SHERRI SHEPHERD TÄHISTAB MUSTADE HOLLYWOODI IKOONE JA 20-KILO KAALULANGUST FOTOSESSIOONIL - ELUSTIIL\nSherri lambakoer tähistab musta Hollywoodi ikoone ja 20-naelast kaalulangust suurepärases fotosessioonis\nPõhiline Elustiil Sherri lambakoer tähistab musta Hollywoodi ikoone ja 20-naelast kaalulangust suurepärases fotosessioonis\nStaar näitas oma kaalulangust ja hämmastavat pilti sünnipäeva pildistamiseks, mille inspireerisid mustanahalised naised Hollywoodis.\nSherri Shepherd sai sel kuul 54-aastaseks ja uue eluaasta tähistamiseks otsustas ta teha Hollywoodi glam-inspireeritud fotosessiooni, mida ta jagas INIMESED , austades mustanahaliste naiste ikoone.\nSeda pildistamist mõjutasid mõned võimsad ja teerajajad naised, kes sillutasid Hollywoodi teed värvilistele naistele, ütleb ta. Need naised olid riskivõtjad ja kinnistasid igavesti ikoonid. Tänuhetkel ja püüdes avaldada austust nii paljudele juhtivatele daamidele, kelle õlgadel seisan, otsustasin tänavuseks sünnipäevaks teha selle klassikalise Hollywoodi-teemalise fotosessiooni Dorothy Dandridge'i vaimus. Hattie McDaniel, Lena Horne, Diahann Carroll ja nii paljud teised.\nTa lisab, et Black Girl Magic sai alguse ammu enne sotsiaalmeediat ja palju enne seda, kui see hashtag trendikas oli, ja ma olen tänulik kõigi naiste eest, kes sillutasid mulle teed, et maagia jätkuks.\nKuid koomik, raadioisik ja näitlejanna ei tähistanud tema sünnipäeva ega tema ette jõudnud legende. Nagu varem mainitud, Lambakoer paljastas, et ta on kaotanud 20 kilo , viis rohkem kui eesmärk, mille ta seadis, kui ta tegi koostööd kaalulangetajaga Tervislik palk . Ta tegi seda kõike pandeemia ajal.\nTa ütles oma tervisekäigu kohta, see on olnud vaimse enese jutuajamine ... minu väärtusesse uskumine ... teadmine, et mu poeg Jeffrey vajab tema ema tervena ja tervikuna ning soov elada täis rõõmu. Olen valanud pisaraid, sest tuginesin suhkrutele ja süsivesikutele (halvad), küpsistele ja kommidele, et mind läbi elada, kuid muutes oma elustiili ja suhet toiduga, tunnen end hästi. Mängija laadimine ...\nHea elamise lisahüvitisena armastab Shepherd ka oma välimust. Vaadake allpool tema vanas Hollywoodi pildistuses olevate staari vapustavaid pilte.01Kuigi keto dieedil ja vahelduval paastumisel on olnud kaalulangetamisel suur osa, siis esmakordselt tekitas tema 2018. aastal otsus loobuda lisatud suhkrutest. Kuigi see oli kõige raskem asi, mida ma elus teinud olen, on see end tasunud, aidates 54-aastasel emal oma eesmärke täita ja end kõige paremini tunda.\n02Kaalulanguse teemal rääkis Shepherd oma Instagrami jälgijatele, et tunneb end paremini kui kunagi varem. Selge peaga ... rohkem selgust, keskendumist ja käimist minu eesmärgil!\nnii et arvate, et saate tantsida robert-õnnetust\n03Staar ütleb, et alates kaalu langetamisest üritab ta nüüd oma tulemusi säilitada. Selle võti on olnud eine ettevalmistamine. Hea Issand teab, et tahan Door Dashi kaudu midagi tellida, kuid ma olen kaalust alla võtnud ja veel üks raske teekond on kaalulanguse säilitamine, mis tähendab ettevalmistust ja planeerimist, ütles ta hiljuti Instagrami jälgijatele. Mul oli üle jäänud krevetid, salat, küüslauk ja paprika - piisavalt, et valmistada midagi maitsvalt täidlast ja tervislikku. Ma arvan, et see toiduvalmistamise asi võib mulle meeldida.\n04Kaunitar haarab oma kaalulangetamise eesmärgi ületamise järel oma sünnipäeva pildistamiseks roosat värvi.\ntabas biiti väljakutse laulu\nkuidas tantsuhüpet teha\ngelato vs jäätise erinevus\nkes mängis lillaka tooni\ntunnen, et pean pissima, kui mu poiss-sõber\narmsad armastussõnad tema jaoks\nkes on armastuse ja hiphopi poolest rikkaim inimene\nMis on valge spargel?


Kui oled oma elus kas või korragi midagi sportlikku teinud, siis oled ehk juba kogenud, milline mõnus, värske ja hea enesetunne Sind pärast liikumist veel mõnda aega saadab. Muuhulgas oled võib-olla kogenud sedagi, kuidas vastupandamatu šokolaaditahvli või küpsisepaki söömise järel võib meid tabada hoopis kerge väsimus, tujutus või raskustunne.\nEnamasti me teame ja tunneme, kuivõrd hästi mõjub kehale liikumine, ent ometi ei suuda me siiski sageli vajalikult hetkel end võimlema motiveerida! Me teame, et teatud joogid või toidud ei mõju pikas perspektiivis hästi ei kehale ega vaimule, ent ometi ei suuda me hetkelisest naudingust hoiduda ja haarame nende järele siiski.\nKas tahaksid teada minu nippi, kuidas siis ikkagi vajalikul hetkel just see iseendale parim otsus langetada? Kuidas motiveerida end loobuma millestki, mis tegelikult meile ju head ei teegi, ning utsitada end tegema midagi, mille imetabane võlujõud ja nauding saabub mõningase pingutuse järel kindlasti, kuid mis esmapilgul kujutab endast sammukest väljaspoole mugavustsooni?\nUue motivatsiooninipiga tutvumiseks polegi vaja muud, kui et loe edasi ning nagu ikka, kohtu minuga matil!\nOlgu hommik, lõuna või õhtu, sammuke treeningmatile võib osutuda raskemaks kui mistahes muu päeva jooksul täidetav ülesanne. Me võime küll eelmisel õhtul või hommikul valmis panna kõik trenniriided, et siis vastavalt oma plaanile liikuma asuda, ent kui see aeg on käes, saab meie ajust justkui maailma parim väitleja, tuues lagedale põhjus põhjuse järel, vabandus vabanduse järel, miks me võiksime selle liikumise/trenni siiski vahele jätta või edasi lükata. Samal ajal on päevi ja hetki, mil hoolimata läbirääkimistest meie aju toodud vabandustega, me siiski suudame oma trenni ära teha. Ning see tunne teatavasti on imeline - me märkame, kui hea ja kerge on olla pärast võimlemist, me tunnistame, et liikumine teeb meile head ning et me võiksime ja saaksime olla selles ju järjepidevamad!\nTeadlased on uurinud, et meil võib olla kaht erinevat liiki "tahet": kognitiivne tahe, mis kujutab endast justkui teadlikku ja läbimõeldumat tahet, nagu näiteks see, kui me teadlikult soovime tervemat keha ja paremat enesetunnet; ning nn "ihalduskäitumine", mis käivitub sageli äkiliselt ja kontrollimatult ning mille eesmärk on kiire ja kohene mõnutunne. Just sellel viimasel, ihalduskäitumisel on tihti ääretult suur mõju meie käitumisele - me teeme selle ajel midagi, jõudmata isegi mõtiskleda, kas see on midagi, mida me kognitiivselt ja päriselt, pikemas perspektiivis ka tahame! See on see funktsioon, mis paneb meid tihti pugima tervet küpsisepakki, olgugi et tegelikult oleks piisanud ka ühest küpsisest.\nTäna tahaksin Pilatese ja liikumise kontekstis panna Sulle südamele, et hakkaksid märkama ja vahet tegema neil kahel tahte viisil - ihalduskäitumine paneb meid tihti tahtma asju, mida me kognitiivselt tegelikult ei tahakski; ihalduskäitumine paneb meid tihti mitte tahtma asju, mida me kognitiivselt tegelikult hoopis tahaks! Kui õpime vahet tegema, millise tahte või ajendiga on antud hetkel tegemist, suudame me iseennast paremini mõista ning vajadusel ka veenda või ümber veenda.\nSeega järgmisel hetkel, kui Sinu aju püüab Sind veenda, et trenni võiks teha homme/hiljem või üldse mitte kunagi, siis proovi mõelda ja käivitada oma kognitiivne tahe: mida ma tunnen, kui ma trenni ära olen teinud; milline mõnus enesetunne ja hea tuju mind siis saadab; kui uhke ma siis enda üle olen; kui tänulik on minu keha ja meel mu pingutusele; kui kaunis ja hea ma siis välja paistan; kui palju parem kaaslane olen ma siis oma lähedastele; kui vähem minu keha siis valutab või pinges on jnejne. Mõeldes hetkemõnust ja ihaldusest korrakski kaugemale, suudame me sageli end üsna lihtsa vaevaga tegudele ärgitada! Me saame ise panna end tahtma midagi, mida me justkui korraks ei taha, just niisamuti, nagu me saame ise end panna mitte tahtma midagi, mida me korraks justkui väga ihaleme!\nMind on see mõtteviis aidanud omajagu ja koos teiste motivatsiooninippidega, mis on leitavad blogist, olen üle saanud nii mõnestki liikumismõõnast. Ma väga loodan, et ehk on sellest koos soovitusliku trennikavaga kasu Sullegi! Kõlab ehk keeruliselt, kuid on väärt proovimist, eks?!


Kuidas ravida ägedat pankreatiiti kodus - Tüübid\nPankreatiit on kõhunäärmepõletik. On pankreatiidi ägedaid ja kroonilisi vorme. Ägeda vormi korral areneb haigus kiiresti ja kulgeb vägivaldselt. Kroonilist vormi iseloomustab haiguse loid ja aeglane kulg. Pankreas mängib meie kehas äärmiselt olulist rolli. Näärme erituv osa eritab normaalseks seedimiseks vajalikke ensüüme. Endokriinses osas toodetakse insuliini, mis vähendab vere glükoosisisaldust.\nKõhunäärmepõletik võib esineda erinevatel põhjustel. Alkoholi kuritarvitamine on sageli pankreatiidi põhjus. See võib ilmneda ka sapikivitõve korral, kui sapijuha on kivi blokeeritud. Sellistel juhtudel aktiveeritakse näärme poolt toodetud ensüümid elundi sees ja hakkavad seda seedima. Selle tulemusena algab põletikuline protsess - äge pankreatiit. Temaga kaasneb tugev vöövalu kõhu ülemises kolmandikus. See seisund kujutab endast ohtu patsiendi elule, seetõttu on ägeda pankreatiidi korral vaja kirurgilist osakonda hospitaliseerida.\nJärgmised tegurid võivad provotseerida ka pankreatiiti:\nkaksteistsõrmiksoole haigused (peptiline haavand, gastroduodeniit);\nhaavad ja kõhu trauma;\nsapiteede ja mao operatsioonid;\nteatud ravimite (östrogeenid, furosemiid, sulfoonamiidid, antibiootikumid jne) kõrvaltoimed;\ninfektsioonid (mumps (mumps), viirushepatiit B ja C jne);\npankrease kanali patoloogia (kasvajad, kanali kitsendamine jne);\nparasiitide invasioonid (askariaas);\nLigikaudu 30% -l patsientidest ei ole võimalik tuvastada ägeda pankreatiidi põhjust.\nKroonilise pankreatiidi põletik areneb aeglaselt. Kõhunäärme tervislik kude asendatakse järk-järgult armekudedega. Selle tulemusena on ensüümide tootmise protsess häiritud ja sellega kaasneb insuliini tootmise rikkumine. Kroonilise pankreatiidi tüüpilisteks ilminguteks on valu maos, samuti vasakus ja paremas hüpohoonias, iiveldus, kõhupuhitus, kõhulahtisus, röhitsemine. Diabeet võib aja jooksul areneda..\nKroonilist pankreatiiti ravitakse gastroenteroloogi juhendamisel. Kui patsiendil tekib suhkruhaigus, tuleb ravisse kaasata endokrinoloog..\nÄgeda pankreatiidi peamine sümptom on tugeva valu ilmnemine epigastimaalses piirkonnas, vasakul ja paremal hüpohoonias. Tavaliselt on sellel valul vöö iseloom, nii et patsiendil on tunne, nagu oleks kere pingutatud vööga. Nende aistingutega kaasneb tavaliselt oksendamine, väljaheidete häired, nõrkus, pearinglus. Haigus on väga raske ja võib lõppeda surmaga.\nKui pankreatiidi vorm on krooniline, on patsient mures ka valu pärast, mis on lokaliseeritud "epigastrilises" piirkonnas. Need võivad sageli levida hüpohondriumisse, selga. Samuti on vöötaolise iseloomuga valu, mis tugevneb, kui patsient lamab selili, kuid nõrgeneb, kui ta ette kummardub või istub. Valu tekib või tugevneb tavaliselt umbes tund pärast söömist. Eriti kui kroonilise pankreatiidiga patsient on söönud suurtes kogustes või söönud midagi rasvast, praetud, vürtsikat. Kroonilise pankreatiidi korral võib valu kiirguda südamepiirkonda, mis sümptomaatiliselt langeb kokku stenokardia tunnustega.\nKõhulahtisus kaasneb sageli ka kroonilise pankreatiidiga. Patsientide väljaheide muutub pudruks, võib sisaldada seedimata toitu. Väljaheidete hulk suureneb märkimisväärselt. Sellel on hall varjund, rasvane välimus, ebameeldiv lõhn ja seda on raske WC-poti seinu maha pesta. Võib ilmneda röhitsus, kõhupuhitus, iiveldus ja aeg-ajalt oksendamine. Patsiendil kaob isu, ta kaotab kiiresti kaalu.\nKroonilise pankreatiidi tuvastamine võib olla keeruline, eriti varajases staadiumis: tuleb kasutada nii laboratoorset kui ka instrumentaalset ravimeetodit.\nÜldine kliiniline vereanalüüs aitab tuvastada põletiku tunnuseid - ESR-i suurenemine, leukotsüütide arvu suurenemine jne..\nBiokeemiline vereanalüüs on vajalik lipaasi, amülaasi, trüpsiini ensüümide taseme tõusu tuvastamiseks ja haiguse olemasolu kinnitamiseks (tavaliselt ägeda pankreatiidi korral)..\nVeresuhkrutest näitab kõrgenenud glükoositaset.\nPatsientide uriinis leidub amülaasi, mis näitab ka pankreatiiti, kõige sagedamini ägedat.\nKõhu ultraheli tuvastab muutused kõhunäärmes ja sapipõies.\nGastroskoopia (EGDS) aitab hinnata, kui palju mao ja kaksteistsõrmiksool on põletikulises protsessis osalenud.\nKõhu fluoroskoopia on eriti oluline, kui pankreatiidi põhjus on sapikivitõbi. Kõhunäärme piirkonna röntgenuuringuga avastatakse pankrease keskkonna happesuse muutustest tingitud intraduktaalsed kivid ja kaltsiumisoolade sadestumine põletiku piirkonnas..