa pääosin numeraalista tietoa laskelmiin


EU omaksui Neuvostoliiton sananvapaustulkinnan - "Lopulta kukaan ei voi sanoa mitään ilman, että joku loukkaantuu" - Suomen Uutiset EU omaksui Neuvostoliiton sananvapaustulkinnan - "Lopulta kukaan ei voi sanoa mitään ilman, että joku loukkaantuu" - Suomen Uutiset\nelokuu 02, 201615:35\nEU omaksui Neuvostoliiton sananvapaustulkinnan – ”Lopulta kukaan ei voi sanoa mitään ilman, että joku loukkaantuu”\nMoskovan Suuri Sirkus 7. elokuuta 1968. Hevonen hyppäämässä narua.\nItäblokki ajoi sodan jälkeen YK:n ihmisoikeussopimukseen laajaa vihapuheen määritelmää, jota länsimaat vastustivat. Nyt EU on omaksunut vanhan neuvostoliittolaisen tulkinnan. Tiedetoimittaja Marko Hamilo arvioi sananvapauden tilaa ja kehitystä Euroopan unionin alueella.\nSen lisäksi, että näin laaja vihapuheen määritelmä johtaisi sananvapauden tosiasialliseen lakkauttamiseen, se johtaisi myös loogisiin mahdottomuuksiin. Eri ryhmien tabut voivat olla myös keskenään ristiriitaisia. Ranskan armenialaiset voisivat vaatia EU:lta, että olisi rikollista kieltää armenialaisten kansanmurha historiallisena faktana ja vähättelyä kutsua sitä joksikin muuksi, ja Saksan turkkilaiset voisivat vaatia, että tämän tapahtuman kutsuminen kansanmurhaksi olisi turkkilaista kansanryhmää vastaan kiihottamisena kiellettävä.\nRosen mukaan voi olla pintapuolisesti houkutteleva ajatus, että me kaikki kunnioittaisimme toistemme tabuja, mutta se ei voi olla oikea tie.\n– Toinen tie olisi kysyä itseltämme, mitkä ovat vähimmäisrajoitukset sananvapaudelle, jotta yhteiselomme olisi rauhaisaa tässä globaalissa maailmassa.\n”Sananvapauden rajojen tulisi kulkea väkivallan lietsomisessa.”\nRosen mukaan sananvapauden rajojen tulisi kulkea väkivallan lietsomisessa.\n– Kenenkään ei pitäisi saada yllyttää ketään tappamaan muslimeja tai väkivaltaan juutalaisia, punatukkaisia tai jalkapallofaneja vastaan”, Rose kiteyttää. “Sellaisen tulisi olla rikollista. Siinä sananvapauden rajan tulisi kulkea.\nRosen mukaan kenelläkään ei tulisi olla “oikeutta olla tulematta loukatuksi”, vaikka moni näyttääkin ajattelevan, että tällainen oikeus olisi todellinen.\n– Ikävä kyllä monet poliitikot ajattelevat nykyisin, että yhteiskunnassa säilyy rauha, jos sananvapautta loukataan. Etenkin Euroopan nykytilanteessa minua huolestuttaa se, että poliitikot reagoivat alati kasvavaan turvapaikanhakijoiden, pakolaisten ja siirtolaisten tulvaan rajoittamalla sananvapautta entisestään.\nOn helppo yhtyä Rosen tulkintaan ihmisoikeuksista: sananvapautta on pakko rajoittaa jonkin verran, mutta vain sen verran kuin on välttämätöntä, ja nyt Euroopassa mennään yhä laajempaan vihapuheen ja muiden sananvapauden rajoitusten tulkintaan ja määritelmään. Voisi kuvitella, että tämä olisi itsestäänselvyys kaikille eurooppalaisille viimeistään Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.\nNeuvostoliiton hajoaminen ei kuitenkaan vahvistanut sananvapautta eurooppalaisena arvona, vaan sen heikentyminen alkoi nimenomaan 1990-luvulla.\nSananvapauden valvonta yritysten käsiin\nToukokuun lopussa Euroopan unionin komissio ilmoitti, että se oli sopinut Facebookin, Twitterin, Youtuben ja Microsoftin kanssa käytännöistä, joilla vihapuheen leviämistä ehkäistään internetissä Euroopassa. Sopimuksen mukaan yhtiöt sitoutuvat poistamaan niille ilmoitetut vihapuheviestit yleensä vuorokauden kuluessa.