Ööbimine džunglis ja orangutanid. Bukit Lawang – Jassu kolamised :)\nÖöbimine džunglis ja orangutanid. Bukit Lawang\n8. veebruar 2017, kolmapäev- Ehk transport Gunung Leuser National Parki\nÄrkasime Berastagi hotellis, ajasime oma 20km pikkusest vulkaanimatkast kangetele kontidele jalad alla, sirutasime ja ringutasime ning läksime alla sööma. Peale seda pakkisime seljakotid kokku, s.t. Jassu pakkis – mul ei lubata abistada, sest ma ei teadvat, kuidas ruumisäästlikult pakkida ja selles on tal õigus. Jassu oskab uskumatult hästi kogu selle 3 seljakotti mahtuva kola kahte seljakotti kokku pakkida …aga see võtab tuntavalt rohkem aega, kui sama koguse “vabaviskamine” kolme seljakotti 🙂\nMärkamatult sai kell 12 ehk aeg alla kobida ja tuba üle anda. Jätsime oma seljakotid retseptsiooni fuajeesse ja läksime linnapeale. Meil oli vaja veidi Swedbanki rõõmustada ehk vajasime kohalikku sularaha. Võtsime 2,5miljonit Indoneesia ruupiat (IDR) kohalikust ATM-ist.\nSeal oli kaks automaati. Ühest said 50 000 rahatähti, aga siis oli maksimaalne summa ühekorraga välja võtmiseks 1,5 miljonit ehk 105,75 euri (Swedbank küsib selle eest teenustasuks 4,54 euri). Teine automaat väljastab 100 000 rahatähti ja maksimaalne ühekordne väljavõetav summa on 2,5 miljonit IDR ehk 176,75 euri ja Swed kasseerib selle eest 6,30 euri teenustasu. Seda, kas kohalik ATM-i omanikpank ka teenustasu võtab, sellest ei saanud aru. Swedbanki väljavõttel oli ainult ülalmainitud summad eurodes maha läinud.\nRaha käes ja linna peal väike hüvastijäturing tehtud, tagasi hotelli, plaanisime kõhud rahulikult täis süüa ja tellisime paraja hunniku, sest teekond oli küll ainult 141km, aga selle läbimisajaks, tänu kehvadele teedele ja ummikutele pidi olema ca 5 tundi, mis etteruttavalt öeldes venis tegelikult 7-tunniseks teekonnaks.\nOlime eile uurinud, kuidas me saaks siit oma järgmisse populaarsesse sihtkohta ehk Bukit Lawangi nimelisse külakesse.\nLonely Planet kirjutab: “The forests surrounding Bukit Lawang are part of the vast Gunung Leuser National Park, which is one of the richest tropical- forest ecosystems in the world. The park as a whole is home to eight species of primate plus tigers, rhinos, elephants and leopards” – ühesõnaga kõik see, mida oleme tahtnud juba ammu näha! Lisaks kirjutab Lonely Planet selle Rahvuspargi kohta “Must go!”. Ja peapõhjus meie jaoks sinna minna oli veel ka näha vabas looduses elavaid orangutane.\nSelgus, et otsebussi Berastagi > Bukit Lawang ametlikult ei lähe ja seega on üks variant loksuda siit tagasi Medan-i ja sealt siis uurida, kuna buss Bukit Lawangi läheb. Teine variant oli võtta mõne siinse reisikorraldaja käest otsebuss sihtkohta, mis on küll 2-3 korda kallim kohalike bussidega loksumisest, aga Euroopa mõistes siiski odav ja otsustasime proovida.\nTranspordivahend pidi 14.00 saabuma, aga juht saabus 13.30 kohale ja ootas, kuni me oma söögi lõpetame, hotelliarved õiendame jne. Kui me seljakottidega parklasse sammusime, ei olnud seal mingit bussi, vaid hoopis privaatne suurem pereauto.\nSelline auto oli transpordivahendiks\nAutos oli veel üks nooremapoolne moodne tütarlaps (kes käitus nagu tüüpiline tänapäeva noor Euroopas- muust maailmast oli tal pohhui, elu sisuks oli nutitelefon ja seal olnud sisu), kes sõitis ainult Medani linna. Ma ei kujuta ette, mis kasub jääb transpordi korraldajale, kui reisi kogumaksumus on ca meie makstud 300 000 IDR (20euri) + midagi maksis ilmselt ka see kohalik noor tütarlaps, kui auto mootor töötab 6 tundi ja läbib selle käigus alla 150 km, sest auto kulub (sellel teel ohtralt), autojuht tahab päevapalka, kütusekulu kindlasti üle 8l/100km kohta ja diiselkütuse hind on siin 7000-8000 (ca 50-55 eurosenti). Ehk siis kütusekulu juba 15×8000 ehk 120 000 IDR, kui mitte rohkem, sest mitu tundi istusime ka töötava automootoriga.\nKui hakkasime ca sõitma oma 150 km pikkust autoteekonda, siis polnud me veel 10 km-ki läbinud, kui sattusime õige pikka autoummikusse. Ulme… Põhimõtteliselt seisis liiklus mõlemas suunas, keegi edasi ei liigu, kui liigutakse, siis 10-20cm kaupa või 3m korraga…\n5km kilomeetri läbimine serpentiinidel võttis meil 1,5 tundi aeda aega… Pildil serpentiinide teelõik:\nJaa, nende ummikute ja aeglaste sõitude poolest pidi Indoneesia kuulus olema ja me nägime ka miks…. Meie autojuht näiteks ei tee mitte ainsatki möödasõitu, ehkki Jassu siin kiheleb kõrval ja ütles, et tema oleks teinud oma Fordiga juba siin-seal-ja-seal, ehk igalpool möödasõite. Kõige suuremad uimakotid on loomulikult suured, vanad ja kohmakad rekkad, mis aasiapäraselt ka silmnähtavalt maast laeni kaupa täis on, teed on kitsad, auklikud, kaasõitjad ei tunneta oma auto gabariite, ei juleta sõita tee servas, ikka pigem suurem varu kui väiksem jne.\nEt tee kiiremini kulgeks, sebisime endale 2 politseinikku saatjateks. Ühe jalgsi, ühe mootorrattaga, sõltuvalt sellest, kumb neist kiiremini meid ummikutest edasi viib 🙂\nJa veel üks vahva detail. Keset autoummikus istumist helistas meie autojuhile tõenäoliselt tema ülemus/äripartner vms, kes tahtis sõidutatava turistiga rääkida. Valisime Jassuga mind turisti esindajaks (me ju ainult kahekesi teel Bukit Lawangi siin autos ). Imepisikest vanamoodsat Samsungi nuputelefonikräppi vastu võttes imestasin mõttes, kes ja miks peaks mulle helistama? Mis peab see põhjus olema? :)- ja muidugi, aeg annab arutust – hetk hiljem hakkas asjaliku tooniga meeshääl vadistama, küsides, kus me plaanime oma sihtpunktis Bukit Lawangi külas ööbida? Meil ei ole Jassuga hetkel midagi broneeritud, kuna igatseme nii vaikust kui ka kuuma duši alla saamist ja kuna seal on meeletus koguses odavaid majutusi, siis seda enam me ei muretse. Aga telefonis olev hääl ootas kannatamatu uudishimuga minu vastust ja ütlesin siis, et tõenäoliselt lähme Rainforest Guesthouse nimelisse majutusse (tundub senini tõenäoline, sest hea review ja odav koht). Hääl teisel pool toru rõõmustas kuuldavalt, et ahhaa, teil ei ole veel mingit kindlat majutust broneeritud… Kuna kuuldavus oli kehv ja midagi ta seal hirmsasti lubada tahtis teisel pool toru, siis sain aru ainult nii palju, et tüüp lubas 10 minuti pärast mulle uuesti helistada. Noh, tekkis arusaamatuse moment. Kõne lõpes, jõudsin vaevalt Jassule edastada kõne sisu, et tüüp ilmselgelt tahab mingit oma majutust ja džungligiiditeenuseid pähe määrida, kui juba helises uuesti meie autojuhi telefon (vaid 45 sekundit hiljem!). Taaskord ulatas autojuht mulle telefoni: “Helloou, I just called to Rainforest Hotel and they told that its fully booked tonight. Its available from Saturday…” (“Tere, helistasin Rainforest Hoteli ja selgus, et teie majutust pole enne laupäeva saada, see on täielikult välja müüdud.”) Ja mida vastasin selle jamajutu peale mina? Ha-haa- olin just pool tundi tagasi vahetult enne meie majutusest väljumist uurinud booking.com-i majutuspakkumisi üksikasjalikult, samal majutusasutusel oli sel hetkel veel kümmekond vaba tuba tänaseks; seega teadsin kõiki review-sid ja seda, kuidas turistide eest käib seal parasjagu suur võitlus, et nad just ühelt või teiselt majutajalt majutuse koos džunglimatkaga võtaksid. Seega ma aimasin ka selle telefonikõne sisu ette, kus turistile teatatakse õnnetu abivalmidusega, et nende poolt tahetud majutusasutus on “fully booked”, aga see-eest just neil on meie aitamiseks “parimad ideed ja lahendused”. Kahjuks olin selle mehe kõne sisu suhtes ette juba nii skeptiline, et mees omapoolse pakkumiseni ei jõudnudki (aga hääletoonist võis lugeda, kuidas see tal kurgus sügeles). Meie huvitav vestlus sel kohal ootamatult lõppeski, aga jah, see on vana teada-tuntud tüüptaktika, mis levinud eelkõige Aasia maades, et sulle kinnitatakse, et sinu soovitud majutus on juba välja müüdud/uksed sulgenud vms, aga et sind “aidata”, pakutakse välja kellelegi väga kasulik alternatiiv, mis seniste kuulujuttude järgi turistides rohkelt pettumust ja tüngatunnet tekitab… Ühesõnaga ütlesime, et ärgu ta muretsegu, tema asi oli transport organiseerida, küll meie oma majutuse leiame!\nSaime serpentiinide ummikuga ühelepoole ja tee jätkus rahulikus tempos ehk siis eessõitvate rolleritest möödasaamise ja tagasõitmise tempos. Jõudsime Medani linna tipptunni ajal ehk ca 16.30 paiku, autojuht pani meiega koos sõitnud moodsa tüdruku ühe suvalise hoovi peale maha. Selleks, et edasi linnast välja õiges suunas saada, istusime veel ummikutes oma 1,5 tundi. Veel 18.10 õhtul oli mul tehtud video, kuidas suuremad ummikud olid alles läbi saanud ja autojuht oli oma närvilise oleku juba tšillima oleku vastu asendanud (hakkas laulu ümisema).\nMõnda aega kulgesime normaalsemas rolleritempos. Mingi hetk läks tee väga halvaks ehk paar korda käis auto põhi, vaatamata juhi hoolikale teevalimisele, ikkagi vastu teel olnud sügavate aukude servi ja kaks korda pidas juht auto kinni, et võimalikke kahjusid hinnata.\nSellist teed oli ka oma mõnikümmend kilomeetrit enne kui Bukit Lawang külakesse jõudsime. Autost maha astudes nägime imet – nimelt oli meile vastu tulnud ei keegi muu, kui sama külalistemaja ehk Rain Forest Guesthouse omanik, kes tervitas meid nimepidi. Ehk siis ilmselgelt oli meile privaatse transporteenuse osutamise ajal helistanud meesterahvas suhelnud temaga ja ilmselt stiilis “kle, mul siin kaks klienti sõidavad teie külakese suunas ja et ma soovitasin sinu külalistemaja ja oled mulle nüüd teene võlgu või nii…” Asi oli seda kummalisem, et seni olime mõelnud ainult “võib-olla stiilis”, et läheks ööbima Rainforest Guesthouse’i…\nÜhesõnaga meid võeti kenasti vastu ja vinnati läbi küla (kus meid oleks kindlasti juba enne kohalejõudmist mingi majutusasutuse poolt omale näpatud) temale kuuluvasse külalistemajakesse. Nagu oligi arvata – hunnik vabu ruume! Meile näidati kõige jõepoolsemas nurgas (2. korrusel) olevat jagatud wc-vannitoaga ruumi, hind 50 000 ehk 3 euri. Teine variant oleks olnud teises majakestereas olev tuba ehk ruum koos oma wc-duššiga, aga hind 150 000 ehk 3 korda rohkem. Kuna plaanisime nagunii ka džunglisse minna ja meile meeldis pigem ühtlase helivaljusega jõe kohin kui vaiksem, aga kohati lärmakamad seltskondade möödumised, siis valisime 50 000-se ruumi. Ega me siia ainult hädaldama (wc-s) ja pesema ei tulnud! Oluline on pehme voodi, privaatne vaikne ruum ja koht, kus oma asjad panna ja see kõik oli ju selles odavamas ruumis olemas. Voodi muideks oli kõige pehmem, mida oleme oma reisi jooksul 3 kuu jooksul kogenud. Vietnam ja Indoneesia on üldjoontes sarnased maad väikeste eranditega, aga kõige olulisem vahe on see, et Vietnamis on tihtipeale ka kallimates hotellides ülikõvad voodid. Indoneesias aga on ka odavaimates hotellis ülipehmed vedrumadratsid. Viskasime oma kotid nurka ja kuna siin pakutakse restoranis ka süüa, siis läksime alla uurima, mida head menüüs pakutakse. Valik oli suur, aga kuna oli õhtu, võtsime kahepeale ainult ühe piraka omleti, Jassule jääkohvi ja mulle värskelt pressitud ananassimahla. Mulle üldse meeldivad värskelt pressitud mahlad ja kasutan alati võimalust erinevaid mahlu proovida, seda enam, et mahlahinnad on Euroopaga võrreldes ülisoodsad – enamus mahlu maksab ca euro. Samas klaas pole mitte 200ml, vaid ikka selline 400ml või isegi poole liitrine õllekann. Mahla sisse lisatakse reeglina ka jääd, vahel suured jäätükid, vahel peeneks purustatud jääd, vahel rohkem, vahel vähem ehk sõltuvalt kohast. Reeglina on mahlad ülihead!\nOtseloomulikult tuli ka Rainforest Guesthouse’i omanik meile magusat mesijuttu ajama teemal “me siin pakume ka džunglimatku” ehk üritas kohe järgmiseks päevaks meile matka müüa. Me teadsime algusest peale, et hinnad võivad erinevad olla ja ma olin erakordselt valvas tema mesijutu peale, sest review’des peamine ainus halb asi selle külalistemaja juures pidigi olema agressiivne müügitaktika – kui võtad matka teiselt pakkujalt, ei meeldi see külalistemaja omanikele kohe üldse ja mõned inimesed on tundnud keeldumise korral hiljem ignoreerimist. Me kuulasime rahulikult pakkumise sisu ära, aga rõhutasime, et otsime privaatduuri, head hinda ja väga head giidi ehk et me magame öö ära, võtame järgmise päeva lebotamise vaimus rahulikult ja samas lähme homme külapeale uurima, kes mida veel ja mis hinnaga pakub. Sellepeale ütles Rain Foresti mesimagus ja suurepärase inglise keele oskusega omanik, et “Ega te paremat hinda saa!”, näitas meile Bukit Lawangi Giidide Ühenduse (Bukit Lawang Guide Association) poolt prinditud A4 hinnakirja. Ehk siis et kõigil siin on üks hind ja nemad pakuvad ka samas ühenduses litsenseeritud giididega matku.