Teaduslik elektrooniline raamatukogu - Uinumine May\nPsühholoogiline kohanemine - see on inimese psühholoogiline kaasatus sotsiaalsete, sotsiaal-psühholoogiliste ja tööalase tegevuse sidemete ja suhete süsteemidesse, vastavate rollifunktsioonide täitmisel. Inimese psühholoogiline kohanemine toimub järgmistes tema elu ja töö valdkondades:\nNendest inimelu ja tegevuse sfääridest lähtuvalt eristavad nad ja psühholoogilise kohanemise peamised tüübid:\nLisaks nn integreeritud või süsteemne psühholoogilise kohanemise tüüp: tööalane, perekondlik ja leibkondlik, isiklik ja vaba aeg jne. Need on omamoodi kombinatsioon ülalnimetatud isiksuse psühholoogilisest kohanemisest (joonis 6.2.).\nInimese psühholoogilise kohanemise protsessi iseloomustab inimtegevus, mis väljendub tema tegelikkuse eesmärgipärasuses ümber kujundada reaalsus, keskkond nii mitmesuguste vahendite kasutamise kui ka talle alluvate adaptiivsete toimingute abil.\nIsiksuse kohanemisvõime on kohanemisprotsessi tulemus. Isiksuse kohanemine jaguneb sisemiseks, väliseks ja segaseks.\nIsiksuse sisemine kohanemine mida iseloomustab selle funktsionaalsete struktuuride ja süsteemide ümberkorraldamine koos teatava muutusega tema elukeskkonnas. Toimub oluline, täielik, üldistatud kohanemine.\nIsiksuse väline (käitumuslik, adaptiivne) kohanemine erineb sisemise (sisulise) ümberkorraldamise, enda ja oma iseseisvuse säilimise puudumisel. Isiksuse instrumentaalne kohanemine toimub.\nIsiksuse segane kohanemisvõime avaldub osaliselt keskkonna, selle väärtuste ja normide ümberehitamise ja sisemise kohandamise kaudu ning osalt - instrumentaalse kohanemisega, käitumuslikult, säilitades oma "mina", selle iseseisvuse, "iseenda" (V. A. Slastenin, V. P. Kashirin, 2001).\nRedapteerimine - see on isiksuse ümberstruktureerimise protsess, kui tema elu ja tegevuse tingimused ja sisu kardinaalselt muutuvad (näiteks rahuajast sõjaajani, pereelust üksikelu jne). Kui isiksust on võimatu kohandada, ilmneb selle viga. Kohanemine ja uuesti kohandamine väljendavad ainult üksikute isiksuse struktuuride ümberstruktureerimise ja nende korrigeerimise astet või kogu isiksuse restruktureerimise astet. Kohanemisprotsess on seotud psüühika üksikute funktsionaalsete süsteemide või isiksuse kui terviku korrigeerimise, lõpuleviimise, ümberkujundamise, osalise ümberkorraldamisega. Readapteerimine puudutab isiksuse ja tema vajaduste-motivatsiooni sfääri väärtusi, eesmärke, norme, semantilisi formatsioone ja vajadusi, mille sisu, meetodid ja rakendusviisid on ümber ehitatud (või vajavad ümberkorraldamist) vastupidiseks.\nRedapteerimine - see on inimese üleminek varasematele elutingimustele ja tegevusele, mis erineb oluliselt nendest, mida ta varem luges.\nPsühholoogiline kohanemine - see on mitmetasandiline ja mitmekesine nähtus, mis mõjutab nii inimese individuaalseid omadusi (tema psüühikat) kui ka kõiki tema olemuse aspekte (tema lähima elu sotsiaalne keskkond) ja mitmesuguseid tegevusi (peamiselt professionaalset), millega ta on otseselt seotud.\nIsiksuse psühholoogiline kohanemine - See on kahesuunaline interaktsiooniprotsess, mille käigus toimuvad muutused nii isiksuses (inimese psüühikas tervikuna) kui ka keskkonnas (selle normides, reeglites, väärtushinnangutes), ühiskonna vaimse elu ja selle korralduse kõigis valdkondades. Kohanemisprotsessis toimub inimese ja keskkonna vastastikmõju ühtlustamine. Isiksuses ja keskkonnas (peamiselt sotsiaalses) toimuvad muutused, mille olemuse ja ulatuse põhjustavad paljud asjaolud. Nendest asjaoludest mängib esmatähtsat rolli järgmine:\nPsühholoogiline kohanemine - see on protsess, millega lähendatakse inimese vaimset tegevust keskkonna sotsiaalsetele ja sotsiaal-psühholoogilistele nõudmistele, inimtegevuse tingimustele ja sisule.\nSeega, psühholoogiline kohanemine - see on inimese sisemiste ja väliste elutingimuste ja keskkonna ühtlustamise protsess ning keskkond.\nIsiksuse kohanemisprotsessis inimese vaimse tegevuse harmoneerimine antud keskkonnatingimustega ja tema tegevust teatud olukordades.\nKus inimese psüühilise mugavuse tase võib olla inimese psühholoogilise kohanemise näitaja, mille määravad inimese positiivsete ja negatiivsete emotsioonide tasakaal ning tema vajaduste rahuldamise aste.\nInimese psühholoogilise mugavuse ja kohanemisvõime seisund ilmneb kohanenud, tuttavas elukeskkonnas ja inimese tegevuses kohanemisraskuste ja vastuolude edukaks lahendamiseks.. Selle mugavusseisundi rikkumine ja isiksuse destabiliseerimine viib vajaduste realiseerumiseni, ajendades indiviidi aktiivselt keskkonnaga suhtlema ja taastama suhete ühtlustamise. Selle protsessi õnnestumisega kaasneb positiivne emotsionaalne seisund. See näitab inimese vajaduse kujunemist keskkonnaga suheldes harmoonia teatud ja korduvaks rikkumiseks. Seda tehakse selleks, et saada protsessi ja tegevuste tulemuste positiivne emotsionaalne tugevdus jõudude sisemise ja välise tasakaalu taastamiseks, tasakaalu taastamiseks, keskkonnaga interaktsioonide ühtlustamiseks..\nIsiksuse vajadused on tema kohanemisprotsessi allikas. Need tekivad siis, kui inimene suhtleb keskkonnaga ja kaasab selle erinevatesse tegevustesse.. Füsioloogilise ja psühholoogilise olekuga halvas seisundis olekuid võib pidada vajadusseisunditeks ning kohanemisprotsess on rakendamisprotsess, mis rahuldab tekkivaid vähese kohanemise vajadusi..\nkeskkonnamuutused restruktureerides oma ootused üksikisiku suhtes, normid ja väärtused vastavalt isiklikele, inimlikustades keskkonda isiklikul tasandil, allutades oma isiksuse jne. üldiselt muutes keskkonda ja vähendades selle sobimatust isiksusega;\nfunktsionaalsete süsteemide, väärtushinnangute ja inimhuvide ümberkorraldamine inimese kohanemisega keskkonna, selle väärtuste, normide, reeglite jms kaudu;\nIsiksuse halvad, vajaduspõhised seisundid, mis tekivad tegevuste läbiviimisel ja keskkonnaga suhtlemisel, tekitavad tema vaimse ja füsioloogilise ebamugavuse seisundites. Need sunnivad, ajendavad isiksust olema aktiivsed, tegutsema nende seisundite vähendamiseks või täielikuks kaotamiseks..\nKõik inimvajadused on omavahel seotud. Kohanemisprotsessi edukus mõnede vajaduste rahuldamisel mõjutab teisi.. Täidetud vajaduste koha võtavad teised vajadused. A. Maslow sõnul on inimesel pidevalt mingeid vajadusi. Nende hulgas on mõned vajadused esiplaanil, domineerivad ja määravad kindlaks inimese käitumise ja tegevuse olemuse ja suuna, teised vajadused määravad üldise käitumisstiili ja toimingute laadi, nende originaalsuse.