nije više Film na dan: March 2018\nscenario: David Marconi (prema romanu Kinez Stephena Leathera)\nuloge: Jackie Chan, Pierce Brosnan, Katie Leung, Rufus Jones, Charlie Murphy, Orla Brady, Lia Williams, Dermot Crowley, Ray Fearon, Rory Byrne\nZa poslednju opciju se odlučio Jackie Chan znajući da mu akciono-komične akrobacije više ne pristaju. The Foreigner je njegov producentski i glumački pokušaj da se iz tog registra pomeri prema ozbiljnijem, dramskom i trilerskom, da mu kaskaderski trikovi izgledaju realističnije i umerenije i da mu oni ne budu osnova glume, već da to bude pojava. Pitanje je samo zašto se odlučio za adaptaciju pulp-romana iz 1992. godine i zašto se odlučio da ekran deli sa vršnjakom i rivalom koji je bolji glumac od njega i koji je igrao u vrhunskoj produkciji (za razliku od Chana, uglavnom), a koji poslednjih desetak godina nikako ne pronalazi pravi materijal.\nNeovisno od tog miksa visokih i niskih tehnologija, napetost održava pulsirajući soundtrack Cliffa Martineza, režija Martina Campbella (poznatog kao majstora za “restart” Bonda – režirao je i Golden Eye i Casino Royale) je korektna kad dođe do akcijskih “set piece” momenata kojih bi, istina, moglo biti i više na uštrb recimo onih političko-brbljivih ili melodramatskih pod-zapleta koji čine samo štetu. Dobra vest za film, a loša za Chana je i to da Brosnan prosto proždire scenario (bez obzira što je njegov akcent suviše južno-irski za Belfast), da mu je lik bolje napisan i da naslovnog junaka sasvim opravdano potiskuje na rub.\nDakle, The Foreigner bi bio sasvim solidan film da ne upada u tri prilično gadna logička i moralna problema. Prvo, ma kako scenario uvažavo tehnologiju, on se i dalje kreće u “clanceyevskom” svetu filma Patriot Games u kojem postoje krvožedni katolički irski teroristi i u kojem IRA nije potpuno položila oružje. Što, naravno, ne može biti dalje od istine – pitanje je postalo sasvim političko i predmet je dugotrajnih i sporovoznih procesa uglavnom bez incidenta o oružanim sukobima i terorističkim napadima da ne govorimo. U tom svetu je i dalje egzotično videti Azijata u Londonu (a tek u Belfastu!) i potpuno ga je normalno nazivati samo i isključivo Kinezom (dakle, ne ni starkeljom, manijakom ili prosto onim dosadnim tipom, što sve Quan jeste, odnosno mogao bi biti).\nSlagali se mi sa političkom korektnošću ili ne, ona postoji kao koncept i uvrežena nam je u svest toliko da ju nije moguće tek tako demontirati upornim oslovljavanjem nekog po nacionalnoj ili rasnoj pripadnosti. Nešto je tu bezvezan, ali u suštini bezazlen štos na bazi stereotipa (da Kinez ima restoran, a Irac – irskog setera). Opravdanja da je problem nasleđen iz knjige bi stajala da se kojim slučajem nije radila adaptacija i da radnja nije prebačena u vreme današnje. A mizoginija koju film propoveda je i onda i sada jednako odvratna i za nju nema opravdanja.\nOznake: akcija, irska, jackie chan, koprodukcija, martin campbell, osveta, pierce brosnan, teroristi, the foreigner, triler, velika britanija\nIt seems there is a pattern to Croatian director Nevio Marasović’s filmmaking, in which after a brave and innovative (though sometimes out-of-control) piece of genre cinema comes a somewhat more conventional, yet very original, dramedy. After Goran, a snowy thriller with a distinctive absurdist and darkly humorous Coen brothers vibe to it, he is back with Comic Sans, which world-premiered in the regional competition at Belgrade FEST, winning the “Nebojša Đukelić” Award for Best Film to boot. It will hit theatres domestically later in March. The Croatian director, working with the script he co-wrote with Rakan Rushaidat and lead actor Janko Popović Volarić, tackles the topics of relationships and break-ups, snobbery, family relations and the search for inner peace. If the title seems oddly familiar in the context of Marasović’s work, there is a reason for it: Comic Sans was the title of the film within the film in Vis-à-vis.