\nERCP (endoskoopiline retrograadne kolangiopankreatograafia) on ka röntgenkiirte meetod, mille käigus pankrease ja sapiteedesse süstitakse kontrastaine nende läbitavuse määramiseks..\nKompuutertomograafia või magnetresonantstomograafia võimaldab teil näha elundit erinevates tasapindades õhukestel "viiludel".\nVäljaheidete analüüs (koprogramm) tuvastab rasvad, lihatoidu seedimata lihaskiud, mis näitab haigust.\nFunktsionaalsed testid (Lundi test, sekretiini-koletsüstokiniini test, PABK test ja teised).\nKõige sagedamini on ägeda pankreatiidi korral ravi konservatiivne, see tähendab meditsiiniliste meetodite - ravimite abil.\nÄgeda pankreatiidi ravi põhiprintsiibid:\nvere puhastamine vabanenud pankrease ensüümidest,\nÄgeda pankreatiidi korral on range dieedi järgimine suunatud põletikulise kõhunäärme rahu tagamisele. Esimestel päevadel pärast haiguse algust peate paastuma. Haige inimene saab juua ainult vett. Keha toidetakse toitainelahustega, mida manustatakse intravenoosselt (parenteraalne toitmine). Toitainete intravenoosne manustamine kestab kolm kuni kuus päeva, paastu kestus sõltub haiguse tõsidusest. Umbes 3-6 päeva jooksul võib patsient võtta natuke vedelat toitu.\nÄgeda pankreatiidi korral on vajalik valu leevendamine, mida toodetakse nii narkootiliste (näiteks morfiin) kui ka mittemarkootiliste ravimite kasutamisel..\nInfusioonravi on suures koguses spetsiaalsete lahuste intravenoosne infusioon, mis lahjendab verd ja vähendab seeläbi pankrease toodetud ensüümide kontsentratsiooni selles.\nPatsientidele määratakse ravimeid, mis hävitavad vereringesse sattunud pankrease ensüüme, näiteks Trasilol, Contrikal jt..\nSümptomaatilise ravi meetmeteks on antiemeetikumide võtmine korduva oksendamise korral, kaltsiumi taseme tõus veres, kui see väheneb, südamepuudulikkuse ravi jne..\nProfülaktikaks võib välja kirjutada antibiootikume, et vältida haiguse poolt kahjustatud elundite nakatumist..\nJuhul kui pärast seitsme päeva möödumist konservatiivse ravi algusest patsiendi seisund ei parane, tehakse reeglina laparotoomia - operatsioon kõhuõõnde tungimiseks ja pankrease surnud (nekrootiliste) kudede eemaldamiseks..\nKroonilise pankreatiidi ravi põhiprintsiibid:\nkõhunäärme talitlushäirete korrigeerimine.\nKroonilise pankreatiidi ägenemiste korral peab patsient olema arsti järelevalve all, mille jaoks ta reeglina paigutatakse haiglasse.\nKroonilise pankreatiidi korral on soovitatav toidust välja jätta järgmised toidud: värske valge leib, praetud, soolane, pipar ja rasvane toit, suitsutatud liha, seenesupid, šokolaad, kohv, gaseeritud joogid, alkohol.\nSaate süüa: keedetud köögivilju, teravilju, köögiviljasuppe, keedetud pastat, tailiha ja kala, puuvilju, teed. Kroonilise pankreatiidi korral peate sööma murdosa, st sööma väikestes kogustes 5-6 korda päevas. Ja ägenemise ajal - väikestes annustes iga 3 tunni järel.\nValuga toimetulek kroonilise pankreatiidi korral\nValu leevendamine saavutatakse sageli ainult ühe dieediga: rasvade tarbimise piiramine, raskesti seeditavate toitude väljajätmine dieedist.\nKui valu on tugev, võib välja kirjutada mitte-narkootilisi valuvaigisteid: aspiriini, diklofenaki jne. Need vähendavad põletikku ja aitavad vähendada valu.\nTugeva valu korral võib välja kirjutada spetsiaalse ravimi Octreotide, mida kasutatakse kroonilise pankreatiidi raviks. See toimib pärssides kõhunääret stimuleerivate hormoonide tootmist. Tavaliselt määratakse oktreotiid hospitaliseeritud patsientidele..\nKõhunäärme kahjustatud funktsioonide korrigeerimine\nKroonilise pankreatiidi pikk kulg viib asjaolu, et normaalsed koed asendatakse armkoega, aja jooksul võib see põhjustada pankrease normaalse funktsiooni kadu.\nKroonilise pankreatiidi kulgemisega kaasnevate seedeprotsessi häirete korrigeerimiseks on ette nähtud pankrease ensüümid. Nende hulka kuuluvad festal, mezim, pankreatiin ja muud ravimid. Need mitte ainult ei hõlbusta seedimist ja normaliseerivad seedeprotsessi, vaid vähendavad ka valu, kuna vähendavad kõhunäärme koormust.\nPikaajaline, krooniline pankreatiit vähendab pankrease poolt toodetud insuliini taset. Insuliin on hormoon, mis osaleb glükoosi ainevahetuses ja selle puudumine viib diabeedi tekkeni. Kui kroonilise pankreatiidiga patsiendil on suhkurtõbi, on vaja pöörduda endokrinoloogi poole, kes määrab ravirežiimi.\nÄgeda pankreatiidi areng on üks inimkeha kõige ohtlikumaid patoloogilisi häireid, mis võib viia mitte ainult elutähtsa aktiivsuse taseme ja kvaliteedi languseni, vaid ka surma põhjustajaks. Seetõttu on äärmiselt oluline mitte unustada kõiki selle patoloogia eeltingimusi ja otsida õigeaegselt kvalifitseeritud abi. Lõppude lõpuks võivad kõik ägeda pankreatiidi ravimid taastada pankrease funktsionaalsust ja päästa patsiendi elu ainult arsti õigeaegse juurdepääsu korral. Selle artikli materjalides käsitleme üksikasjalikumalt järgmisi küsimusi: milliseid pille saab heaolu parandamiseks juua ja milliseid ägeda pankreatiidi ravimeid määratakse patsientidele valusündroomi võimalikult kiireks leevendamiseks ja põletikulise protsessi eemaldamiseks, samuti pankrease töövõime taastamiseks.\nPankrease põletiku progresseeruv staadium erineb veidi inimese ülejäänud siseorganite põletikust. Seda väidet õigustab asjaolu, et parenhümaalse organi funktsionaalseks tunnuseks on spetsiaalsete ensümaatiliste komponentide väljatöötamine, mis osalevad aktiivselt valkude, rasvade ja süsivesikute lagunemisprotsessides. Ja kui pankrease kanalites on väljavoolu rikkumine, hakkavad pankrease toodetud ensüümid selle õõnsuses aktiveeruma, mis viib näärme iseseedimise protsessi alguseni ja selle kudede edasise surmani. Õigeaegselt vastuvõetud ravimeetmete puudumine viib patsiendi üldise heaolu märkimisväärse halvenemiseni ja surma tõenäosuse suurenemiseni..\nÄgeda pankreatiidi destabiliseeriva kulgu vähimalgi ilmnemisel on vaja kiiret operatsiooni.\nStatistika järgi sureb peaaegu iga kümnes parenhüümiorgani ägeda pankrease põletiku tekkimise all kannatav inimene. Nii kurb statistika saadakse patsientide arusaamatuse ja kogu olukorra raskuse alahindamise põhjal, kui nii tõsine diagnoos pannakse. Ainult õigeaegsed ravimteraapia meetmed koos selle dieedi järgimisega, mis on vajalik selle patoloogia kõrvaldamiseks, võivad suurendada taastumise võimalust.\nTerapeutilise ravi käik\nÄgeda pankreatiidi ravimine täiskasvanute ravimitega hõlmab tohutu hulga järgmiste farmakoloogiliste omadustega ravimite kasutamist:\nvalu leevendamiseks vajalikud anelgeerivad toimeained,\nravimid, mille farmakoloogiline toime on suunatud juhulihaste spasmide leevendamisele,\nantimikroobse toimespektri ravimid, mis on vajalikud pankreaseõõnes nakkusprotsesside arengu vältimiseks,\nvõib välja kirjutada detoksifitseerivad ained,\nhormoone sisaldavad ravimid,\nravimid, millel on pankrease sekretoorse funktsionaalsuse tegevuse peatav toime, mis on vajalik ensüümide tootmise taseme vähendamiseks.\nÄgeda pankreatiidi ravimiravi täiskasvanutel selle arengu esimestel etappidel viiakse läbi intravenoosse tilguti infusiooni ja vajalike ravimite intramuskulaarse süstimise teel.\nSelle patoloogia kõrvaldamisel on terapeutilise ravi esimese kolme päeva jooksul väga oluline välistada mis tahes toiduainete tarbimine..\nPaastumine on vajalik põletikulisest protsessist mõjutatud elundi sekretoorse funktsionaalsuse vähendamiseks ja ensümaatiliste komponentide tootmise vähendamiseks, mis aitavad kaasa pankrease patoloogia arengu säilitamisele ja süvenemisele..\nPatsiendi kehale vajalikke toitaineid manustatakse intravenoosselt kolme päeva jooksul. Ainus asi, mis patsiendile on tühja kõhuga lubatud, on leeliselise vedeliku portsjoniline kasutamine gaasivaba mineraalvee või nõrga teejoogi kujul. Patsiendi optimaalse heaolu taastamise käigus tutvustatakse hoolikalt ranget dieeti sisaldavaid teatud tüüpi toite.\nKõhunäärmepatoloogia kerget vormi saab ravida konservatiivsete meetoditega, nagu ka selle patoloogia algfaaside õigeaegne kõrvaldamine. Ravi ettevalmistused ja vajalikud annused määravad ainult kvalifitseeritud spetsialistid..\nEneseravimine ägeda pankreatiidi sümptomaatiliste ilmingute kõrvaldamiseks on õiged sammud enesehävitamise ja surmale lähenemise suunas..\nDiagnostilise uuringu ja täieliku anamneesi kogumise ajal on vaja teavitada raviarsti kõigist olemasolevatest kaasuvatest patoloogiatest ja ravimite võtmisest. Kuna see teave mängib olulist rolli tõhusa ravirežiimi väljatöötamisel.\nMõelgem siis, mida võib pankreatiidiga võtta ja milliseid ravimeid on vaja patsiendi üldise seisundi normaliseerimiseks ja pankrease taastamiseks täiskasvanute pankreatiidiga töötamiseks.\nPõletikuvastase toimespektriga ravimid\nPatsiendi ägeda pankreatiidi tekkimisel on kvalifitseeritud spetsialistide peamine ülesanne valu võimalikult kiiresti leevendada. Selle eesmärgi saavutamiseks on enamikul juhtudel ette nähtud, kui patsiendil ei esine antibiootikumide võtmise suhtes allergilisi reaktsioone, ette nähtud intravenoosne infusioon Novokaiini ja glükoosi lahusega ning teostatakse novokaiini blokaad..\nSelliste ravimeetmete kasutamisel on ilmne vastunäidustus müasteenia tekkimine patsiendil ja ravi ei toimu madala vererõhu tasemega..\nRavimi Novokaiin kasutuselevõtt ei ole soovitatav koos ravimiga Proserin, samuti antidepressantide toimespektri teatud tüüpi ravimitega ja sulfoonamiididega.\nNovokaiini samaaegne manustamine koos ravimiga Detilin, samuti teiste narkootiliste omadustega ravimitega põhjustab nende intensiivsuse mõju suurenemist. Sarnased mõjud avalduvad ka siis, kui Novokaiini manustatakse koos hepariini ja selle geneeriliste ravimitega ning see võib omakorda põhjustada verejooksu riski suurenemist..\nRavimi Novocain-Darnitsa lavastamise kõrvaltoimed võivad olla järgmised ilmingud:\nKuid üldiselt taluvad peaaegu kõik täiskasvanud seda ravimit üsna lihtsalt..\nParenhüümi elundi kanalite spasmide leevendamiseks on patsiendil ette nähtud võtta spasmolüütilise toimespektriga ravimeid, mis aitavad samaaegselt vähendada valu epigastimaalses piirkonnas.\nPaljudest spasmolüütikumidest on kõige tõhusamad järgmised ravimid:\nDrotaverin või No-Shpa.\nNeid ravimeid saab kasutada nii ükshaaval kui ka täiendusena järgmiste kombinatiivsete kombinatsioonide kujul: Drotaveriinile lisatakse platipülliini, täpselt nagu Papaverinile saab lisada sama ravimit.\nNeed ravimvormid ei mõjuta teiste pankrease pankreatiidi jaoks välja kirjutatud ravimeid, kuid tasub teada, et need võivad mõjutada samaaegse patoloogilise protsessi ravi efektiivsust.\nDrotaveriini ja papaveriini vastuvõtt võib levodopa abil vähendada Parkinsoni tõve kõrvaldamiseks mõeldud terapeutiliste meetmete efektiivsust. Kuid ravimi Platyphilin võtmist ei tohiks kombineerida järgmise ravimite loeteluga:\nsamuti barbituraate ja antidepressantide spektri ravimeid.\nOluline on meeles pidada, et selliste patoloogiate nagu äge pankreatiit kõrvaldamiseks võib võtta lahuse platifülliini subkutaanseks manustamiseks. Kuid eesnäärme adenoomi, kroonilise kuluga ja haavandilise koliidiga elundite kopsu süsteemi funktsionaalsuse patoloogiliste häirete korral on parem selle ravimi kasutamine välistada. Ainult kvalifitseeritud spetsialist, olles hinnanud kõiki võimalikke tüsistuste riske, võib määrata parenhüümorgani piirkonnas patoloogilise põletikulise protsessi kõrvaldamiseks teatud annuse..\nEnnetava meetmena bakteriaalse mikrofloora lisamise vastu pankrease pankrease patoloogia ägeda vormi tekkimisel on ette nähtud antibiootikumide spektri ravimid.\nÄgeda pankreatiidi raviks on kõigepealt ette nähtud tsefalosporiinide 3. ja 4. põlvkonna antibiootikumide esindajad, kelle seas eelistatakse kõige rohkem tseftriaksooni, tsefotaksiimi ja tsefepiimi, millel on lai antimikroobse toime spekter..\nLisaks tsefalosporiinidele eelistavad paljud spetsialistid antibiootikumravi tetratsükliinide, imidasooli derivaatide, fluorokinolite ja karbapeneemidega..\nInfusioonravi intoksikatsioonisündroomi tekkeks pankrease patoloogia ägeda kulgu progresseeruvas staadiumis on üks konservatiivse ravi meetodeid.\nEnamikul juhtudel on polüiooniliste lahuste, aga ka selliste ravimite nagu dekstraanid ja neohemodees manustamiseks ette nähtud tilguti. Mõnel juhul võib vere hüübimissüsteemi tasakaalustamatuse taustal olla vajalik vereplasma või erütrotsüütide massi manustamine.