\nYhtiöt ottavat siis tehtäväkseen sellaisen vallan käyttämisen, jonka perinteisesti on katsottu olevan julkisen vallan käyttöä. Kyse ei siis ole vain siitä, että sananvapauden rajoituksia on alettu tulkita aiempaa laveammin. Niitä voisi kuitenkin edelleen tulkita normaaliin tapaan jälkikäteen tuomioistuimessa siten, että syytetyllä on mahdollista puolustautua.\nUusi käytäntö on lähellä ennakkosensuuria, ja ulkoistaa sananvapauden rajoittamisen yksityiselle yritykselle, joka joutuu punnitsemaan erilaisten, usein ristiriitaisten ja tarkoitushakuisten ilmiantojen painoarvoa suhteessa sananvapauteen.\nSopimus pohjautuu EU:n neuvoston puitepäätökseen rasismin ja muukalaisvihan tiettyjen muotojen ja ilmaisujen torjumisesta rikosoikeudellisin keinoin. Puitepäätös on vuodelta 2008.\nTanskalaisen ajatuspaja Justitian johtaja ja ihmisoikeusjuristi Jacob Mchangama kirjoitti Euroopan unionin vihapuhelainsäädännön “alhaisista juurista” Stanfordin yliopiston Hoover Institutionin Policy Review -lehdessä viisi vuotta sitten.\nMchangaman mukaan samoihin aikoihin kun EU lavensi puitepäätöksellään vihapuheen määritelmää, Yhdysvalloissa perustuslain ensimmäisessä lisäyksessä määritellyn sananvapauden ala vain laajentui ja vahvistui liittovaltion korkeimman oikeuden tekemien päätösten myötä.\n– Eurooppalainen ilmaisuvapauden käsite siten kieltää tiettyjä sisältöjä ja näkökulmia, Mchangaman kirjoittaa, kun taas yhdysvaltalainen käsite rajoittaa vain sellaisen suoraan yllyttämisen, joka “todennäköisesti johtaa avoimesti laittomiin tekoihin”.\nVapaan maailman kahden tukipilarin, Euroopan ja Yhdysvaltain välille on siis revennyt railo. Vaikkei Jyllands-Postenin päällikkö Rose sitä suoraan sanonutkaan, hänen edustamansa sananvapauskanta oli tyylipuhtaan amerikkalainen.\nUnohtunut historia olisi hyvä pitää mielessä nyt, kun ilmaisunvapauden rajoittamista vihapuhelainsäädännöllä on pyritty laajentamaan uskontojen loukkaamiseen ja “islamofobiaan”.\nVihapuhelainsäädännön juuret ovat kuitenkin päässeet laajalti unohtumaan, Mchangaman kirjoittaa. Yhdysvaltain ja Euroopan maiden eriytyminen on suhteellisen nuori ilmiö. Yhdysvallat ja Euroopan maiden enemmistö oli alun perin vihapuhelainsäädännön kansainvälistämistä vastaan. Euroopan maat ja Yhdysvallat jakoivat käsityksen, jonka mukaan ihmisoikeuksien tulisi suojata eikä rajoittaa ilmaisunvapautta.\nMchangamanin mukaan tämä unohtunut historia olisi hyvä pitää mielessä nyt, kun ilmaisunvapauden rajoittamista vihapuhelainsäädännöllä on pyritty laajentamaan uskontojen loukkaamiseen ja “islamofobiaan”. Tämän kehityksen alun Mchangaman ajoittaa vuoteen 1999, jolloin islamilainen yhteistyöjärjestö aloitti taistelunsa islamin kritisoinnin kriminalisoimiseksi länsimaissa.\nYK hylkäsi Neuvostoliiton vaateet\nMikä siis on unohtunut? Palataan YK:n ihmisoikeuksien julistukseen vuonna 1948. Moni meistä on oppinut sen lopullisen version koulussa. Harva tietää, millaista vääntöä sen artiklasta 19 luonnosvaiheessa käytiin.\nArtiklan 19 mukaan “jokaisella on oikeus mielipiteen- ja sananvapauteen; tähän sisältyy oikeus häiritsemättä pitää mielipiteensä sekä oikeus rajoista riippumatta hankkia, vastaanottaa ja levittää tietoja kaikkien tiedotusvälineiden kautta”.\nSuurin osa maista olisi hyväksynyt sellaisenaan Yhdysvaltain yksinkertaisen luonnoksen, jonka mukaan sananvapaus on olemassa puheen, lehdistön ja minkä tahansa välineen muodossa. Neuvostoliitto kuitenkin esitti jatkuvasti muutosehdotuksia, joiden tarkoitus oli kieltää “suvaitsemattomuuden” ilmaisut.