\nPsühholoogiline kohanemine on seotud sotsialiseerumisega, nagu psühholoogiline nähtus. Nad on lähedased, üksteisest sõltuvad, üksteisest sõltuvad, kuid mitte identsed.\nIsiksuse sotsialiseerumine - see on protsess, mille käigus inimene valdab sotsiaalseid ja sotsiaal-psühholoogilisi norme, reegleid, väärtusi,\nfunktsioonid. Isiksuse kohanemisprotsess on üks isiksuse sotsialiseerumise juhtivaid mehhanisme. Kuid mitte iga kohanemisprotsess ei vii indiviidi sotsialiseerumiseni. Niisiis, indiviidi konformaatiline käitumine, tema instrumentaalne kohanemine ei toimi tavaliselt indiviidi sotsialiseerumise protsessidena. Samal ajal võib isiksuse täielik sisemine psühholoogiline kohanemine osutuda identiteediks isiksuse sotsialiseerumise protsessiga (V. A. Slastenin, V. P. Kashirin, 2001).\nIsiksuse valesti kohandamise protsess on polaarne kohanemine ja olemuselt hävitav nähtus.\nHülgamisprotsess - see on intrapsühholoogiliste protsesside ja käitumise teatud kulg, mis ei vii probleemolukorra lahendamiseni, vaid selle süvenemiseni, seda põhjustavate raskuste ja ebameeldivate kogemuste süvenemiseni.\nDisdaptatsioon võib olla patoloogiline ja mittepatoloogiline. Mittepatoloogilist kohanemist iseloomustavad subjekti käitumises ja kogemustes esinevad hälbed, mis on seotud ebapiisava sotsialiseerumisega, sotsiaalselt vastuvõetamatu isiksuse hoiakuga, eksisteerivate tingimuste järsu muutumisega, oluliste inimestevaheliste suhete rebendiga jne. Inimese suitsidaalse käitumise allikaks võivad olla halvas seisundis olevad seisundid ja konfliktid. Mõnel juhul põhjustab ja süvendab konflikt valesti kohanemist, teisendab seda enesetapu faasiks, teistes olukordades põhjustab konflikt ise valesti kohandamist. Piisavalt suure süvenemise ja isiksuse vastuolulisuse olulisuse korral võivad väärkohtlemisseisundid provotseerida tema enesetapu käitumist.\nAjutine valesti kohandamine mida iseloomustab isiksuse ja keskkonna tasakaalustamatus, mis tingib isiksuse adaptiivse tegevuse.\nStabiilne situatsiooniline valesti kohandamine isiksust eristab kohanemismehhanismide puudumine, soovi olemasolu, kuid suutmatus kohaneda.\nÜldine stabiilne valesti reguleerimine avaldub püsiva pettumuse seisundis, aktiveerides patoloogilisi mehhanisme ja põhjustades neurooside ja psühhoosi arengut (joonis 6.3.).\nJoonis 6.3. Vigade kohandamise olemus, märgid ja tüübid.\nVale kohandamine, mis on valesti kohandamise tagajärjel toimib alternatiivina kohanemisvõimele (V. A. Slastenin, V. P. Kashirin, 2001).\nKohanemine (ladina keeles adapto - kohanen) on keha kohanemisprotsess muutuvate keskkonnatingimustega. Mõiste "kohanemine" pärineb 19. sajandist bioloogilises kontekstis, kuid aja jooksul on see levinud teistesse teadmiste piirkondadesse. Psühholoogias mõistetakse kohanemisega ennekõike keha bioloogilist funktsiooni, mis seisneb keha, organite ja rakkude funktsioonide ümberkorraldamises, et säilitada homeostaas uuenenud keskkonnatingimustes. Selles osas räägivad nad homöostaatilise tasakaalu protsessidest - Gestalt psühholoogias kasutatav mõiste ja Šveitsi psühholoogi Jean Piaget intellektuaalse arengu teooria. Niisiis pidas Piaget kohanemist lapse intellektuaalse arengu üheks kõige olulisemaks etapiks. Bioloogilises kontekstis kohanemise uurimine on oluline meditsiinipsühholoogia, ergonoomika ja psühhofüsioloogia tekitatud probleemide lahendamisel. Lisaks on psühholoogias tavaks mõista kohanemist kui meeleorganite stimulatsioonidega kohanemise psühholoogilist protsessi, et kaitsta retseptoreid ülekoormuse eest. Teine kohanemisaste on sotsiaalne. Sotsiaalset kohanemist iseloomustab inimese võime ehitada oma käitumismudel vastavalt antud sotsiaalses keskkonnas kujunenud tingimustele. Viimastel aastatel on äärmuslik psühholoogia saanud eristaatuse, milles uuritakse kohanemisprotsesse, mis toimuvad erinevates tingimustes kui need, milles inimene on harjunud oma tegevust rakendama..\niPadi, iPhone'i, iPodi jaoks\nTeie lemmikajakiri tavalises kirjas\nPsühholoogiad on alati teiega\nAleksandrov I. A. Kohanemise mõiste psühholoogia vaatenurgast / I. A. Aleksandrov. - Tekst: otsene // Noor teadlane. - 2018. - Nr 22 (208). - S. 283-285. - URL: https://moluch.ru/archive/208/51057/ (tutvumise kuupäev: 28.05.20120).\nKohanemine psühholoogias on... - mõiste, tüüpide ja vormide määratlus\nKohanemine on elusorganismi (indiviidi) võime kohaneda muutuvate väliste tingimustega. See protsess reguleerib käitumist teatud olukordades. Psühholoogide ja antropoloogide sõnul võimaldas just see võime inimühiskonnal jõuda tänapäevasele arengutasemele..\nMõiste määratlus psühholoogias\nKohanemise kontseptsiooni tutvustas G. Selye. Samuti tuvastasid nad selle protsessi arendamise 3 etappi: ärevus, vastupidavus ja kurnatus. A. Maslow oli sellest terminist erineval seisukohal. Tema arvates on psühholoogiline kohanemine isiksuse ja keskkonnatingimuste koosmõju, aidates kaasa vaimse tervise omandamisele ja arengule. Kui samal ajal on lahknevus moraalsetes väärtustes, siis tekib isiksusekonflikt, mida indiviid üritab võimalikult kiiresti lahendada..\nR. Lasarusa andis sellise kohanemise definitsiooni: see on protsess, mille käigus inimene saab maailma tundmise ajal teatud teavet, mis ei pruugi vastata tema moraalsetele põhimõtetele ja hoiakutele. Selle tagajärjel tekib sisemine konflikt. Kiirus, millega inimene saab selle lahendada, näitab tema kohanemist..\nKohanemine on psühholoogias üks põhimõisteid. Psühhoanalüüs hindab seda võimet kui konkreetsele isiksusele kättesaadavate kaitsemehhanismide tööd ja koostoimimist. Need toimivad nii, et konflikti lahendus leiab aset psüühika minimaalse kahjustamisega..\nSensoorne kohanemine, mis asub psühholoogia ja füsioloogia piiril, võtab erilise koha. See on seisund, mis on seotud analüsaatorite tööga reageerimisel stiimulitele - püsiv või ajutine.\nKohanemise tüübid ja vormid\nProtsessid, mida mõiste kohanemine ühendab, hõlmavad mitte ainult vaimseid protsesse, vaid ka füsioloogilisi. Nende paremaks mõistmiseks ja jälgimiseks erinevatel juhtudel jagati kohanemise mõiste mitmeks vormiks..