\nKõik, kes kaubelda ei oska, neile pakutakse nt 2 päevase ehk ühe metsas ööbimisvõimalusega matka ametliku hinnaga (millle on kehtestanud seesama Bukit Lawangi Giidide Ühendus) 80 EUR per inimene. Kui tahta n-ö privaattuuri, siis peaks grupi suurus olema vähemalt 3 inimest või kui on kaks inimest, siis tuleb maksta 3x80eur ja saab oma privaattuuri. Meid võttis see hind päris tummaks, sest olgem ausad, 80 euri kahe päeva kohta 1 inimese kohta on päris suur raha. Ka eurooplasele! Programm algab tavaliselt ca 9, laagrisse jõutakse kell 3 ja 4 paiku õhtul, järgmine päev alustatakse tagasiteed 9-10 hommikul ja alguspunktis ollakse tagasi ca 3-4 paiku päeval. Hea uudis on see, et söök ja jook on hinna sees ja peab hilisemast kogemusest tunnistama, et seda saab uhkelt ja palju! Ütlesime seega hetkel “ei”, lõpetasime hilise eine, kiire külm dušš (sooja vett reeglina odavates kohtades pole ning troopikas pole seda tavaliselt ka vaja,v.a. külmemad mägised piirkonnad) ja magama.\n9. veebruar 17′, neljapäev- Uurime džunglimatka hindasid ja peame võitlust makaakidest varganägudega\nHommikul võtsime vabalt, ei kiirustanud kuhugi, lebotasime mõnuga voodis, sest tänase päeva eesmärk oligi ainult uurida, kus saaks parima hinnaga 2-päevase privaatse džunglimatka. Plaanisime minna giidide ühendusse ehk Bukit Lawangi küla keskusesse, et küsida ametlikku hinda, mis Lonely Planet’i 2014 versiooni andmetel pidi palju odavam olema. Rainforest Guesthouse’i omanik oli meist kui iseteadlikemast klientidest juba peaaegu vist loobunud, sest ta ainult kergelt naeratas meile hommikul ning ei tulnud enam mesimagusa jutuga ilusat hommikut ja džungli giidimisteenuseid pakkuma.\nHommikusöök Rainforest Guesthouse`s, pisut rohkem kui 1 eur\nKõrvitsasupp (lurr), Euroopas tehtakse paremat, aga uueks maitseks oli huvitav proovida 🙂\nVahemärkusteks siiajuurde, et kui istusime parasjagu 2. korruse terrassil\nMeie 3 eurot/öö maksnud tuba on see nr 10, otse terrassi kõrval\niPadi ja läpakaga netis ning korraks tuppa läksime, saime kreepsu, et meie tuppa oli sisse murdnud makaak!! Nii kui väljastpoolt lukustatud tuppa sisenesime, tormas sealt mööda trellitatud akent välja vihane, kähisev, susisev ja ärritunud makaak,\nkes pillas poole jooksu pealt maha pool kaasa varastatud banaanidest.\nKa meie küpsised olid pärast makaagi külaskäiki “kogemata” maha kukkunud 🙂\nNimelt oli ahv aknast sisse pugenud (ütleks, et see on võimatu, sest ta pea ja keha olid suuremad kui trellide vahe!); tundnud toas ära banaanide lõhna, mis rippusid lae all õhupuhuri küljes;\nSelle plastikkilekoti sees olid veel mõni minut tagasi banaanid, aga noh, see makaak…!\nvarastanud koti koos selle sisuga ning nosis siis rahulikult. Tema pidu kestis rahulikult kuni me (õnneks!) tuppa sisenesime. Kes teab, mida ta veel oleks endaga loodusesse kaasa vedanud, kui tal olnuks rahulikult aega eine lõpetada ja edasi tegutseda… Igatahes sulgesime selle akna nüüd puidust luugiga juba väga ettenägelikult edaspidisteks päevadeks. Õnn oli, et aken ikka riivi ka käis.\nSaime selle süüdimatu makaagi-päti hiljem pildile ka, luuras meid kellegi kuivava pesu vahelt 🙂\nJa ega jah… ega meil ei lastud isegi arbuusi ja passionfruit’i söömist terrassil rahulikult nautida! Meie suurimaks üllatuseks hiilis meie selja taga ringi paras pesakond makaake, kes meie avastamise hetkel olid meist juba vaid meetri kaugusel!!! Nii kui avastasime, hakkasid nad vihaselt susisema ja olid meeleheitlikult valmis tormi jooksma, et laua pealt pihta panna nende jaoks nii ahvatlevana näinud arbuus koos teiste viljadega! Oh, te ei kujuta ette, kuidas pidime neid patjade, käterätikute ja käteplaksudega eemale peletama!\nNad olid juba nihukese nahhaalsuse omandanud, et nad peaaegu et ei kartnud ka meid ning iga natukese aja tagant hakkas juba jälle keegi kuskilt katuselt/terrassi nurgast/jne piiluma ja lähenemiskatseid tegema…\nEga midagi, sõime ruttu lõpuni, viisin koored restorani kööki likvideerida (sest ahve sööta pole õige, olgu nad nii armsad, nunnud ja näljaste nägudega kui tahes).\nSelline kass jõlkus ka ringi ja ilmselt otsis süüa, jäi pildile Rainforest Guesthouse restoranis\nAga džunglituuri võtmisest siis… Küla keskusesse jõudes\nSellist kitsast ja järsku teed pidi trepi kõrval sõitsid rollerid üles-ja-alla, minu meelest täitsa jube tee! Ja kui õigesti ei oska sõita, võtab rolleri vibama ning käbla on ka lihtne panna\nRippsild Bukit Lawangis\nEuroopas pole selliseid sat-i panne näinud, meil ikka kõik kinnised kausid, sest satelliidid maa asukoha suhtes on nurga all ja veemuret pole. Siin saaks “pesukauss” kiirelt vett täis, sellepärast ongi võrkparabool\nküsisime kohalikelt abi, et kus see ametlik Giidide Ühenduse maja asub. See oli tegelikult lihtne leida, nägi välja selline tagasihoidlik hoone. Parasjagu käisid majal väljastpoolt värvimistööd. Seal sees oli üks vanem meesterahvas, kes meid rõõmsalt tervitas ja tahtis teada, mis meid sinna toob. Rääkisime oma soovidest, algul pakuti võimalust teiste gruppidega ühineda. Ning hinnakirjaks näidati meile sedasama paberit, mida eile juba Rainforest Guesthouse’s nägime. Olime pettunud, kuulsime koguni, et kui privaattuuri tahame, peame maksma kolmanda osapoole ka kinni (3x80eur=240€). Mingil hetkel küsis Jassu, et aga miks Lonely Planetis on tunduvalt odavamad ametlikud hinnad? Ta näitas tõestuseks Lonely Planeti hinnakirjast pilti. Vestesime, arutlesime seal, kuni ise ka täpselt ei tea, kuidas, pakkus lõpuks giid meile, et saab homme meid tuurile viia ametlikust hinnast soodsamalt (2016. aasta Lonely Planeti trükise järgi muide on hinnaks kahele inimesele 1 800 000 IDR pluss kolmas osapool, kui pole olemas).\nIkka veel võtsime Jassuga pika mõtlemisaja. Kuna giidil ja meiega samas ruumis viibival giidi abimehel oli ka aega, siis istusime seal veerandtundi nagu munaskanad. Meie kurtsime hinna üle, mis no tõesti 2 päeva telkimise kohta on palju, giid aga samal ajal jauras, kuidas sellest summast väga kõrge protsent läheb Indoneesia riigile maksudeks jne. Lõpuks tegi giid meile viimase pakkumise: ” I give you the last price.” Siinkohal me lõpuks noogutasime ja lõime kokkuleppeks käed! Hinda me siinkohal välja ei kirjuta, sest see sõltub rahakoti paksusest ja igaühe kauplemisoskusest. Edu kauplemisel! Leppisime kõiges kokku, selgus, et meie giidiks on 39-aastane indoneeslane Hamdani, kes on ühtlasi Giidide Assotsiatsiooni üks tähtsamaid siinseid ninasid. Hamdanil on ühtlasi rohkelt elutarkust ja matkakogemusi erinevatest Indoneesia piirkondadest. Mees oli algusest peale tegelikult toreda iseloomuga, näos heatahtlik ja pidevalt aval naeratus, oli näha, et oskas nalja teha ning samal ajal teab loodusest palju. Järgmisel 2 päeval selgus, et leidsime endi jaoks parima ja huvitavaima valiku giidi näol!\nÕhtul sabistas pisut vihma, mis on troopikale omane:\nReede, 10. veebruar 17′ – Kohtumine džungli elustikuga, s.h. vägevate orangutanidega ja ööbimine telklaagris\nElevus oli eesootava 2-päevase orangutani džunglimatka eel nii suur, et ärkasin juba kell 4 öösel üles. Käisin tegelikult sel varasel kellal ainult vetsus, aga magusasse unne jääma hakates ehmatas mind üles Rainforest külalistemaja lühike, aga kiire vappumine – maavärin! Unesegases olekus arutlesin edasised 2 tundi endamisi une ja ärkveloleku piiril, kas see, mida tundsin, sai tõesti olla maavärin ja nentisin, et 15 minutit enne seda maavärinat olin tundnud veel maavärisemist. Jah, Sumatra õigupoolest värisebki keskmisest tuntavalt rohkem, sest siinne piirkond on ikkagi aktiivsete vulkaanide maa!\nKell 6 käis lõpuks äratuskell. Tegime veel kiire lõpliku asjade (kaasa)pakkimise, sõime ära tomati-küüslaugu omletid, mida 1eur eest olime eile õhtul lasknud külalistemaja restoranis valmis teha. Ja oligi aeg teele asuda, sest kell 7 hommikul ootas meid juba kokku lepitud kohas giid.\nTeele asusime džunglimatkale\nselles mõttes kõige õigemal ajal, et kell 6 ärgates hakkas just kottpimedast valgeks minema ning kell 7 oli teele asudes valgus äsja võimust võtnud, ca tund veel hiljem hakkas päike juba arusaadavalt kiiri üle puude laotama. Meile sobis varahommikune matka algus imehästi, sest enamus džunglimatkajate gruppe alustab oma teekonda tavaliselt kell 9, aga meie samal ajal juba nautisime kõige vaiksemaid (inimkära mõttes) ja samal ajal looduses helirikkamaid minuteid.\nMeie giid hakkas tasapisi kohe algusest peale oma professionaalsust tõestama. Esiteks oli seal pidevalt tuhat teed, mille vahel valida, et kust kaudu minna. Teiseks otsis ta pidevalt pilguga loomi puulatvadest ja maapinnalt, et siis meile tähelepanu juhtida, kui me tõesti ei näe. Olgu öeldud, et olime Jassuga ülielevil, niisiis meie mõlemi pilgud olid sama edukalt nagu giidi omad puulatvadesse suunatud ning nii mõndagi asja/liikumist Mowgli köite (liaanide) vahel tabasime isegi meie enne giidi.\nPäris esimene loom oli harilik makaak, kes on igalpool Aasias väga levinud ja paras nuhtlus oma nahhaalsuse ja pealetükkivuse poolest. Järgmisena näitas giid meile Mesikaru (Honeybear) kätetööd,\nMidagi see Honeybear seal puude otsas murrab ja lammutab – öisel ajal 🙂\nkes pidi päeval magama, aga öösel ringi liikudes agressiivne olema (ka inimese suhtes), kusjuures ülbik ise pidi ainult kassisuurune tegelene olema, aga suure EGO-ga 🙂\nJärgmisena tabas Jassu silm ära uskumatu koguse “heavy traffic” ‘ut, ehk siis miljonite peadega termiitide käiguraja. Nägime, kuidas loendamatu arv (mustmiljon!) termiiti üksteise järel äärmiselt korrapärases rivis ja sissetallatud (kodeeritud?!:) ) rajas kõndisid üksteise järel tõenäoliselt siis pesapuu suunas. Giid teadis traffik’u kohta öleda, et termiidid nagu sipelgad üldse, on väga sotsiaalne seltskond, ja seda mis me praegu näeme pole midagi muud, kui et kari järgneb juhile ja selles karjas pole mingit isepäi tegutsemist 🙂 Mingis kohas leidsime ka koha, kuhu termiidid suundusid – hiiglasliku elava puu õõnsustesse.\nÜhes peatuspaigas julgesin küsida, kes on see aukartust äratav hiiglane?\nGiid naeris rõõmsalt meie küsimuse üle, haaras hiigelsipelga näppude vahele ja hakkas hellitama nagu beebit…\nMeie olime šokeeritud, kisasime (just endamisi, sest meie ajus on kõige mõistlikum võrdlus eesti metsades leiduva kuklasega, kes on mitu-mitu korda siiski väiksem, aga hammustus selline tummisem… ja mis siis veel sellisest piklikust paksukesest rääkida???!). Giid aga rahustas meid ruttu maha, öeldes, et see kohutav elukas ei hammustagi ning on tegelikult termiidiema, kelle üsas siis tulevane järelkasv… Nojah 🙂 Igatahes, meie ei tahtnud seda elukat, vaatamata lohutussõnadele, vabatahtlikult kätte võtta :).\nEi läinud palju mööda, kui täitus meie kõige peamisem ja tähtsam unistus, milleks siia džunglisse roninud olime. Nimelt ühe teekeerme taga kohtusime näost näkku ühe orangutaniga! Ohhoo, kus see tegelane on alles leekivoranžikas-punase karvaga. Ja kui suured kämblad tal on…\nning kuidas ta inimest nii paljudes näoilmetes ja liigutustes meenutab! Üsna pea sai selgeks, et tegemist on üldiselt väga aeglase ja “rahulikult võtva” poheemiga. Nimelt ei olnud tal vähimaki kavatsust meie ees plehku panna, ta vastupidi – vaatas meid uudishimulikult ja samas ükskõikselt oma 4-5m kõrguselt positsioonilt. Kuna sel hetkel oli hommikupäike puulatvade üle värskelt võimust võtnud, siis oli meil võimalus näha üht kihvti protsessi. Nimelt sõi see orangutan meie nähes oma viimast hommikueinet – murtud puuoksalt rohelisi lehekesi ning olles einega lõpetanud, viskas oksarao maha, hakkas uusi küllaltki jämedaid rohelisi oksi sihiteadlikult murdma ning vooderdas neist omale pesa!!! Sinna jäi ta ka meist maha chillima ehk relaxima puulatva, sama emotsioonitult nunnu, rahulik, igavlev, samas rahulolev nägu peas, kui ka meie saabudes.\nGiid informeeris, et tegemist on 6 aastase poisiga, kes elab veel koos emaga (orangutanid pidavat ca 8nda eluaastani koos emaga lähestikku elama). Tema ema me küll ei näinud, aga giid oli veendunud, et Mamma on umbes 300m läheduses olemas. Orangutanid elavad üldse sama vanaks kui inimesed, ehk siis neil on ikka uskumatult pikk eluiga!! Iga päev pidid orangutanid endale uue pesa “ehitama”, samalaadselt nagu see orangutanist noormees. Nad ei pidavat kunagi sama pesa mitu päeva järjest kasutama. Meile jäi mulje, et selle puulatvades asetseva pesa mõte on lihtsalt kuskil chillida ja aega parajaks teha, kuni uus (puulehtede ja -võrsete) nälg peale tuleb.\nJärgmisena nägime üht nunnut ahviperekonda puuladvus, kes meenutasid Malaisias Langkawil nähtud musta näolapiga ahvikesi, aga tegemist olla hoopis eri liigiga, kes ainult siin, Sumatra saarel elab, nimeks Tohmas Lip morke. Need ahvid pidid elama koos kogukonnas ning vahet pole, kas on koos 10 emast ja 10 isast, järglasi võivad nad kõik omavahel saada.\nMingil hetkel hakkas keegi meie peale pahaselt turtsuma ja pahandama. Lähemal uurimisel selgus, et tegemist on oravaga (või džunglis siis oravalaadne tegelane?), kes tundis end häirituna inimeste 15m kauguselt möödumisest. Ta silkas aga nii kiiresti puuladvus ja pimedate puuvõrade vahel, et pilti teha ei saanud.