\n..on selvää, että Neuvostoliiton ehdotus ei ollut tarkoitettu vain natsismia vaan myös kapitalismin ja liberaalin demokratian agitoimista vastaan, ja kaikella todennäköisyydellä minkä tahansa muuta ideologiaa paitsi kommunismia vastaan.\nNeuvostoliitto pyrki myös kieltämään “fasismin”, mutta niin länsimaat kuin monet ei-länsimaatkin pelkäsivät, että fasismia ei pystyttäisi määrittelemään kyllin tarkasti, Mchangaman kirjoittaa. Neuvostoliiton edustaja vähätteli näitä epäilyjä ja selitti, että fasismin voi määritellä “kapitalismin ja monopolien taantumuksellisimman sektion veriseksi diktatuuriksi”. Neuvostoliiton näkemyksen mukaan ihmisoikeusjulistuksen tulisi suojata ihmisiä fasismilta, jota oli kaikissa Euroopan maissa paitsi kansandemokratioissa.\nMchangamanin mukaan on selvää, että Neuvostoliiton ehdotus ei ollut tarkoitettu vain natsismia vaan myös kapitalismin ja liberaalin demokratian agitoimista vastaan, ja kaikella todennäköisyydellä minkä tahansa muuta ideologiaa paitsi kommunismia vastaan.\nLopulta yleiskokous hylkäsi itäblokin edustajien ehdotukset, ja YK:n ihmisoikeusjulistukseen jäi 1700-luvun valistuksen hengen mukainen käsitys sananvapaudesta.\nSuoja syrjintään tähtäävää yllytystä vastaan\nMyös artiklasta 7 käytiin kova vääntö: Sen lopullisessa muotoilussa sanotaan, että “kaikki ovat tasavertaisia lain edessä ja oikeutetut erotuksetta yhtäläiseen lain suojaan. Kaikilla on oikeus tasavertaiseen suojaan tätä julistusta loukkaavaa syrjintää vastaan sekä kaikkea sellaiseen syrjintään tähtäävää yllytystä vastaan.”\nNeuvostoliiton esittämässä muotoilussa YK:n jäsenmaiden olisi tullut kieltää “kaikenlaisen kansallisen, rodullisen tai uskonnollisen vihamielisyyden tai kansallisen poissulkevuuden tai vihan ja halveksunnan kannattaminen” rangaistavana rikoksena.\nYhdysvallat ja Belgia vastustivat Neuvostoliiton muotoilua. Australian ja Kiinan kompromissiesityksenä oli muotoilu, joka tuomitsi ainoastaan väkivaltaan kiihottamisen vähemmistöjä vastaan. Myös Britannia vastusti lainsäädäntöä, joka “kokemuksen mukaan ei olisi sen enempää välttämätöntä kuin tavoiteltavaakaan”.\nLopulta muun muassa Ranskan ja Jugoslavian tukemana “syrjinnän yllyttäminen” päätyi lopulliseen muotoiluun. Mchangamanin mukaan pyrkimyksessä velvoittaa jäsenmaat ilmaisunvapauden rajoittamiseen Neuvostoliitto oli hallitseva voima.\n– On kiistämätöntä, että velvollisuus suojata syrjiintään tähtäävältä yllytykseltä voi edellyttää ilmaisunvapauden rajoituksia, Mchangaman kirjoittaa.\nNeuvostoliiton alkuperäinen esitys oli kuitenkin Mchangamanin mielestä toteutunutta radikaalimpi. Neuvostoliitto pyrki syrjinnän yllyttämisen kieltoon. Lopullisen version suojan syrjintään yllyttämiseltä voi toteuttaa myös muilla keinoilla kuin rikoslain pykälillä, esimerkiksi kasvatuksen tai kampanjoinnin avulla, Mchangaman kirjoittaa.\nSamanlainen ideologinen taistelu käytiin YK:n kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevan yleissopimuksen artiklasta 20 vuonna 1966. Sen mukaan “kaikki kansallisen, rotu- tai uskonnollisen vihan puoltaminen, joka merkitsee yllytystä syrjintään, vihollisuuksiin tai väkivaltaan, on kiellettävä lailla”.\nEnsimmäinen luonnos rajasi kiellettäväksi “kaiken kansallisen, rotu- tai uskonnollisen vihollisuuden puoltamisen, joka merkitsee yllytystä väkivaltaan”.