\nNarkootikumide ravi võib hõlmata ka tsütostaatikumide, immunostimulaatorite, histamiini blokaatorite, kortikosteroidide ja nitraatide võtmist.\nTasub meeles pidada, et sellise tõsise patoloogilise protsessi ravi võib hõlmata erinevate ravirežiimide kasutamist, nii et erinevad spetsialistid saavad rakendada erinevaid ravirežiime..\nTõhusad ravimid pankreatiidi korral: raviskeemid\nPankrease põletiku tervikliku ravi üks komponente on ravimteraapia ja pankreatiidi õigeaegselt rakendatud tõhusad ravimid mängivad võtmerolli patoloogilise protsessi peatamisel ja kogu gastroentero-pankrease endokriinsüsteemi funktsioonide säilitamisel..\nKuna ägedal ja kroonilisel pankreatiidil on mõningaid etioloogilisi ja morfoloogilisi erinevusi ning nende kliinilised ilmingud võivad muutuda sõltuvalt näärme sekretoorsete funktsioonide rikkumise astmest, on õige terapeutilise taktika valimisel ja farmakoloogiliste ainete kasutamisel teatud probleeme..\nTuleb meeles pidada, et äge pankreatiit on kiireloomuline seisund ja selle ravi toimub ainult kliinilises haiglas, kus enamikul juhtudel hospitaliseeritakse patsiente kiirabimeeskonna poolt kiiresti. Rasketel juhtudel, mida esineb 20-25% patsientidest, võib täheldada kõhuvalu šokile lähedast seisundit ja oksendamise, hüpovoleemia põhjustatud järsu vedeliku kadu.\nSeetõttu peaksid ägeda pankreatiidi ravimid esiteks leevendama ägedat valu, millega kaasnevad iiveldus, oksendamine, südame löögisageduse tõus ja vererõhu langus, samuti taastama vee ja elektrolüütide tasakaalu kehas. Valu leevendab analgeetikumide (novokaiin koos glükoosiga, Analgin, Ketanov) või spasmolüütikumide parenteraalne manustamine: No-shpy, Papaverine vesinikkloriid, Platifillin hydroartate, Metacin või Ganglefen hydrochloride.\nSamal ajal viiakse läbi vedeliku taastamine ja hemodünaamiline stabiliseerimine: pankreatiidi korral pannakse korduvalt tilguti - soolalahuse, glükoosi ja muude komponentidega, mis toetavad erinevate süsteemide ja elundite tööd. Patsientide raske ägeda pankreatiidi korral tekivad süsteemse põletikulise reaktsiooni sündroom, sepsis ja hulgiorgani puudulikkus, kuna aktiveeritud pankrease ensüümid seedivad tema enda rakkude membraane.\nSeetõttu on intensiivravi kombineeritud kõhunäärme kahjustatud kudede nakatumise ennetamise või olemasoleva bakteriaalse infektsiooni vastu võitlemisega ning selle probleemi lahendamiseks gastroenteroloogias kasutatakse antibiootikume (kõige sagedamini on need amoksiklav või kolmanda põlvkonna tsefalosporiinid). Nende kasutamise eripära laste gastroenteroloogias vt - Laste äge pankreatiit\nTeine ülesanne on näärme sekretoorsete funktsioonide pärssimine, et mitte ainult piirata selle koormust nii palju kui võimalik, vaid ka peatada rakkude pöördumatu hävitamine, mis põhjustab pankrease nekroosi. Selleks on olemas ravimid, mis pärsivad pankrease ensüümide sünteesi. Nende peamised nimed on:\nAprotiniin (sünonüümid - Contrikal, Gordox, Traskolan);\nOktreotiid (Octrid, Octretex, Sandostatin, Serakstal).\nReeglina kasutatakse neid ainult siis, kui äge pankreatiit täiskasvanutel. Nende kohta rohkem - allpool.\nKõige olulisem punkt, mis sisaldab pankreatiidi ravimiravi, on pankrease funktsionaalse aktiivsuse pärssimine, see tähendab ensüümide tootmise vähendamine. On üldtunnustatud, et nääre parenhüümi rakke kahjustavad selle sünteesitud proteaasid ja kahjustused algavad atsinaarrakkudes pärast seedetrakti ensüümide enneaegset rakusisest aktiveerimist..\nHaiguse kroonilises vormis võib proteolüütiliste ensüümide tootmise vähendamiseks kasutada Pirenzepine (Gastrocepin) või Prifinium bromide (Riabal). Neid ravimeid määratakse ka pankreatiidi ägenemise korral: kui patsient hospitaliseeritakse, kasutatakse pirensepiini parenteraalselt..\nSeedetrakti pankrease ensüümide defitsiidi seisund on seotud kroonilise põletiku ja pankrease sekretoorsete rakkude kahjustusega. Selle katmiseks määravad gastroenteroloogid ensüümpreparaate, mis sisaldavad proteaase (lagundavad valke), amülaasi (komplekssete süsivesikute hüdrolüüsiks) ja lipaasi (et keha saaks rasvu omastada). Nende hulka kuuluvad pankreatiin, millel on palju kaubanimesid: Pancitrate, Pangrol, Pancreasim, Penzital, Micrasim, Creon, Mezim, Gastenorm forte, Vestal, Ermital jne. Lisaks pankreatiidile hõlmavad ensüümide kasutamise näidustused ka mitmesuguste etioloogiate seedesüsteemi probleeme, düspepsiat kõhupuhitus, tsüstiline fibroos, toitumisvead.\nSoolhappe tootmise pärssimiseks maos, mille suurenenud tootmine aktiveerib ka pankrease mahla sünteesi, ravirežiimis krooniline pankreatiit võetakse kasutusele veel kolme farmakoloogilise rühma ravimid:\nantisekretoorsed H2-antihistamiinikumid: ranitidiin (Ranigast, Atsilok, Zantak jne) või famotidiin (pepsidiin, Kvamatel, gastrosidiin);\nensüümi vesinik-kaalium-ATPaasi (prootonpump) inhibiitorid: omeprpazool (Omez, Gastrozol, Promez), Rabeprasool või Lansoprol (Lanzol, Clatinol jne);\nantatsiidid alumiiniumi ja magneesiumhüdroksiididega - Almagel (Alumag, Gastracid, Maalox), mis neutraliseerib mao happe.\nNende kolme rühma ravimite toimemehhanismi, vabanemisvormi, manustamisviisi ja annuseid ning muid farmakoloogilisi omadusi on materjalis üksikasjalikult kirjeldatud - Maohaavandite tabletid\nSelle kohta, milliseid ravimeid on vaja laste pankreatiidi jaoks, ja nende funktsioonide kohta lapsepõlves, lugege väljaannet - Kroonilise pankreatiidi ravi\nJa pankreatiidi ravimeid, mis pärsivad pankrease ensüümide tootmist (aprotiniin, oktreotiid, pirensepiin, prifiniumbromiid) ja kompenseerivad nende hiljem tekkivat puudust (pankreatiin), käsitletakse üksikasjalikult allpool.\nValk on meie keha jaoks äärmiselt oluline, see on rakkude ja kudede loomise alus, sellest sõltub hormooni, hemoglobiini tase. Need aitavad vitamiinide ja mineraalide imendumist, kaitsevad nakkuste eest.


Marek Kahro mõtteait: 2013\n„Kas saab olla pühak, kui Jumalat ei ole olemas?“ küsis kord Albert Camus, kelle hing tänavu 100. aasta juubelit tähistas. Hea küsimus, monsieur Camus! Pühad inimesed ja pühad asjad nõuavad paratamatult toetumist millelegi kõrgemale. Pühaduse kogemine nõuab usku. Uskumine tähendab aga ennekõike usaldamist. Liigne usaldamatus ja krooniline skeptitsism koormavad teadvust. Isegi läbinisti ilmalik ühiskond vajab ikoone, rituaale ja pühasid. Inimene, see hapramast hapram siin päikese all, tahab tunda ju midagi, mis on temast suurem ja kestvam, tahab olla osa kõiksusest. Kuidas selleni jõuda?\nRistiusu järgi on inimene Jumala näoga. Mitte tingimata füüsilises, vaid ennekõike vaimses mõõtkavas. See tähendab, et inimesel peaks olema võimalik Jumalat näha, kuulda ja kogeda. Agnostikud vaidleksid siinkohal vastu, kuid kristlus on selline religioon, mis agnostitsismi põhimõtteliselt välistab. Tegelikult peetakse enamikes religioossetes traditsioonides Jumala kogemist võimalikuks ja lausa vajalikuks, muidu poleks ju religioonist mingit tulu. Uskumused ja rituaalid on vahendid, mille abil Jumala poole püüelda. Tuleb uskuda! Uskuda, et ta on olemas, olgugi et ta ennast näidata ei taha.\nIsa ja lapsed läksid Eedeni huku aegu lahku, kuid karm, aga enamasti ikka südamlik taevane isa ootab oma lapsi tagasi kuldsesse kotta. Kord raevuhoos oli ta nad paradiisiaiast välja ajanud, nüüd istub ta pehme pilverünga peal ja vaatab igatsevalt läbi hõberaamiga akna, kas mõni armsatest lastest pole ehk tagasiteele asunud. Ja nad tulevad! Ükshaaval ja karjakaupa, ristitute ja paganatena. Aga milleks pätte ja paganaid paradiisi lasta? Kas paganad ei tee taevasele kojale häbi? Nojah, aga kuhu neid siis saata? Põrgu on ammu kinni pandnud ja puhastustuli kustunud. Kõik on lunastatud.\nIlmas leidub palju lapsi, kel polegi isa. Nad ei ole oma isa kunagi näinud ega tunnegi temast puudust. Ehkki vahest tekivad pähe kummalised mõtted ja fantaasiad… et milline isa välja võiks näha, mida ta teeb ja kuidas ta elab. Kuid kui isa on lapse hüljanud, milleks tema peale siis üldse mõttelõnga raisata? Hea küll, usume, et ta on armastav ja õiglane, kuid miks ta on oma järglasi nii hirmsasti karistanud? Kas ajutine armastus ja kohatine õiglus suudavad üles kaaluda kannatused ja ülekohtu? Mis isa see küll on, kes lapsi nõnda kohtleb?\nVahest oleks parem jääda emakese Maa rohelisse rüppe. Ema katab ja toidab isegi siis, kui papa kärgib ja piksenooli alla tulistab. Ema armastab lapsi tingimusteta. Lihtsalt selle pärast, et nad on olemas. Eks lapsed teevad emale mõnikord liiga, nöörivad ja määrivad teda. Kuid Maaema kannatus on pikk ja katkematu. Ta on helde. Kes teda austab, seda armastab ta kahekordselt.\nLas jääda need taevased kuldsed kojad kus seda ja teist! Hingel on maa peal ka hea. Siin on tükike paradiisi, tükike põrgut, palju vaevu ja piina, ohtralt rõõmu ja hoolt. Võib-olla ei saa inimene mullakamarasse klammerdudes kunagi pühakuks, kuid mis sellest! Ei pea uskuma, et pärast surma saabub igavene õndsus. Piisab sellestki, kui oleks usku õnne võimalikkusesse siinpoolsuses.\nSildid: filosoofia, religioon, tähtpäev\nInimlik meel on väga võimas ja samas õrnuke instrument. Meelt on lihtne heita. Ja nõnda tekib meeletus. Tahaks ennast ära tappa. Miskipärast. Eluisu saab otsa nagu bensiin mootorist. Tanklat pole silmapiiril näha. Lootust pole. Mitte millelgi ei ole enam mõtet, elul veel kõige vähem.\nIga päev teeb Eestis suitsiidi 1–2 ja suitsiidikatse hinnanguliselt 10–20 inimest. Umbes 70–80% enesetapu tõttu surnutest on mehed. Nõrgem sugupool, mis teha. Ehkki suitsiidikatseid teevad rohkem naised, võtavad mehed asja tõsisemalt ette ja lähevad lõpuni.\nEnesetapp on väga individuaalne nähtus, mõneski mõttes tabu. Enesetapjast või tema lahkumise viisist avalikult ei räägita. Pikki sajandeid valitses õhtumaades komme, mis keelas enesetapjaid pühitsetud mulda matta. Sellest tulenevalt sündis Kesk- ja Ida-Euroopas uskumus, mille kohaselt saavad enesetapjatest vampiirid. Ka Eestis arvati, et see, kes endale käe külge paneb (milline viisakas kõnekäänd!), ei pääse taevasse ja hakkab kodus käima. Kristlike normidega vastuollu minemata on ärksamad mõtlejad toonitanud ka inimese vaba tahet oma elu jätkuvuse üle otsustamisel.\nAjalugu tunneb hulgaliselt juhtumeid, kus enesetapp saab kangelasteoks. Teatud mööndustega võib juba antiikaja mässajaid ja ristiusu märtreid pidada enesetapjateks. Viimasest poolsajandist kõlbaks tuua kolm eredat näidet. Lõuna-Vietnami munk Thích Quảng Đức pani end 1963. a. Saigonis põlema, protestides budiste ahistava režiimi vastu. Keskkooliõpilane Romas Kalanta läks vabatahtlikult tulesurma Kaunases 1972. a., vallandades Leedus nõukogudevastased rahutused. IRA aktivist Bobby Sands näljutas end 1981. a vanglas surnuks, saavutades seejuures märkimisväärse poliitilise triumfi. Muidugi on ajaloos ka hulk tuntud enesetapjaid, nagu Nero või Hitler, kelle puhul nähakse suitsiidis pigem argpüksi viimset taganemist kui sangarlikkust.\nKõrgeima suitsiidsusega riigid on WHO andmetel Lõuna-Korea, Leedu, Guajaana, Kasahstan, Hiina, Valgevene, Sloveenia, Ungari, Jaapan, Sri Lanka, Ukraina ja Venemaa (kõigis vähemalt 20 suitsiidi 100 000 elaniku kohta). See loetelu ei anna mingit selgust. Nii katoliiklikud, õigeusklikud, budistlikud kui isegi islamistlikud kultuurid on kõrge suitsiidsusega maade hulgas esindatud. Rohkem paistavad silma küll sotsialistliku koletise all kannatanud riigid, kus moraalne ja vaimne kapital nõrgem. Sestap kuuluvad ka eestlased suitsiidialdiste rahvaste sekka. Aga moraal ja vaim peavad ka indiviidi tasandil tugevad olema, et kõikvõimalikele raskustele, mida saatusel on tavaks inimestele kaela kupatada, ikka sirgeselgselt vastu panna.\nKust siis võtta see titaanne vaim, mis ühelgi juhul ei murduks, olgu või süda murtud ja taskud tühjad? Vaimutohtrid sedastavad, et suitsiidiennetus põhineb riskifaktorite ja nende kahjuliku mõju vähendamisel ning kaitsvate faktorite ja nende kasuliku mõju suurendamisel. Paljud enesetapumõtetega inimesed saadavad enesehävituslike kavatsuste kohta sõnade ja tegude kaudu signaale. Enesetapjalik käitumine on sageli seotud ka psüühiliste häiretega, mida kõrvalseisja ei pruugi paraku alati ära tunda.\nEesti enesetapjatest on umbes 60% alkoholisõltlased või alkoholi kuritarvitajad, mis tähendab, et nii nagu paljude teiste ühiskondlike probleemide puhul, paistavad ka enesetappude tagant viinakuradi sarved. Teismelistel on suurem risk suitsiidi sooritamiseks mõnuainete tarvitamise korral. Erinevate uuringute järgi kuuluvad enesetapumõtteid mõlgutavate inimeste sekka sagedamini ka homoseksuaalid, seadusega pahuksis olevad noored, puuduliku haridusega isikud ja pikaaegsed töötud.