\nNägime ka looduslikku kaunitari – paabulindu (peacock). Ta ise sättis ennast meie teele. Kui Jassu kaameraga talle lähenes, vaatas ta teda ka 3m pealt väga uudishimulikult ja ei tõtanud kuhugi. Kui tal aga kopp ette sai inimeste tähelepanust, silkas ta paabulinnuliku osava kiirusega mäenõlvast alla uutele avastusretkedele. Njaa, looduses teeb ta sellist väga ägedat häält, tore on kuulata teda teiste hommikuste džunglihäälte taustal.\nHiljem nägime veel teist sellist isendit 🙂\nMeie programmis oli ka hommikusöök ette nähtud, aga seda alles pärast paari tunnist jalutamist. Istusime suvalisse kohta keset teeradu maha, sõime saia maisimeega (nii ütles meepurgi pilt), keedumuna ja magustoiduks puuvilju.\nEi tea küll, miks Jassu aurab? Ütleme nii, et üles-alla matkamine võttis võhmale küll 🙂\nJassu avastas sellise ämblikulaadse tegelase 🙂\nUmbes peale kella 9t, kui meile juba tundus, et oleme hommikuga ilmatu palju emotsioone korjanud ja kogenud, hakkasid radadelt kostuma ka teiste turistide hääled. Ja oijaa, varsti saime neid häälte põhjustajaid ka näha, ohtralt saime! Ehk siis see ala, kus turiste ringi karjatatakse (ilma litsenseeritud giidita on ohtlik metsa minna – tegelikult ka keelatud- ja me ka ise kogesime miks) on ca 2x10km ehk enamus radu ristub kusagil mingi muu rajaga – seega kõik giidid-grupijuhid toovad oma turistid samasse piirkonda ning varem või hiljem kohtud ühe ja teise seltskonnaga… Suvel juulikuus pidi turiste kõige rohkem olema, umbes nii sadu päeva jooksul…. – kui juba praegugi meil privaattuuriga tundus nendega liiga palju kohtumisi olema, siis suvel ei tahaks siin küll ammugi olla. Juulikuus pidid isegi orangutanid inimkülluse eest sügavamale metsa hakkama põgenema.\nPeale meie endi hakkasime kohtama päeva edenedes ka teisi turiste (kauguses tagaplaanil)\nDžunglis kõige kardetum ja legendaarsem tegelane on Miina. Ei, see pole meie endise peaministri tütar Miina – see on 36-aastane Proua Orangutan, 3-lapse ema!\nProua Orangutan on valmis julmalt ründama, eriti indoneeslasi, tema kehahoiak ja kerge ärrituvus on kohalikele juba aastaid andnud selge signaali, et temaga mingit nalja pole! Miks? Miina esimene laps varastati loomade salakaubitsejate poolt, viidi mustale turule ja müüdi mingile rumalale miljonärile. Pika mäluga ja lastest tohutult hoolival emal on siiamaani valus mälestus hinges, ning nüüd võtab ta alati silmnähtavalt vihasema positsiooni kohe, kui indoneeslasi näeb ning üleüldse inimeste suhtes. Teda kardavad kõik “turistikarjused” ja sel on oma põhjus! Meie giidil hammustas ja küünistas ta korralikult jalga kümmekond aastat tagasi ehk vahetult peale seda, kui ta laps julmalt varastati ja sellest on siiamaani armid säilinud Hamdani jalal. Seda tegi ta aga sellepärast, et tahtis meie giidi käest kotti kätte saada – ta oli lahtisest kotist midagi läikivat näinud ja seda oma aukartust äratava olekuga välja nõudma läinud (selle kogemuse tõttu keelas giid meil legendaarse Miinaga kohtudes lahtiste asjade ja kotiga liputada).\nMeiega juhtus nii, et see Miina lugu muidu oleks meid jumala külmaks jätnud, aga meil oli au Prouaga isiklikult silmast silma kohtuda ….ja ka tema eest ära põgeneda! Ehk siis kõigepealt, algusest rääkides, imetlesime koos grupi teiste turistidega üht 7-aastast orangutani noormeest, kes tegi taevalaotuses sellist joogat, mida kuidagi ei usuks, kui ise näinud poleks! Küll kõlkus ta kümmekond minutit “ristilööduna” 2 puu vahel, küll minuteid pea peal (õhus), küll ainult ühe käega puust kinni hoides ja siis 360kraadi ennast keerutades.. Oh, see oli nii lahe!\nKorrapealt muutus aga meie teine grupijuht-giid ärevaks, sest ta hüüatas: “Miina tuleb!” See grupp tõmbas ruttu vehkat… Jäime Jassu ja oma giidiga rahulikult chillima, 7-aastast Miina poega õhuspagaatide tegemisel imetlema, kui korraga nägimegi – mööda mäeperve tuleb maad mööda üles (tavaliselt puult puule hüpeldes) ja otse puude tagant suur (suurem kui seninähtud orangutanid) ja väärikas Proua Orangutan. Rahulikult, endal kukil pisike 2-aastane orangutani beebi. Kuna giid ütles, et midagi ei tohiks juhtuda, läksime lihtsalt Miina tee pealt eest ja vaatasime, mis ta teeb. Alguses tuli ta meist 4m kaugusele, seisatas, ronis 1m kõrgusele puu otsa, hakkas seal kahe puu vahel kõlkuma, meid aga samal ajal kuningannaliku kõiketeadja pilguga pidevalt jälgides.\nBeebi samal ajal pani kiire osavusega oma 7-aastase venna juurde üles puulatva – kusjuures selgus, et suurem vend täidab vabatahtlikult ja rõõmuga ka babysitter’i ehk lapsehoidja kohustusi, sest ta tahtis pisipõnni mänguliselt käest kinni haarates enda opale haarata. Beebi ei tulnud trikiga meie nähes vaid seepärast kaasa, et tema suur vennaraas rippus varbad taeva pool ja pea alaspidi parajasti ning see tundus beebile liiga ebamugav vabaõhu õõtsumine (vist?), muidu oleks meie poolest küll lahedat šõud saanud. 🙂\nMeil ei õnnestunud kaunist Miinat rohkem imetleda, sest tal sai kiiresti meist kopp ette, vähemalt nii tundus. Kiirelt ja sujuvalt libistas ta end puult maha\nning hakkas aeglase väärikusega enesekindlal sammul MEIE suunas astuma! See oli hetk, mil giid Hamdani ütles: aeg minna! Kuna agressiivse iseloomuga tuntud Miina ei peatunud ega isegi kavatsenud seda teha, ja üleüldiselt on raske ära arvata tema kavatsusi, hakkasime kiire sammuga mööda rada minema. Miina järgnes meile pikalt, siis tee keerates kadus kurvi taha ära.\nMind üllatas, kui targad loomad on orangutanid. Et nad mäletavad ka aastaid hiljem, mis juhtus nende esikbeebiga (kes ju varastatigi musta turu tarbeks) ja ei andesta inimesele. Et see andestamatus jääb iseloomu kinni ja lööb välja ka hiljem… Kuskilt lugesime, et orangutanid on ikkagi nii metsikud elukad, et kui tahavad, lõmastavad inimese pea nagu coconut’i ehk kookospähkli. Austus looduse vastu!\nNägime ka palju lahkemat isendite komplekti – orangutani ema ja tema 3-aastane beebi. Kui me sinna jõudsime, siis nägime kuidas seal olnud turistid orangutane söötsid.\nKui meie giid ei andnud midagi ühelegi ahvile peibutuseks, siis nägime, et kahjuks on ka väga palju neid giide, kes andsid ise ja lasid ka turistidel ahve sööta. See on kolme teraga mõõk ehk ühtepidi saavad turistid lähemalt ahve pildistada, samas see mis antakse, pole ahvide loomulik söök ning kolmandaks, ahvid harjuvad ainult inimestelt toitu saama ja kui on näljased, siis võivad hakata järjest rohkem toitu nõudma ning võivad vihastuda, kui piisavalt ei saa. Otseloomulikult nad teavad (sest näevad), kust toit tuleb (seljakotist) ja hakkavad kotte kiskuma …orangutanide jõust ma enne natuke kribasin… Praegu on kõik ok ja see looduspark on suur turistimagnet, aga piisab ÜHEST korrast, kus orangutan turisti hammustab ja siis hakkab rahalaevuke uppuma.\nIgatahes orangutani ema tuli turistidest vaid poole meetri kaugusele, oli ülisõbralik ja usaldav, kaugel “džungli hirmust” Miinast, samuti tema laps ronis turistidelt nänni saamiseks puu otsast alla. Oli küll armas, aga jah, kas just nii peab looduse tähelepanu võitma…\nLõunapausil pakkus meie giid banaanilehe sisse mässitud riisi-juurvilja rooga koos praemuna, seakrõpsude, kurgi- ja tomativiiludega. Magustoiduks pirakas ananass. Ulme, mida giid kõik kaasa viitsis tassida.\nKõik riisiterad, mis kogemata serveerimise juures maha pudenesid, leidsid kiirelt oma omaniku – sipelgad viisid 5 minutiga riisiteradest kuhjas platsi puhtaks, ja no vaadake-imetlege, missugune meeskonnatöö!\nSipelgad porgandit tassimas!\nSipelgad meeskonnatööna riisi tassimas\nNägime veel üht armsat ahvikest, kes meenutas mulle millegipärast uhke soenguga ja hoolitsetud juustega naist, millised olid mingil ajal väga moes.\nNägime veel üht põnevat ahvi, kes turistide ananassikoore jäänuseid koristamas käis:\nMuide, see värske taimevõrse pidi olema orangutanidele tõeline lemmik:\nSee on äge puu, selle koort kooritakse noaga (see taastub uuesti), et teha teed. Tee pidi aitama külmetushaiguste ja kõhuhädade vastu, koorisime meiegi õige natuke seda puud:\nKui lähenesime oma telkimisplatsile, tuli läbi teha jõeületus.\nMehed puhkepausil 🙂\nPuhkasime, ootasime, kuni üks grupp silmist kadus, kes samuti oma telkimislaagrisse suundus\nKuna jalad olid üles-alla konarlikul džunglimaastikul kõndides parasjagu poriseks saanud, siis meie Jassuga jalatseid jalast ei võtnud. Nautisime mõnusat värskendavat vett kohe täiega, sest olgem ausad, orgu maandudes siin õhk pea üldse ei liikunud ja meil Jassuga mõlemal voolas higi nagu meeletu.\nJõe ääres orus oli näha vähemalt 4 katusealust-kämpimisplatsi. Kuna tundus kehtima reegel, et kes ees, see mees, siis meie võtsime mõnusama kahest vabaks jäänud platsist. Enne veel ootasime ära ühe juba hõivatud platsi juures oma õhtusöögi peakoka suure seljakotiga.\nEhk siis siia kämpimisaladele kohale jõudes selgus, et igal grupil on üks kuni mitu selli abiks, kelle ülesandeks on õigel giidiga kokkulepitud ajal jõuda kämpimisalale, kaasas õhtusöögiks vajaminev ja õhukesed matid magamiseks. Me Jassuga olimegi just enne imestanud, et mis logistika järgi neil need ööseks džunglisse jäämise asjad töötavad. Tegelikkuses siis grupi giid kannab ainult päevamatka tarbeks vajalikke asju, abiline toimetab magamisvahendid ja õhtusöögi materjali kohale.\nKohe pärast kämpimisalale jõudmist\nalgas tihe vihmasadu, mis kestis tund aega. Tere tulemast troopikasse! Tundsime rõõmu, et asjad kuivaks jäid. Kuna meil Jassuga muud teha polnud, olime giidi ja tema abilise “tööandjad” ainult, siis meie läksime ujuma. Nautisime jõe jahedas vees sulistamist, samal ajal kui troopika soe õhk ei lasknud üldse külma tundma hakata.\nEhk siis meie giid ja tema abiline kobisid varikatuse alla meile õhtusööki tegema,\ngiid muidugi ainult sümboolselt 🙂 :\nKuna meile kui eestlastele on lõkketuli ja selle läheduses istumine täiesti vastupandamatu jõud, siis käisin mingil hetkel uurimas, kas saame ka “kööki” ehk lõkke ümber. Nähtu põhjustas pettumust 🙂 Ehk siis leidsime väga suure erinevuse aasia rahvaste ja eurooplaste, no vähemalt metsarahva eestlaste vahel! Kui meie naudime ja hindame tulle vaatamist (eksju, te kõik teate, kui õdus ja hea võib olla tule ääres istumine?!), siis indoneeslased (samuti meie kogemuse põhjal vietnamlased ja malaislased) kasutavad tuld ainult puhtpraktilise vahendina kas toidu tegemiseks või siis rämpsu põletamiseks. Meie giid isegi mitte ei saanud aru minu soovist, kui mingil hetkel uurisin, kas saame tulla ka lõkketule äärde istuma – ta pistis mulle hoopis 2 puuviljataldrikut taskusse, et jah, minge sööge telgis kuni õhtusöök valmib… Muidugi… Kui olin ära küsinud, kas meile on ruumi lõkke ääres istumiseks, nägin hetke pealt, et see pole kaugeltki lõkketule nautimise koht! Puid põletatakse säästurežiimil ehk ainult otsad, mittepõlenud osa lükatakse järjest sissepoole. Kui toit valmis, kustub ka lõke. Njaa, päriselt, kui Jassu ka pildid tegi, nägime, et indoneeslastel puudub täielikult “elava lõkketule nautimise-vaatamise-imetlemise” mõiste… Samas on see soe maa ja kui nad suudaks külma kiirgava lõkke välja mõelda, küllap nad siis seda külma lõket ka naudiks 🙂\nKirjutasin siin rahulikult tänase päeva kohta blogi,\nkui korraga Issake! avastasin verekaani endal NABA küljest!!!! Õigemini oli suuremat sorti verekaan kogu oma kehapikkusega laotanud end üle minu naba piirkonna ja oli just ennast kinni imenud 1cm kaugusele nabast. Väkk! Rõve! Kui kole loom! Noh, teate, “minu osakonnas” algas täielik paanika, jooksin välja, leidsin kuskilt nurga tagant Jassu, sosistasin nagu kõige hirmunum inimene, et mul seal naba all suur verekaan, kinni kah juba imenud ja niiiiii jube ja kole jne…. Mida tegi Jassu? Nuh, ka temal pole need verekaanid ja nende limane väljanägemine ja vonklev olek veel harjumuse asjaks saanud ehk igapäevadeks muutunud, ta jooksis siis 10m ümber nurga meie kokapoisi juurde. Kokapoiss ütles kohe, tulgu ma sinna tema juurde, kaan pole mingi hull asi… Kurjam, minul pisarad jooksid, tundsin end täielikus šokis ja paanikas (ettekujutamatu, et niimoodi oskasin mingi limase kaani peale käituda!?), läksin siis kokapoisi juurde, see tõmbas supsti! kaani mu nabalt välja. Midagi tunda polnudki välja tõmbamise hetkel, aga kui kinni end imes, siis leidsin kaani nabalt üles, sest naba hammustuse piirkond hakkas kipitama naljakalt (ei, valus pole)… Kurjam, ma taastusin sellest jubedast elukast veel oma 10 minutit nii, et pisarad lahmasid! Mõelda, milline pisike elukas mul närvid täiesti krussi ajas! Jassu igaks juhuks desifintseeris hammustuskoha, törtsuke verd jäi ka immitsema (kaan süstib haava midagi nii, et haav ei hüübi oma pool tundi ja veri muudkui immitseb vaikselt). Järgmistel päevadel muide jäi kaani hammustus pisut sügelema ka..