\nThe story, however, starts off in Zagreb, with an awkward post-break-up meeting between an overworked but successful designer, Alan (Popović Volarić, collaborating with the director for the third time, after Vis-à-vis and Goran), and his ex-girlfriend Marina (the ever-excellent Nataša Janjić, known for the role of Lina in Goran), which leads to clumsy but passionate make-up sex. The next day, Marina leaves the apartment before Alan gets up and subsequently does not answer her phone. Alan and his co-worker Lukas (Serbian actor Miloš Timotijević, of Humidity and No One’s Child fame) are about to botch an important job for their Slovenian employers, and Alan is losing his mind over the situation with Marina. After they meet again and she explains that it was all a mistake, the chaos in Alan’s head explodes, with disastrous consequences. His only way out is a retreat to the island of Vis with his father, Bruno (legendary Croatian-Danish actor Zlatko Burić, from the Pusher trilogy), an artist with whom he has some long-standing issues. What Alan does not know is that another of his exes, Barbara (Inti Sraj), is also on the island, together with her new fiancé, Peter (Miha Rodman).\nAt first, it seems that Comic Sans takes too much time to get its story under way, but it is merely a matter of expectations. A viewer trained in standard-issue comedy-dramas will be surprised that the trip to the island, with most of the island tropes found in Croatian cinema, happens only halfway through, so the change that Alan is bound to undergo has to be rushed. The trick is that Comic Sans is not one of these bog-standard comedy-dramas in which the protagonist gains a new perspective and changes his life completely in a matter of days. Yes, Alan will see things in a new light and some changes will occur, but they will be slighter and slower because the transformation has to overcome Alan’s ego, snobbery and long-standing patterns of behaviour.\nWhat works perfectly in Comic Sans, apart from the title with more than one meaning, explored over the course of the film, is the actors’ interplay. Janko Popović Volarić and Zlatko Burić channel the energy of the troubled father-son relationship in a way that is both serious and humorous. They are both more-than-accomplished actors, and Marasović uses them well. That goes especially for Popović Volarić, who has to share the screen with a strong actress such as Nataša Janjić and with the slightly subdued but menacing alpha-male presence of Miloš Timotijević.\nThe cinematography by Marasović’s regular DoP, Damir Kudin, is also top-notch. Tasked with creating a mood that fits Alan’s character in corporate offices in Zagreb and Ljubljana, and his “creatively messy” flat, and then shifting it completely to the low-season island, Kudin does a great job of finding just the right nuance and not over-playing with clichéd images. The same goes for the repeated use of a kitschy pop ballad by Mišo Kovač as a theme song right from the start, which might seem an obvious choice, but that tune also adds a layer or two to Alan’s character.\nOznake: a film a week, comedy, comic sans, croatian, dalmatia, drama, family, nevio marasović\nLjudi potcenjuju komediju, posebno onu koja ne pršti od intelektualističkih, sofisticiranih verbalnih akrobacija, pa još od samog početka, na kraju “otkrivajući” filozofske, sociološke, psihološke i ine apsurde ljudske egzistencije. Nemam ništa protiv, to su filmovi u kojima iznimno uživam, ali se dok ih gledam ne smejem na sav glas. Za takav efekat potrebna je jedna od dve stvari: crnjak ili tupilo. I to nije teško uraditi, ali je teško uraditi kako treba, naročito ono drugo. Ima razlike, verujte mi.