\nKohanemine on inimesega kaasas kogu tema elu ja selle manifestatsiooni sfäärid on järgmised:\nsotsiaalne - kõige mitmekesisem, sealhulgas moraalne, juriidiline, poliitiline ja muu sfäär;\nsotsiaalpsühholoogiline - see piirkond viitab indiviidi psühholoogiliste sidemete ja suhete protsessidele, samuti tema osalemisele sotsiaal-psühholoogiliste rollide täitmisel;\nprofessionaalne - see hõlmab ka haridustegevusi;\nökoloogiline - osutab isiklike suhete väljale ökoloogilise keskkonnaga\nNendes piirkondades määratakse ka kohanemise tüübid..\nBioloogilise kohanemise peamine ilming on evolutsioon. See on indikaator, et liigid on hukkunud väljasuremisele, kui nad ei suuda keskkonna muutustega kohaneda. Samal ajal jäävad ellu ainult tugevaimad, kes ei suuda mitte ainult muutustega kohaneda, vaid ka paljuneda. Psühholoogias on seda tüüpi kohanemine võime kohaneda ümbritsevas maailmas toimuvate muutustega, mis tekivad evolutsiooni tõttu..\nSeda kohanemisvormi peetakse tervise ja patoloogia näitajaks. "Tervise" seisundis on kohanemine võimalikult tõhus. Kui tema hinnang kuulub kategooriasse "patoloogia", siis kohanemisvõime hilineb ja võime sellele väheneb. Selle tagajärjel inimene haigestub. Kui kohanemisvõime puudub täielikult, diagnoositakse valesti kohanemise seisund, mis on vaimne probleem.\nSee on vaimse kohanemise keeruline vorm, mille käigus inimrühm või üks inimene kohandub ühiskonna sotsiaalsete iseärasustega, mis on tingimused, mis võimaldavad elu eesmärke reaalsuseks teisendada. Selle kohanemisvormiga kaasneb sõltuvus õppe- või tööprotsessidest, suhetest teatud inimestega, samuti keskkonna keskkonnast, milles inimene peab olema, ning võimalikest tingimustest meelelahutuseks ja puhkamiseks.\nSotsiaalne kohanemine võib olla aktiivne või passiivne. Esimesel juhul tehakse oma elus teadlikult muudatusi, mille eesmärk on oma elu ümberkorraldamine, et uute tingimustega kiiresti ja maksimaalselt kohaneda. Teisel juhul aktiivset kohanemist ei toimu ja inimene ei muuda oma elus midagi või peaaegu mitte midagi. Esimene kohanemisvõimalus on tõhusam, kuna see võimaldab inimesel oma elus toimuvat kontrollida ja seda reguleerida.\nÜhiskondliku kohanemise probleemid tekivad üsna sageli ja tavaliselt seostatakse neid töö- või haridusmeeskonnaga suhete loomisel keeruliste olukordadega. Samuti võib esineda inimese soovimatus või võimetus õppida ja töötada. Sel juhul nõuab probleemi lahendamine individuaalset lähenemist, sõltuvalt sellest, mis selle provotseeris ja kui palju inimene ise selle olemasolust aru saab.\nSee on sotsiaalse kohanemise tüüp, mis hõlmab etniliste rühmade kohanemist keskkonnaga, kus nad asustuse tõttu asuvad. See on omakorda suhete loomine sõltuvalt ühiskonna sotsiaalsetest normidest ja moraalsetest väärtustest..\nSageli seisavad etnilised vähemused silmitsi kohanemisprobleemidega kohalike elanike rassistliku hoiaku ja sotsiaalse diskrimineerimise tõttu. Rassilised konfliktid raskendavad kohanemisprotsessi.\nEtniline kohanemine viitab kohanemise äärmiselt keerukatele piirkondadele ja see mõjutab mitte ainult konkreetse riigi või piirkonna psühholoogilisi, vaid ka õiguslikke omadusi. Kui etnilisi rühmi asustatakse teiste riikide territooriumile, mille kultuur erineb suuresti asunike kodumaal toimunust, tekivad mitmed küsimused ja sisemised konfliktid, kui on vaja otsustada, kas on vaja nende traditsioone täielikult muuta, omaks võttes kohalikke, muuta suhteid. ja maailmavaade. Kõigil juhtudel tuleb kõiki probleeme eraldi kaaluda ja hinnata..\nSee kohanemisvorm määrab kindlaks, milline saab olema konkreetse indiviidi sotsiaalne elu. Sel juhul toimub kohandamine ühiskonna nõuetega ja nende aktsepteerimine või tagasilükkamine. Kui üksikisik kehtestatud korda ei aktsepteeri, võib teda pidada rikkujaks, kellel on raskusi kohanemisega.\nKohanemisvõimet mõjutavad tegurid\nKohanemise kiirust mõjutavad mitte ainult inimese isiklikud omadused, vaid ka välised tegurid. Need on jagatud kolme rühma:\nlooduslikud - nende hulka kuulub inimese elukoha kliima, taimestik ja loomastik;\nsotsiaalne - see kategooria hõlmab elutingimusi, indiviidi ühiskonna edenemist ja etnosid;\ntehisobjektid - see viitab tehnoloogia ja elektroonika arengutasemele elukohas.\nKohanemine on keeruline protsess, mis on vajalik inimeste arenguks ja ellujäämiseks ning ühiskonna kujunemiseks.\nKüsimuse kohta, mis on mõiste "kohanemine"\nPsühholoogia doktor, Penza Riikliku Ülikooli üldpsühholoogia osakonna juhataja, Penza, Venemaa\nPsühholoogias tähistab mõiste "kohanemine" indiviidi psüühika ümberstruktureerimist objektiivsete keskkonnategurite mõjul, aga ka inimese võimet kohaneda mitmesuguste keskkonnanõuetega, tundmata sisemist ebamugavust ja ilma keskkonnaga vastuolus . See tähendab tegeliku kohanemisnähtuse protseduurilist poolt, vastupidiselt loomade kohanemisele , raskustest ülesaamiseks  või teatud isiksuseomaduste, näiteks ametialaste omaduste kujunemiseks ..\nGruusia psühholoogiline kool seostas „kohanemise“ kontseptsiooni tihedalt mõistega „suhtumine“ kui vajalikku vahendavat sidet väliskeskkonna tegevuse ja inimese vaimse aktiivsuse vahel, kui valmisolekut teatud tegevuseks, mille omakorda tingib subjekti vajadus ja vastav objektiivne olukord. Niisiis, Sh.A. Nadirashvili  pidas paigaldust mehhanismiks inimese piisavaks ja sobivaks keskkonnaga kohanemiseks.\nSotsioloogilise lähenemisviisi raames peetakse kohanemist indiviidi ja sotsiaalse keskkonna interaktsiooni hetkeks. Selle protsessi subjektiivset poolt mõistetakse kui ühiskonna põhinormide ja väärtuste omastamist inimese poolt. Selle lähenemisviisi esindajad tuvastavad sageli mõisted "kohanemine" ja "sotsialiseerumine", seetõttu muutub ülioluliseks käitumisvormide, indiviidi individuaalsete tegevusmeetodite vastavuse probleem sotsiaalsete funktsioonide täitmise põhireeglitele, nõuetele ja normidele (vt [13, 22] jt). Sotsioloogiline lähenemisviis tõlgendab kohanemist kui inimese "sisenemise" protsessi uuteks sotsiaalseteks rollideks ning selle protsessi põhiolemus seisneb inimese sisus, loovas kohanemises elutingimustega..\nMõned autorid peavad kohanemist tingimuseks, et inimene saaks täita oma põhifunktsioone, lahendada keerulisi loomingulisi probleeme [13, 24]. G.A. Goroshidze  soovitab viia läbi loomeinimeste kutsevaliku, pidades silmas nende kohanemist sotsiaalse keskkonna professionaalsete ja sotsiaal-psühholoogiliste parameetritega..