\nSeksuaalne sättumus kallutab enesetapule ennekõike mehi. Homoseksuaalsed mehed tapavad end ära 10 korda suurema tõenäosusega kui heteroseksuaalsed mehed. Vanglas istunud noortel on samuti suurem suitsiidirisk võrreldes mittevangistatud noortega, kusjuures enamasti panevad endal kaela silmusesse mehed, kes on saanud purjuspäi hakkama mõne kriminaalse lollusega (jälle viinakurat!). Töötus on sageli väga suur enesetapumõtete generaator, mis halvab inimese majandusliku ja emotsionaalse võimekuse.\nPikka juttu lühemaks tehes: enesetapurisk on suurem inimestel, kes kuuluvad mingis mõttes sotsiaalsesse vähemusse, ühiskonna piirialale. Need on inimesed, ennekõike mehed ja noored, kes ei vasta ühiskondlikule arusaamale eeskujulikust indiviidist. Tõepoolest, mis mõte on elada joodikust maamehel või noorel töötul geil? Aga Eesti vajab iga inimest. Mõttetuid inimesi pole olemas. Isegi kui enamik enesetapu üritajaid fataalse tulemuseni ei jõua, lõhuvad mustad mõtted hinge. Keegi ei tohiks tunda end tõrjutuna.\nKaks olulist mõjurit, mis aitavad uuringute järgi enesetappe vältida, on perekond ja religioon. Toetav pere tagab sooja keskkonna, kuid annab ka kohusetunde – tunde, et ollakse vajalik ja kasulik. Ameerika jõulufilm „See imeilus elu“ (It's a Wonderful Life) kõneleb loo mehest, kes otsustab elust lahkuda, kuid ingel lööb tema plaanid segi. Taevane olend näitab mehele, kui närune oleks maailm ilma temata olnud ning mees muudab oma meelt. Vahel tulebki mõnele inimesele sisendada seda, kui oluline ta tegelikult on. Mõni hea sõna võib päästa elu.\nOn leitud, et ka tugev ja siiras usk kaitseb suitsiidsete mõtete eest. Paljude religioonidega kaasneb kogukonnatunnetus ja vaimne pagas, mis õpetab nägema ajalike murede taha. Ilmalikus raamistikus võiks kõnelda eeskätt eneseusust. Kui inimene tunneb, et ta elu on kontrolli all, ta on piisavalt sõltumatu ja kohanemisvõimeline, siis ei kipu ta end hävitama. Usku sellesse, et isiklikud otsused mõjutavad meie elu ei saa pidada vähem väärtuslikuks kui usku inimkonna eest surnud lunastajasse. Inimene, kes enesesse usub, meelitab kaitseingleid ligi.\nElu on püha. Kas saab olla üldse miski elust püham? Ja ometi… kui lihtne on pühadust rüvetada. Mõni elu paiskub kannatusterohkes maailmas põrmu ja porisse. Ühtäkki ei tundugi üks määrdunud ja lõhutud elu enam pühana. Kuid isegi kallimast kallimaid ikoone saab pesta ja parandada. Nad säravad edasi. Endiselt pühana.\nLeiaks vaid kõik inimesed sel tuulisel rannikul usku, lootust ja armastust. Need kolm jäävad. Usk, lootus ja armastus, aga suurim neist on… jah, mõni ütleb, et armastus, kuid olgu selleks hoopis lootus. Armastus võib lõputult palju kordi hääbuda ja uuesti õitsele puhkeda, kuid lootust jätta ei tohi. Kus on elu, seal on lootust. Ja miks seda palsamlikku lootust ei peaks olema – igale ööle järgneb ju päev ning ka kõige pikem ja pakaselisem talv asendub peagi rohetava kevadega. Ühtäkki on jälle mõtet elada.\nSildid: ajalugu, film, päikseta paradiis, religioon, suhted, ühiskond\nInimese loomuliku elutegevusega käivad paratamatult kaasas mõningad jääkproduktid, millega pole midagi peale hakata. Kultuur avaldub aga nutikuses ja mida nutikamalt kasutut ihutoodangut käideldakse, seda kõrgem on kultuuritase. Targad teavad rääkida, et tsivilisatsioon ei alanud mitte kirjakunsti, vaid seebi ja hambaharja leiutamisega. Niisiis, kas eestlased on tsiviliseeritud rahvas või kuulume barbarite sekka?\nKui Postimehes ilmus põnev artikkel 20. sajandi alguse hügieenioludest, tekitas see eeskätt vanemas põlvkonnas vastakaid emotsioone. Kuidas julgeb papa Jannseni ajaleht meie vaarvanemaid nõnda laimata?! Eesti rahvas on olnud alati puhas rahvas. Nagu sakslasedki. Aga venelased – vaat nemad on räpased. (Vägisi tükivad meelde Mart Raua kuulsad vemmalvärsid Ufaa peldikust, mis pidavat isegi sita ära määrima.) Nii on lood…\nVabaõhumuuseumi teadlase Heiki Pärdi uurimused rahva hügieenist võib teatud mööndusega paigutada samasse kategooriasse aasta algul hulgaliselt poleemikat sünnitanud koguteosega Eesti keskajast, kus Muistse vabadusvõitluse tähendust on tõsiselt revideeritud. Üks puudutab vaid „väikest“ ja teine „suurt“ ajalugu. Üldises teadvuses on Lembitu endiselt vabadusvõitleja ning eesti talupoeg puhas ja särav nagu sakste hõbelusikas. Inimmälul on kord juba kalduvus kaugeid aegu ilusamaks puuderdada. Minevik muutub paratamatult romantilisemaks kui ta tegelikult oli. Meie magusatest roosiodööridest tuimestatud ninad ei ole võimelised haistma mineviku õigeid lõhnu. Aru keeldub vastu võtmast asjaolu, et hügieenilisele eluviisile asuti massiliselt tähelepanu pöörama alles nõukogude korra ajal. Ilmselget tõrgub vanemate inimeste mälu ka sellisel juhul, kui jutuks tulevad Pätsi-aegsed tervishoiukampaaniad.\nHeiki Pärdi uurimistulemustele järgnenud vastukaja paljastab paar huvitavat nähtust. Esiteks mikroajaloo uurimisprobleemid. Mikroajalugu tegeleb tavaliste inimeste ning nende eluviiside, kommete ja olmetingimuste uurimisega. Tihtipeale vasardab ajaloolase peas küsimus: kas isiklikud mälestused on ikka usaldusväärne ajalooallikas? Tollesama mineviku ilustamise sündroomi tõttu ei saa uurija inimmälu sajaprotsendiliselt arvesse võtta. (Mis saaks, kui sõjaeelse vabariigi ajalugu hakataks uurima Ivan Orava mälestuste põhjal?) Möödunud aegade olmele tuleb valgust heita teistsuguste allikate toel. Ent kriitiliseks peab jääma ka siis, kui maamatside kombetusest kirjutavad linnavurled (näiteks etnoloogiatudengid). Igaühel ju oma vaatenurk.\nHügieen kuulub tabuteemade hulka ja siit kerkib teine probleemne nähtus, mida eespool mainitud. Kes oleks praegugi valmis tunnistama, et ta ei pese pärast tualetiskäiku käsi ega tõmba oma tegudele vett peale? Isegi kui mälu on salvestanud midagi möödanikust, mis moodsa maailmavaate ja elustiiliga kokku ei lähe, on targem näidata minevikuolmet tänapäevases võtmes. Kuid milleks minevikku häbeneda?\nHeiki Pärdi kirjutas kasimata talupoegadest juba aastate eest ajakirjas Tuna (4, 2002). Eriti hull oli 20. sajandi algul olukord kagunurgas. Võrumaal ei peetud hammastepesu üldsegi oluliseks, mistõttu olid katkised hambad pigem tavapärane kui erandlik nähtus. Ka välikäimlate püstitamiseks ei tahetud kallist ehitusmaterjali raisata. 1920. aastatel oli kõigest 42% Võrumaa taludest käimla olemas. Kogu Eestis oli keskmine näitaja 58%. Ühesõnaga, enam-vähem pooled Eesti talupered said veel üheksakümne aasta eest ilma kemmerguta hakkama.\nAjast aega on loomulikke asju aetud laudas või lähima põõsa varjus. Polnud praktilist vajadust spetsiaalse asutuse järele. Maal elades ja toimetades ei saanudki tunnist-tundi puhastele käbaratele mõelda. Isegi saunas elavad popsid ei ligunenud päev läbi veetünnis. Alles pühaba ommiku kerikule minnes kasiti end puhtamaks. Kui ajalugu kõrgemalt ja laiemalt vaadata, selgub, et maarahva seas polnudki tänapäevases mõttes kehvad sanitaartingimused suureks mureks. Linnades, kus inimesed pead-jalad koos elasid, olid mustusest põhjustatud epideemiad hoopis tavalisemad kui valdavalt hajaasustusega maapiirkondades (eriti kehtib see Eesti kohta). Puhas kaevuvesi oli linnas läbi paljude sajandite defitsiit, mistõttu joodi enamasti kääritatud jooke ning katku- ja muude pisikute vältimiseks pesti end nii vähe kui võimalik. Keskaja tohtrid ei soovitanudki ihu kasida, sest see pidi inimese haigustele eriti vastuvõtlikuks tegema.\nUrbanistlik räpasus võttis lausa ökoloogilise kaose mõõtmed. Londonlased reostasid Thames’i, pariislased Seine’i. Tänavad kubisesid roojast, prahist ja parasiitidest. Samas oli juba 4500 aasta eest Induse orgu rajatud Mohenjo Daros kanalisatsioon olemas, mõnes majas lausa tualettpotidki! Antiikajal võisid korraliku veevärgiga uhkustada eesrindlikumad metropolid. Laupäeviti kümblevad viikingid ja ennast rituaalselt pesevad araablased olid keskajal samuti näiteks hügieenilist eluviisi praktiseerivatest rahvastest, mis kinnitab, et inimkond ei muutu kokkuvõttes aina puhtamaks. Elutingimused on need, mis kombeid enim mõjutavad.\nIsiklik puhtus on kultuursuse tunnus. Saja aasta eest samades kategooriates ei mõeldud. Käitumisviisid ja arusaamad häbiväärsusest muutuvad. Eesti rahvas oli räpane nüüdisaegsete moraalsete mõõtude ja põliste islamiseaduste järgi, kuid kindlasti ei peetud sada aastat tagasi end kuigi räpaseks. Vahest on lääne poolt vaadatuna keskmine eestlane ikka veel paras räpakoll, kes hommikusest dušivalangust hoidub?\nP.S. Ivan Orava jutu järgi käisid eestlased Pätsi ajal oma asju ajamas seest tühjaks uuristatud tammekännu peal. Vesi tuli otse allikast ja pühkimismaterjalina kasutati kobrulehti. Vaat see on ökoloogiline elulaad!\nRõõmus valge tädi\nKui ma möödunud kevadel Kaika Laine lahkumisest kuulsin, sähvatas peas mõte: see on ühe ajastu lõpp. Laine pani punkti ajajärgule, mida iseloomustas praegusest hoopis erinev, ehk isegi mõnevõrra tabamatu ja raskesti määratletav vaimsus. Pole kahtlust, et Kaika Laine oli viimane rahvaravitseja. Pärast teda sebivad ilmas ringi vaid tavalised ravitsejad, kitsa maailmapildiga sensitiivid ja kasuahned šarlatanid.\nKuulsast ravitsejast on kirjutatud hulgaliselt ajaleheartikleid, tema retseptidest ja tohterdamisviisidest tehakse juttu mitmetes vihikulaadsetes väljaannetes, kuid kopsakamaid raamatuid Laine elust ja tegemistest on avaldatud kõigest paar. Lisaks Reet Kudu sulest ilmunud biograafiale „Kaika Laine – sajandi naine“ (2009) võib nüüd lugeda ka Einar Ellermaa ja Inge Pitsneri koostatud kogumikku „Kaika Laine inimesed“.\nKaante vahele on koondatud lühike ülevaade Kaika Laine elust ning 28 erinevat lugu, mille on jutustanud Lainega lähemalt või kaudsemalt seotud inimesed. Nende seas leidub tänulikke abisaajaid, kauaaegseid sõpru, mitmeid mõttekaaslasi ja veresugulasi. Laine sai ühtviisi hästi läbi nii arstide kui pastoritega, teda meenutavad kalli sõnaga talu- ja ärimehed, saatejuhid ja teadlased, pedagoogid ja baleriinid. Raamatu koostajad pole aga ise Lainega kokku puutunud. Vahest ei tasugi seda miinuseks pidada. Ellermaa ja Pitsner seisavad neutraalsel platvormil, nad ei jaga hinnanguid ega omapoolseid kommentaare, vaid lasevad inimestel rahulikult Lainest kõnelda.\nAga ikkagi… Kes oli Kaika Laine? Tema fenomeni pole seni keegi täielikult lahti seletada suutnud. Reet Kudu püüdis Lainest üksikasjalikumalt portreed maalida, kuid paistab, et päris hästi see ikkagi ei õnnestunud. Kudu tahtis kirjutada küll sajandi naisest, kuid tema sulg kipub pidevalt kõrvalistele radadele eksima. Küllap aimas autor ka ise, et nii vägevat naist on keeruline mingitesse mõistuslikesse raamidesse paigutada. Nõnda üritab Reet Kudu defineerida Lainet samuti teiste inimeste kaudu. Kudu raamatus askeldavad näiteks südamlik naabrinaine Aino, Laine klassivend Elmar ja poeedikalduvustega kirikuõpetaja Emmanuel Kirss, keda Ellermaa-Pitsneri jutupaunast ei leia.\n„Kaika Laine inimesed“ on väga konkreetse, lausa kristalse ülesehitusega ning juba raamatut sirvides saab selgeks, et koostajad on valinud Laine kui nähtuse mõistmiseks õige taktika. Raamatust aimub fenomenoloogiline lähenemine, mille kohaselt tuleb meil kõigil aeg-ajalt tunnistada: me ei tea, kuidas asjad tegelikult on, aga me saame kirjeldada neid sellisena, nagu nad näivad.\nMida siis Laine kohta öelda võib? Esiteks muidugi seda, et ta oli looduslaps. Kaika kandi hunnitute mägede vahel üles kasvanud tüdrukuna tundis ta hästi loodust. Taimed polnud tema jaoks lihtsalt taimed, vaid Jumala and, hingestatud ja väega olendid. Teiseks ei saa kuidagi salata tema tohutut heatahtlikkust ja inimesearmastust. Tal oli piiritu soov inimesi aidata – kuidas muidu jõudis ta tippaegadel vastu võtta kuni 40 abivajajat päevas? Neiupõlves olnud Lainel unistus arstiks saada ja ehkki kooliharidust omandas ta pelgalt kuue klassi jagu, ei takistanud see tal unistust teoks tegemast. Isegi mõned doktorikraadiga tohtrid kirjutasid patsiendile saatekirja Kaika Laine juurde!