\nGame Night je upravo to: uspela i pametno složena komedija koja kao pogonsko gorivo koristi (između ostalog) i glupost svojih junaka. I ne samo glupost, tu su i naivnost i kompetitivnost i odnosi unutar veze, braka i familije, pa čak i granična psihopatija jednog lika i nasilje. Za poslednje dve stvari je prilično teško naći meru, što je rediteljima Johnu Francesu Daleyu i Jonathanu Goldsteinu (inače autorima scenarija originalni, umereno zabavni i pametno postavljeni Horrible Boses), a naročito scenaristi Marku Perezu (koji, verovali ili ne, dolazi iz Disneyeve škole), uspelo.\nUvodna montažna sekvenca nam pokazuje par, Maxa (Jason Bateman) i Annie (Rachel McAdams) čiji su život društvene igre: upoznali su se na pub-kvizu, on ju je zaprosio pomoću pantomime, i njih dvoje svakog petka kod kuće organizuju veče društvenih igara sa uvek jednom istom postavom gde delju po Pictionaryju, pantomimi, asocijacijama, Scrabbleu itd. Lažem, postava nije baš ista, Gary (Jesse Plemons), psiho-pandur iz susedne kuće je ispao iz družine kada ga je napustila žena za kojom opsesivno tuguje. Nemajte brige, vraća se on. Standardnu ekipu sačinjava afroamerički bračni par, Kevin i Michelle (Lamorne Morris i Kylie Bunbury), “highschool sweethearts” od kojih muška polovina ima problema sa ljubomorom, te Ryan (Billy Magnussen), plavušan lep kao slika i proporcionalno tome glup, naivan i napaljen, u pratnji uvek različite po pravilu još lepše i gluplje ženske.\nKada se na jednoj noći igre pojavi Maxov stariji i uspešniji brat Brooks (Kyle Chandler) i pozove ekipu da se sledeći put okupe kod njega u njegovoj kući, Ryan se dosetio da na tu partiju povede svoju pametnu koleginicu Sarah (Sharon Hogan). Partija će, navodno, biti epska, nagrada vredna, a Brooks je pripremio nešto posebno: partiju detektivske misterije. Na partiju, međutim, upadaju maskirani napadači koji možda i nisu deo plana i odvode Brooksa. Šta je tu stvarno, a šta deo igre i predstava za ljude, postaće nam jasno (hm, jasnije) nakon sat i nešto vremena filma u kojem nas kao bonus čekaju i Garyjev povratak i dvojica karijernih kriminalaca (Danny Huston i Michael C. Hall) i jurnjava autima i filmske reference i pravi pravcati underground fight club i partija američkog fudbala sa Fabergeovim jajetom i hirurška intervencija po uputama sa survivalističkog portala i obračun u avionu…\nKomedije za odraslu publiku, znači sa psovanjem, seksualnim aluzijama i realističnim nasiljem (ono beskrvno prolazi i u slučaju PG13 filmova) su u poslednje vreme u krizi ideja. Judd Apatow i njegovi puleni to pokušavaju rešiti improvizacijom između glumaca, ali greška u koracima je što računaju s njom, a na nju se ne može računati. Suprotno tome, Game Night je vešto skriptiran, ne samo u smislu “set-piece” scena i sekvenci, već i generalno: likovi imaju kakav takav tretman (svakako dalji od po jedne-dve crtice, tika i “quirka”), deluju makar napola realistično, izgovaraju rečenice od kojih normalnog čoveka ne hvata osećaj srama, toaletni humor je skoro potpuno izbačen, a seksualni uglavnom nije samo vulgaran.\nOsnovni elementi poput akcije, verbalnosti, situacija i gegova su vešto izmešani i to sasvim solidno radi posao. To, naravno, ne znači da će svaki štos pogoditi metu, ali polovičan uspeh je već garancija natprosečno smešnog i zabavnog filma, a Game Night ima natpolovičnu stopu uspešnosti šala od kojih su neke pripremane kroz dobar deo filma da bi upalile tačno kad i kako treba. To ide do te mere da je čak i obavezna pasaža sa greškama sa snimanja ovde izmenjena i kreativno i umešno spakovana. I za to treba pohvaliti i scenaristu i reditelje.\nPohvalu zaslužuju i glumci. Možda Jason Bateman i Rachel McAdams igraju u svom tipu, ali odavno ih nismo videli na takvom nivou kada je u pitanju komedija. Batemanova persona pametnjakovića ovde je utišana za stepen-dva, Rachel McAdams je ležerna, bez šmire i histerije. Ryan je lik koji bi nam u nekom drugom filmu neopisivo išao na živce jer kao da je zalutao iz sitcoma, bilo glupavog, bilo bezobraznog za noćni program, ali ovde i u Magnussenovoj interpretaciji nam je beskrajno simpatičan, kupujemo ga potpuno. Slično važi i za Garyja koji je taman onoliko lud i taman onoliko pandurski tup da bi lik funkcionirao i da bi se uklopio u ostatak filma.