\nLähenemisviisid, mida oleme esitanud kohanemisprobleemide uurimiseks psühholoogiliste, sotsioloogiliste ja muude kontseptsioonide raames, ei paljasta selle nähtuse kõigi praegu olemasolevate kontseptsioonide olemust. Ja kohanemisprobleemi mõne küsimuse kaalumisel on näha põhimõtteliselt erinevaid lähenemisviise. Meie kodumaiste ja välismaiste kohanemisuuringute analüüs võimaldab meil välja tuua järgmised põhivaldkonnad: inimeste ühiskonnas kohanemise keelamine ja tunnustamine.\nEsimene suund põhineb eksistentsialismi kontseptsioonil, mille esindajad tunnistavad inimest absoluutselt vabaks, ühiskonnast ja selle seadustest isoleerituks.\nTeise suuna esindajad käsitlevad isiksuse kohanemist eeldusega, et sotsiaalne keskkond on inimesest võõrandunud, tõlgendades kohanemist kui inimese kaitsvat kohanemisvormi sotsiaalsetele nõudmistele, väljumist stressi tekitavast olukorrast, uute sotsiaalsete rollide omandamist, kui pinge ületamist. T. Shibutani  avaldab arvamust, et kohanemine on adaptiivsete reaktsioonide kogum, mis põhineb keskkonna aktiivsel arendamisel, muutumisel ja edukaks tegevuseks vajalike tingimuste loomisel.\nKodumaiste teadlaste töödes, mis käsitlevad sotsiaalpsühholoogiat, töösotsioloogiat, juhtimispsühholoogiat, võime kohanemise fenomeni olemuse mõistmiseks eristada kahte põhivarianti, mis põhinevad subjekti ja kohanemisobjekti vahelistel suhetel põhinevatel erinevustel: keskkond ja adaptiiv..\nEsimese suuna järgijate teaduslikud vaated põhinevad elusolendite evolutsioonilise arengu teoorial ja füsioloogilise kohanemise põhjendustel. I.P. Pavlov märkis, et inimese psühholoogilisel seisundil, tema "rasketel tunnetel", mis tekivad mitmesuguste kohanemisprotsesside käigus tavapärase eluviisi muutmisel, tavapärase tegevuse lõpetamisel koos lähedaste kaotamisega, rääkimata vaimsetest kriisidest ja veendumuste murdmisest, on oma füsioloogiline seisund alus [18. S. 243-244].\nKodused teadlased S.D. Artemov ja A.N. Rosenberg oli selle suundumuse esimeste moodsate esindajate hulgas, kes uuris filosoofilisest ja sotsioloogilisest vaatenurgast inimese kohanemisprotsessi tootmistingimustes. S. D. Artemov käsitles sotsiaalset kohanemist kui "... ajalooliselt kujunenud materiaalsete ja vaimsete tingimuste aktiivse assimilatsiooni protsessi töölisklassi noore asendamisega tootmisrühmade tegevuseks" [2. C.4].\nOLEN. Rosenberg tõlgendas sotsiaalset kohanemist mõnevõrra erinevalt, määratledes seda kui “inimese keerulist ja sisemiselt vastuolulist kohanemisprotsessi ettevõtte sotsiaalse keskkonnaga, tootmiskeskkonna erinevate struktuurielementidega, et täita teatud tootmiskollektiivis teatud sotsiaalseid funktsioone” [25. Lk 17].\nA.L. Zhuralev ja B.F. Lomov (1975) keskendub tööjõu kohanemisele, st kohanemisele konkreetse ettevõtte tingimustega, töökorralduse iseärasustele ja distsipliinile..\nKohanemisprotsessis kohaneb isiksus keskkonnaga ja aktiivse keskkonnaga suhtlemise käigus muutub selle omadused, omadused, "... mida saab väljendada tema enesemääratluse, väärtushinnangute, rollikäitumise muutumises" [17. Lk 27]. See arusaam kohanemisprotsessist võimaldab meie arvates mõista psühholoogilise ja sotsiaal-psühholoogilise kohanemise erinevusi. Inimtegevuse osana, mida psühholoogias mõistetakse kui subjekti ja maailma interaktsioonide dünaamilist süsteemi, mille käigus mentaalse pildi tekkimine ja kehastus objektis ning tema vahendatud subjekti suhete rakendamine objektiivses tegevuses "[23. P.101], sotsiaal-psühholoogiline kohanemine on mõiste, mis pole identne "kohanemisega". Sellegipoolest tuleb sotsiaal-psühholoogilise kohanemisprotsessi täielikuks uurimiseks arvesse võtta homöostaasi põhimõtet, mis põhineb elusorganismide kohanemisel keskkonnamuutustega..\nSunniviisiliste rändajate kohanemine uute elutingimustega hõlmab sotsiaal-psühholoogilist analüüsi subjekti ja kohanemisobjekti vastastikmõju, selle nähtuse mehhanismi põhjaliku uurimise kaudu. Ainult sel juhul on õigustatud rääkida selle protsessi ennustamise võimalusest ja selle edukuse suurendamise võimalustest..\n20. sajandi keskpaigast hakkas kujunema suund kohanemise mõistmisele, mille esindajad lähtuvad metoodilistest sätetest indiviidi ja ühiskonna ühtsuse, selle interaktsiooni aktiivsuse kohta. Need on M.I. Dyachenko ja L.A. Kandybovich, A.A. Nalchadzhyan, V.I. Kovaleva, N.A. Syrnikova ja teised, pühendatud teoreetiliste ja rakenduslike küsimuste väljatöötamisele, teemadele, mis on seotud kutsealase ja sotsiaal-psühholoogilise kohanemise iseärasustega inimtegevuse tootmis- ja muudes valdkondades.\nRakendatud kodumaiste teadlaste kontseptsioonides L. S. Vygotsky, A.N. Leontiev, S.L. Rubinstein, K. A. Abulkhanova-Slavskaya, B.F. Lomova, A.V. Petrovsky, E.V. Shorokhova ja teised, need sätted võimaldavad paljastada kohanemisprotsessi olemuse kui omavahel suheldes osapoolte - inimese ja sotsiaalse keskkonna -, kus ühtsuse alus on sotsiaalse keskkonna ja indiviidi tegevus, keskendudes ümbritseva maailma tundmisele ning selgete põhimõtete ja teatud koostoimimismeetodite väljatöötamisele, mis võimaldavad seda teha. ning kohaneda muutunud sotsiaalsete tingimustega ja vajadusel neid muuta. Selline arusaam inimese tegevuse peamistest tunnustest tema sotsiaal-psühholoogilise kohanemise protsessis keskendub kohanemise subjektile, samas kui kohanemisobjektina toimivat sotsiaalset keskkonda peetakse peamiselt staatiliselt, näitamata samasugust suhet..\nLähtudes A.N. Leontiev, K.A. Abulkhanova-Slavskaya, V.N. Myasishcheva, A.V. Petrovsky ja teised indiviidi tegevusest, P.A. Prosetsky ja V.A. Slasteniin peab tegevust sisemiseks, kohanemisprotsessile omaseks, alguseks.\nPange tähele eripositsiooni olemasolu sotsiaal-psühholoogilise kohanemise olemuse hindamisel, mida mõistetakse kui vastastikust, kahesuunalist protsessi [6. Lk.53]. Selle vaatepunkti hoidmine,\nM.I. Skubiy annab sellise tunnuse adaptatsiooni olemusele, mis „seisneb vastaspoolte dialektilises interaktsioonis: indiviidi keskkonnaga kohanemises ja tema aktiivses muutumises antud keskkonnas“ [28. Lk.44]. Sellepärast võetakse aktiivsuse avaldumise astet aluseks kohanemise tüüpide klassifitseerimisel või ühe kohanemise kriteeriumina..