\nNooruses põetud raske haigus võis olla pöördepunktiks, mis viis Laine vaimsele ärkamisele. Psüühiline kirgastumine läbi kannatuste on oluliseks motiiviks paljude tuntud ravitsejate ja prohvetite eluloos. Surmavallast naasnuna näevad inimesed elu ja inimesi uutes toonides. Kui Lainet siia ilma aidanud ämmaemand noorukesele tüdrukule ütles, et märkas tema otsa ees ravitseja märki, oli Laine saatus määratud. Kulus veel mõnda aega, enne kui Laine ränga postiljonitöö kõrvalt hädalisi aitama hakkas. Tema „arstikarjäär“ kestis ligi pool sajandit. Abi sai selle aja jooksul umbmäärastel hinnangutel 70 000 inimest, vahest rohkemgi.\nKaika Laine maailmapilt näikse olevat segu kristlusest, arhailisest ravitraditsioonist, paganlusest ja veidi ka new age’ist. Laine hakkas aktiivsemalt ravima kuuekümnendail, kui new age’i ideed maailmas tasahilju tärkasid. Hilisemal ajal sensitiivide ja teadmameestega kokku puutudes omandas ta ilmselt juba rohkem new age’i mõisteid, mida ta oma mitmekihilisse ilmakäsitlusse põimis. Seejuures esindas Kaika Laine oikumeenilist kristlust – olles ise luterlane, pidas ta õigeusu kirikut väga väekaks ning – nagu raamatust selgub – oli ka Itaalia reisil paavsti nähes emotsionaalselt vapustatud.\nKaika Laine suhtles inimestega vabalt ja sõpru oli tal palju. Venelasedki ju hõiskavad, et parem 100 sõpra kui 100 rubla. Ometi kujunesid Laine viimased eluaastad õnnetuks. Ta ei leidnud seda hoolitsust ja mõistmist, mida ise oli teistele küllusesarvega jaganud. „Ravitseja ei saa ennast aidata,“ nentis ta ise. Siin avaldub Laine eluraamatu kohutav kurbloolisus. Omas kategoorias oli Laine suur staar, kelle sära ja aupaiste sisse nii mõnigi untsantsakas end libistas. Mitmest „Kaika Laine inimeste“ loost jääb kõlama nukker kaja – imeväärne naine, kes oli pidevalt sõpradest ümbritsetud, lahkus ometi hingelises üksinduses. Paljud kirkad tähed kustuvad väga vaikselt…\nLisan lõpetuseks kaks seika oma elust. Minu ainus otsene kokkupuude Kaika Lainega jääb üheksakümnendate algusesse, kui ma pisikese põnnina tema „vastuvõtul“ käisin. See kauge mälestus on udune, peaaegu unenäoline, kuid hämu seest kerkib selgelt esile üks valge ja rõõmus tädi. Just need elemendid – puhas valge ja sillerdavalt rõõmus – seisavad tänini mu vaimusilmas, kui kusagil Lainest juttu tuleb.\nRohu tegemist oodates pidin väikest küünalt põletama. Pooleldi ärapõlenud küünalt hoidsin öösiti padja all. Mulle määratud rohuks oli suhkur, millele tuli enne söömist kolm korda peale puhuda. Huvitaval kombel kasutaski Laine rohtudena peamiselt valgeid aineid: suhkur, sool, viin, rasv, ja vahel ka kuldseid produkte, nagu mesi või päevalilleõli. Minusugusele põngerjale oli suhkur muidugi igati meeldiv rohi.\nTeine juhtum leidis aset 1996. aasta talvel. Minu klass sõitis ametlikule visiidile Kaika algkooli, mis praeguseks juba ammust aega suletud. Buss – vana nõukogude küna – ei pääsenud järsust Kaikamäest üles. Rattad vurisesid libedal lumel, aga tolku ei midagi. Olime kinni. Mu klassivennad, kes olid loomulikult silmini tarkust täis nagu kõik üheksa-aastased, hakkasid arutama, et poleks tohtinud sõidu ajal nõiast rääkida. Kui nõiast räägid, läheb kehvasti. Aga mina teadsin, et selle arvamisega panid nad küll mööda. Kaika Laine pole ju mõni Baba Jaga või Hansu-Grete loost tuttav kannibalistlik vanamoor. Laine on hea ravitseja! Vanaema ütles, tema teab.\nLaine on taevastele radadele siirdunud, kuid legend temast särab maa peal edasi. Minu kodukandi inimestele – ennekõike vanemale põlvkonnale, kelle meeltes on säilinud veel Laine ajastu vaimseid kübemeid – on temast saanud vaat et pühak, kellega seotud paiku ja esemeid kummardatakse. Ja kavatsen minagi lähemas tulevikus võtta ette palveretke Kaikamäele, et istuda sealsel heade mõtete pingil, mille Vahur Kersna mullu sügisel Laine auks valmistada lasi.\nRavitsemise alal Lainel järglast pole, kuid tema retseptid on alles – nendest ta saladust ei teinud. Raamatust selgub, et kassiaasta sõnnil oleks kasulik juua jasmiiniteed. Horoskoopidest ma suurt lugu ei pea, kuid kassiliku sõnnina võiks jasmiiniteed proovida küll. Isegi minu akna all õitseb kevaditi valgete õitega jasmiin. Küllap pole see juhus.\nSildid: loodus, religioon, võru\nÜlipõnev ja väga rase\nIga lind kiidab oma sulgi ja iga libu ülistab ikka oma… Nojah. Turumajanduslikes oludes peab viimne kui üks turul konkureeriv hing välja mõtlema strateegia, kuidas pakutavat toodet või teenust müüa. Mina õppisin koolis seda, et reklaam on hästi öeldud tõde. Aga lauskiitus on kahtlane. Pöörased superlatiivid on paraku imbunud ka ajakirjandusse, kus käib võitlus iga kliki ja silmapaari eest. Reegel number üks algajale leheneegrile ja reklaamikirjutajale: mida rohkem õnnestub vahtu üles kloppida, seda parem.\nTelevisioonis ei näidata enam ühtegi põnevat ega populaarset filmi, on ainult ülipõnevad ja ülipopulaarsed. Sääraste omadussõnadega kullatakse üle ka igavad seebikad ja „hittsaated“, mis pole eales vaadatumate saadete esikümnesse jõudnud. Ülistuskõnedega paistab eriti silma Kanal 2, kes kuulutas mõne nädala eest, et ülipopulaarse Türgi seebika asemel hakatakse näitama veelgi populaarsemat seepi. Kohe hirm tuleb peale. Aga ega TV3-e geeniused saanud vastu paugutamata kapituleeruda: nemad teatasid, et lasevad ekraanile kah ülipopulaarse seebisarja, milles mängib maailma kauneim naine! Loomulikult ei unustatud märkida, et sari on ülipõnev. Paistab, et kommertskanalite reklaamikirjutajad põevad ülirasket suurushullustust.\nMõned pealkirjad sporditandrilt:\nÜlipõnev lõpplahendus: Lietuvos Rytas langes dramaatiliselt Euroliigast\nÜlipõnev VIII Viru-Nigula karikasarja III etapp!\nRed Bulli piloot [Sebastian Vettel] lõpetas ülipõneva Brasiilia GP kuuendana\nJa midagi ka akadeemilise maailma esindajatele:\nÜlipõnev pagulasteemaline loengukursus ülikoolides\nÜlipõneva ajalooga maa [Liibanoni] religioosne maastik on tõesti kirju.\nTallinnas tuleb ülipõnev börsipäev.\nKäimas on ülipõnev küünedisaini võistlus.\nJa kõik lapsevanemad, palun tähelepanu:\nOstes oma lapsele selle ülipõneva mullitaja, võid segamatult rannas päevitada, lugeda raamatut või võistelda oma mudilasega kõige suurema seebimulli puhumises.\nGuugeldan veidi ja mis ma leian? Veel mõned ülipopulaarsed pealkirjad internetist:\nÜlipopulaarne programmi Euroopa Noored tutvustav koolitus „Appetiser“ Lätis.\nÜlipopulaarne Ewert and The Two Dragons annab Rock Cafes lisakontserdi\nAlustab ülipopulaarne Tervikliku Naise loengusari\nSaaremaa on turistide seas ülipopulaarne.\nTeleekraanilt tuttav fitnessvöö on ülipopulaarne terves maailmas.\nOlympicu aktsia on ülipopulaarne\nJüri Pino väidab, et ülipopulaarne töörassimine on muutunud nõmedaks ajatapmiseks.\nOlgu, aitab ajatapmisest. Pöördun siinkohal hoopis günekoloogide ja ämmaemandate poole, sest juba hulk aega on mind painanud küsimus: millal on naine väga rase? Meedias ju kirjutatakse:\nVäga rase tippkulturist tõstab jõusaalis rasket kangi.\nVäga rase Birgit käis tipptenorit kuulamas\nVäga rase Kim Kardashian riietus üleni musta\nVäga rase hertsoginna Kate istutas täna puu!\nOma mehearu appi võttes oletan ma, et natuke rase naine on see, kes alles äsja eostati. Kas väga rase ja ülimalt raskejalgne naine on üheksa kuud last kandnud või tuleb teda juba superrasedaks nimetada?\nSildid: keel, naine, sport, tele\n„Kui purustate monumente, jätke pjedestaalid alles – neid läheb alati tarvis,“ annab poola poeet Stanislaw Jerzy Lec hüva nõu. Eesti kultuuris on monumente, mida vahetevahel kõigutatakse ning üks selliseid on Sirp. Sirbi ümber kobrutav skandaal paistab siit kaugelt matsimättalt vaadatuna järjekordse jaona sarjast „Võim ja vaim“. See sari on kestnud Sumeri ja Egiptuse tsivilisatsiooni algusaegadest alates ning lõppu ei paista kusagilt. Tüütum kui „Vaprad ja ilusad“! Aga ühiskond on kord juba vastanditele üles ehitatud ning erimärgiliselt laetud osakesed tekitavad särtsu, mis pidavatki elu edasi viima.\nVaba vaim on võimule tülikas – kurb fakt, mida tõestasid ka läinudsuvised Pärnu festivali dokfilmid (Tühi võim ja vaimunärimine). Vaim on midagi kõrgemat ja puhtamat, müstilisse „sealpoolsusesse“ orienteeritud, sakraalse iseloomuga ürgelement. Võim seevastu toimib „selles ilmas“, opereerib pigem käesolevate materiaalsete ressursside kui üllaste põhimõtetega, ta on midagi profaanset, argist ja igavat. Inimesed, kes liiguvad ühest vallast teise, ei pääse plekitu särgiesisega. Kui poeedist saab poliitik, tunnevad vaimuinimesed end reedetuna. Hoiatavaks näiteks on Paul-Eerik Rummo, üks endisaegsetest vabaduslaulikutest, kellele pole parteisõdurite armeesse astumist endiselt andestatud. Lennart Meri oli aga omapärane erand. Tema suutis olla silmapaistev lüli kultuurirahva ja võimuringkonna vahel.\nVõim vajab oma otsuste seadustamiseks kirjasõna. Ei piisa Riigi Teatajast. Vaja oleks õigele poole kallutatud meediaplatvormi. Üks väikese tiraažiga kultuurileht selleks esmapilgul ei sobi, kuid marused intriigid näitavad, et Sirp polegi nii marginaalne ja märkamatu väljaanne, nagu enamjaolt näib. Sirp ei ole pelgalt kultuuriline alussammas, vaid sümbol. Sirbi kaudu mõtestatakse tähtsaimat maavara, mis Eestil on – kultuuri. Kes kontrollib kultuuri, kontrollib rahvast.\nVandenõuteooriaid on muidugi tore arendada, aga Sirbisaagast paistab välja teinegi pöördelistele aegadele omane nähtus. See on noore põlvkonna mäss vanade vastu. Jaan Kaplinski märkis, et Sirbi kaaperdamise taga kangastuvad vene ja itaalia futuristid, kes saja aasta eest varasemad kultuurisaavutused väärtusetuks kuulutasid. Ka nooreestlastel olid pirakad ambitsioonid. Kisume maha vanad ja räämas monumendid ning ehitame asemele uued ja ägedad! Sirbile on juba mõnda aega ette heidetud teatavat hallust, mistõttu oleks mõistlik anda noortele (ja mitte enam nii noorele Kenderile) aega värve segada. Boheemlaslikest lätetest voolama hakanud Müürileht on vahepeal saanud mullahõngulisele Sirbile väga tõsiseltvõetavaks konkurendiks. Eks näis, kuhu revolutsiooniline kultuuriajakirjandus välja jõuab. (Akadeemiline vorm see igatahes ei ole.)\nAjalugu räägib paraku sedagi, et revolutsioon sööb oma lapsed ja nii mõnigi mässaja lõpetab võlla- või ristipuus. Küllap pääsevad peagi „vanameelsed“ vaimujõud jälle Sirbi manu ja asuvad seda omatahtsi tüürima. Kuid jäägem optimistlikuks – provokaatorid toovad kultuurivallale üksnes kasu, sest kultuurgi vajab aeg-ajalt raputamist, kasvõi selleks, et mõned unised vabakutselised üles ärkaksid. Kultuuriajakirjandus pole igatahes enam endine. Ja kes oleks võinud arvata, et Sirpi ka pärast laulvat revolutsiooni ummisjalu lugema tõtatakse?! Mis revolutsioon meil siis praegu käib, ah?\nTaevalikud paleused ehk kust leida naist?\nMõned päevad tagasi komistasin netidžunglis kolades kogemata ühe meestele adresseeritud suhteteemalise artikli otsa. Nagu miljonites teistes sama valdkonna kirjutistes polnud selleski midagi uut ega huvitavat. Ikka need ehalkäimise jutud, ainult et 21. sajandile vastavalt nilbemas sõnastuses. Erinevalt looduse moraalikoodeksit järgivatest loomaliikidest eelistab inimene paarituda aastaringselt. Seetõttu treivad ka „suhteeksperdid“ artiklikesi olenemata sellest, kas väljas lõõskab päikene või lõikab pakane.\nSuhteteemaliste artiklite juurde siginevad kommentaarid on tihtipeale huvitavam lugemismaterjal. Eks kommentaarinurgaski kipuvad korduma samad rõõmud ja mured. Huvi pakuvad pigem isiklikud lood, mida anonüümsuse kattevarjus jagatakse. Lõpmatuks murekohaks paistab olevat sobiva partneri leidmine. Kellel pole „eksidega“ vedanud, kes pole toda teist poolt eluilmas leidnudki. Toon siinkohal ära ühe 25-aastase noormehe kommentaari, mille põhjalikkus näitab probleemi tõsidust ning mis esindab suure tõenäosusega ka paljusid teisi noori Eestimaa kodanikke, soost sõltumata:\n20-ndad poole peal ja ikka pole voodisse jõudnud. Käid trennis, tööl, vorm võiks vb gramm parem olla. Haridus ka on ning raha pole probleemiks. /…/ Kõige koomilisem on see, et pole ka tüdruksõpra olnud. /…/ Kus on normaalsed naised? /…/\nEi ole ma peoinimene, ei ole alkomuret, isegi ei suitseta – no vinks-vonks, aga ikkagi näed… ikka üksi. Kinos käin ka, aga kuidas kinos tutvuda? Kõik jooksevad viimasel minutil saali ja hiljem kiiresti-kiiresti saalist välja. Minna üksi kinno ja hakata kõrvalistujaga juttu ajama kui need esimesed reklaamid on ennem filmi algust? Niipalju kui olen muuseumis käinud, siis paljud on seal nii omaette ei soovi segadagi ja kui miskit ütled, siis ignoreeritakse või krimpsutatakse nina… Teater – kes sinna üksi läheb. Ja enamik siiski kaasaga seal.