\nOpet, ne treba očekivati nekakvo čudo i savršen film jer Game Night to nije. Logičke rupe koje se tu i tamo otvaraju su pozamašne i nisu ničim zakrpljene, i potrebno je izdržati limitirano zabavnu trećinu posvećenu ekspoziciji, kraj je mogao doći i ranije uz manje obrata. Ali ako ste se ikada pitali kako izgleda film sa komičnim “twistom” na Fincherov klasik The Game, gde autori citiraju Django Unchained, a likovi Pulp Fiction, onda je Game Night odgovor koji ste tražili. Ako se, pak, tako nešto nikada niste upitali, Game Night je svejedno vredan gledanja kao dovoljno zabavan, blesav, lagan i kompetento izveden film.\nOznake: akcija, društvena igra, game night, hollywood, john frances daley, jonathan goldstein, jurnjava, komedija\nuloge: Mladen Sovilj, Radovan Vujović, Marta Bjelica, Svetozar Cvetković, Predrag Ejdus, Boris Isaković, Branka Šelić\nDejan Zečević je žanrovski reditelj sa verovatno najvećom kilometražom u Srbiji, ne samo u svojoj generaciji nego i uopšte. Svi njegovi radovi imali su upliva žanrovske kinematografije, a neretko koketira i estetikom B-filma i trashom, često radeći u uslovima daleko od savršenih u budžetskom i produkcijskom smislu. Njegov rad na omnibusu Paket aranžman, prvenac – začudni dokumentarac Dečak iz Junkovca, uvrtnute komedije Kupi mi Eliota i Mala noćna muzika, prvi horor američkog tipa T.T. Sindrom, politički triler Četvrti čovek, ratna drama sa natprirodnim elementima Neprijatelj, pa i SF horor na engleskom jeziku namenjen pre svega globalnom video-tržištu The Rift mogu se smatrati bazom srpskog (post-yu) žanr-filma.\nAko još uzmemo u obzir da je Zečević opet udružio snage sa scenaristom Đorđem Milosavljevićem, inače rediteljem dva kultna starija žanrovska naslova na prelazu milenija – visokostilizirane varijacije na temu “And there was none” pod naslovom Točkovi, te mračnog psiho-trilera Mehanizam, te pouzdanim “štancerom” sa kojim je već radio na Paket aranžmanu i Neprijatelju, da je svetsku premijeru imao “preko bare” u Chicagu i da na beogradskom FEST-u ima evropsku, te da u film postavlja sociološki eksperiment kao što je to učinio Stevan Filipović u nedavnom Pored mene (za koji trenutno sprema nastavak Pored nas), Izgrednici se čine kao izuzetno zanimljiv i inteligentan film koji dolazi u pravo vreme. Ali nažalost, većina toga ostaje samo u teoriji, dok su u praksi Izgrednici puni nedostataka i završavaju kao promašaj za dlaku.\n“Udica” kojom nas Milosavljević i Zečević “kače” je dobra. Na ekranu se smenjuju slajdovi sa primerima urbane devastacije – srušenim kućama, zapuštenim i napuštenim prostorima, smećem koje se gomila i sličnim prizorima iz urbanog života, dok profesorski glas iz “off-a” objašnjava da je ta pojava prirodni pratilac ratnih i kriznih vremena, ali da se zna pojaviti i van tog konteksta. Otkrivano da je reč zaista o fakultetskom predavanju profesora Zurovca (Cvetković) koji postavlja radikalnu tezu zvanu “Tetris teorija haosa”. Analogija sa popularnom logičkom igrom se nalazi u tome da svi želimo red i zato igramo kako najbolje možemo da ga održimo, ali kad jednom počnemo gubiti kontrolu kao u igri, puštamo nered da se gomila i da nas preuzme. Razlika je, međutim, u tome što u Tetrisu uvek možemo započeti novu igru, pa je cena haosa koju plaćamo samo malo anksioze, dok se život ne može “resetirati”.\nZaplet koji sledi je empirijski eksperiment postavljen da potvrdi profesorovu teoriju, a koji će za svoju master-tezu sprovesti troje njegovih studenata. Tako ćemo dobiti tri ogledna mesta posmatrana skrivenim kamerama. Na jednom će se na praznom zidu pojaviti svastika nacrtana auto-lakom, što će možda ohrabriti druge da nastave sa grafitiranjem. Na drugom će se ulična svetiljka stalno razbijati pružajući osećaj mraka, privatnosti i anonimnosti. Na trećem, u zabačenom hodniku, pojaviće se određena količina smeća sa ciljem da se ono možda umnoži. Da bi se eksperiment ubrzao, potreban je “statistički zlikovac”, slučajni izgrednik koji će iskoristiti jedno ili sva tri mesta u svom daljem doprinosu neredu.