\nEt jah, siin Sumatra džunglis pärast vihma ilmuvad ka verekaanid välja. Jassule imes muuseas ka üks end jala külge kinni, nii et ta ise ei märganudki seda. Kui korraga märkas, tegi pilti:\nJassu otsustas, et tahab näha, kui suureks see kaan siis päriselus ikka läheb. Uskuge või mitte, see õbluke vereimeja muutub tunniga ikka päris paksukeseks. Ja kaanid muuseas on erineva pikkusega, see oli päris pisike kaan, aga kui kinni imeb suurem, siis mahub talle ka rohkem “toitu” sisse. Jassu tegi selle pildi vahetult enne, kui kaanil kõht täis sai,\nsest hetk pärast pildi tegemist, kui Jassu jalutas ringi, oli kaan korraga ootamatult kadunud ehk ahnepätsil sai kõht täis ja tõmbas tuld! Jassu haav jäi aga pooleks tunniks verd immitsema… ega need kaanid mürgised ei ole, aga ebameeldivad ja vastikud on küll, ning haava desifitseerimine tundub lihtsalt nii igaks juhuks tark mõte.\nJassule jäi minu blogi kribamise ajal silma veel üht-teist huvitavat loodust ja loomi. Saage tuttavaks:\nLeia pildilt kilpkonn! 🙂\nLeia pildilt varaan! 🙂\nÕhtuhämaruses vahepeal teravdusid ritsikate saagimise hääled ja mõnede muude elukate hääled, aga üldiselt oli ikka selline intensiivne, tugev, kõrvulukustav heli. Jõe lähedus tõmbas küll džunglihääli vulinaga maha, aga see helikompott kokku iseenesest oli marupõnev.\nPimedaks ajaks sai ka 3h meisterdatud õhtusöök-buffet valmis. Poleks uskunud, et nad nii põhjalikult õhtusöögiga jännata viitsivad. Seal oli kana karrikastmes, kartuliomlett, köögiviljad karrikastmes, tofulaadne asi, seakrõpsu snäkid, kõrvale vesi ( teed pakuti meile enne ohtralt). Mina nimetasin neid kõike eestipäraste nimedega, tegelikult olid neil asjul palju spetsiifilisemad nimed.\nÕhtusöök maitses hea, Jassu sõi veel ära (nagu tavaliseks juba saanud) minu ettevõetud riisiportsu, millest olin ära suutnud süüa tervelt poole 🙂\nPärast õhtusööki puhkasid mehed kõhtu ehk pikutasid nii veerandtundi. Siis otsustasime Jassuga, et lähme jalutame pisut džunglirada pidi tagasi ning vaatame pimedat loodust. See osutus lahedaks mõtteks! Meil olid pealambid kaasas ja kui need ära lasime, siis ei ümbritsenud meid mitte pilkane pimedus, vaid hunnik pimeduses helendavaid silmi ja silmapaare! Ja mõned asjad liikusid õhus helendades väga kiire ja liugleva liigutusega, ilma et mingi valgus peale oleks laskunud! Kui lähemalt uurima hakkasime selgus, et silmapaarid kuulusid enamasti ämblikele või ämblikulaadsetele tegelastele. “Üksik silm” pimeduses osutus ca 2-3mm pikkuseks miniussikeseks, kes vahelduva eduga oma keha heledaks lõi ja siis kustutas…. (veider see loodus, kas pole!?). Õhus liuglev kiire helendav elukas osutus mitte ämblikuks, vaid ööliblikaks, kelle pea juures asetsevad “elundid” aeg-ajalt väga heledalt “süttisid”.\nJäime veel jõesulinat kuulama-vaatama, mõtlesime ühe Fred Jüssi ütluse üle ajast, kus tema käis allikate-ojade vulinat salvestamas. Vanameister ütles, et enne salvestamise algust ta kuulab kõigepealt vähemalt 20 minutit, kas allikas/oja räägib temaga või mitte. Nimelt, kui pikalt kuulata, siis hakkab tunduma, et sa kuuled seal inimhääli. Kuid mitte kõik allikad ei kõnele. Istusime õhtuhämaruses vaikuses (džunglikisas) rahulikult, kuulatades üksnes jõe vulinat, kui Jassu fotograafi silm märkas pimeduses lähenevat musta kogu.. See must kogu liikus vees mööda madalaid kive ning pealampi süüdates nägime ca 1,3 m (koos sabaga) varaani! Tema meid ei näinud, ilmselt pimestas teda pealelaskuv valgus. Keel käis tal iga natukese aja tagant suust sisse ja välja, – niimoodi püüdis ta jões ja õhus olevaid putukaid. Korra püüdis ta ka meie nähes kinni pisikese kala, mille ta ilmselge mõnuga alla neelatas.\nOligi aeg magama minna. Meie giid ja tema kokapoiss panid juba paksu und, kui meie telklaagrisse kolisime. Me ei kiirustanud juba sellepärast liigselt, et teadsime ette, kui jubekõva voodiga öö see tuleb. Nimelt madrats oli ainult 0,5cm paks ning all oli savilaadsest punakast mullast põrand, millele mingi paksem kiletaoline kate peale pandud. Aga noh, mis seal ikka, läksime oma lina vahele üksteise kaissu, padjaks ehitasime oma kaasasolevad riidenutsakud.\nLaupäev, 11. veebruar – Kokapoiss Alan ehk meeldejääv päev\nVahelduva eduga (ülesärkamistega) magasime öö ära teineteise kaisus. Selg ja kõik kehaliikmed läksid päris kangeks, üks ebamugavamaid öid meie elus 🙂 Kui oma varustusega matkamas käime, on meil alati 5-6cm paksused täispuhutavad madratsid külje all. Lõplikult virgusime midagi kella 6 paiku hommikul, kui hakkas valgeks minema.\nSelle südame kujulise kivi leidsime endale suveniiriks džunglist jõe kõrvalt 🙂\nNautisime niisama hommikuvalgust, loodushelisid. Teenindus oli taaskord täiuslik – meie ainult istusime kivide peal, samal ajal näksideks toodi ananassiküpsiseid ja kõrvale kohvi.\nMingil hetkel valmis ka burgeristiilis saiadekiht, kus vahele oli pandud praemuna, tomatit, kurki, veel miskit rohelist.\nKokapoiss meile hommikusöögi tarbeks porgandeid pesemas (riivitud kujul läks saiku vahele :))\nKui looduses jalutasime, hakkasid kaanid taaskord meie peale hammast ihuma. Nad olid seekord imepisikesed, vaevalt millimeetrise läbimõõduga, aga üliaktiivsed ja energilised inimkeha soojusele reageerides. Ühel pisikesel alal (20cm raadiuses!) nägin korraga 6 kaani, ja ei, see pole mingi maksimum :)! Üks suur pikk kaan imes mulle hommikul kinni end jalale, aga sihukesse tummisemasse kohta :).\nMeile suurepärast toitu valmistanud kokapoiss küsis, kuidas magasime, rääkisin ka, et mitte just suurepäraselt, sest nii kõva aluspind oli. Kokapiss muigas rõõmsalt, et neile giidiga on selline magamispind täitsa ok ja nad oleks hea meelega andnud meile 1 magamismati veel alla, kui oleks teadnud, et meil nii ebamugav oli :). Kuna noormees oli niivõrd naerusuine, muheda ja lahtise olekuga ning rääkis suurepärast inglise keelt, kasutasin juhust minna temaga veelkord rääkima enne laagripaigast lahkumist. Noormees pakkis juba seljakotti kokku, kui küsisin, et mis on tema põhitöö?\nJa siit hakkas huvitavaid asju selguma :). Sain teada, et tema nimi on Alan. Rõõmustasin kohe, et vau, sellisega nimega indoneeslane meenutab minu maailmarändurist venda Allanit. Alan on 34-aastane noormees, kui talle aga näkku vaadata, siis mina pakkusin teda nooremaks, maksimaalselt 30! Tal on naine ja kaks tütart (6-aastane ja 12-aastane). Tema ainus ehk põhitöö ongi seesama- matkamine (ingl.k. trekkimine) turistidega ehk siis kokapoisi amet. Ta ütles, et see töö on raske (raske toidumoona ja turistidele vajalike magamisvidinate koti laagripaika toomiseks tuleb iga kord vähemalt 2h läbi džungli matkata ja siinne džungel on pidevalt üles-alla mägedega). Eile, kui ta saabus, siis ta vabandaski meile, et jäi tsipake hiljaks, mille peale meie muretult vastasime, et meile see ei tähenda midagi, meie meelest kõik väga lahe, ja siis selguski, et neil sellise töö tegijatel on tegelikult eelkokkulepped giidiga kellaaja suhtes. Kokapoiste kohalolu on vajalik järgmise hommikuni (kuni hommikusöögini ja laagripaigast grupi lahkumiseni), selle ajaga teenivad nad oma teenistuse. Alan ütles, et kui nädalas on vaid üks džunglimatk, siis nende pere ei ela ära, kui aga 2-3 tükki, siis saavad perega enam-vähem hakkama. Sellepeale küsisin, mis tööd teeb Alani naine? Vastus: kasvatab lapsi! Ehk siis kui naine tahab Bukit Lawangis kuskil restoranis näiteks nõudepesijana töötada, siis teeniks umbes 600 000 – 800 000 indoneesia ruupiat kuus ehk ca 40-55EUR! See summa võttis mind tummaks! Lisaks sain kuulda, et paljudel inimestel pole üldse tööd ja elavad veel vaesemini, peost suhu – kui nii öelda!\nLisaks kokapoisil Alanil pole Facebooki ega isegi mitte meiliaadressi. Ta ütles, et ta ei vaja neid. Ta vajab ainult telefoni, et olla kättesaadav! Kuna Alan oli nii laheda olemisega, küsisime temalt veel ka postiaadressi,\nsest vähemalt kinnitas ta, et talle on võimalik kaarti ja postipakki saata (puhas meie initsatiiv). Sel hetkel me sugugi ei aimanud, et veel samal õhtul talle esimeste turistidena külla lähme (sellest hiljem!), seega jätsime kenasti hüvasti.\nKa meie giid Hamdani rõhutas kogu aeg (sest me olime üksteisega täiesti avameelsed), et see džunglitrekkimine on “parem kui mitte midagi” (better than nothing). Meie giid näiteks teenib kuus ametliku palgana (kontoris olemise eest) ainult 1 miljonit ruupiat ehk 70 eurot, vaatamata sellele, et ta kuulub Bukit Lawangi Giidide Ühenduse juhatusse ja on seal üks tähtsamaid nägusid! Hamdani ütles, et tema põhisissetulek tuleb ka ikkagi turistide ringivedamisest matkadel. Kuna konkurents on suur (pargis peaks ca 80 litsentseeritud giidi olema, kellest üks osa on Hamdani õpilased) ja samal ajal maksud riigile kõrged (vist oli ca 30%, see ju nagu Norras!?), siis on tööd vähe ning raha, mis kätte jääb ühest trekkimisest, pole suur. Giiditeenusega turistilt saadud raha läheb omakorda jagamisse abistavate asjapulkadega (osade gruppidega käivad kaasas kaks giidi ja\nlisaks tahavad raha saada laagriplatsi kokapoiss/-poisid), niisiis giid ei saa kaugeltki kõike seda raha, mis turist maksab. Kui giidi on rentinud endale omakorda majutusasutus, siis mõnel Bukit Lawangi majutusasutusel (nagu näiteks Rain Forest Guesthousil) on giidiga tehtud leping, kus giid saab kindlat kuupalka (ei, see on kohalikus mõistes alamakstud, arvestades tõsist vaeva iga päev või nädalas mitu korda matkata!) ja vaatamata gruppide suurusele pole giidil kaasarääkimisõigusi, kas palk peaks olema suurem võ mitte. Selle asja nimi on: võta või jäta! Ja kui jätad, tahab seda tööposti endale keegi teine, sest iga raha on “midagi” ehk “better than nothing” , vähemalt seda võib tunda indoneesia vaestes piirkondades. Siiajuurde ongi õige mainida, et hästi elavad Bukit Lawangi külakeses vaid üksikud majutusasutused ja inimesed.\nEnamus inimesi elavad lihtsalt alla keskmise, on väga kaugel unistustest nutitelefonide, iPadide ja lameteleviisorite maailmast – selleks ei ole lihtsalt raha ja elu käib pigem “jään ellu või ei” ümber. Teenindaja restoranis teenib kuus keskmiselt 100 euri, seejuures puudub tal sageli nn Haigekassa ehk ligipääs arstile, mis enamus töölepingute puhul peaks muidu nagu kehtima. Rolleri omandamise eest tuleb maksta 1000 eur, kui tahta korralikku ja uut, seda raha pole enamustel. Kuulsime, et paljud võtavad laenu rolleri ostuks, seejuures tagasimakse intressid on väga kõrged. Kui suurim häda käes, laenatakse pidevalt raha ka naabritelt, vahel satutakse hätta tagasimaksmisega… Pangalaenu kui sellist on aga lihtinimesel Indoneesias väga keeruline saada.\nNäiteks Rainforest Guesthouse’i peale on kohalikud külaelanikud pahased, sest väga paljud turistid lähevad sinna (rohkem kui 50%!) vaatamata teistele rohketele majutusvõimalustele külas. Põhjus? Keegi täpselt ei tea selle magneti põhjust, aga aimatavad peapõhjused on, sest seda on soovitanud Lonely Planet ja neil on hea review ehk tagasiside booking.com lehel ja ilmselt sellest piisab…\nMajutuse hinnad on Rainforest Guesthouse’s\nJa Rainforest Guesthouse tüüpiline vaade terrassilt\nka ju üliodavad ehk alates 50 000IDR (3eur) per ruum (meie elasime sellises 4 ööd), kõik on kena, ilus, puhas, seltskond sõbralik ja abivalmis jne.\nTeenindajad Rainforest Guesthouse-s laulsid ja mängisid kitarri igal õhtul, olid rõõsameelsed ja samas veidi pohhuistliku ellusuhtumisega. Muhedad hipid, nii me nad ristisime omavahel öeldes 🙂\nJassu salvestas sound recorderiga kuuldud muusikat\nEks peamised rahad (kasumid) teenibki Rainforest Guesthouse džunglis trekkimistest. Kui turist selle majutuse kasuks valib, on ju “džunglimatka klient peaaegu täielikult käes”! Neil on erinevalt paljudest külalistemajadest osav taktika, et nii kui uus turist sinna saabub, nii läheb kohe hull moosimine lahti teemal “me siin teeme toredaid, tegelikult kõikidest teistest parimaid dzunglimatku”. Ja Rainforest Guesthouse juba hinnas alla ei anna, selleks on nad liiga veenvad, nad müüvad tuuri ainult neile sobiva (täis)hinnaga (mitmed inimesed, kellega hiljem külalistemajas džunglituurist rääkisime, ostsid neilt tuuri silmi pilgutamata nende kõneosavuse pärast, ilma muid variante üldse uurimatagi). Kuna me Jassuga kuulsime kulisside tagust adekvaatset informatsiooni, siis kahjuks jah, võime öelda, et enamus külalistemaja kasumist tuleb tegelikult giidide “terroriseerimisest”, ehk siis giid peaks küll rohkem raha saama, saab aga kindlat kuupalka ja külalistemaja võtab igast müüdud tuurist päris kopsaka protsendi kasumit endale. Ehk siis meie Jassuga pole üldse kurvad, et ei toetanud Rainforest Guesthouse’i trekkimist, vaid selle asemel “andsime tööd” igavlevatele tööd ootavatele ja vajavatele inimestele. Muuseas, metsas kohtusime ka Rainforest Guesthouse’i giididega (neid oli 2), nad olid noored ja liiga lärmakad, suitsetasid looduses, söötsid orangutane jne ehk siis meie arvates tegid kõike, mida tegema ei peaks ja mille üle meie rahul poleks olnud nendega matkates.