\nV.V. Selivanov tõi välja neli sotsiaal-psühholoogilise kohanemise vormi. V.V. Selivanov avaldab arvamust, et “inimese käitumist uutes tingimustes võib iseloomustada tema tegevuse teistega kooskõlastamise passiivse positsiooniga; aktiivne positsioon, kui inimene püüab inimesi mõista ja võita teiste usalduse, et siis vastavalt tema püüdlustele neid mõjutada; hoolikas suhtumine inimestesse ja ümbrusse "uurima"; lihtne kohanemine, tugevdades armu tugevatega, et saavutada nende kaitse ”[27. S. 283].\nAnname sellega seoses kohanemise definitsioonid, milles “sisemine” tegevus (“enda jaoks tegevus” ja “väline” tegevus (“teiste jaoks” tegevus) jagunevad tinglikult ühe kohanemisprotsessi kaheks järjestikuseks etapiks. M.I. Scooby iseloomustab kohanemist kui protsessi, mille käigus inimesel toimuvad hoiakutes, huvides, orientatsioonis, hoiakutes, veendumustes kvalitatiivsed muutused, mis avalduvad inimese käitumise muutumises [28. Lk 27]. Seega on sisemine tegevus eeldus välisele tegevusele - eeldus inimese teatud sotsiaalsete funktsioonide edukaks täitmiseks. S. D. Artemov (1970) keskendub asjaolule, et ainult siis, kui teatud keskkonnas on saavutatud teatud vabadus, on seda keskkonda võimalik aktiivselt ja sihipäraselt mõjutada..\nLisaks V.A. Kan-Kalika, N. D. Nikandrova (1990), V. S. Nemchenko (1969), E.S. Chugueva (1985) väljendas seisukohta, mille põhjal üksnes loominguline tegevus tagab isiksuse eduka kohanemise. Omakorda R. M. Granovskaya, Y. S. Krizhanskaya (1994), P.A. Prosetsky (1982) kasutab oma töödes mõistet "aktiivne loominguline kohanemine".\nSeega, nagu I.A. Miloslavovi sõnul hõlmab inimese kohanemine "... isiksuse tegevuse hetke" ja sellega kaasnevad "teatavad muutused selle struktuuris" [13. Lk.116].\nTänaseks on teaduskirjanduses kohanemisprotsessi sisu osas erinevaid vaatepunkte, mida saab taandada kahele peamisele lähenemisviisile: laiem, üldisem arusaam kohanemisest ja kitsamale, konkreetsele..\nKohanemise nähtuse lai tõlgendamine põhineb arusaamal kõigist inimese kohanemisastmetest - biofüsioloogilistest, psühholoogilistest ja sotsiaalsetest - determinismi mõistmisel. Selles aspektis vaadeldakse sotsiaalset kohanemist indiviidi (või sotsiaalse rühma) ja sotsiaalse keskkonna vahelise interaktsiooni vormina. Selle interaktsiooni käigus lepitakse kokku osalejate nõuded ja ootused, mis hõlmavad ka teisi interaktsiooni tasandeid: biofüsioloogilisi ja psühholoogilisi.\nNagu M.I. Dyachenko ja L.A. Kandybovitš (1976), põhineb see interaktsioon subjektil õigesti orienteerumiseks vajalike teadmiste ja teabe laiendamisel, oma käitumise juhtimise oskusel ja psühholoogilisel valmisolekul tegutseda. Samal ajal määravad närvisüsteemi tüüp, ainulaadne elukogemus, energia ebavõrdne võimalus, inimese psühholoogiline ja seaduslik mobilisatsioon ning teadmiste assimilatsioon individuaalsed omadused kohanemisprotsessis.\nLisaks sellele peame "kohanemise" kontseptsiooni kasutades silmas täpselt indiviidi sotsiaalse keskkonnaga interaktsiooni protsessi subjektiivset poolt koos kõigi selle elementide mitmekesisusega.\nSelle positsiooni kohaselt tuleks kohandamist käsitada "süsteemi struktuuri ja (või) funktsiooni muutmise protsessina ja (või) vastuvõetud andmetel (jooksval teabel) põhinevate kontrolltoimingutega, et saavutada optimaalne olek puuduva a priori teabe ja (või) muutuvate tingimustega selle saavutamiseks". [8. Lk.79].\nIsiksuse kohanemise kui süsteemi, mis hõlmab kõiki inimese kohanemisastmeid: bioloogilisest sotsiaalseni, seisukohti järgib nende uurimustes S.L. Arefiev (psühholoogi kohanemine tööstusettevõttes), V.I. Kovalev, N.A. Syrnikova (töötajate kohanemine), S.L. Dobrynin (noorte sisserändajate kohanemine välismaale), V.I. Zamkin (personali kohanemine muutunud tööjõusüsteemiga), S.V. Ovdey (õpetaja kohanemine).\nKohanemise struktuurilise korralduse keerukus raskendab süstemaatilise lähenemise rakendamist spetsiifilistes sotsiaal-psühholoogilistes uuringutes, mille teema on kõige sagedamini üks osa inimese aktiivse kohanemise protsessist välismaailma muutuvate tingimustega..\nMõiste, mida me kaalume, ebamäärasus ja keerukus, selle ebapiisavad teadmised on võimaliku lihtsustatud tõlgendamise aluseks. Niisiis, I. Kalaykov (1984) peab sotsiaalset kohanemist "sotsiaalse liikumise vormiks", hõlmab selle komponentide hulgas produktiivseid jõude, teadvust, tunnetust, elu taastootmise ja paljunemise vajaduste kujunemist, taandades oma rolli tõsiasjaks, et "... ühelt poolt moodustab see inimese enda olemuse, teisalt loob sotsiaalse keskkonna, kõik, mis sotsiaalse reaalsuse kontseptsiooniks ühendab ”[9. Lk.57]. Siin ei räägi me mitte ainult sotsiaalsest kohanemisest kui inimtegevuse spetsiifilisest viisist ja tema koostoimimisest sotsiaalse keskkonnaga nende interaktsiooni protsessi algperioodi teatud piirides, vaid pigem kohanemisvõimest kui metoodilisest vahendist sotsiaalse aktiivsuse mis tahes vormi analüüsimiseks..\nVõib vaid nõustuda väitega, et mis tahes tüüpi inimtegevus kannab adaptiivset komponenti, kuid see ei tähenda adaptiivse ja sotsiaalse aktiivsuse mahtude identiteeti ning sellest tulenevalt indiviidi sotsiaalse kohanemise ja sotsialiseerumise identiteeti. Sellise sotsiaalse adaptatsiooni ja sotsialiseerumise protsesside mõistmise sobimatust näitasid kodumaised teadlased..\nInimese ja reaalsuse interaktsiooni uurivas teaduseharudes on sotsiaalse tegelikkuse ja sotsiaalse kohanemise mõistete selgeks eristamiseks tavaks eristada mõlemat tüüpi interaktsiooni iseloomustavat subjekti tegevust. Tegevus kui teatud keskkonnaga kohanemise lahutamatu osa on lahutamatult seotud "käitumise" mõistega.\nAinult aktiivsus, mitte käitumine, muudab olemasolevaid tingimusi. Vastupidi, adaptiivne käitumine piirdub vahendite leidmisega konkreetsete eesmärkide saavutamiseks. See tähendab, et adaptiivne käitumine on otstarbekas ja tegevus tähendab eesmärkide seadmist, on eesmärkide seadmist toetav tegevus.\nLähtudes inimtegevuse üldisest tüpoloogiast ja arusaamast sotsiaalse tegevuse terviklikust süsteemist kui kohanemisvõime ja transformatiivse tegevuse dialektiliselt vastuolulisest ühtsusest, on õigustatud nimetada sotsiaalne kohanemine ühte inimliku (sotsiaalse) tegevuse vormist.\nAnalüüsides kohanemise ja sotsialiseerumise mõistete olemust, märgime, et teadusringkondades on arvamusi nende nähtuste seose, seose ja kontseptuaalse raamistiku kohta.