\nEksperiment takvog tipa, međutim, nosi sa sobom i određene etičke i moralne dileme. Prvo, kako odoleti “štimanju” rezultata, odnosno petljanju sa eksperimentom ili makar njegovim tempom? Drugo, šta uraditi kada se izgred, pogotovo malo “žešći”, zaista i dogodi – pozvati nadležne organe i ugroziti eksperiment ili pustiti da se stvari odvijaju normalnim tokom dok je nečiji život ugrožen? Treće i najzanimljivije, da li, kada i kako eksperimentator postaje deo eksperimenta, odnosno koliko nered iz vana utiče na njega i njegovu poziciju?\nNeke od autorskih odluka itekako imaju smisla i efekta. Recimo snimanje u crno-beloj tehnici i u starom, uskom formatu 4:3 što lokacije novobeogradskih blokova čini još sivljim, rigidnijim i dehumaniziranijim, ako je to ikako moguće na sličan način na koji je kamera u La haine dehumanizirala arhetipsko parisko predgrađe “banlieu”. Takođe uglovi koje Zečević i direktor fotografije Miladin Čolaković biraju, dovode do efekta da je dobar deo filma snimljen skrivenim kamerama za prismotru, što je narušeno jedino povremenim pokretima kamere i činjenicom da je fotografija možda za nijansu previše oštra i jasna.\nProblem je, međutim, “teška ruka”, kako u pisanju, tako i u poentiranju napisanog režijom. Prvo, likovi su plošne i već viđene konstrukcije. Za profesora nam je jasno da je manipulativni ljigavac sklon naučnom fanatizmu još od kada ga prvi put vidimo van katedre, u kabinetu, i Svetozar Cvetković ne može da ga “očoveči” ma koliko dobar glumac bio. Ali “ludi profesor sociologije” je barem zanimljiv kliše, što se ne može reći za njegove studente. Prvo, studentica Teodora (Bjelica) koja zavodi profesora za poziciju asistenta dok je istovremeno u vezi sa kolegom, pa je još i trudna sa jednim od njih dvojice i u teškoj moralnoj dilemi. Taj kolega Alek (Radovan Vujović poznat po ulozi u Filipovićevom Šejtanovom ratniku) je, naravno, pritupasti alfa-mužjak i zaštitnik u pokušaju i, podrazumeva se, bivši huligan koji živi sa “niškoristi” ocem nakon majčine smrti. Drugi kolega Danijel (Mladen Sovilj, Neposlušni Mine Đukić) je karikaturalni štreber koji će se po potrebi premetnuti u karikaturalnog psihopatu koji sa profesorom deli fanatizam, ali ne i lukavstvo.\nTako postavljeni likovi i odnosi koji se među njima razvijaju na kraju će rezultirati pomeranjem fokusa sa samog eksperimenta na moralne dileme koje s njim nemaju veze nužno, te teškorukaškom moralizacijom na sijaset slučajno izabranih tema. Tome valja dodati i trajanje od preko 100 minuta koje se, kako film odmiče, sve više oseti usled odstupanja od osnovne intrigantne teme i ne baš uspelog pokušaja razvoja drugih. Ali i pored toga, Izgrednici zaslužuju preporuku za gledanje makar kao kuriozitet.\nOznake: art, crno-beli, dejan zečević, drama, eksperimenti, izgrednici, offenders, socijalni, srpski film, triler\nrežija: Mouly Surya\nscenario: Rama Adi, Garin Nugroho, Mouly Surya\nuloge: Marsha Timothy, Egy Fedly, Dea Panendra, Yoga Pratama\nKako uopšte shvatiti kada neki film nazovemo “tarantinovskim”, s obzirom da Tarantino već dugo nije (ako je ikada) napravio nešto originalno, već samo slaže uticaje starijih kultnih klasika sa različitih strana sveta u nešto kao cool? Indonežanska autorica školovana u Australiji, Mouly Surya se verovatno ne bi uklopila u Tarantinov autorski svetonazor iako u principu radi istu stvar u svom novom filmu Marlina The Murderer in Four Acts. Doduše, motivi su joj različiti, ona ne gađa neki “cool” efekat niti se igra aktivizma, ona zaista postupa aktivistički pričajući priču koja je bitna, makar njoj.