\nKui laagriplatsilt hommikul lahkusime, rääkisin Jassule kõik Alani öeldu edasi (tema lobises samal ajal giidiga). Meil oli kohe mõtteainet tükiks ajaks. Matkasime mõnusalt, kuni korraga küsisin giidilt, et kuidas ja kus Alan elab? Sellist vastust ei oodanud me Jassuga kuidagi… Meie giid Hamdani ütles,\net kui me peaks Allani maja nägema, siis tuleb meil nutt peale ehk kahjuks elab ta uskumatult kehvasti, ehk siis maja on imepisike hurtsik, (natuke puitu ja bambust) “tuul puhub igalt poolt läbi”, maja seinas olevatest aukudest saab sisse piiluda jne. Pere lapsed magavad magamistoas ja vanemad magavad elutoas muldpõrandal (kuhu on mingi kiletaoline asi peale laotatud) õhukestel madratsitel, sest majakeses on kokku ainult 1 magamistuba ja üks n-ö suur tuba! Giid ütles, et tal endal tuleb ka vahepeal nutt peale, kui ta oma hea sõbra Alani elu ja elamist näeb, no nii vaene olevat. Vahetasime Jassuga paar sõna eesti keeles ning kuna Jassuga mõtlesime samas suunas, siis uurisime koheselt, kas Alanile saab külla minna? Giid ütles, et ikka saab ja ta korraldab meie kohtumise veel täna õhtuks ära. Et ta palub Alanil meile õhtusööki serveerida ning omalt poolt lubasime kõik kulud ning veel rohkemgi katta. Meile tundus, et see on lugu, mida peaks maailmaga jagama. Kui mitte inglise keelse maailmaga, siis vähemalt eesti keelsega. Kõigele lisaks tahtsime Alani perekonda natukegi toetada.\nKui laagriplatsilt lahkusime, hakkasime kõndima tagasi alguspuntki poole ehk sumpasime mitu kilomeetrit mööda kohati kärestikulist jõge ülespoole, enamus osas oli vesi põlvini ja ainult paaris kohas peaaegu vöökohani.\nPeale gibbonite uilgamise midagi muud eksootilist kuulda polnud (va loendamatud ritsikad ja nende !). Käisin enne mäkketõusu riietega jões ujumas – mis seal ikka end koorida, kui märjad riided aitavad palavas džunglis end jahutada. Igati mõnus oli.\nTegime džungli jalutuskäigul ka oma lõunapausi ära. See oli džunglimägede (445m) kõrgeim punkt ja vaade oli hea. Jassu käis täpsemalt selle järsu nõlva peal pilti tegemas, mida alles hiljuti oli rünnanud erosioon (maapind koos puudega oli vajunud alla) ja mis ka hetkel liiga stabiilne polnud.\nSöögiks olid praetud nuudlid ja riis, ning mõlemale lisavad kohalikud ohtralt rohelist kraami ja maitseaineid ning magustoiduks puuviljad :).\nKüsisime kontaktid oma giidilt ka\nSiin veel mõned looduspildid käidust-nähtust-tehtust 🙂 :\nDžungel polnud nii hull, kui vaimusilmas ette kujutasime. Aga taimi, mis sinust kinni üritavad haarata, on siin ikkagi mitmeid 🙂\nMinu Tarzan- Monkey 😀 Eks sooritusvõimest jääb veidi puudu, aga noh, käib kah! 😀\nPuu ja mina, ehk illustreerib puu läbimõõtu\nMeil õnnestus ka täna ära näha äge orangutan koos kahe lapsega. Aga ei, nad ei olnud nunnud! Nii, kui tahtsime neist mööduda, hakkasid nii nooruk kui ta ema (beebi kukil) hoogsalt puuladvust meile lähenema, ruttu maa peale tulles… – nad olid ilmselgelt näljased ja HARJUNUD turistidelt süüa saama! Oeh, siiamaani mõtleme giidile tänulikult, et küll on tore, et tal mõned puuviljad kaasas ja veel alles olid, sest no vaadake kui suured on need näljased orangutanid inimese kõrval!\nKui meie loodusgiid muidu ühelegi ahvile süüa ei andnud (ilmselgelt ikka põhjusega, inimesepoolne sekkumine ehk söötmine pole õige), siis see orangutanide seltskond oli möödapääsmatu. Enesekindla ülbusega nurus toitu (puuvilju) nii ema, käsi pikalt väljas, kui ka tema hüperaktiivne poeg, kes Hamdanil mingil hetkel kotist kinni haaras ja enda poole tirima hakkas! Giid sai kindlasti selles võitluses kriimustada ka, sest ahvid ei tahtnud oma jonni kuidagi jätta. Meie jälgisime üllatunult ja hirmunult stseeni pealt, Jassu tegi pilte ja videot…\nGiid küll julgustas, et võite lähemale tulla pilti tegema, aga nende orangutanide käitumine oli kaugel sõbralikust nunnust semust – nad võivad ka agressiivsed olla, kui oma tahtmist ei saa!! Seega tegime pilti ohutust kaugusest, ca 5m kauguselt.\nKui giidil puuviljad vähenema hakkasid, siis hüüdis ta meile veendunult ja käskivalt, et me ruttu minema hakkaksime, et ärgu me tempos alla andku ja kähku! Oli aimata, et kui orangutanid piisavalt toitu ei saa, hakkavad nad meid jälitama… Tee läks järsult mäest alla, niipea kui üle õla giidi pärast muret tundes tagasi mäetippu vaatasime, hüüdis giid kogu tõsidusega, et ärge oodake teda, jätkake teed! Saime olukorra tõsidusest aru ja andsime jalgadele valu niivõrd, kui keskmisest keerulisem matkarada seda võimaldas. Mingi hetk jõudis giid meile järgi ja selgitas, et meie tõttamise põhjuseks polnud mitte ainult need ahvid, kes meid jälitama asusid, vaid fakt, et selles matkaraja osas meeldib ka kurikuulsal Miinal hängida… See orangutan (giidid kutsuvad teda omavahel Jackie’ks) ja tema laps olid aga ilmselt eelmistelt turistidelt täna juba puuvilju saanud, aga kõht polnud täis, ning tujukalt tahtsid nad siis seda juurde saada. Tavaliselt ei pidanud Jackie ja tema laps nii isekad olema, seega meie giidki oli Jackie ja ta lapse käitumisest üllatunud.\nJätkasime veel veidi kiiremas tempos ja siis sai juba rahulikumalt kõndida. Tee läks allamäge juba pinnasesse rajatud treppidest, mida ümbritsesid liaanid. Vahel oli džunglis kolades liaanidest hea kinni haarata.\nAlles mõni aasta tagasi toimis siin Orangutan Feeding Centre ja oli ilmselt ka üks tähtsamaid rahvusparki sisenimiskohti, nüüd nägime seal selliseid hooneid ja pleekinud silte:\nMe möödusime ka ühest endise jõekalda äärde rajatud hotellist, mille hävitas 2003. aastal 2. novembril aset leidnud katastroofiline üleujutus (meie mõistes hingedepäeval), mille käigus sai surma ka ca 300 inimest, sealhulgas mõned turistid, kusjuures selles jõeäärses külas elas ainult 1200 inimest kokku.\nKuni 2003. aastani oli selle koha peal hotell, siis pühkis suurvesi selle hotelli maamuna pealt ja nüüd on püsti sama koha peal vaid mõned betoonsambad\nÜleujutus tekkis ühel väga vihmasel perioodil tänu maalihkele, mis sulges mingis kohas enne küla suure ja laia jõe. Kui paisu taha kogunenud vesi lõpuks vabadusse pääses (õhtul kell 22.00, kus enamus juba magavad), siis see 20meetri kõrgune laine purustas jõe kallastel asunud hooned ja tagajärjeks 300 hukkunut, sealhulgas ka erinevatel andmetel 3-5 turisti. Kohalikele oli see väga suur šokk, väga paljud kaotasid omaksed ja parimad sõnrad, ning lisaks kõigele katkes aastaks turistidevool piirkonda. Bukit Lawangi piirkond suleti turistidele täielikult ja elu hakkas vaikselt paranema alles aasta-pooleteise pärast… Samal ajal aga tuli leida raha majade taastamiseks ja iseenda ellujäämiseks, sest põhiteenistuse andsid ju turistid, keda piirkonda mõnda aega nüüd enam ei lastud…\nKui küsisime Hamdanilt, et kus tema oli sellel saatuslikul 2. novembri üleujutuse õhtul, selgus, et meie giid pääses eluga vaid üle noatera! Nimelt kõigi eelduste kohaselt pidanuks ta tol õhtul hukkuma, kuna ta asus õnnetuse epitsentris, kuid ta ise ei teadnud ka täpselt kirjeldada, kuidas ta suutis joosta sadakond meetrit, et tõusta kuskile kõrgemasse kohta. Kusjuures tema jalad olid õnnetuse hetkel põlvest saati vees. Mees ütles, et KÕIK, kogu talle seni armas olnu, hävines ühe sekundiga tema oma silme all, ja see loomulikult oli kohutav! Kuna Indoneesia valitsus ei toeta õnnetusjuhtumite puhul kohalikke, ei aita rahade ega elude ülesehitamise töödega, siis oli see kohalike enda mure, mis ja kuidas edasi. . Hamdani kirjeldas, et järgnenud aasta oli kõige hullem aeg tema elus! Tal polnud tööd ega raha, kuidagi aga pidi ellu jääma järgnenud kaoses, ning ta tunnistas, et ta jäi 1 aastaga kümmekond aastat vanemaks. Kui ausalt tunnistada, siis tundub ka meile, et Hamdani pole 39, vaid miski tema väljanägemises ütleks, et ta on vanem. Nüüd me aga teame, et seda põhjustasid läbielatud kannatused. Kokapoiss Alan kaotas näiteks selles suurõnnetuses oma vanemad, ja kas õe või venna, lisaks hulganisti sõpru… Hamdani selleks, et ellu jääda, läkski sel tragöödiale järgnenud perioodil tööle Balile, Javale ja mujale Sumatra looduspiirkondadesse, ikka giidina. Ja giiditööd teeb ta hästi. Oma inglise keele on ta selgeks õppinud ainult turistidega kokkupuutest.\nIgatahes hakkas meie džunglimatk lõppema ehk ca 15.30 paiku jõudsime lõpus sama laia ja surmava jõe kaldale, mille teisel kaldal asus meie majutusküla Bukit Lawang. Giid palus oma seljakoti talle anda ja mitte muretseda. Ta tõstis nii oma kui meie seljakoti sirgelt õhku pea kohale ja astus jõevette. Jõe veevool oli kiire ja kohati ulatus vesi pea rinnuni ning korraks oli tunne, et viib jalad alt ära, aga tegime paar kiiremat sammu ja saime kõige sügavamast kohast läbi. Varsti olimegi teisel kaldal. Surusime giidil käppa.\nLeppisime giidiga kokku, et ta tuleb meile 17.30 järgi. Läksime, kasisime natuke end Rainforest Guesthouse’s, andsime riided pessu\nRainforest Guesthouse-s kuivatati MEIE pesu niimoodi muru peal, kuna kõik teised kohad riiete kuivatamiseks olid hõivatud ehk asju täis! 😀\nning varsti tulidki nii Alan kui Hamdani meile kahe rolleriga järgi. Sõitsime 3 km Alani koju\nJassu tegi pilti, Jassu sõitis Hamdaniga, mina Alaniga ees 🙂\nning veetsime koos väga meeldiva, samas muljetavaldava õhtu.\nMeie õhtusöök Alani kodus. See on söögituba, magamistuba ja elutuba – kõik koos 🙂 Lapsed magavad pere ainukeses magamistoas voodis\nAga sellest tuleb eraldi lugu hiljem, kui me juba Eestis oleme.\nFiled Under: Indoneesia\nSumatra. Lõpuks üks normaalne vulkaan\nLemmik vulkaan & Sumatralt Eestisse


Vooremaa Kergejõustiklased lõpetasid sisehooaja\nKergejõustiklased lõpetasid sisehooaja\nLaiuse Vedru oli toonud Laiuse PK võimlasse kokku ligi poolsada noort. Kõige kõrgemale hüpati noormeeste A-klassis, kus 16-aastane Ivar Saar ületas 1.90. Kaks korda proovis Laiuse Põhikoolis õppiv Ivar ka noorte maailmameistrivõistluste normatiivi 2.02, aga hiljutine reielihase vigastus ei andnud selle ületuseks veel lootust.\nIvar Saar loodab suvel hüpata 2.02\nSuvel loodab Ivar normi siiski täis hüpata ja Marokosse sõita. Tegelikult on ka tulemusel 1.90 kaalu, sest kaks aastat tagasi oli Marko Aleksejevil ja Rainer Piirimetsal Laiuse laudpõrandal kahe meetri ületamisega tükk tegemist. A-klassi teine ja kolmaski koht väärivad äramärkimist – Indrek Kalvet (PÜG) ületas 1.75 ja Kaur Järs (Palamuse G) 1.70, mõlemad poisid veel 15-aastased.\nPoiste C-klassis oli võidutulemus samuti heast klassist ? Indrek Reisberg (Tabivere G) ületas 1.50. Teine oli tema koolivend Jarmo Kull 1.40-ga ja kolmas Geijo Tõnissoo (PÜG) 1.35-ga. Poiste B-klassi võitis Jarko Koort samuti 1.50-ga, viis sentimeetrit vähem hüppas Enno Eller (mõlemad Palamuse G).\nTütarlaste B-klassis võitis Triinu Tõnisson (Tabivere G), kes püstitas isikliku rekordi 1.40. Kristi Välbe (Laiuse PK) ja Eva Orupõld (JG) ületasid 1.35. Tütarlaste C-klassis ületasid nii Cätlin Põldsaar (Tabivere G) kui Kristi Unt (Palamuse G) 1.30, katsetega võitis esimene.\nSamas selgitati ka TV 10 Olümpiastarti parimad kõrgushüppes. Poiste vanemas rümas oli parim Indrek Reisberg eelnimetatud tulemusega, poiste nooremas Kristjan Rosenberg 1.30-ga. Tüdrukute vanemas rühmas võitis Triinu Tõnisson. Kõik kolm õpivad Tabivere Gümnaasiumis. Tütarlaste nooremas rühmas võitis Eleri Pütsepp Voore Põhikoolist tulemusega 1.15.\nTeivashüppaja Jarko Koort püstitas uue maakonna rekordi\nKolmeetapiline teivashüppe Grand Prix sari lõppes Viljandis. Meie võistlejaist tegi tubli eneseületuse Jarko Koort (Palamuse G/Saare vald), kes parandas isiklikku rekordit 24 sentimeetriga. Tulemus 3.35 on ka uus maakonna 13-aastaste rekord ja andis B-klassis kolmanda koha. Ka GP üldkokkuvõttes oli Jarko kolmas. B-klassis võistleb Jarko endast aasta vanematega, omavanuste hulgas on tegemist Eesti tänavuse tipptulemusega, mis annab hea lähtekoha enne juunikuus toimuvat TV 10 Olümpiastarti vabariikliku teivashüppefinaali (seal võistlevad just 1991-92 sündinud poisid). Jarko tulemusega pole seal kunagi esikolmikust välja jäänud.\nPoiste C-klassis võitis Jarmo Kull, seekord tulemusega 2.85. Indrek Reisberg oli kolmas uue isikliku rekordiga 2.55 (mõlemad Tabivere G). Ka kokkuvõttes olid Jarmo ja Indrek esimene ja kolmas.\nB-klassi tütarlastest oli Maarja Pärs teine tulemusega 2.75, C-klassi tütarlastest Kadi Lille kolmas tagajärjega 2.25. Võistlussarja kokkuvõttes said mõlemad Laiuse tüdrukud teise koha.\nHuvitav välishooaeg tulekul\nKergejõustiku välishooaeg algab meie maakonna kergejõustiklaste jaoks Eesti murdmaajooksu meistrivõistlustega Jõulumäel 23. aprillil, kust talviste tulemuste järgi oleks oodata mitut medalit. Samal ajal peavad esimesed jõuproovid ka meie heitjad. Välishooaeg saab olema pikk ja põnev, reaalseid medalilootusi Eesti meistrivõistlustelt on päris mitmel Jõgevamaa spordipoisil-tüdrukul. Mullu võitsid Jõgevamaa noored Eesti meistrivõistlustelt 14 medalit, tänavu on juba talvehooajaga toodud koju pool mullusest ehk seitse auraha.