\nTundub jah, et ei ole ma selle õigega kokku jooksnud, aga kus temaga kokku joosta üldse? Klubist neid ei leia, eelpoolmainitud kohad ka kahtlased – võib küll näkata, aga väga ebatõenäoline. Oehh, kohe raske.\nVõi on mul see, et ma olen teiste inimeste läheduses ja kui vaja pikemalt koos olla, täiesti nii, nagu ma olen. Ei mingit petlikku mina, ei mingit eneseupitamist või teesklemist, et olen keegi teine. Ei ole midagi võltsi. Tundub, et tänapäeval ehmatad vist peaaegu kõik aususe ja otsekohesusega ära. Vist otsitakse midagi ideaalset, aga kuna soovitakse võltsi ja ise ollakse võlts, siis tegelikult teist inimest polegi näha, kes selle fassaadi taga võib peituda. Seepärast vist see partnerite vahetus toimubki 20ndates nii massiliselt, või praegu võib vist öelda, et isegi 10ndates…\nMis sa oskad kosta? Näib, et meie aja inimesed, kelle jaoks suhtlus selle erinevates vormides ja väljundites on sama normaalne nagu sissehingatav õhk, ei suuda ometi tekitada püsivamaid kontakte. Vaarvanemate aegu said ühe küla poiss ja teise küla tüdruk simmanil kokku, semmisid väheke ja juba oligi laulatuspäev käes. Pere tuli ju nii ehk naa luua. Ei olnud ennevanasti kellelgi aega katsetada ja proovida – vaatame, mis sellest suhtest välja tuleb! Kõige tähtsam oli laste saamine. Abieluaastate jooksul sai nii mõnelegi naisele ja mehele selgeks, et nende liit on saatanast, kuid lahutus oli paljude jaoks häbiasi. Lahutas rohkem linnarahvas, maal oldi kannatuste ja raskustega harjunud ja need pidid ka abieluga kaasas käima. Mis ei tapa, teeb tugevamaks, või kuidas?\nHeaoluühiskonnas ei ole kannatustel kohta. Pere loomine ei ole suhetes eesmärk number üks. „Õiget“ otsides otsitakse õnne, naudingut, emotsionaalset tuge. Nagu ka eelmainitud anonüümne noormees ütles: otsitakse ideaalset.\nMa ei lasku süvafilosoofiasse ega küsi, kas ideaalset inimest – naist või meest – on olemas. Inimese enda rahutu teadvus teeb ka paradiisist põrgu ja esialgsest ideaalpartnerist võib ühe nipsuga saada jobu, siga, nõid või psühh. Isegi kui asendada „ideaalne“ tsipake lahjema „normaalsega“, jääb igatsuste sisu samaks. Ikka õhatakse taevaliku paleuse poole. Väikeste kiiksude ja vigadega on raske leppida – eriti siis, kui kõrvutada virtuaalmaailma tegelikkusega. Ekraani taga on kõik inimesed imeilusad, lahedad ja põnevad. Tegelikkuses…\nTahaks hoopis küsida: kas me oleme piisavalt ausad? Ausad iseenda ja teiste suhtes? Igaüks peaks sellele mõtlema. Aga ausus ei ole nõrkadele. Iseendaks olemine nõuab roostevabast terasest selgroogu. Kuid seda imetlusväärsemad on ausad inimesed! Ja ometi – neid peljatakse. Maski varjus on ju mugavam elada.\nVahest peaks kaaskodanikega suheldes kriitikal volüümi vähemaks timmima. Milleks näha vaid vigu? Mina olen oma senise lühikese elukese jooksul avastanud, et eelarvamused ei tule suhetes kunagi kasuks. Võib-olla peaks inimesi rohkem usaldama? Aga keda tasub usaldada, et mitte haiget saada? Küsimused on vastuste otsimiseks. Kel janu, sel jalad, ütles vanarahvas. Kellele üksindus piinu valmistab, leiab viimaks leevendust, egas head mehed ja naised pole ilmast otsa saanud. Tuleb vaid ise olla piisavalt „hea“, et mõnda neist ligi meelitada.\n„Ja kust siis naisi leida?“ küsib mõni lugeja. Mispärast sa seda minu käest küsid?! Kanu tuleb otsida õrrelt, küllap ka naised kusagil pimedas lae all kükitavad!\nSildid: naine, suhted\nMoest läinud tuhkatriinulood\nKahekümne viie aasta eest valiti suure õhinaga esimest sõjajärgset Miss Estoniat. Publikuhuvi oli tohutu. Tol ajal ei tulnud vist kellelegi pähe, et tegemist on üksnes palaganilaadse meelelahutusüritusega. Eesti esikaunitari valinud kohtunike brigaad koosnes paljuski meie kunsti, kirjanduse ja filminduse suurkujudest, mistõttu kvalifitseerus missivõistlus vabalt kultuurisündmuseks.\nAjad muutusid ja üheksakümnendail tekkis nii palju kõiksugu missivalimisi, et avalikkuse huvi nüristus. Käesoleval sajandil ei tehta Miss Estoniatest enam väljagi. Miks siis? Küllap leitakse glamuuri ja elegantsi mujalt. Kuid ennekõike paistab kohaliku missinduse pankroti põhjuseks olevat ühiskondliku psühholoogilise ja emotsionaalse seisundi muutumine. Tuhkatriinulood ei ole enam moes.\nEesti taasiseseisvumine on samuti omamoodi Tuhkatriinu lugu, kus kõrgest soost heasüdamlik iludus (Eesti) langeb kurja kasuema (Nõukogude Liit) ja võõrasõdede (sovetlikud immigrandid) türannia alla. Viimaks õnnestub aga üllal neitsil haldjast ristiema (USA) abiga taastada oma endine staatus ja abielluda nägusa printsiga (Euroopa Liit). Üleminekuajal tunnetati seda ürgset lugu kollektiivselt ning selle tunnistuseks on ka Ladina-Ameerika seepide hiigelmenu. Juba millalgi kaheksakümnendate lõpus, kui perestroika täistuuridel pöörles, hakati vene telekanaleil näitama Ladina-Ameerika teletoodangut. „Lihtsalt Maria“ sai vaat et legendiks (mina õppisin tänu nimetatud sarjale ära esimesed venekeelsed sõnad…). Sellele järgnes ETV eetris „Metsik roos“, mille tunnusmeloodia on tänu Kuldse Trio teravmeelsele kaverile igavikulise kuulsuse saavutanud. Vasttärganud kommertskanalid hullutasid vaatajaid Tahmanägude ja kõikvõimalike mitte-lihtsalt-Mariadega. Nagu näha, polegi Tahmanäo ja Tuhkatriinu vahel enam põhimõttelist erinevust. Semiootiliselt kuuluvad telenovela’de kannatavad neiud samasse kategooriasse rahvusvaheliselt tuntud Cendrilloni ja Aschenputteliga.\nLadina-Ameerika ühiskonnad on üldiselt väga kontrastsed ning sotsiaalsed lõhed sügavad. Neist asjaoludest johtubki sealsete Tuhkatriinude aktuaalsus. Vaestele ühiskonnakihtidele pakub psühholoogilist rahuldust elada kaasa matsiplikade imelisele saatusele. Ka missivõistlused järgivad todasama tuhkatriinulikku stsenaariumi: tüdruk „meie seast“ kroonitakse kuningannaks. Isegi puruvaesest agulirotist võib saada muinasjutulises rikkuses kümblev kõrgeausus. Pole juhus, et üleilmsed missivalimised on samuti just Ladina-Ameerika riikides võrdlemisi populaarsed, samas kui suhtelist heaolu nautivad eurooplased ja põhja-ameeriklased sääraste ürituste peale vaid õlgu kehitavad.\nNõnda siis tulebki tunnistada, et ka eestlased on tuhkatriinulugudest välja kasvanud. Oleme vabad ja mitte just ülearu vaesed. Kõrvitsad on tõldadeks muudetud ja kristallkingakesed vedelevad pangalaenu eest soetatud baldahhiinvoodi ees. Sellises mugavuses võib pilgu vahelduseks „Tuhande ja ühe öö“ eksootikale heita, et hakata tasapisi harjuma islamiseeruva maailma kommetega.\nSildid: tele, tähtpäev\nMida reinuvader ütleb?\nVulpes vulpes on koerlaste sugukonda kuuluv kiskja. Ta on umbes koerasuurune ja pika koheva sabaga. Joostes hoiab ta saba horisontaalselt. Tema karvastik on valdavalt oranž, kurgu ja kõhu alt valge. Elupaigana eelistab metsatukkasid. Toitub peamiselt närilistest. On ettevaatliku iseloomuga. Tema urul on mitu väljapääsu. Urud on peamiselt kutsikate kasvatamiseks. Ta kaevab urud ise või kohendab mägraurge. Tal on väga hea kuulmine ja haistmine, ka pimedas näeb ta väga hästi.\nInterneti põhjatutest sügavustest võib leida kõiksugu kummalist kraami. Sageli ujub pinnale sodi, mida kümnete miljonite klikkidega vahule klopitakse, kuigi vahel hulbib lainetes ka pärlikarpe, mis igat surfarit rõõmustavad. Aga infost tuubil maailmas polegi pärlikarpe ja sodihunnikuid lihtne eristada.\nMiks ühest või teisest YouTube’i klipist saab rahvusvaheline hitt, on vastamatu küsimus. Paikapidavaid hitivalemeid pole nagunii veel välja rehkendada suudetud. Ühel hetkel lihtsalt juhtub nii, et suur hulk inimesi tormab klikkima mingil „überlahedal“ videol. Järelikult on selle järele vajadus. Viirus päästetakse valla ja ajud muutuvad jälle natuke siledamaks. Tegelikult tahtsin kirjutada viimatisest YouTube’i hitist, mis polegi sileajudele. Kui mullu õpetas üks Lõuna-Korea jorss kodanikud kaerajaani vihtuma, siis tänavu on kõigi pilgud suunatud Norra paksudele metsadele, kus toimub nii mõndagi põnevat. Vennad Ylvisåkerid on pannud kogu maailma kooris küsima: „Mida rebane ütleb?“ Ja see, kallid loodushuvilised, on pagana hää küsimus.\nMina olen rebast kodulähedases salunukas häälitsemas kuulnud küll, kuid linnastunud kuulmismeel ei pruugi seda alati registreerida. Õigupoolest polegi loomadest ja loodusest kuigi palju poplaule komponeeritud. Kahju. Loodus on suur inspiratsioonipank, mis pakub hulgaliselt üllatusi. „What Does the Fox Say“ toob kõigepealt meelde lastesalmid, kus mainitakse krooksuvaid konni ja näuguvaid kasse või püütakse mõne linnu erilist laulumaneeri järele aimata. (Midli-madli, kudli-kadli… Tõmbas särgi lõhki – sirts-sirr!) Nõnda on siis ka Ylvise hitti mõjutanud rahvaluule meloodiline külg. Kuid videos saba keerutava rebasekuti fenomeni võib asetada ka laiemasse folkloristlikku ja popkultuurilisse konteksti.\nNutika rebase lood on tuntud kogu Euroopas. Meie Reinuvader Rebane, keskaegne „Rebaseromaan“, Krõlovi valmid, Roald Dahli „Vapustav härra Rebane“ – küllap on see vaid väärika nimekirja esiots. Rebast on tihti käsitletud kavaluse allegooriana, mõnikord vandenõulaste vapiloomana, kelle graatsia, väledus ja tuline kasukakarv ei jää inimpilgule märkamatuks. Öise eluviisi ja hiiliva käitumislaadi tõttu hakkasid kristlased teda vanakuradiga seostama, kuid Renart'i lugudes sai rebasest feodaalkorda õõnestav satiirik. Põhjamaade mütoloogias on rebane olnud tigeda ja teravmeelse allilmavalitseja Loki kaaslane.\nVäike salapära ja ambivalentsus saadab rebast tänini. Muidu poleks ju kõnealune rebaselaulgi nõnda menukaks osutunud. Moodsa klubimuusika paroodia ja naljasaate reklaamina sündinud videoklipp viib mõtted hoopiski metsikule loodusele. Küsides rebase hääle järele, küsime ühtlasi, mida me loodusest üldse teame. Kas me tunneme loomi? Ega vist. Metsast on betoonis kükitavale inimesele saanud samblavaibaga kaetud näitelava, kus mingisugused anonüümsed elukad aeg-ajalt etendusi korraldavad (mõelgem kasvõi puude otsa paigaldatud veebikaamerate peale!). Loomad on osa vaatemängust. Nende askeldusi on lihtsalt huvitav jälgida. Näe, metssiga tuhnib! Appike, kurg lendas pessa! Ja kusagil võpsikus lippab saladuslik „maskeeritud ingel“, kelle häält enamik meist kuulnudki pole.\nAga mida see rebane siis ütleb? Esiteks, tänapäeva tantsumuusika on sisutu, iseloomutu ja selgrootu. Teiseks, põhjamaalased oskavad nalja teha. Kolmandaks, norra mehed valdavad falsetti (a-ha ja Ylvis vähemalt). Ja neljandaks – pange YouTube ja Facebook vahelduseks kinni ja minge metsa.\nPoeskäimine on väsitav töö. Füüsiliselt ja vaimselt. Ei ole nii, et haara aga siit leib ja sealt piim, mõni vorstijupp ja kohvipakk lisaks. Täisväärtusliku eluga arvestav ostlemine nõuab põhjalikke teadmisi matemaatikast, majandusest, bioloogiast ja keemiast. Aju peab ühtelugu arutlema, mida ja millise hinnaga osta, mis on kahjulik, mis kasulik. Inimene on kõrgelt arenenud elektrokeemiline olend ja iga makku jõudev piisake-raasuke ei too pikemas perspektiivis tulu. Kokkuhoid ja mugavus võivad mõnes võrrandis anda summaks ilusad matused.\nAinult üks näide. Karastusjookides peituvad säilitusained naatriumbensoaat (E211) ja kaaliumbensoaat (E212). Ilmselt pole kuigi laialdaselt teada fakt, et C-vitamiini ja soojuse mõjul muutub aine benseeniks, mille toime võib inimorganismile olla hukatuslik. E211 kahjustab rakke ja DNA-d. Erinevad vähivormid, maksahaigused ja Parkinsoni tõbi on pikka aega säiliva magusa joogiga kaasnevad tõenäolised tagajärjed.\nKahju, et keemiatundides nendele tarkustele rõhku ei panda. Teooria süsinikahelatest ja ioonilistest sidemetest on mõistagi vajalik, aga elu elatakse ikka praktilises maailmas, kus ohud ei jää aatomitasandile, vaid vahivad vastu kodustest külmkappidest. Euroliidu tarmukamad ametimehed peavad püha ristisõda tubakatoodete vastu, kuid selle võitluse varju on jäänud teised tooted, mille kasutus pole sugugi nõnda rangelt reguleeritud. Kes hoiataks lapsi ja vanemaid ohtlikke aineid sisaldava limonaadi või viineri eest? Vahest tuleks ka säilitusaineid sisaldavatele toodetele lisada märge: „Limonaad võib kahjustada teie tervist!“ või „NB! Ohtlik viiner. Hoida laste eest kättesaamatus kohas!“. Veel parem: „Toode sisaldab säilitusaineid. Toote tarbimisega kaasnevate tervisekahjustuste ravi eest Haigekassa ei tasu.