\nPuolakin huolestui ilmaisuvapaudesta\nNeuvostoliiton johtama blokki oli kuitenkin sitä mieltä, että väkivaltaan yllytys oli riittämätön muotoilu, ja etsi laajempaa kieltoa “vihaan yllyttämisestä”. Puola ilmaisi tyytymättömyytensä alkuperäiseen muotoiluun, koska se ei mennyt “pahuuden juurille”. Puola oli huolestunut siitä, että ilmaisunvapautta voisi käyttää väärin muiden oikeuksien ja vapauksien eliminoimiseksi. Jugoslavian edustajan mukaan oli tärkeä tukahduttaa sellaisenkin vihan ilmeneminen, joka ei välttämättä johda väkivaltaan, mutta joka rappeuttaa ihmisen arvokkuutta.\nEuroopan Unioni näyttää parhaansa mukaan edistävän sellaista vihapuhelainsäädäntöä, jota vastaan vapaa Eurooppa taisteli 50 sitten\nVihapuheen kieltäminen artiklan 20 nojalla oikeutettiin toisen maailmansodan kauhujen muistolla. Sen kriitikot kiinnittivät huomiota termien “viha” ja “vihollisuus” mielivaltaisuuteen, ja ilmaisunvapauden torpedoimisen mahdollisuuteen. Käytetyn kielen pelättiin antavan totalitaarisille valtioille keinon mitätöidä muut sopimuksessa mainitut oikeudet.\nSuomi ja muut pohjoismaat kuuluivat vielä tässä vaiheessa sananvapautta tiukasti puolustavaan blokkiin. Ruotsi argumentoi, että vihan ehkäisyssä tehokkaita keinoja ovat vapaa keskustelu, tieto ja kasvatus, ja että fanaattisen vainon vastalääkkeenä tulisi olla “vapaa keskustelu, informaatio ja väittely”. Britannian edustaja huomautti, että toisen maailmansodan aikana Mein Kampf oli vapaasti saatavilla Britanniassa, ja että hänen hallituksensa tulisi jatkamaan taistelua sen vapauskäsityksensä puolesta yhtä päättäväisesti kuin se taisteli Hitleriä vastaan.\nSananvapautta enemmän rajoittava sanamuoto lopulta voitti, lähinnä Itä-Euroopan kommunististen maiden äänillä. Samalla puolella oli muita heikosta ihmisoikeustilanteesta tunnettuja maita, kuten Saudi-Arabia, Haiti, Sudan ja Thaimaa.\nSananvapautta Jyllands-Postenin Flemming Rosen tapaan vain aivan välttämättömistä syistä rajoittavien maiden joukkoon kuului lähinnä vain liberaaleja demokratioita, kuten Yhdysvallat, Britannia, Kanada, Australia, Uusi-Seelanti, kaikki pohjoismaat Suomi mukaanluettuna, Hollanti sekä muutama maa Euroopan ulkopuolella.\nNyt Euroopan Unioni näyttää parhaansa mukaan edistävän sellaista vihapuhelainsäädäntöä, jota vastaan vapaa Eurooppa taisteli 50 sitten, ja jota silloinen kommunistinen Eurooppa kannatti.\nTampereen yliopiston journalistiikan ja viestinnän opiskelijoista kolme neljästä kannattaa vihreitä tai vasemmistoliittoa - perussuomalaisia tai kristillisdemokraatteja ei yksikään. Vapaa tiedetoimittaja M...\nNÄKÖKULMA | Kahdenkymmenen uutistoimiston päätoimittajat julkaisivat tänään kannanottonsa, jossa asetutaan vääristelevää valemediaa vastaan. He lupaavat puuttua omissa tiedotusvälineissään aiempaa tiukemmi...\nTaide on aina ollut provokatiivista, ja sen keinoin on voitava rikkoa sosiaalisten normien rajoja. Näin arvioi taiteilijaprofessori Lars Vilks Suomen Uutisille antamassaan haastattelussa. Hänen mukaansa po...\nOlen kauan ajatellut samaa aihetta. Aina on joku, joka saattaa loukkaantua tai sitten on joku, joka katsoo mielipiteen vihapuheeksi! Näillä perusteilla kaikki mielipiteet pitäisi olla ns. yleisesti vallassa olevia käsityksiä? Aivan kestämätön tilanne todellisessa demokratiassa! Pelkään, että me emme ole enää yhteiskuntana tässä ”kastissa”! Siis todellisessa ilmaisun vapaudessa!\nHieno kirjoitus. Suomessa kylläkin on pitkä itsesensuurin perinne. Aikoinaan ei saanut kritisoida Neuvostoliittoa ja, jos kritisoi, kirjoituksia ei julkaistu. Nyt saman itsesensuurin alaista on EU- ja maahanmuuttokritiikki.