Kasutatud raamatud, Vanaraamat, teema: Religioon\nKokku 1047 raamatut lisamise järjekorras, 21 leheküljel\nSee on üks maailmas kõige rohkem trükitud ja kõige rohkem loetud vaimulikest raamatuist. New Yorki asfaltdungli tänavailt leiame mau-mau jõugu parkunud juhi, Nicky Cruzi... terve kriminaal- ja uimastimaffia... ja ühe üksildase jutlustaja, David Wilkersoni, kellel on Jumalast antud ülesan...\nSeisukord: kohati kulunud ja murdejälgedega kaaned, tempel sees, sisu olemas ja korralik\nVäike katekismus on usupuhastaja Martin Lutheri (1483-1546) kirjutatud. Saksa keeles ilmus see esimest korda trükist 1529. a. Eestikeelne esmatrükk pärineb aastast 1535 ...\nSeisukord: kaaned kulunud ja ja kohati määrdunud, leheservadel veeplekk, sisu olemas ja loetav\nRohkem kui puusepp/ Vankumatu. Minu teekond kahtlusest usun...\nAutor: Josh McDowell ja Cristóbal Krusen\nKirjastus: Agape Eesti, 2012\nKahepoolne raamat, ühel poolt avades on raamat pealkirjaga "Rohkem kui puusepp" ja teiselt poolt raamatut avades "Vankumatu : minu teekond kahtlusest usuni".\nOriginaali pealkiri: More than a carpenter. Eesti keeles\nOriginaali pealkiri: My journey ... from skepticism to faith. Eesti keele...\nMis oleks saanud siis, kui Jeesus oleks sündinud hoopiski Eestis, kas oleks siis ta elu olnud tei...\nKelle peale sa loodad? Valimik usu ja kiriku vastaseid rahva...\n«Esmalt usku meile anti, pärast orjust peale pandi...\nÕpetus (kr. katehhees) on läbi ajaloo kuulunud ristimise ja ristiinimeseks olemis...\nKirjastus: EELK Konsistooriumi kirjastusosakond, 2000\nMinu uued silmad\nAutor: Timo Panin\nKirjastus: RHEMA Bible Church, 1982\nAutor: D. Kelly Ogden\nKirjastus: Shadow Mountain, 2004\nSome people would call this a "self-help" kind of book. The author prefers to identify it, in a sense, as a "Divine-help" book. The secret of self-esteem can never be completely found in the positive-mental-attitude approach. The fact is, if yo...\nKirjastus: SP Adventkirik, 1991\nKaasaegses eesti keeles\nKirjastus: GBV, 2009\nVäljaanne on pühendatud eestikeelse Piibli 270. aastapäevale\nJehoova, Jumal, piibel\nPühitsedes vaikust. Tema Pühadus Sri Sri Ravi Shankar\nKirjastus: Shankara Euroopa, 2012\nOriginaalkeelne pealkiri: Celebrating silence\nArt of Living (Elamise Kunst)\nKirjastus: More To Life OÜ, 2012\n“Kõik teie igatsused, kõik teie soovid selles maailmas oleva järele on aseained teie hinge tõelisele sisemisele igatsusele – igatsusele rahu järele. Kogu oma hingest taotlege rahu! Kui teie hinges pole rahu, siis on seal midagi, millest ...\nSeisukord: esimesel kaanel plekk, pühendus sees, sisu olemas ja korras\nAnnemarie Schimmel on islami usundi ja kultuuri kõige pädevamaid tundjaid Saksamaal ja arvatavasti ka kogu maailmas. Tema teoseid on ilmunud inglise, vene, türgi ja araabia keeles. "Islam" ilmus esimest korda saksa keeles 1990 ja inglise keeles 1992. Sellest on ilmunud mitu kordustrükki. Raamat...\nSeisukord: sinakaks pleekunud selg, muus osas normaalses korras raamat\nEhk vana testamendi laulud\nHannele Koivuneni monograafia näitab, kuidas sallimatu Jahve on aegade jooksul välja tõrjunud muistsed viljakust kehastavad naisjumalused ja lõhestanud naise kuju ristiusus kaheks – madonnaks ja hooraks. Oma vaatlusega jõuab Koivunen tän...\nKirjastus: Viimse Aja Pühade Jeesuse Kristuse Kirik, 2004\nSee raamat aitab teil õppida ja õpetada Jeesuse Kristuse evangeeliumi peamisi põhimõtteid. Nende põhimõtete tundmine aitab teil mõista elu eesmärki ja seda, kuidas olla tõeliselt õnnelik. Selles raamatus selgitatud põhimõtted on tõd...\nKirjastus: Eesti Kristlik Ministri, 1993\nKäesolevas jutlustekogus käsitleb autor elavalt tõsiseid eluküsimusi. Vaimulikku ja praktilist abi erinevateks elusituatsioonideks leiab siit iga lugeja.\nTuhat aastat ja üks päev\nVana Testament on taas hakanud rääkima meie põlvkonnale. Me tahame teda uuesti avastada. 19. sajandil ja 20. sajandi algul k...\nVaimulik haridustegevus oli stagnaajal piiratud ja seepärast sai õpetust jagatud peamiselt jutluse kaudu. Paljud Osvald Tärgi teosed on jutlused etteantud teemal. «Kümme käsku» ei ole erand. Eriteadlased ei leia sellest raamatust peenikesi teoloogilisi arutelusid, vaid hoopis moraalseid nõu...\nSinu sõna. Mõtisklusi ja palveid aasta igaks päevaks\nAutor: Meeli ja Üllas Tankler\nKaunite värvifotodega albumiformaadis hardusraamat. Autorid on aastate vältel teineteisele kirjutanud palvemõtisklusi, millest on kokku pandud raamat palvete ja mõtetega aasta igaks päevaks. Raamatut ilmestavad Üllase loodusfotod. Raamatuga on kaasas järjehoidja. Suurepärane kingiraamat.\nTemas «In Him»\nKirjastus: Usu raamatukogu, 1996\nLiiga vähesed meist mõistavad vaimset seaduspärasust: meie tunnistused valitsevad meid.\nMati Ploompuu kogutud kõned 2003\nKirjastus: TÜ Shalom, 2019\nTehtud. Mida enamik uske Piibli kohta ei ütle\nAutor: Cary Schmidt\nEbatavaline vägi tavalistele kristlastele. Lihtsate inimest...\nAutor: Erik Tammaru; saatesõna: Ché H. Ahn\nKirjastus: Charismata Ministries, 1999\nOriginaali pealkiri\tExtraordinary power for ordinary christians. Eesti keeles\nAutor: George E. Vandeman ; SP Adventkirik\nKirjastus: SP Adventkirik, 2016\nOriginaali pealkiri\tDay to remember. Eesti keeles\nSeitsmenda Päeva Adventistide Eesti Liit\nRõõmusõnum. Küsimusi avatud piibliringidele\nAutor: Mailis Janatuinen, Päivi ja Jari Kekäle\nKuidas tuua inimesi Jeesuse juurde (Tunnistaja ja hingekarja...\nKirjastus: Suomen Jengi- ja Katulähetys, 1989\nÕpperaamat sobib koguduse juhtkonnale, organisa...\nKirjastus: Watchtower Bible and Tract Society, 1994\nProhvetid ja kuningad\nKirjastus: Adventistide Koguduste Eesti Liit, 2006\nRaamat käsitleb püha ajalugu...\nOriginaali pealkiri\tThe story of prophets and kings. Eesti keeles\nKirjastus: Charismata Ministries, 2011\nLäbi aastate on Koguduses esinenud valearusaamad abiellumisest, lahutamisest ja uuesti abiellumisest, mis on külvanud valu, süüdistusi ja segadust. Paljud on kannatanud vaikides, arvates, et Jumal on mineviku eksimuste tõttu nende peale vihane või ...\nLäbi pärliväravate. Ecuadoris hukkunud viie misjonäri lu...\n«Läbi pärliväravate» peategelase elu mõte väljendub Jim Ellioti päevikus: «Oo, seda täiust, meelerõõmu, puhast põnevust, mida toob Jumala tundmine maa peal! Ma ei hooli, kui ma ei saaks enam iial tõsta oma häält tema kiituseks, kui ma vaid võin teda armastada ja talle meelepärane ...\nKirjastus: Jehoova Tunnistajate Kirjastus, Watchtower Bible and Tract Society, 1996\nJehoova Tunnistajate väljaanne jagab õpetusi õnnelikuks perekonnaeluks. Vaadeldakse järgnevaid teemasid:\nPerekonna kaitsmine laostavate mõjude eest


KAI LOBJAKAS: Disainer noppis siit ja noppis sealt ja kogus kokku tekstiili-verbaariumi - Eesti Päevaleht\nKAI LOBJAKAS: Disainer noppis siit ja noppis sealt ja kogus kokku tekstiili-verbaariumi\nKai Lobjakas, disainiajaloolane\nKrista Leesi SÕNAraamatus tõlgendatakse tekstiilitermineid sõnamänguliselt.\nKrista Leesi on see disainer, kes on kujundanud eesti joonisfilmi viimaste aastate laste lemmiku Lotte tegevuse sitskangale.\n##Selle praktilise ülesande kõrval on ta aga tuntud teravmeelse kunstnikuna, kes armastab tegeleda tekstiilikunsti tähenduste laiendamisega. Hiljuti ilmus Krista Leesilt raamat, mis torgib nõelteravalt läbi tekstiilikunsti ja sellega seonduva sõnavara.\nVäljaande aluseks on 2001. aastal autorile aasta tekstiilikunstniku preemia toonud unikaaleksemplar. Juba hüplevalt vormistatud pealkiri viitab sõnamängule, mis ootamatu kergusega kaante vahel vohab. Erinevad terminid on saanud väljenduse sõnade otseses tähenduses, ilmse mõnuga on autor aastaid kildhaaval materjali kogunud. Mängitakse nii eesti- kui ingliskeelsete terminiga, igale inimesele tuttavate sõnadega. Kasutatud tekstid ja sõnaseletused on võetud entsüklopeedilistest allikatest, sõnamäng ja autoripoolne (otse)tõlgendus on ainulaadsed. Oma töödes on Krista Leesi aastaid otsinud väljundeid, et väljendada tekstiilitermineid materjalis, raamat ongi nende otsingute tulemus. Tillukeste kleitidega kaetud kangas kui Kleidiriie, maakaartidest kokku õmmeldud kompletid Atlaspesuna on vaid murdosa tema sõnamänguosavatest töödest.\nSee raamat on ühtaegu kataloog kunstniku töödest ja hariv sõnaseletaja kui ka Pikrist tuttav mänglev illustreeritud verbaarium. Lugeja/vaataja võib vaid hämmastuda, kui sobiv pinnas on selleks tekstiili kästilev sõnavara, pakkudes ohtralt materjali käibeterminite ümbertõlgendusteks. Sõnu osadeks lahti harutades on kontseptualism taas eesti tekstiilikunsti jõudnud ja siinses kontekstis on selline tõsimeelsuse kaotamine igatahes pretsedent.\nTegemist on nn autoriraamatuga, mis tähendab, et seda eksisteerib vaid piiratud hulk, 100 nummerdatud eksemplari. Omanikuks võib saada kunstiakadeemia juures asuvas kunstiraamatute poes või tarbekunsti- ja disainimuuseumis.


Põllumeestele lisamakseteks vajaliku 10 miljoni leidmine riigieelarvesse jätkuvalt päevakorral (2019-10-24 09:09:31)\nEile, 23. oktoobri pärastlõunal oli Riigikogus 2020. aasta riigieelarve seaduseelnõu esimene lugemine. Enne seda toimus Eesti Põllumajandus-Kaubanduskoja delegatsiooni ja Riigikogu Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni esindajate kohtumine tuleva aasta riigieelarves üleminekutoetuste kärbete ja põllumajanduse olukorra arutamiseks. Möödunud nädalal toimusid samasisulised kohtumised ülejäänud nelja Riigikogu fraktsiooniga.\n"Kõik Riigikogu fraktsioonid on põllumeeste teemadesse suhtunud täie tõsidusega, kuulanud meie poolt esitatud argumente ning lubanud toetada Eesti jaoks olulise sektori ettevõtjatele täies mahus toetuste otsustamist", kinnitab põllumajanduskoja nõukogu esimees Olav Kreen. "Tootmiseks tehtud kulud on viimastel aastatel kasvanud toodangu väärtusest kiiremini ja sektori kohustused on samuti aastatega kiiresti kasvanud. Oleme kõikidel kohtumistel jõudnud seisukohtadeni, et EL poolt viimast aastat lubatud lisamaksed on põllumajandustootjate jaoks eriti tähtsad, kuna seoses Brexitiga on karta edaspidi kärpeid ka EL eelarves," selgitas ta.\nLisaks järgmise aasta põllumajandustoetustele käsitleti kohtumisel SDE esindajatega erinevaid teemasid alates põllumajandusvaldkonna tööjõuprobleemidest kuni järgmise EL eelarve perioodi maaelu arengu poliitika riigipoolse kaasrahastamiseni.\nEndine põllumajandusminister Ivari Padar rõhutas kohtumisel, et põllumeestele on väga oluline tegevuste planeerimiseks vajaliku stabiilsuse tagamine. Riik ei peaks tegema liiga kiireid poliitikate muudatusi, vaid jätkama kokku lepitud põhimõtete ellu viimist. Sotsiaaldemokraatliku Erakonna poolt osalesid kohtumisel erakonna esimees Indrek Saar, Riigikogu liikmed Ivari Padar, Kalvi Kõva ja Helmen Kütt.\n22. oktoobril toimus põllumajanduskoja juhtide samasisuline kohtumine maaeluminister Mart Järvikuga. Kohtumisel tõdeti, et mõlema poole jaoks on oluline põllumajandussektori stabiilne areng ning üleminekutoetuste kärbe on tulnud halva üllatusena. Maaeluminister lubas jätkuvalt töötada selle nimel, et leida katteallikad üleminekutoetuste täies mahus maksmiseks järgmisel aastal. Kõne alla oli ka põllumajanduses kasutatava diiselkütuse aktsiisisoodustus - mõlemad pooled olid ühel meelel, et soodusmääraga kütuse väärkasutust tuleb takistada ning selle arvelt saadud kokkuhoidu kasutada kütuse aktsiisilangetuseks. Erimärgistatud kütuse teema on taas laual 28. oktoobril toimuval põllumajanduse ja maaelu arengu nõukogu kohtumisel.\nValitsuse poolt Riigikogule üle antud järgmise aasta riigieelarve eelnõus on vaatamata varasematele lubadustele üleminekutoetuste summat vähendatud 15,3 miljonilt eurolt 5 miljonile eurole. Üleminekutoetuste eesmärgiks on osaliselt kompenseerida Eestile ELi eelarvest eraldatud väiksemaid põllumajandustoetusi. Eesti otsetoetuste tase on Euroopa Liidus kõige madalam.\nPõllumajanduskoda on 28. oktoobriks kokku leppinud kohtumise rahandusminister Martin Helme ja 4. novembriks peaminister Jüri Ratasega.