“ Paneks mõtlema küll…\nKõiksugustest teadusuuringutest küllastunud maailmas on keeruline leida autoriteeti, kes põrutaks: E-ained on surmavalt ohtlikud. Ikka tuleb hea akadeemilise tava kohaselt kasutada impotentset sõnastust, mille kohaselt on teatud ainetel teatud tõenäosus tekitada teatud inimestele teatud tingimustel teatud kaebusi. Aga inimene, kes ostukorv käevangus oma sente loeb, ei lükka E-aineid sisaldavat allahinnatud kraami tagasi. Kellel on üldse aega veeta poeriiulite vahel tunde, et uurida etikette? Ja palju on luubiomanikke, kes toodetele kantud kirbukirja lugeda suvatsevad?\nMitte keegi meist ei tea, millised reaktsioonid meie sisemises keemialaboris päevast-päeva toimuvad. Mõni võib kogu elu E-aineid organismist läbi lasta ja häda ei midagi. Teisel nii hästi ei lähe. Turumajandus on aga püha ning tarbija peab ise olema piisavalt tark ja ettevaatlik, et ohtlike toodete eest hoiduda. Täna nuumame vorstivabrikut, homme matusebürood. Nõnda see kapitalistlik masinavärk töötabki.\nKohalike omavalitsuste valimised paljastavad kurva tõsiasja: Eesti riigi moodustavad suur kanaema (Tallinn) ja paarsada väikest tibukest (sealhulgas kukepoeg Tartu). Mis parata, päälinnas elutseb ligi kolmandik Eesti asukatest ja Tallinnas toimuv mõjutab otsesemalt või kaudsemalt kogu riiki. Seega pole ka imestada, et Tallinna meeri trooni pärast käib armutu, absoluutselt kõiki hea maitse piire purustav kuningate heitlus, mis võtaks isegi lennuka fantaasiaga George R. R. Martinil habeme võbisema.\nEnt tibukesed ei säutsu vähem raevukalt. Isegi paari tuhande elanikuga valdades käivad tulised troonide mängud. Taolised võimusaagad kuuluvad paraku tragikomöödia žanrisse. Kui ka kümmekonna liikmega vallavolikogud ei suuda kompromisse leida, muutub poliitika halenaljakaks. Mitmetes Lõuna-Eesti pisivaldades on täheldatav kõrge valimisaktiivsus, ent huvi argipoliitika vastu jääb pigem kesiseks. Mõnes vallas domineerib seisukoht, et volikogu liikmed on täiesti ebapädevad, suur osa neist on omavahel sugulased või vähemalt sõbrasuhetes, volikogu esimeest või vallavanemat süüdistatakse joomarluses jne. Näiteid väikestes omavalitsustes lokkava negatiivse meelsuse kohta jaguks veelgi.\nPingete tagant paistab aga sügavalt juurdunud kogukondlik etikett. Kui pealinna absurditeaterlikud kampaaniad kulgevad riigikogu valimistele sarnanevas õhkkonnas, siis provintsimülgastes mängitakse teiste reeglite järgi. Siin on olulisteks juhtmotiivideks onupojapoliitika ja kolkakonservatism. (Ausõna, ma ei taha pisemaid omavalitsusi iseloomustades kasutada sõnu „mülgas“ ja „kolgas“, kuid amortiseerinud juhtkonna ja endassesulgunud asukatega maapiirkondi vaadeldes muutuvad isegi romantikud küünikuteks.)\nVäikevaldade arengut ei takista niivõrd nende väiksus, kuivõrd sealsete elanike tugevad sõltuvussuhted. Kõik tunnevad kõiki ja kuulujutud levivad kiiremini kui SMS-id. Üksikud vallas tegutsevad ettevõtted (ehk peamised tööandjad) hoiavad vallavalitsust pantvangis, kuna sageli kuuluvad kohalikud suurettevõtjad ka ise volikokku või mõjutavad volikogus tehtavaid otsuseid seal istuvate mõttekaaslaste kaudu. Tavapäraselt on väikevalla üks tähtsamaid asutusi ka kool, mis kipub samuti olema peamiste tööandjate hulgas. Nõnda on kerge tekkima olukord, kus lihttöölised ei julge bossi vastuseisu tõttu volikokku pürgida ning kogukondlikult ärksate ideedega õpetajal läheb raskeks kandideerida koolidirektori vastu. Kodanike poliitiline aktiivsus ja tahe on sellega pärsitud.\nHoopis hullem probleem on väikevaldades tsementeerunud võim. Kui Tallinna ja Tartu ladvikus on juhtivad erakonnad jäänud samaks, kuid isikud võimu juures aeg-ajalt ikkagi vahetuvad, siis väiksemate omavalitsuste tüüri hoiavad ühed ja samad näod halvimal juhul aastakümneid. Loomulikult ei püsiks poliitilised fossiilid võimul, kui neid pidevalt tagasi ei valitaks. Kuid siin ilmnebki pisivaldade nõiaring: vanad valivad vanu ja omad omasid. Muutusi kardetakse vaiksetes maakohtades otsekui katku. Las olla stagnaaeg, uued tuuled võivad külmemalt puhuda! Mitmetel juhtimiskoolitustel ja –konverentsidel nenditakse, et kümmekond aastat on ühele juhile ametiülesannete täitmiseks maksimaalne aeg, edasi tuleb üksnes allakäik. Verevahetus on igale organisatsioonile ja omavalitsusele hädavajalik. Eks väikevaldades ole noorsooga kitsas käes, kuid ka noored on oma kodukandi edendamisest ja arengust siiralt huvitatud.\nAina selgemalt on näha, kuidas Eesti poliitilisel pildil hakkavad põlvkonnad vahetuma. Erakonna kõrvalorganisatsioonides aretatud komsomolipartide kõrval tegutsevad ka oma peaga mõtlevad, erakordselt laia silmaringi ja suurepärase analüüsivõimega toimekad noored. Peale tungib Y-põlvkond, vabas ühiskonnas üles kasvanud ja maailmale avatud noorsugu, kelle jaoks on demokraatia sama loomulik nagu hingatav õhk. Ehkki kogu Eesti vallutamiseks ja lõpliku võidu kindlustamiseks läheb sellel põlvkonnal veel natuke aega, on nad lahingusignaali välja saatnud.\nMinu kodukandis Antslas on seekord välja tulnud hämmastavalt palju alla 30-aastasi kandidaate. Noorima ja vanima kandidaadi vanusevahe on 66 aastat. Ühe valimisliidu liikmete keskmine vanus on 38 aastat, mida võib pidada värskendavaks nähtuseks. Ühtlasi tuleb märkida, et kõigist Võrumaa valdadest on just Antslas tihedaim konkurents – 5 kandidaati ühele volikoguliikme kohale. Selline situatsioon poleks võimalik, kui puuduks kogukondlik aktiivsus ja tarmukad noored. Milliseks kujunevad valimistulemused, on raske ennustada. Antsla on tugevalt konservatiivne paik, kus sarnaselt teiste maapiirkondadega tehakse teravalt vahet põliselanike ja sisserännanute vahel ning võimuladviku vahetumine võib vanameelsuse pooldajate leeris tekitada paraja paanika.\nNoortele võib ette heita nappi elukogemust ja sedagi, et oma poliitilisi seisukohti ei osata piisava veenvusega põhjendada, kuid kindlasti ei saa noori süüdistada soovis muuta kodupaika elamisväärsemaks. Tegelikult polegi vajadust tõmmata kunstlikke piire noorte ja vanade vahele. Põlvkonnad vahetuvad niikuinii. Kogukonnaelu juhtimisel on oluline avatus, loomingulisus ja arenemispüüe. Nimetagem neid nooruslikeks omadusteks.\nVäikevallas ei saa ega tohigi olla probleemiks kaasata võimalikult palju inimesi kodukandi heaolu edendamisse. Vähesed ressursid peaksid aktiveerima halle ajurakke, et saavutada nutikate lahenduste abil maksimaalseid tulemusi. Nooruslikkus tähendab ka valmisolekut pidevalt uueneda ja ajaga kaasas käia. Volikogu esindagu kõiki vallaelanike ja vallavalitsus teenigu kogukondlikke, mitte vaid kitsa kildkonna huve.\nKodanikukohuse täitmine on muidugi keerukas ülesanne – ikka nende sõltuvussuhete pärast. Asi pole selles, et puuduksid ausad, tegusad ja suuremeelsed isikud, kelle poolt hääletada. Ühes Tartumaa vallas elav tuttav nentis, et häid kandidaate on nii pagana palju. Kui üheskoos kandideerivad meheõde, naabrinaine, klassivend ja üks ilusate silmadega noor ehitusmees, siis kellele sa vaene hing pead oma ainsa häälekese andma?!\nOh neid väikevalla hädasid…\nVastu sügist on üks mu koduaia õunapuudest otsustanud end õitega ehtida. Ise on ta väärikale vanusele vaatamata üsna kidurakene, sattus ta ammusel ajal ju veesoone peale. Nüüd aga arvas ta, et aitab kiratsemisest küll, köidame õunad oksa külge ja seome õied latva – nii on kõigil ilusam.\nSee lõikuskuu lõpupäevil õitsev õunapuu tõi mõttesse daamid, kes kaduva noorusega leppida ei suuda ja elusügise lähenedes ennast kunstlikult kohendavad. Aga vääramatult lähenev sügis paneb mõned taadidki perutama nagu noored täkud – jäägu sinnapaika see vanaeit, kelle vaarituste peal mitukümmend aastat sai paisutud, siledaid näitsikuid ju terve ilm täis, neid mõnus näppida!\nSügis paneb paljusid hulle tempe tegema. Varsti lumi maas, jää heidab end üle järvede, õige elu jääb justkui seisma. Põhjamaa inimene ihkab päikest ja kui selle kiired tasapisi kokku kuivavad, algab meeleheitlik võidujooks ajaga. Tahaks veel natuke seda õiget elu. Tahaks veel! Raske on mõelda, et peagi tuleb jälle kasukate ja käpikute sisse pugeda. Mida veel teha, enne kui pikad ööd päevi alla neelama asuvad? Tohutult oleks teha, aga aega ei anta ning järgmisest kevadest lahutab meid ainult pisut vähem kui igavik.\nTänavune suvi oli ilus. Nagu kevadki. Võib-olla kaob ta lõpuks teiste ilusate suvede vahele, koos sulavad need üheks päiksekullakarvaliseks mälestustetombuks, mis lubab hallide juuste aegu õhata: kord olin ma nii õnnelik! Ilu jääb. Kirjeldamatu ja tabamatuna, aga ta jääb kusagile kuklasse hästi turvatud ja valgustatud vitriini.\nImelikul kombel jäävad kurvad raamatud paremini meelde kui lõbusad. Mälestustega on hoopis vastupidi. Olgu mälestus süngemast süngem – mõni rõõmukübe suudab teda ikka varjutada või siis vähemalt vallatu sädelusega tähelepanu endale võita. Varjud püsivad meil nagunii kannul, valgust tuleb ise hoida ja koguda. Kes on elus, küünitab valguse poole.\nVahest polegi see õiekimp õunapuu ülemisel oksal mingi eputuse märk ega vanaeide maitsetus? Omal üllatuslikul viisil sirutab kidur puu taevasse mõned õied, et pidada meeles kevadet – seda kaunist, mis oli ja seda kaunimat, mis alles tuleb.\nSildid: filosoofia, kevad, loodus, sügis\nMõni inimene inspireerib. Ta on tulnud muusade mäelt, hoidnud Pegasuse valjaid ja täidab nüüd iga maapealse hämara nurgakese sooja valgusega. See suure lainepikkusega mahe valgus, kõigi varjude vaenlane, langeb mu peale, äratab minus eosed, mis pudenevad laane alla laiali. Neist eostest tekivad õnneseened, maitsvad ja rammusad – kõlbavad nii võis praadimiseks kui ka marineerimiseks. Hea neid talvises pakases riiulilt võtta ja ikka õnnelik olla.\nKas ta hüüab mind? Jah, jah, muidugi tema, kes siis veel! Ta hääles on puhaste lätete vulinat. Ei tea, millistel kangastelgedel on kootud see siid, mis ta keha katab. Milline peab olema see peitel või meisel, mis on suutnud voolida nõnda veatud ümarused ja kumerused tema kehale?\nTa astub mu ette, olematule lavale. Korraks kummardub mu kohale, ei puutu mind. See on avakummardus, tervitus ja tähelepanuavaldus. Ta on ju pärit mujalt, sealt ülevalt, kus liigeldakse tiibade jõul. Ta tõstab käed. Sirutus taeva poole – kas tunneb elusorganism mõnda loomulikumat liigutust? Taeva poole küünitavad kõik kõrred ja kastanid, igikelts ootab sealt lunastavat päikesepaistet ning janune kõrb külluslikku vihmasabinat.\nTaevasse vaatavad nii õnnelikud kui õnnetud, lootusega ja lootuseta. Ta rebib jalad lahti sellelt kõdult, porilt ja kiviklibult – maast, mis kunagi õrnu taldu ei hellita. Maa neelab inimesi. Hing hinge järel vajume kalmetesse. Aga tema ei lepi sellega. Ta ihkab taeva poole – sinna, kust ta tuli! Tema ei kuulu maale. Ta tahab olla kõrgemal nälkjatest ja närilistest.\nNõnda algab tants. Iga žest on lihvitud ja samm hoolega välja mõõdetud. Keha järgneb meelele. Vesikuppude nõtked varred õpetasid teda õõtsuma, düünidelt päris ta malbe miimika. Minge ja küsige briljantidelt, kas mõni neist on näinud nõnda pillavalt säravat sugulast!\nEnam ei malda ma oodata. Kõõlused kihelevad, lihased pakitsevad, liigesed lõgisevad. Seda tantsu nähes ei saa jääda osavõtmatuks. Ta haarab, hullutab ja kutsub kaasa. Kuid olen ma seda väärt? Bolero on ju meistrite tants. Taevaste olendite mäng. Mina võrsusin maast. Kuidas saan ma ennast taevatükikestega ühele püünele seada?\nInstinktid aga kutsuvad. Nad summutavad mõistuse korina. Järgnen tundele, mis mu sees kirvendab. Looming sünnib tunnetest, mitte mõistusest. Kaine aru tapab teosed. Ma tõstan käe. Kisun jalad maa küljest lahti. Olen valmis! Ma lähen temaga kaasa.\nHämarik saab vaid mõnel üksikul ööl koiduga kokku. Nende embusest sünnib aga palju valgust. Ka mõni inimene on hämarik. Ta ärkab siis, kui läänekaar päikesepalangus kiirgab. Vallatu rapsatusega tõmbab ta oma miilavad juuksed, oma merevaigukiharad valla, vabastab end rüüdest, mis varjavad tõelist ilu ja naerab seejuures vallatut naeru, mille peale isegi harfikeeled kadedusest katkevad.\nTa kuulub ööle ja öö kuulub talle. Huulte kohal hõljuvad sõnad, mis õnnistavad igaüht, kes neid kuulma juhtub. Koit kogub neid oma kõrvu ja igatseb rohkemat. Kirg süütab ta põlema. Vaid hommikukastes on ta tõeline armastaja, suure hinge ja avarate embustega. Vaid loetud minutitel, kui testosteroonitase on kõrge ja erektsioon kaunistab keha.\nHämarik riivab koitu. Pidutsev taevas jätab tuled põlema. On ka põhjust pillerkaaritada. Me tantsime koos. Muusikat mängib me endi ühine süda ja verevood, mis kohinal soontes tormlevad. Vahest ka mõni üksik ritsikas oma viletsa viiuliga. Sellestki piisab. Hing laulab. Tantsus lahustuvad mäed ja mered, rütmis põimuvad käed ja jalad. Pas de deux. Ekstaas!