\nEnamik autoreid tunnistab kohanemis- ja sotsialiseerumisprotsesside vahelise seose ja vastastikuse mõju fakti. Teadlaste seisukohti nende protsesside olemuse kohta võib eristada mitmes suunas..\nNiisiis, Yu.V. Püss (1982), I.S. Cohn (1987), I.A. Miloslavova (1974) peab kohanemist sotsialiseerumise elemendiks, selle algstaadiumiks. Pange tähele, et ülalnimetatud kohanemis- ja sotsialiseerumisprotsesside vaheliste suhete tõlgendamine põhineb sageli sotsialiseerumise mõistmisel kui indiviidi sotsiaalse kogemuse assimilatsiooni protsessil ja selle kaasamisel sotsiaalsete suhete süsteemi üksikisiku konkreetsete tegevusvormide rakendamise käigus. Niisiis, I.A. Ühiskondlikku kohanemist iseloomustav Miloslavova kirjutab, et see on "üks sotsialiseerumise mehhanisme, mis võimaldab inimesel (rühmal) aktiivselt osaleda sotsiaalse keskkonna erinevates struktuurielementides, korrigeerides korduvaid olukordi, mis võimaldab inimesel (rühmal) edukalt toimida dünaamilises sotsiaalses keskkonnas". [neliteist. C.5]. Ülaltoodud seisukoht on seaduslik tingimusel, et mõistete kui sotsialiseerumisprotsessi üldiste elementide mõistmisel ei esine lahknevusi. Näiteks: esimene etapp on inimese kohanemine keskkonnaga (sotsiaalne kohanemine); teine etapp on sotsiaalsete normide ja väärtuste kaasamine inimese sisemaailma (sisemus).\nVeel üks autorirühm, sealhulgas V.G. Bocharova (1993), T. Shibutani (1998) väidavad, et kohanemisprotsessi ja sotsialiseerumisprotsessi vahel pole põhimõttelisi erinevusi, viidates sellele, et need nähtused põhinevad indiviidil erinevate oskuste kuhjumisel ja T. Shibutani räägib ka sotsialiseerumisest kui uute tingimustega kohanemise protsess, mis toimub kogu elu.\nKolmas grupp teadlasi tõlgendab kohanemist laiema mõistena kui sotsialiseerumist. Selline tõlgendus on omane teadlastele, kes mõistavad kohanemist kui inimelu põhiolemust, kohanemine aga määratakse pärimise bioloogiliste ja sotsiaalsete programmide abil. Sellest vaatepunktist peab kinni Z. Freud, kes arvas, et inimese sotsiaalne kujunemine on suuresti lõppenud 5-6-aastaseks saamisega, ületades selle vanusepiiri, kohaneb inimene ühiskonna tingimustega bioloogiliste kohanemismehhanismide alusel.\nTeadlaste seisukohtade erinevused tulenevad vaadeldavate nähtuste kahemõttelisusest ja keerukusest. Ülaltoodud mõistete analüüs võimaldab meil kuulutada, et nende üksikute külgede võrdlemine ja nende eraldiseisvate külgede esitlemine on ebaõige.\nSotsialiseerumist peetakse "indiviidi kui sotsiaalse olendi kujunemisprotsessiks, mille käigus moodustuvad indiviidi mitmekesised sidemed ühiskonnaga, assimileeritakse orientatsioonid, väärtused, normid, arendatakse isikuomadusi, omandatakse inimkonna poolt kogu arenguperioodi jooksul kogutud sotsiaalsed kogemused" . Kohanemisena mõistetakse „... isiksuse ja keskkonna vahelise optimaalse vastavuse loomise protsessi inimspetsiifiliste tegevuste elluviimisel, mis võimaldab inimesel täita tegelikke vajadusi ja realiseerida nendega seotud olulisi eesmärke (säilitades samal ajal füüsilise ja vaimse tervise), tagades samas vaimse tegevuse vastavuse. inimene, tema käitumine vastavalt keskkonnanõuetele ”[3. C.5]. Peamised erinevused kohanemises ja sotsialiseerumises on: erinevad funktsionaalsed kohustused, erinevused protsessides inimese mõju sügavuse ja nende kestuse osas. Lisaks toimub sotsialiseerumine tänu sellele, et inimene omandab ühiskonna kui terviku sotsiaalse kogemuse, ja kohanemine - konkreetse sotsiaalse kogukonna kogemuste assimileerimise tõttu..\nArvestades indiviidi ja ühiskonna vahelisi kohanemisprotsesse, märgime sotsiaalsete tingimuste olulist rolli nende mõjutamisel indiviidile antud keskkonna normide, väärtuste ja traditsioonide kehtestatud nõuete abil. Samas pole isiksus passiivne mõtisklus, vaid toimib pigem omaenda tegevust näidates kui tegevuse subjekt.\nIseloomustades kohanemisprotsessi, hinnates seda protsessi vastastikuse protsessina kõigil tasanditel ja süsteemides, N.A. Sviridov märkis, et sotsiaalne kohanemine esindab vastupidiselt bioloogilisele kohanemisele adaptiivse ja transformatiivse aktiivsuse ühtsust. Pealegi on otsustav tähtsus... viimasel ”[26. L.47-48].\nLähtudes indiviidi sotsiaal-psühholoogilise kohanemise protsessi olemusest, usume, et arvestades sunnitud rändajate kohanemist uute elutingimustega, on vaja seda protsessi mõista kui kohanemise subjekti psühholoogiliste omaduste, käitumise ja tegevuste ümberkorraldamist vastusena uue sotsiaalse keskkonna nõuetele ja muutusi sotsiaalkeskkonnas endas. sunniviisiliste rändajate kohanemisvajaduste rahuldamise käigus nende täieõiguslikuks vastastikuseks tegevuseks ja arenguks.\nIsiksuse kohanemisprotsessi eripära seisneb selles, et elu jooksul seisab ta silmitsi vajadusega aktiivselt kohaneda sotsiaalse keskkonna erinevate elementidega, nimelt: selle sotsiaal-psühholoogiliste, kultuuriliste, ametialaste, igapäevaste ja muude omadustega. Seega on tavaks rääkida erinevat tüüpi kohanemisest: tööstuslik kohandamine, kultuuridevaheline kohanemine, akulturatsioon, ametialane kohanemine jne. See erinevus mõistete tõlgendamisel tuleneb asjaolust, et tegelikult on igat tüüpi kohandamine omavahel seotud ja nende klassifitseerimine pole täiesti õigustatud..\nVõttes kokku peamised teoreetilised sätted, mis on avaldatud Vene teadlaste töödes kohanemisprobleemi kohta, võime järeldada, et:\nkohanemine on terviklik, süsteemne protsess, mis iseloomustab inimese suhtlemist loodusliku ja sotsiaalse keskkonnaga. Eri tüüpi ja kohanemistasemete valik on teataval määral kunstlik ning teenib selle nähtuse teadusliku analüüsi ja kirjeldamise eesmärke;\nkohanemiskriteeriumiteks võib pidada mitte ainult inimese ellujäämist ja koha leidmist sotsiaalses struktuuris, vaid ka psühholoogilise tervise üldist taset, võimet areneda vastavalt oma elupotentsiaalile, subjektiivset enesehinnangut ja elu mõttekust.\nOptiline neuriit - ravimise tunnused ja meetodid\n10 märki, et teie mees on sotsiopaat ja see põhjustab palju probleeme\nKuidas kiiresti pohmelus kodus eemaldada - mitu populaarset viisi\nVerbaalne suhtlus: mis see on\nMaitsetaimed unetuse jaoks - alternatiiv traditsioonilisele meditsiinile\nFarmaatsiatooted on oluline ja tõhus depressiooni ravi. On rumal tagasi lükata nende positiivne roll selles protsessis. Kahtlemata saab häire kergetest vormidest üksi hakkama.