Maailma parim kiirmaletaja Anand tõestas oma headust\nAlgselt juulis Paul Kerese mälestusfestivali raames toimuma pidanud kiirmaleturniir tippmaletajate osavõtul viidi läbi 26.-27. novembrini Tallinnas Radisson SASi hotellis. Kuue osalejaga ringsüsteemis turniiri võitis 5 punktiga 5st Rahvusvahelise Maleliidu (FIDE) eksmaailmameister Viswanathan Anand (India, FIDE reiting 1. oktoobri seisuga 2781). Teiseks tuli 3 punktiga samuti FIDE eksmaailmameister Aleksander Halifman (Venemaa, 2669). 2,5 punktiga oli kolmas Eric Lobron (Saksamaa, 2509). Neljandat kohta jagasid 1,5 punktiga Tomi Nybäck (Soome, 2554), Kaido Külaots (Eesti, 2597) ja Meelis Kanep (Eesti, 2475).\nAnand mängis riske võtmata\n25. novembril kohtus hetkel Garri Kasparovi järel maailma teist FIDE reitingut omav Anand Eesti Vabariigi presidendi Arnold Rüütliga. Anandi saatsid visiidil FIDE asepresident Morten Sand, Eesti Maleliidu president Carmen Kass, Soome Maleliidu juht Arto Satonen ja teised maleorganisatsioonide esindajad.\n"Eesti tahab ka edaspidi olla maleriik. Seepärast oleme jätkuvalt huvitatud tulevikus maleolümpia korraldamisest, mis annaks olulise impulsi male arengule kogu meie regioonis," sõnas Rüütel kohtumisel Anandiga.\nRüütel ja Anand vestlesid muuhulgas ka arvutite kasutamisest. Anandi hinnangul suudavad arvutid säilitada stabiilse taseme, kui inimaju väsib, ent arvutid pole veel siiski inimestest paremad, vaid eelkõige kinnitavad juba olemasolevaid teadmisi. Eksmaailmameister ütles kohtumisel, et males võib leida elemente nii kunstist, teadusest kui spordist, ent tema jaoks on see esmalt sport.\n26. novembril, vahetult enne turniiri algust viibis Anand aukülalisena Kadrioru lossis asuvas Väliskunsti Muuseumis toimunud Eesti Sportlaste Ühenduse V heategevuslikul kunstioksjonil.\nVaatamata pingelisele päevakavale suutis Anand veel ka hästi maletada. Reedel mängitud kahe vooru järel oli ta haaranud täiseduga liidrirolli. Sama kindlalt ja ilma suuri riske võtmata jätkas indialane ka laupäeval.\nAnand – Külaots (2.voor)\n1.e4 c5 2.Rf3 d6 3.d4 cxd4 4.Rxd4 Rf6 5.Rc3 a6 6.f3 e6 7.Oe3 b5 8.Ld2 Rbd7 9.g4 Rb6 10.a4 Rc4 11.Oxc4 bxc4 12.a5 Ob7 13.Ra4 Rd7 14.O-O-O Lc7 15.Re2 Oe7 16.Rb6 Rxb6 17.Oxb6 Lc6 18.Rc3 O-O 19.Vhe1 Vfe8 20.f4 Lc8 21.g5 d5 22.exd5 Oxd5 23.Rxd5 exd5 24.Lxd5 c3 25.b3 Ob4 26.Kb1 Lg4 27.Vg1 Le2 28.f5 Le5 29.Lc4 Lb5 30.Vd5 Lxc4 31.bxc4 Vab8 32.Ka2 Ve2 33.Vc1 h6 34.h4 Ve4 35.Vcd1 Vxc4 36.V1d4 Vxd4 37.Vxd4 Oe7 38.g6 Of6 39.Ve4 Vc8 40.h5 Kf8 41.Kb3 Oe7 42.Vc4 Vb8 43.Kxc3 Ke8 44.Vc7 fxg6 45.fxg6 Of6+ 46.Kc4 Vd8 47.Va7 Vd2 48.c3 Vh2 49.Vxa6 Vxh5 50.Va7 Vg5 51.a6 Vg4+ 52.Kb3 Vxg6 53.Vb7 Vg3 54.a7 Vxc3+ 55.Kb4 1:0\nKiidusõnu pälvis Kanep\nPärast turniiri lõppu antud intervjuus lubas Anand Eestisse tagasi tulla, hetkel oli siin tema jaoks väga külm. Partiidest tõi Anand esile kohtumise Kanepiga, kes talle kõige tugevamat vastupanu osutas. Kahjuks pidi Kanep lõpuks siiski India kuulsuse paremust tunnistama.\nEestlastel seekord esikohakonkurentsi sekkuda ei õnnestunud. Külaots andis teisel päeval käest mitu võiduseisu, ka Kanep võinuks parema õnne korral rohkem punkte koguda. Viimases, viiendas voorus oli just Kanep see, kes eestlaste võiduarve avas. Ainukeseks see võit meie meestele jäigi.\nKanep – Nybäck (5. voor)\n1.d4 Rf6 2.Og5 d5 3.Oxf6 gxf6 4.e3 c5 5.c4 cxd4 6.exd4 Rc6 7.Rf3 Oe6 8.Rc3 Ld7 9.Oe2 Vg8 10.g3 O-O-O 11.cxd5 Oxd5 12.Rxd5 Lxd5 13.O-O Kb8 14.Vc1 e6 15.Oc4 Ld6 16.Lc2 f5 17.Vfd1 Oh6 18.Vb1 Vg4 19.d5 Rb4 20.Lb3 exd5 21.Of1 f4 22.Rd4 fxg3 23.hxg3 Vdg8 24.Og2 Vxg3 25.fxg3 Vxg3 26.Rf3 Lb6+ 27.Vd4 Vxf3 28.Lxb4 Lg6 29.Ve1 Vg3 30.Ve8+ Kc7 31.Ve7+ 1:0\nViimases voorus kohtusid kaks endist maailmameistrit, erilist võitlust siiski ei olnud, partii kulges üsna ühte väravasse. Suutnuks Halifman Anandi alistada, läinuks esikoht jagamisele.\nAnand – Halifman (5. voor)\n1.e4 e6 2.d4 d5 3.Rc3 dxe4 4.Rxe4 Rd7 5.g3 Rgf6 6.Rxf6+ Lxf6 7.Rf3 Od6 8.Og5 Lf5 9.Od3 La5+ 10.Od2 Lb6 11.Le2 c5 12.Oc3 cxd4 13.Oxd4 La5+ 14.c3 e5 15.O-O-O O-O 16.Oe3 Rf6 17.Ob1 Oe7 18.Og5 h6 19.h4 Oe6 20.Lxe5 Lxe5 21.Rxe5 hxg5 22.hxg5 Vfd8 23.gxf6 Oxf6 24.Vde1 Od5 25.Oh7+ Kf8 26.Oe4 g6 27.Oxd5 Vxd5 28.Rg4 Og7 29.Vd1 Vad8 30.Re3 V5d6 31.Rc4 Vd5 32.Ra5 Vxd1+ 33.Vxd1 Vxd1+ 34.Kxd1 b6 35.Rc6 a5 36.Kc2 Ke8 37.Kd3 Kd7 38.Rd4 Kd6 39.Kc4 Of6 40.Kb5 Od8 41.Rc6 Oc7 42.c4 f5 43.f4 Ke6 44.b3 g5 45.Rd4+ Kf6 46.fxg5+ Kg6 47.Rf3 1:0\nLaupäeval, 20. novembril toimus Mustamäe Laste Loomingu Majas isadepäeva maleturniir. Kokku võistles 16 võistkonda, iga võistkond koosnes lapsest ja isast või vanaisast. Avamisel esines Mustamäe Laste Loomingu Maja kostüümiteater oma kavaga "Must ja valge".\nVõistkonna liikmed turniiri ajal omavahel konsulteerida ei võinud, käike tehti kordamööda. Lisaks malele said lapsed voorude vahel harjutada kätt ka teiste lauamängudega. Võitjateks tulid Gerda Nõlvak ja tema isa, teise koha sai Lauri Kubre koos isaga. Kolmas koht kuulus Kirill Nessinile, kes mängis koos vanaisaga.\nMustamäe Linnaosa valitsus toetas üritust toredate auhindadega lauamängude näol.\nTurniiri korraldajad Juta ja Tatjana Fomina


2011 – Euroopa naaritsa seire mandri-Eestis | Lutreola\n2011 – Euroopa naaritsa seire mandri-Eestis\nEuroopa naaritsa (Mustela lutreola) võimaliku asurkonna olemasolu kindlaks tegemiseks mandri-Eestis, inventeeriti järgmistes piirkondades: Mustjõgi ja selle jõgikond Lõuna-Eestis, Järva-Jaani vahetu ümbrus (Esna jõgi, Jägala jõgi, Ambla jõgi, Soodla jõgi), Värska ümbruses (Madala oja, Rebasemäe oja, Kammitsa oja, Mädajõgi).\nVälitööd toimusid ajavahemikul 9. august kuni 30. september 2011. Eluspüük teostati 60 punktis, kokku 466 lõksuööpäeva.\nEluspüügi käigus tabati kokku 11 ameerika naaritsat (Neovison vison). Püügi efektiivsus oli 42,3 lõksu ööpäevas. Lisaks tabatud minkidele kaardistati pea pooltes püügikohtades ka minkide/tuhkrute tegevusjälgi.\nEelnimetatud piirkondades teostatud inventuuri tulemuste põhjal võib välistada euroopa naaritsa asurkonna olemasolu uuritud piirkondades ja mandri-Eestis tervikuna. Järva-Jaanist tabatud loom olin väga suure tõenäosusega üks nendest naaritsatest, kes oli varemalt Soodla jõe peale lahti lastud. Värskast tabatud naaritsa päritolu jääb selgusetuks, kuid üks võimalus on, et ka see loom oli pärit Soodla aladelt. Mustjõel nähtud loomad olid ilmselt kas mingid või tuhkrud.


Vooremaa Rahvamajade Juhatajate Esinduskogu alustas tööd\nRahvamajade Juhatajate Esinduskogu alustas tööd\nRae Kultuurikeskuses peeti 19. aprillil rahvamajade juhatajate suurkogunemine, kus osalesid omavalitsuste kultuurijuhid, kultuurikeskuste ja rahvamajade juhatajad ja kultuuriseltside eestvedajad üle kogu Eesti.\nSuurkogunemise korraldasid rahvamajade juhatajate kursusel õppijad ning Rahvakultuuri Arendus- ja Koolituskeskus.\nPikk tööpäev koosnes kahest osast, kuulati ära hulgaliselt ettekandeid.\nI osas alapealkirjaga Mis toimub? räägiti rahvamajade rollist omavalitsustes. Meie maakonnast tegi ettekande Tabivere valla kultuurijuht Tiina Tegelmann, kes rääkis Tabiveres detsembris valminud vaba aja keskuse tööst.\nII osa ettekannete teemad võeti kokku pealkirjaga Mida nähakse ? kuidas edasi?\nSõnavõtud-ettekanded olid selles osas rohkem üldistavat laadi. Kõneldi rahvamaja funktsioonist, tehti kokkuvõte rahvamajajuhatajate kursuse lõputöödest.\nValiti Rahvamajade Juhatajate Esinduskogu ja fikseeriti rida selle ees seisvaid ülesanded, näiteks rahvamajade seaduse väljatöötamine, rahvamaja juhataja kutsestandardi väljatöötamine, ühise terminoloogia väljatöötamine jne.\n16. mail sai esinduskogu kokku Tallinnas Rahvakultuuri Arendus- ja koolituskeskuses. Valiti Rahvamajade Juhatajate Esinduskogu viieliikmeline juhatus, kuhu osutus valituks ka Tabivere kultuurijuht Tiina Tegelmann. Oma esimese tööna hakkab esinduskogu välja töötama rahvamajade seadust.\n13. juunil toimub Rahvamajade Juhatajate Esinduskogu juhatuse koosolek Tallinnas Pirita Vaba Aja Keskuses, kus koostatakse tööplaan ja valitakse juhatuse esimees.