\nNeed on hetked, mille nimel on tulnud kannatada ja kaotada, need on hetked, mille nimel tasus muretseda ja igatseda. Aga igatsusel – imelik küll – on selline vägi, et ta tõmbab enda poole just seda, mida kannatanul kõige enam tarvis. Me tantsime ja unustame argipäeva. Unustame iseenda. Oleme üks.\nTäiuslik. Kõik on täiuslik. Muud pole tarviski öelda ega mõelda. Just nii, nagu ilmale oleme tulnud, virgume uues päevas. Tema süda põksub rahus, kui kõrva ta rinnale panen ja selle rütmist, selle šamaanitrummi löökidest purju jään. Maailm oodaku. Meil pole enam kiiret.\n„Kuidas sulle meeldib see bolero?“ küsin kuiva suuga. „Tahad sa tantsida?“\nTema ainult nahiseb ja ägiseb, keerab end tihedamalt teki sisse ja mõmiseb: „Lase mul magada.“\nOlgu siis pealegi. Jäägu need muinasjutud mõneks teiseks korraks.\nJärjepidevus ei katke\nEestlase elu kulgeb ikka laulupeost laulupeoni. Meil on selline peohimuline rahvas, mis teha. Tallinna laulukaar on muutunud juba templisarnaseks pühamuks, selle Tartu kolleeg pühitseti alles nüüd paljude inimlainetega sisse. Öölaulupidu „Järjepidevus“ tegi sügava kummarduse Tartule kui laulupidude ja laulva revolutsiooni hällile. Ehkki kava oli väga eklektiline (või ilusamalt öeldes: mitmekesine), suutis üritus püsida etteseatud kontseptsiooni raamides ja ehitada silla üle põlvkondade. See on laulupeo puhul väga oluline.\nAeg-ajalt küsitakse, kas meil pole igat masti laulupidusid juba liigagi palju. Asjatu küsimus! Kui inimesed tunglevad hilisööni lauluväljaku väravate taga ja kogu publikum ei mahugi Tähtvere mäenõlvale, siis järelikult vajatakse ka öölaulupidude taolisi meenutusüritusi. Seni on toimunud kaks öölaulupidu, kolmas peaks tähendama juba traditsiooni. Viis aastat on ühe nii suurejoonelise ürituse jaoks mõistlik intervall. Meenutuseks: 2008. a öölaulupeo ajal olid Ott Lepland ja Sandra Nurmsalu täiesti tundmatud artistid, nüüd aga täisverelised rahvalaulikud. Viie aastaga muutub palju, aga laulvat revolutsiooni, mille meenutuseks öölaulupidusid on peetud, ei tohiks kunagi unustada.\nEelmise öölaulupeo teemaks oli „Märkamisaeg“. Ja vahepeal on märkamist, hoolimist ja empaatiat Eesti ühiskonda tõepoolest juurde imbunud. Märkamatult. Võrreldes viie aasta taguse üritusega oli „Järjepidevus“ meeleolult mõnevõrra tõsisem. Tohutu joovastuse asemel võimutses kaine optimism. Tuleb uuesti nentida – aeg on muutunud. 19. august 2008 oli mäletatavasti erakordne päev ka selles mõttes, et Gerd Kanter tuli Pekingis olümpiavõitjaks. Tallinna lauluväljakul lehvisid koos sinimustvalgetega punavalged ristilipud, väljendamaks solidaarsust sõtta sattunud Gruusiaga. Seekordses öölaulmises polnud kübetki välis- ega sisepoliitikat. Kanteri medalivõidud ei pane enam kulmugi kergitama ja rahva huvi päevapoliitika vastu muutub üha leigemaks. „Järjepidevus“ oli tugevalt kinni mullakamaras. Ehtne maarahva pidu.\nRokkarid ja punkarid mängisid laulva revolutsiooni sündmustes olulist pilli – mitte esimest viiulit, aga tõde kuulutavat kontrabassi küll. Seetõttu oli ka Ultima Thule, Rosta Akende ja Singer Vingeri kaasamine iseenesest mõistetav. „Järjepidevus“ oli aga siiski noorte etendus. Noori jätkus vanadega enam-vähem samas vahekorras nii lavale kui publikusse. Uus aeg on toonud uued armastatud laulud (ega siis asjata tulnud „Kuula“ kordamisele), aga jätnud ruumi ka eilsetele viisidele. Eriti südantliigutav oli kummardus kolmele ärkamisaegsele laulusangarile: Graps, Vrait ja Alender pole meie seast läinud niikaua, kuni neid meeles peetakse. Kui mälu ainult alt ei veaks ja kõike säilitamisväärset ikka alles hoiaks!\nIsamaalised palad helisevad isegi nende eestimaalaste kontides, kes 25 aastat tagasi alles isa püksitaskus istusid. See ongi hiilgav näide järjepidevusest, ühest juurestikust, mille kaudu ammutavad toitu nii muistsed tammehiiud kui ka alles tõrust välja pääsenud puunääpsukesed. Kui Oti vedamisel lauldud „Eestlane olen ja eestlaseks jään“ võis katta mõne kibestunud hingega vanakese häbipunaga, siis noored tõstsid käed taeva poole ja möirgasid Otiga kaasa. Täitsa siiralt. Järelikult… meil on lootust! Ja see on pagana hea, sest laulev revolutsioon oli ju puhas lootuse triumf.\nSildid: muusika, tähtpäev, ühiskond


Ehita suhteid oma töötajatega | Erinevad - 2019\nAvaldatud: Erinevad • Vaatamisi: 2510\nKui soovite, et teie ettevõte õnnestuks, peate oma töötajatega moodustama tugevad töösuhted. Need 10 lihtsat sammu võivad seda teha.\nIsegi kõige väiksemad ettevõtted tegelevad inimestega ning eduka ettevõtte omanikuks on head suhtlemisoskused. Oluline on luua tugevad suhted - mitte ainult oma klientide ja klientidega, vaid ka oma töötajatega. Tegelikult võib teie edu sõltuda sellest, kuidas neid suhteid navigate.\nSee eeldab, et kõik asjaosalised teevad äritegevuse edukaks ja teie ettevõtte juhtiva operaatorina olete vastutav selle eest, et iga töötaja mõistaks oma tähtsust teie ettevõtte edule.\nSiin on 10 nõuanded, mis aitavad teil luua tugevaid ja positiivseid suhteid oma töötajatega:\nJutlustage usaldust ja olge nende usalduse väärt. Ikka ja jälle on uuringud näidanud, et kõrge usaldustasemega ärikeskkond soodustab oluliselt loomingulisemaid ja produktiivsemaid töötajaid; see omakorda suurendab ettevõtte kasumit. Seetõttu tehke oma ettevõttes usaldusväärsus prioriteediks. Jutlustage oma töötajate usaldust ja käituge siis oma usalduse vääriliseks. Kui töötajad tuginevad oma ülemusele ja kolleegidele ja usaldavad neid, jagavad nad oma ideid ja muresid paremini. Tulemuseks on suurem keskendumine ühistele eesmärkidele ja meeskonnatööle.\nKohtle oma töötajaid austusega. Hoolitsege iga töötaja suhtes austust ja tasu, olenemata nende staatusest ettevõttes. Kuulake, mida nad arvavad ja tunnevad, ning näidake neile, et olete kuulanud, tehes oma sisendi alusel meetmeid. Isegi kui te nendega ei nõustu, ei teata seda kunagi meeskonna seadetes. Aus ja avatud suhtlemine julgustab austust; selge, vastastikune austus tekitab usaldust.\nPerioodiliselt tunnistage oma nõrkusi. Töötajad austavad teid rohkem, kui olete ausad oma tugevate ja nõrkade külgedega. Teie töötajad otsivad liidrit ja mentorit, mitte superkangelast või robotit. Töötajale lubamine, kui nad on ülesande puhul tugevamad, kui julgustad neid tegema oma parima.\nHoidke oma lubadused. Kui lubasite kellelegi päevas ületunde eest vabastada, on teie kohustus ja kohustus anda see neile, kui nad seda nõuavad. Sõna purustamine on üks kindlatest viisidest usalduse kahjustamiseks. Seevastu on sinu sõnale kinnipidamine üks parimaid viise selle ehitamiseks.\nToetage oma meeskonda. Kui töötajad teavad, et nad võivad sõltuda juhtkonna terviklikkusest, kasvab nende usaldus ettevõtte vastu tervikuna. Töötajad tahavad usaldust ja usku oma tööandjale ja ettevõttele ning nad töötavad raskemini. Ettevõtte omanikuna on teie ülesanne seista oma töötajate taga. Vaadake kindlasti läbi kümme meeskonna loomise nõuandeid juhtidele, et saada täiendavat nõu selle teema kohta.\nPlii oma südamega. Kui teie töötajad mõistavad, et hoolid nende heaolust, moodustub võlakiri. Tehke oma parima, et näidata hea tahte ja kannatlikkust. Püüdke olla hea õpetaja ja suhtleja. Näita sallivust. Juhtides oma südamega ja toetades oma töötajaid kogu tööpäeva jooksul ja pärast seda, on tõenäoline, et teie äri - ja teie - kasum.\nLoo kasvuvõimalusi. Pange tähele, et see on teie kohustus pakkuda oma töötajatele huvitavat töökeskkonda ja professionaalseid kasvuvõimalusi. Toetada on ka nende julgustamist jätkata oma haridust või kutsealast arengut - ja maksta selle eest. Teie töötajad töötavad selle toetuse tasemega rohkem ja tõhusamalt.\nÄra lihtsalt huvita, olge huvitatud. Pöörake siiralt oma töötajate, nende professionaalsete eesmärkide, nende perekondade, isiklike hobide ja nende kirgede vastu. Kui töötajad tunnevad, et olete nendest tõeliselt huvitatud, on nad palju rohkem pühendunud oma tööle ja ettevõtte edule. Loe pärast ülesehitamist Ehitab parimaid suhteid selle idee kohta nõuandmiseks.\nÜtle tänu. Sa ei saa kunagi väljendada liiga palju tunnustust töö eest, mida teie töötajad teevad. Üks suurimaid motivaatoreid on lihtne „tänan teid“. Olge oma kiituses konkreetne, nullides midagi, mida nad tegid konkreetse kliendi või tööülesande puhul.\nOle avatud suhtleja. Püüdke hoida suhtlusjooned teie ja teie personali vahel avatuna. Paljud edukad juhid muudavad selle regulaarseks punktiks, et paluda oma töötajate muresid ja ideid. Kutsuge neid lõunasöögiks või väljasõiduks pärast tööd, et lihtsalt kuulata. Te ei tea kunagi, mida sa võid õppida, milline uudne idee keegi võib olla või kuidas see lihtne žest teie ettevõttele kasulikuks saab.


Natalie Tricarico Aussie peakoka George Calombarise elulugu - Biograafia\nNatalie Tricarico elulugu\nNatalie Tricarico faktid\nNatalie Tricarico suhe lühike statistika\nMis on Natalie Tricarico perekonnaseis? (abielus, vallaline, suhtes või lahutus):\nKui palju lapsi on Natalie Tricaricol? (nimi):\nKas Natalie Tricaricol on mingeid suhteid?:\nNatalie Tricarico elab populaarset elu koos oma abikaasa George Calombarisega, kes on kuulus isiksus. Ta on Austraalia peakokk ja esineb erinevates telesaadetes. Ta hindab MasterChefi Austraalia versiooni ja esineb aeg-ajalt saates 'Valmis püsiv kokk'.\nNatalie Tricarico abieluelu; Kes on tema mees? Tema lapsed\nNatalie Tricarico naudib a abieluelu koos abikaasaga , George Calombaris . Abikaasa ja naine on poja vanemad, James ja tütar, Michaela .\nGeorge Calombaris koos oma naise Natalie Tricarico ja lastega. ALLIKAS: Herald Sun\nNatalie kõndis 16. septembril 2018 Kreekas koos oma abikaasa George'iga vahekäigust. Pruutpaar pidas meeldejäävaid pulmi mõne kuulsa isiksusega, kes pulmas osales. Lisaks on George kaaskohtunik aastal MasterChef Austraalia ; Matt Preston , Gary Mehigan , Shannon Bennett ja mõned teised olid kuulsad külalised.\nAustraalia peakokk George Calombaris abiellus Natalie Tricaricoga. ALLIKAS: Greek City Times\nOma ilusast naisest ja lastest rääkides ütles George,\n'Mul on väga privileeg ja mul on õnn, et mul on ilusad ja terved lapsed, ja Natalie on olnud uskumatu selgroog kogu minu elus. Ta pidi minuga palju leppima. Ma olen väga õnnelik mees. '\nDuo tervitas oma esimest last, 2011. aastal sündinud poega Jamesi ja 2013. aastal sündinud tütart Michaela. Lisaks elab õnnis perekond Melbourne'is meeldivat elu.\nNatalie Tricarico karjäär ja puhasväärtus\nNatalie Tricarico naudib isiklikku eraelu ega maininud kunagi oma tööd meedias. Tema abikaasa George Calombarise puhasväärtus on aga umbes 700 000 dollarit kuni 1,2 miljonit dollarit , mille ta teeb oma karjäärist Austraalia kokana ja omab restorani.\nLoe rohkem: Delilah Belle Hamlin Wiki, Tutvumisleht, Poiss, Asjad, Palk, Netoväärtus\nAustraalia peakokk Tricaricol on karjäär kuulsa Austraalia kokana, kes hindab saadet, MasterChef Austraalia . Ta saab Austraalias tunnustatud kokana oma ametist üsna korraliku sissetuleku. Lisaks esineb ta ka telesaates, Valmis püsiv kokk mis aitab tal saada hea väljanägemisega palka.\nnelson agholori naine\nAustraalias sündinud Natalie Tricarico elab praegu koos mehe ja lastega Melbourne'is. Ta on Austraalia kodakondsus.\nGeorge Calombarise naine Natalie Tricarico.\nNatalie elab üsna salajane elu ega avanenud kunagi oma vanemate suhtes. Ta on kuulus abielus oma abikaasa George Calombarisega. Ta on Austraalia kokk ja telenägu, kes hindab saadet MasterChef Austraalia ja ilmub ka teises saates pealkirjaga Valmis püsiv kokk . Lisaks osales George populaarses saates, Bocuse d'Or , kui ta oli 23-aastane ja saavutas näitusel 16. koha.\nabraham benrubi naine\nNatalie Tricarico kehamõõtmised\nKõrgus: 5'3 'või 1,60 meetrit\nPüsige kursis abieluviki kuulsustega seotud sisu kohta.\nAbielu George Calombarisega\nAbielu kuupäev:16. september 2018 Abielus\nNatalie Tricarico abiellus 16. septembril 2018 Kreekas kaunis kohas oma poiss-sõbraks saanud mehe George Calombarisega.\nIsa: George Calombaris Sünnikuupäev: 2011\nNatalie Tricarico sünnitas 2011. aastal oma esimese lapse, poja Jamesi.\nIsa: George Calombaris Sünnikuupäev: 2013\nNatalie Tricarico ja tema abikaasa George Calombaris õnnistati oma 2013. aastal sündinud esimese tütre Michaelaga.\njuliet huddy poiss -sõber\nlouis riddick naine