Naise Väe Allikas. Praktiline kursus naistele Tartus | Delia\nNaise väe allikas 28.03.18 /Tartus\n28/03/2018 ,18:00 - 21:00\n« Teadlikkust avardav vestlusring Tartus 22.12.17\n28. märts kell 18.00-21.00\nDevi Reikistuudio (Pikk 12 b), Tartu\nKas olete märganud enda ümber naisi, kes 20-selt näevad välja 30? Või vastupidi, 60-selt näevad välja 35? Kas olete endalt küsinud, miks see nii on? Mis on nende kütkestavate, naiselike ja seksuaalsete daamide saladus?\n18 aastat tagasi, pärast esimese lapse sündi, hakkasid need küsimused mind vaevama. Olen veendunud, et iga naine soovib ja unistab jääda oma mehe jaoks nooreks ja veetlevaks, omada tugevat naiselikku energeetikat, kuid mitte kõik naised ei saa sellega hakkama.\nNende 18 aasta jooksul olen proovinud suurt hulka praktikaid, läbi lugenud hulgaliselt raamatuid, külastanud tohutult palju kursusi ja treeninguid, kus räägiti kõigest muust heast, ainult mitte sellest, kust saada eluenergiat juurde ja kuidas seda hoida ning kasutada enda heaks. Lõpuks olen kokku kogunud enda meelest kõige efektiivsemate praktikate , meditatsioonide, harjutuste ja retseptide variandid (mida ise igapäevaselt kasutan). Ja olen nüüd valmis neid teiega jagama, kallid daamid!\nNaise väe allikas ja kus see asub?;\nKuidas peatada vananemisprotsessi ja taastada energeetilist ressurssi?;\nNefriitmuna kui naise väe allika valvur;\nKuidas töötavad energiakeskused naise ja mehe suhetes;\nIntiimlihaste toonust tõstvad ja emakavajet ning uriinipidamatust ennetavad harjutused;\nHarjutuste kompleks kehavibratsiooni tõstmiseks, immuunsüsteemi tugevdamiseks, seksuaalenergia äratamiseks ja hoidmiseks, naise hormonaaltaseme harmoniseerimiseks;\nNoorendav, näokontuure taastav gümnastika.\nKaasa võtta mugav riietus, milles on mugav harjutusi teha. Kohapeal on võimalik osta sajaani nefriidist Yoni muna (41-55€/tk) ja trenažöörid ( hind 15.00 €/tk )\nEelregistreerimine info@delia.eevõi tel. 56990979\nOsaluspanus 20 €\nMaksmine kohapeal sularahas!\nRubriigid Vali rubriik Delia mõtted (72) Energia (118) 5 dimensioon (21) Mantrad (6) Mudra (6) Tšakrad (20) Harmoniseerimised (57) Isiklik kogemus (86) Kristallid (36) Naiselikkus (17) Retseptid (26) Stressivaba elu (84) Tervis (97) Toidud külmetuse puhul (8) Toidud neerude heaks (6) Toidud stressi puhul (8)


Andrus Kivirähk tundis end Tõnu Oja ees süüdlasena - Uudised - Kultuur\nAndrus Kivirähk tundis end Tõnu Oja ees süüdlasena\n10. oktoober 2014, 16:09\nTõnu Oja komöödias "Aabitsa kukk".\nTõnu Oja astub 300. korda Maunona lavale Andrus Kivirähki mononäidendis «Aabitsa kukk». Laupäeval, 11. oktoobril jõuab Andrus Kivirähki kirjutatud ja lavastatud «Aabitsa kukk» 300. korda lavale. See aga tähendab, et Tõnu Oja on menukas menulavastuses Maunot mänginud täpselt 300. korda.\nAndrus Kivirähk on meenutanud, et «Aabitsa kuke» esietendus toimus Tartus, Lutsu tänava majas. Proove olid Oja ja Kivirähk teinud ikkagi Tallinnas. «Põhiline oli, et Tõnu teksti pähe saaks. Seda oli ju ilmatu ports! Ja ma tundsin end alati süüdlasena, kui Tõnu sassi läks – mina olin ju kogu selle kraami valmis kirjutanud, mida teine inimene pidi nüüd oma pealuu sisse toppima.\nTõnu valmistas ka spikreid ja kleepis neid igale poole, näiteks aknale. Tartus asus saal nimelt esimesel korrusel ja seal polnud võimalik sedasi aknaid uljalt pärani lüüa nagu Draamateatri Maalisaalis, ning «Tere, Paramonova!» karjuda. Lutsu tänaval võis juhtuda, et sa tõmbad akna lahti, aga täpselt selle taga seisab mõni süütu mööduja ja vaatab Tõnule otse näkku. Õnneks olid seal kahekordsed aknad, nii et Tõnu sai sisemised lahti kiskuda, aga välimised jäid kinni. Nende peale ta siis oma spikreid liimiski.»\nEesti Draamateatri ajalehes tunnistas Andrus Kivirähk, et Tõnu on nüüd juba 300 korda Maunot mänginud, on uskumatu ja võimas.\nMitu aabitsat on juba etenduste jooksul ribadeks loetud, seda ei mäleta enam keegi. «Ma ütlesin Tõnule, et kui ta enam ei viitsi, siis võib ta rolli oma pojale, Päärule pärandada, kellelegi teisele küll ei anna. Las see roll olla selline Ojade perekonna vallasvara,» rääkis Kivirähk.\nLavastus ja Tõnu Oja osatäitmine on auhinna koju toonud pea kõigilt festivalidelt, kus «Aabitsa kukk» on osalenud: 2009. a. grand prix monolavastuste festivalilt «Zvaigzne» Riiast ning II preemia ja monoteatrite festivalide direktorite diplom rahvusvaheliselt monoteatrite festivalilt «MonoBaltija» Kaunasest, aasta hiljem parima näitlejatöö eripreemia soome-ugri rahvaste teatrite VIII festivalilt «Majatul» Joškar-Olast.\nMöödunud kümnendi jooksul on lavastust mängitud väga mitmesugustes saalides Eestis ja välismaal: teatrimajades, külakultuurimajades, koolimajades, diplomaatilistes esindustes, väikesaarte seltsimajades, kus puudub elekter. Lavastuse kodusaaliks on aga Eesti Draamateatri Maalisaal. «Aabitsa kukega» Draamateatri kõige kammerlikum näitelava 8. oktoobril 2004 avatigi. 2006. aastal ilmus «Aabitsa kuke» helisalvestus CD-l.\nPubliku huvi lavastuse vastu ei näita raugemise märku, piletid haaratakse lennult ning on ära müüdud juba mõned napid minutid pärast müükipanekut. Kolmsada mängukorda on aukartust äratav arv, millele Eesti sõnateatris on raske midagi võrdväärset kõrvale leida.


.jazzino.: Pohladega rummiruudud\nKirjutan seda hetkel veel hommikupimedas köögis, ainult väike tuli põleb. Kell on 7, on jõululaupäeva hommik ning õues ulub vinge tormituul. Tänaseks lubas megasuuri laineid ja tuult, nii et ülalkorrusel veel põõnavad purjelaudurid vaatasid eile silmad särades ilmateadet. Eks igaühel oma - kes läheb jõulureedel magama oodates kingitusi ning jõulupidu, kes aga ootab enim tuult ja tormist merd. :) Ja küll see pidu sinna otsa ka tuleb, kus siis sellest!\nAktsioon Jõulusurf sai uhke! Päkapikumüts paeltega lõua alt kinni seotud, kõige paksemad kalipsod seljas, tuiskas mu isa üle Läänemere lainete - vaikselt on tal jõululaupäeval merele minekust juba traditsioon saamas. Kas juba äkki kolmas aasta punamütsiga 24. detsembril surfamist on täis tiksunud?\nEestlastele kohaselt panime jõululaupäeval loomulikult ka sauna küdema. Kuigi nii vara kui vanasti pessu joosti me küll lavale ei jõudnud. Lugesin just, et eestlased käisid traditsioonide kohaselt juba enne keskpäeva leilil ära. Aga saan neist täiesti aru! Hommikuvihtlus - mis veel võiks paremini üles äratada? :)\nMeie pere jõuluõhtusöögi magusaks grande finale'ks jõudis lauale mandariinikuhjade (eem, allergik mina saab neid kahjuks ainult kaugelt vaadata ja ohata) ja pähklite kõrvale just see rummikook pohladega. Mõtlesime, et ei hakka mingit suur kringlit ega torti tegema, vaid just midagi hõrku, aga samas kodust, mida soovi korral saab päris väikese killu võtta, et magusaisuga sõbraks jääda ning mis muu hea parema kõrvale ikka kenasti kõhtu ära mahuks.\nJa siis veel, et... kellele rummikoogid ei meeldiks? :D Eriti veel, kui neil on peal pehme šokolaadi-ganache ning heldelt hapukaid oma aiastmetsast korjatud pohli. Kellel magusasahtel kõhus suurem on, neile võib rummikoogi juurde ka palli vaniljejäätist serveerida.\nKaunist pühadeaega kallite seltsis!\nnii umbes kümnele


Kuidas saada kõnede väljatrükk - Muu - 2019\nRiigikogu istung, 20. aprill 2017 (Juuli 2019).\nMobiiltelefonist tehtud kõnede väljatrüki saamiseks on vaja tellida teenuse andmed oma mobiilsideoperaatorilt. Detailing on täielik nimekiri teenustest, mida mobiilsideoperaator teatud aja jooksul pakub.\nTäpsustamist ei tohiks segi ajada sama perioodi kohta väljastatud arvega. Konto sisaldab ainult teavet teenuste kogumaksumuse kohta. Üksikasjad, välja arvatud abonendi perekonnanimi, eesnimi ja patroon, samuti tema tariifiplaani nimi, sisaldavad täielikku nimekirja tehtud, nii sissetulevatest kui ka väljaminevatest kõnedest, märkides abonendi numbri, kõne kestuse ja kestuse, samuti SMS-i. GPRS-i kaudu jne. Täpsustamine võimaldab teil teada saada, millise abonendiga või milliste abonentide rühmadega toimub kõige intensiivsem suhtlus (see teave aitab teil valida kõige sobivama tariifiplaani) ja veenduge, et arveldus on õige.\nTellimuse üksikasjad võivad olla kahel viisil:\nTule operaatori kontorisse ja saada väljatrükk. Selleks peate näitama SIM-kaardi omaniku passi (see tähendab sama dokumenti, mis esitati SIM-kaardi vastuvõtmisel). Loomulikult ei ole võimalik saada teise abonendi spetsifikatsiooni, välja arvatud kohtu otsusega. Kui teie SIM-kaart on välja antud teise isiku poolt, saab ainult selle isiku saada.\nEnamik operaatoreid pakub teenuse saamise üksikasju läbi ettevõtte veebilehe kasutajaosa. Enne kui tellijal on võimalus tellimuse kohta teavet tellida, peab ta süsteemi registreerima, st saama parooli. Seda on lihtne teha, näiteks sisestavad Beeline'i abonendid lihtsalt * 110 * 9 # ja vajutage helistamisnuppu. Vastuseks telefonile saabub SMS-i parooliga saidi kasutajaosasse sisenemiseks. Parooli sisselogimiseks peaksite konsulteerima mobiilsideoperaatori tugiteenusega või küsima mobiilse salongi juhilt.\nInternetist leiate palju pakkumisi, et saada sissetulevate ja väljaminevate kõnede loetelu ning isegi telefonist saadetud tekstisõnumid ning selle "teenuse" hinnad on sageli naeruväärsed - 300 rubla detaili päeva kohta. Üldjuhul on ettemakse nõutav, see tähendab, et peate kõigepealt maksma ja seejärel ootama üksikasju. Kõik sellised teenused on pettused. Mobiilsideoperaatorite töötajad, kes on lekkinud, on vastutusele võetud.