Poliitika ja riigi otsused kukutavad Transiidikeskuse konteinerkäivet - Logistikauudised\nTransiidikeskuse juhatuse esimees Erik Laidvee.\nTransiidikeskuse konteinerterminal käitles eelmisel aastal 19,8% vähem konteinereid aasta varasemat. Languse põhjuseks keerulised poliitilised suhted Venemaaga. Edasine sõltub riigi otsustest, mis muudaks Eesti transiidikoridorina odavamaks, leidis Transiidikeskuse juht Erik Laidvee.\nTransiidikeskuse AS Muuga konteinerterminal käitles 2015. aastal 206 164 TEUd, mis on 19,8% vähem kui 2014. aastal. Konteinerites veetava kaubakoguse tonnaaž vähenes perioodi võrdluses 12,4%.\nTransiidikeskuse üldkaubaterminal käitles 2015. aastal 481 473 tonni tüki- ja puistekaupu, mis on 12,4% enam kui aasta varem samal perioodil. Transiidikeskuse terminalide kogukaubakäive kokku oli 2 620 783 tonni, mis on 9,5% vähem kui 2014. aastal.\nTransiidikeskuse juhatuse esimehe Erik Laidvee ütlusel oli möödunud aasta väga keeruline. „Vastastikused sanktsioonid ja poliitilised faktorid on külmutanud Lääne kaubavahetuse Venemaaga. Tugevate kliendisuhete ja hea müügitöö tõttu õnnestus meil küll oma konteinerkäibe langust hoida madalamal Eesti transiidi terviklikust langusest ja madalamal ka Venemaa sadamate langusest. Hädaldada aga pole samuti mõtet – see äri ongi väga tundlik poliitiliste riskide osas ja meie keskendume 2016. aastal nendele suundadele, mis on rohkem meie kontrolli all – mahtude kasvatamine läbi uute kaubagruppide ja klientide,” kommenteeris Laidvee.\nLaidvee hinnangul on hädavajalik koostöös riigi ja transiidisektoriga vaadata üle kogu ahela kulustruktuur, et teiste Läänemere riikidega konkurentsis püsida. “Eesti Raudtee vajab investeeringuid, Tallinna Sadam investeeris praamidesse ja jäälõhkujasse ent kaubakäitlus ja transiiditulu kahaneb. Me peame siin koos riigi ja selle äriühingutega pead kokku panema ja arutama kiiresti sektori tuleviku üle – vaja on kooskõlastada pikaajaline strateegia,“ rääkis Laidvee.\nLogistikasektori otsene ja kaudne panus Eesti SKPsse on audiitorühingu PwC andmeil ca 16%. „Samas oleme uuringu kohaselt muutunud Läänemere kõige kallimaks transiidikoridoriks just suuresti riiklikult või läbi selle äriühingute määratavate tasude ja maksude tõttu. Samas on nii raudteel kui merel tänaseks juhtroll hoopis reisijateveol, ent investeeringuteks vajalik raha tuleb endiselt kaubaveole kehtestatud tasudest. See on täiesti perspektiivitu mõtlemine,” lõpetas Laidvee.\nSTATISTIKA: Kaubamahtude langus jõudis ka teiste Baltiriikide raudteedele


MEISTER RITZUA JA EMA MILEILA SÕNUM: TARKUS JA ÕNN. SAATEJUHT FERNANDA ABUNDES - SÕNUMID TAEVAST - 2021\nMeelemäng on paradoksaalne, kui olend läheneb tõele, kahtlustatakse; kui olemine on kindlameelsem neid suuri otsuseid vastu võtma, on see, kui ta kõige rohkem kardab; kui olend on otsustanud elada õnne, on see, kui ta saab aru, et ta pole rahul sellega, mille üle ta otsustab, kuna ta eemaldub kollektiivsest õnnest; See on koht, kus absoluutselt kõik toob kaasa konflikte, kui nad sellest hetkest järele mõtlevad.\nNad peavad mõistma targalt, et õigete asjade tegemine, otsuste tegemine, elamine selles, mida otsite, peab olema kooskõlas maailmaga, kuid ennekõike resoneeruma kõige sellega, mida esindame pidevate olenditena. Nad tulevad elu õppima.\nTarkus ei mõtle mitte ainult mõistusega, vaid mõeldakse ka selle suure südametunnistusega ja arvestatakse sellega, et kui otsite seda pidevalt, on alati otsustamiseks murdepunkt.\nOlge otsuste tegemisel tark, võtke sügavalt vastu otsuseid, kuid eelkõige olge väärtustamisel püsiv. Elagu selleks, et eksisteerida, ja eksisteerida saab ainult eksisteerides, teades, et siin ja praegu tehti tegutsema, mitte kahelda nii palju, sest see, kes nii palju kahtleb, kaotab elu, kaotab olemasolu, kaotab otsusekindluse; siis lõpeta õppimine.\nMa tean, et olendid mõtlevad ... ja seal nad on õnnelikud?\nMuidugi oleme, oleme õnnelikud, kui näeme, et nad on õnnelikud; Kas peame tundma kurbust? Kas peame tundma teatud konflikti? Jah, kui tahaksime rohkem aidata ja me ei saa teie lugu muuta nii, et te ei kannataks ega tunneksite kurbust ega viha; sellest hoolimata on see õpipoisiõpe ja sellest oleme juba aru saanud.\nKuid ma olen ka väga õnnelik, kui näen oma väikeseid sõpru lilli, sest nad on siin koos inimestega ja see paneb mind mõtlema, et kui mul on nii hea meel neid näha, siis on teil sama hea meel, kui olete nende kõrval. See teeb mind nii õnnelikuks, et vaatan looduse võlu, luues midagi nii ilusat, midagi, mis võib meile ootamatult kahjustada, sest sellel on okkad, kuid lõpuks näitab see meile, et hiilgus ei seisne selles, mis kahjustab, vaid selles, mis alles jääb; lille meeldejäämise tõttu selle kauni värvi ja suurepärase aroomi, mitte aga selle pärast, mida ta kannatab.\nSama on inimene, kas teil on konflikte? jah Kas olete teinud vigu? võib-olla; aga lõpuks ei mäleta seda. Seda tuleb meeles pidada selle suurepärasuse, õnnestumise ja olemasolu imelikkuse pärast.\nNii peaksite iseendaga olema; Seetõttu olen ma nii õnnelik, et roos on peegel inimese hinges.\nMa teen kõigi teiega koostööd ...\nKuni teise hetkeni ja pidage meeles, et seda hetke ei saa kvantifitseerida, jälgimata seejuures, millisel reaalsuse hetkel igavesti rõõmu tunnete.


Tuuleenergia moodustas Euroopa elektrinõudlusest mullu 12 protsenti | Tuuleenergia\nTuuleenergia moodustas Euroopa elektrinõudlusest mullu 12 protsenti\nEesti uudised - eteap veebruar 14, 2018\nTuuleenergia tootmismaht kasvas mullu Euroopas 15,7 gigavati võrra 169 gigavatini; tuulest toodeti mullu Euroopas 336 teravatt-tundi elektrit, mis moodustas kogunõudlusest 12 protsenti.\nEuroopa tuuleparkidele lisandunud 16 gigavatist 12,5 jagunes maismaa tuulikutele ning 3,1 meretuuleparkidele, selgub WindEurope’i avaldatud raportist, teatas Eesti TuuleenergiaAssotsiatsioon.\nKõigist lisandunud energiatootmise võimsustest Euroopas moodustasid tuuleenergia uued tootmisüksused 55 protsenti. Sealhulgas moodustasid kõik eelmisel aastal lisandunud taastuvenergia tootmisvõimsused 24,1 gigavatiga valdava enamuse kõigist Euroopasse paigaldatud uutest energiatootmise võimsustest, mida oli kokku 28,5 gigavatti.\nEesti Tuuleenergia Assotsiatsiooni tegevjuhi Tuuliki Kasoneni sõnul väärib tähelepanu, et lisaks uute tootmisvõimsuste panusele tuuleenergia tootmisesse, on oodata sama trendi jätkumist ja uusi rekordeid ka järgnevatel aastatel.\n“Juba eelmisel aastal püstitasid uute tuuleenergia tootmisvõimsuste paigaldamise näol riiklikke rekordeid nii Saksamaa, Suurbritannia, Prantsusmaa, Soome, Belgia, Iirimaa kui ka Horvaatia. Oluline on aga ka see, et 2017. aastal said investeerimisotsuse ka paljud tulevased tuulepargidEuroopas, mille tootmisvõimsusi on kokku 11,5 gigavati jagu,” märkis Kasonen.\nTa lisas, et neist 9 gigavatti on planeeritud maismaa tuuleparkidele ja 2,5 gigavatti meretuuleparkidele. Ühtekokku on Euroopasse planeeritavate tuuleparkide investeeringute väärtuseks üle 22,3 miljardi euro.\n“Paraku pole kogu Euroopas leviv kasvutrend veel Eestini jõudnud, kuna hoolimata arendajate huvist ei lisandunud möödunud aastal Eestisse ühtki uut tuuleparki,” nentis Kasonen, viidates aeglasele menetlusele ja mitmetele takistustele, mis uute tuuleparkide rajamise Eestis keerukaks ja ajakulukaks on muutnud.\n“Tuuleenergia moodustas Euroopa elektrinõudlusest mullu 12 protsenti” on saanud 3 vastust\nSiinkiidetud trendikatel prantslastel on nüüd 212 w tuulikuid inimese kohta.\nEbatrendikatel eestlastel 300 w.\n… suure hüppe tegid britid, kes rebisid end prantslastest ette ja jõudsid eestlastele peaaegu järgi (284 W per britt)\n…vabandust, telefonis mitmes aknas rehkendades läks eestlaste number vahepeal meelest ära, õige on 230 W iga eestlase kohta.\nSeega nende kergelt sarkastiliste kommentaaride õige sõnastus oleks, et trendikad prantslased on ebatrendikatele eestlastele peaaegu kandadele astumas ja britid meist mõlematest pikalt ette rebinud.\nKordan oma mõtet, et eestlastel ei ole mõtet oma piskut eelarveraha panna magama kehva ja aeguva tehnoloogia alla, nagu seda 10 aastat tagasi tehti. (Oleks muidugi veelgi hullemini võinud minna ja miskeid 800 kW propellereid raske raha eest üles panna).\nMeie raha ei suuda maailmas midagi muuta, meie hääl on 30 korda võimsam kui meie raha.\nMeie asi on hääletada taastuvenergia poolt kuid kasutusele võtta see alles siis kui see on ka kasumlik.


Mart Meri Metsakalmistul: Kas meid on piisavalt, et leida taas oskus mõista sõnade puhast tähendust? Et vale oleks äratuntavalt vale ja tänu äratuntavalt tänu - Eesti Päevaleht\nMart Meri Metsakalmistul: Kas meid on piisavalt, et leida taas oskus mõista sõnade puhast tähendust? Et vale oleks äratuntavalt vale ja tänu äratuntavalt tänu\nMart Meri kõne Metsakalmistul 29. III 2019 Lennarti 90. sünnipäeva puhul.\nTäna täpselt 90 aastat tagasi oli samuti reedene päev. See oli Suur Reede. Vaatasin naljaviluks selle päeva uudiseid tollases Päevalehes.\nPRESIDENT Foto: Priit Simson\nOn uudis selle kohta, et USA Välissuhete Nõukogu on avaldanud maailmapoliitika käsiraamatu 1929. aasta kohta. Raamatu tellimishind Eestisse on 2 dollarit 59 senti. Ajaleht kirjutab, et selle raamatu täpsusastet saab hästi ette kujutada Eesti kohta käivat peatükki lugedes „millest koguni meie oma inimesedki võiksid täpseid andmeid saada“, lisades, et „Eesti ajakirjandusest on loetletud 11 ajalehte ja ajakirja“.\nKa tol ajal olid meile tuntud säutsud moes. Lühiuudis alla 160 tähemärgi teatab, et „Briti töösturite delegatsioon, 85 isikut, saabus täna hommikul Moskvasse“. See üherealine teade oli igal juhul tähelepanuväärne uudis, mitte ehk kõigile Päevalehe lugejaile, aga kindlasti oli neid rohkem, kui oleks tänapäeval.\nTeine lühiuudis teatab, et alates esmaspäevast, 1. aprillist saab Eesti ja Austria vahel reisida viisavabalt.\nJa üks päris tore uudis ütleb seda, et Aino Kallas on oma loengumatkalt Inglismaal jõudnud tagasi Londonisse, olles pidanud Rahvasteliidu egiidi all loenguid kümnes linnas. Inglise ajakirjandus on tema loengutuuri kajastanud, tõstes esile Rahvasteliidu tähtsust väikeriikidele nagu Eesti.\nTunnistan, et ma ei teadnud, mida oodata 90 aastat tagasi ilmud ajalehenumbrilt. Ent tuli välja, et need siin nimetatud uudised pole sugugi mitte eemal Lennarti mõttelaadist, isegi lähemal, kui me julgeme endale tunnistada, sest praegu kaugeneb Eesti Lennarti mõttelaadist väga pikkade sammudega. Pole võimatu, et õige pea me ainult unistaksime sellistest toonust tõstvatest uudistest.\nKaugenemine pikkade sammudega on tõsine asi. See ei saa olla moe asi. Kuidas me selleni oleme jõudnud – eks ikka ise, kõik koos, nii ebameeldiv kui selle tunnistamine ka ei ole. Kuidas me saaksime taas ligineda Päris-Eestile, rõõmsale, sõbralikule, avali Eestile – eks ikka igaüks ise ja kõik koos, nii paatoslik kui selle väljaütlemine ka ei ole.\nAga kuidas – kõik koos? Kui arvamused on nii lõhki, et sõnad kaotavad tähenduse sootuks. Kui nii on, siis arvamus on võimukam kui teadmine ja vaidlustes enam tõde ei sünni. Tuletasin endale meelde, kuidas Lennart vaidles. Ja nii veider, kui see ka pole, sageli osales ta vaidluses vaikimisega, ning jäi peale. Sõna väärikus versus vääritu sõna.\nJah, me saame ühte ja sama sõna kasutada nalja tehes, truudusvannet andes, teadusartiklit või luuletust kirjutades, aga ka vassides või valetades. Inimeseks olemise juurde kuulub oskus kasutada sõnu õiges ümbruses. See oskus on Eestis kiirelt hääbumas. Mis on seda imekspandavam, et meie kooliharidust peetakse üheks maailma parimaks. Kaugel sellest! Ainult anekdoote rääkides, metafoore pildudes või ainult valetades inimene kaua vastu ei pane, ega rahvaski mitte.\nÜhel esinemisel Saksamaal kõneles Lennart meediast ja vabadusest. Inimese vabadusest. Ja kaladest, mis surevad saastunud meres. Ta kõneles Läänemerest, ja tollal oli tal selleks konkreetne põhjus. Aga ta mõttekaar oli laiem: kui saastunud meri tapab kalad, siis puhtuse puudumine informatsioonis degradeerib inimese. Ja laastab demokraatia. Mis see puhtuse puudumine informatsioonis muud on, kui sõnadelt nende väärikuse võtmine. Alles jääb tühisõna, valesõna, mis lükitakse kokku pettust täis lauseteks. Vääritule sõnale ei maksa, ei saa, ei tohi võimu anda, sest selline võim degradeerib inimest.\nAga siin on ka võti – kui igaüks meist hakkab sõnu väärikalt kasutama, siis saame valest jagu, rääkimata tõejärgsest ajastust, sest tõde on olemas alati.\nMul on tegelikult kahju – mu sõnavõtt siin oli ju mõeldud minu ja meie perekonna tänuna teile: Inseneride meeskoorile, Vahipataljoni võitlejatele, Lennarti sõpradele, kolleegidele ja austajatele, kes te olete tulnud siia Metsakalmistule tema sündimise päeva tähistama. Ja ma tänangi perekonna nimel. Meile, perele, oli ta, ja mälestustes ka jääb, isaks ja vanaisaks ja vanavanaisaks, onuks ja vanaonuks ning abikaasaks Hellele ja Reginale.\nMeid on palju – meid on palju siin Metsakalmistu kõlakojas (millest praegu tuulekahin küll üle käis) kui ka teistes paikades üle Eesti. Aga kas piisavalt palju, et leida taas üles see inimese olemise juurde käiv oskus mõista sõnade puhast tähendust? Et vale oleks äratuntavalt vale ja tänu äratuntavalt tänu. Ma soovin ja loodan.\nMa tänan. Kohe hakkab kõlama meie tänase sünnipäevaürituse lõpulugu, milleks on Pärt Uusbergi „Mis on inimene“.


Kuidas eemaldada vibranceGUI viirust\nVibranceGUI.exe protsess Windowsi tegumihalduris\nNäib, et vibranceGUI-ks tuntud protsess kuulub juvlarN-i tarkvara vibrance.GUI-le.\nKirjeldus: VibranceGUI.exe pole Windowsi jaoks hädavajalik ja põhjustab sageli probleeme. VibranceGUI.exe asub kasutaja profiilikausta alamkaustas või mõnikord "C: \_ Program Files" alamkaustas või ajutiste failide Windowsi kausta alamkaustas - peamiselt C: \_ Kasutajad \_ KASUTAJA \_ Töölaud \_ . Windows 10/8/7 / XP teadaolevad failisuurused on 797 184 baiti (92% kõigist esinemistest) või 794 624 baiti.\nVibranceGUI.exe ei ole Windowsi süsteemifail. Programm pole nähtav. Rakendus käivitatakse, kui Windows käivitub (vt registrivõtit: käivitamine). Seetõttu on tehniline turvalisuse reiting 71% ohtlik .\nTähtis: peaksite kontrollima oma arvutis vibratsiooniGUI.exe protsessi, et näha, kas see on oht. Teie arvuti turvalisuse kontrollimiseks soovitame turvaülesannete haldurit . See oli üks Washington Posti ja arvutimaailma populaarseimaid allalaadimisvalikuid .\nJärgnevad programmid on osutunud ka sügavama analüüsi jaoks kasulikuks: turbeülesannete haldur uurib teie arvutis aktiivset vibranceGUI protsessi ja ütleb teile selgelt, mida see teeb. Malwarebytes tuntud B-pahavaravastane tööriist annab teada, kui teie arvutis olev vibranceGUI.exe kuvab tüütuid reklaame, aeglustades seda. Seda tüüpi soovimatut reklaamvara ei peeta mõnes viirusetõrjetarkvaras viiruseks ja seetõttu pole seda puhastamiseks märgitud.