Kohtumine püha lehmaga — Sirp\nKohtumine püha lehmaga\nNõnda nagu üksikuid biifsteeke kokku liimides ei saa vasikat, nii ei saanud ka tantsupeo tantsudest kokku lavastust.\nXII noorte tantsupidu 30. VI Kalevi keskstaadionil. Ideekavandi autor Meelis Kompus koostöös Maian Kärmase, Margus Toomla, Marju Kõivupuu ja Rasmus Puuriga. Pealavastaja Margus Toomla, pealavastaja assistendid Karmen Ong ja Sille Kapper, muusikajuht Kristjan Priks.\nÜhismeedia ja meediaväljaanded kihavad laulu- ja tantsupeoga „Mina jään“ seonduvast: videod, pildid, kommentaarid. Tundub peaaegu patt mitte kaasa elada ning imestada meie rahva südikuse ja imelisuse üle. Kus on mu uhkus? Kus on minu jäägitu austus teie kõigi vastu, kes te sellega seotud olete? Kes selle pihta pani?\nTantsupeo etendust vaadates olin ma publikus iseendana ja ootasin tantsulavastuselt tantsuelamust. Muidugi on vihma ja külma trotsivad tuhanded tantsijad ning Ivo Linna elamus omaette. Loomulikult ei jäänud see mul märkamata. Märkamata ei jäänud ka see, et korraldajad on paar aastat ja tantsijad poolteist aastat selleks etenduseks valmistunud ning ka publik oli vihma käes väravatest staadioni tribüünidele voorides tõeliselt toetav. On näha, et tantsupidu ei ole ainult see, mis leiab aset staadioni muruplatsil, vaid ennekõike eestlaste pidu proovides, korraldades, sümboolikaga mängides, traditsiooni jätkamise vaimus, samuti kogu see melu staadioni äärealadel, kus lapsed, noored ja täiskasvanud suhtlevad ning tegutsevad just vägagi piduses (ehk lustimise soovist kokku saanud inimeste) meeleolus. Staadionil toimuv on, nagu ka Heili Einasto kirjutab, „jäämäe tipp“, mis annab kõigele ülejäänule põhjuse ning võimaluse.1\nSiin arutlengi tantsupeo lavastuse üle ning jätan meelega kõrvale paljud tantsupeo osad, mis on teistele peamised.2 Miks mitte vaadata tantsupidu kui iga teist tantsulavastust ning otsida koreograafia, dramaturgia ja sisu tervikut? Näinud seda, mis staadionil etendus, ei mõista ma, miks oli peo pealkiri „Mina jään“ ja miks oli keegi kirjutanud laused, mis oleksid justkui pidanud andma sellele lavastusele sisu. Laulu- ja tantsupeo kodulehelt ja mujalt ametlikest kanalitest leitav slogan’lik paatos ei pühitsenud nähtud forsseeritud narratiivi.\nTantsupeo mustreid on staadionil keeruline tabada ka fotograafil.\nAastal 2017, kui Eestis on tantsukunsti õpetatud kõrghariduse tasemel nelja aastakümne jagu (sellest veel paarkümmend aastat kauem lavakunsti), koosnes tantsupeo lavastus „Mina jään“ ikka veel ühikutest muusikapala-tants, muusikapala-tants, muusikapala-tants. Kui muusika algab, algab ka tants, ja tants saab läbi koos muusikapala lõpuga. Sidusad osad, mis vaatajate emotsioone veelgi paisutaksid ja omaette maailma looksid, on selle lavastuse puhul nii muusikas kui ka liikumises puudu. Juri Lotman on kirjutanud oma artiklis „Semiosfäärist“, et „üksikuid biifsteeke kokku liimides ei saa me kokku vasikat“3. Nii ei saanud ka nendest tantsudest kokku lavastust. Püha lehm – tantsupidu – oli vaid biifsteekide kogum.\nTekib küsimus, milline roll oli tantsupeo lavastuse juures lavastajal ja liigijuhtidel? Mida on lavastada, kui uute tantsude konkursil konkreetsete muusikapalade järgi tehtud eesti rahvatantsu ainelised autoritantsud määravad lavastuse võimaliku sisu? Väljakule seadmine on loomulikult omaette suur töö ja küsimuse all ei ole praegu see, kas see töö sai tehtud hästi või mitte. Publikus terviklavastust oodates, siiralt selles vaimus silme ees toimuvat jälgides, nägin ma lihtsalt järjekordset tantsupidu. Mulle ei olnud vaja lumememmesid ega ka ringe, millest said tantsides jooned. Nende moodustumist on omajagu põnev jälgida, kuid kuna need ei mängi lavastusterviku loomisel rolli (pigem takistavad), siis näen ma pealtvaatajana hoopis seda, kuidas keegi libastub või kuidas seljast minema lennanud vihmakeep julgelt Koidult ja Hämarikult solistirolli üle võtab.\nAusalt öeldes ei näinudki ma neid lumememmesid ja ilmselt oli samamoodi lõviosa pealtvaatajatega tribüünidel. Esimestes ridades istujad on juba eos sellest võimalusest ilma jäetud. Ometi kasutatakse tantsupeo lavastamisel juba aastakümneid samu võtteid! Õnneks on alati teleülekanded, nii et tänu kraanadel kaameratele saab neid lumememmesid ja jooniseid siiski näha. See on aga juba omaette lavastus. Tantsija, tribüünipubliku ja telepubliku tantsupidu on kolm erinevat lavastust, aga see on juba omaette teema.\nMida ma ühena kümnest tuhandest vaatajast selle lumememmega peale hakkan, kui ma seda isegi ei näe? Seda lopergust lumememme ei näe ka laps, kes numbrimärkide peal või vahel peab üritama seda välja joonistada. Ja mitte keegi ei ütle selle kohta midagi. Ühismeedia ega meedia ei ütle selle kohta midagi. Loomulikult „ei näe“ keegi ka seda, et joondumised on paigast ära. Keegi ei maini seda. See ei ole oluline. Peaksin piinlikkust tundes varjama, et ma seda üldse märkasin. Ebaõnnestunud joonised ja muu tehniline praak on eestlasele selles kontekstis tabu, rääkimata kriitikast praaklavastamise aadressil.\nIkka veel oleks justkui tegu tohutu koolilõpugalaga, kus igaüks peab saama osaleda ja ennast näidata. Sellele tuuaksegi ohvriks dünaamilise terviklavastuse kogemise võlu. Mina jään siiski ootama seda liigutavat või eepilist sisu edasi andvat lavastust.\n1 Heili Einasto, Selleks, et traditsioon elaks, peab see muutuma. – Postimees 2. VII 2017.\n2 Jätan küll tantsupeo muud komponendid kõrvale, kuid olen siiski tantsupeo kui nähtuse sotsiaalse ja emotsionaalse väärtuse eest tänulik. – Autor.\n3 Juri Lotman, Semiosfäärist, tõlk. Kajar Pruul. – Akadeemia 1992, nr 10, lk 2022.