\nVeć sam način otvaranja ovog spaghetti westerna na azijski način je briljantan, sa onim širokim totalima indonežanske ruralne pustopoljine, kućom na osami, motociklom u pokretu i morriconeovskom muzikom u pozadini koja ukida svaku mogućnost “slice of life” drame koja se obično vezuje za takav “setting”. U toj kući živi naslovna junakinja (Timothy), sveža udovica koja je godinu dana ranije pokopala sina. Na motoru se vozi Markus (Fedly), nastup mu je malo patronizirajući, malo bahat, sa stalnom pretnjom nasiljem. On joj govori kako udovica ne bi smela da živi sama, kako će doći njegovi pajdaši pa će joj na ime stvarnog ili fiktivnog duga oteti novce (ako ih ima) i stoku, a onda će je, ako im ostane vremena i silovati njih sedmorica.\nČemu takva otvorena pretnja? Zato što Markus nastupa sa pozicije moći. Zato što je reč o najsiromašnijoj provinciji i inače siromašne zemlje sa oštrim socijalnim razlikama. Zato što policije nema nigde i zato što je silovanje nemoguće dokazati bez doktora koji dolazi jednom mesečno. Zato što je u Indoneziji (barem je tako bilo za vreme one krvave diktature) termin “freeman” koji uliva strahopoštovanje označava gangstera.\nUplašena, Marlina će učiniti sve što je u njenoj moći da takvo poniženje izbegne. Markus će platiti glavom, bukvalno, od mačete u njenim rukama, i ta će glava kasnije poslužiti kao pokretač zapleta i posveta Peckinpahu i njegovom surealnom remek-delu Bring Me the Head of Alfredo Garcia. Njegovi će drugari biti otrovani supom koju im je ona poslužila u dnevnoj sobi u čijem se kutu još uvek “kiseli” leš njenog muža. Svi osim dvojice koji su tu tom trenutku tovarili krave na kamion.\nI to se sve dešava samo u prvom činu od četiri jednako dugačka, a to znači da pred sobom nemamo klasičan “revenge flick”. Drugi i treći, kontemplativniji i svakako sporiji tematiziraju promenu u Marlininoj psihi i putovanje do policije da prizna svoj zločin i ukaže na tuđe. U njima će Marlina zajedno sa trudnom prijateljicom Novi (Panendra) koja u desetom mesecu trudnoće (bukvalno, beba opasno kasni) traži svog muža sezonskog radnika koji se zbog bapskih priča skriva od nje i prezire je pomalo, bežati od preživele dvojice pljačkaša željnih osvete i boriti se za svoj život, a protiv ukorenjene patrijarhalne slike sveta.\nTo sve ima smisla i kao posveta žanrovskim i arthouse klasicima, i kao socijalni ekspoze i kao uvrnuta crnohumorna zabava i kao meditacija o borbi za život protiv svih šansi. Čak nije ni problem što je dinamički vrhunac postignut već na početku, logikom klasične muzike očekuje se spuštanje tempa pre njegovog ponovnog dizanja. Problem koji nastaje sa četvrtim činom nije samo što do tog ponovnog skoka ne dolazi i što nam autorica daje potpuno drugačiju perspektivu nego u prethodne tri celine, već i što bez razloga krši i menja logiku svoje heroine i od nje ponovo pravi žrtvu. Opet, postavlja se pitanje kako priču koja je otišla u tom pravcu završiti, a nijedan odgovor nije zadovoljavajući.\nSvejedno, reč je o kvalitetnom filmu i autorici koja očito zna šta radi kada se hvata svih tih različitih žanrova, filmskih motiva i pristupa, a opet ostaje postojana u svom stilu. Marlina the Murderer in Four Acts je svoju premijeru doživela u Cannesu, u selekciji Director’s Forthnight, kao tek treći indonežanski film uvršten na ovaj prestižni festival, obišla još sijaset festivala različitih profila i verovatno će još. Reč je o vrlo versatilnom filmu koji će vrlo lako naći publiku različitih tipova, od zaklete žanrovske do hermetične arthouse klike. Na kraju krajeva, ni socijalnu komponentu ne treba zaboraviti jer istovremeno tretira položaj žene u nasilnom i patrijarhalnom društvu i to ne čini na patronizirajući, zapadnjački ili kakav god način, već sa punim poštovanjem za svoju junakinju i lokalnu sredinu kojom se ona kreće.\nOznake: akcija, drama, feminizam, indonezija, indonezijski film, koprodukcija, marlina the murderer in four acts, mouly surya, nasilje, osveta, patrijarhat, western\nrežija: Luc Picard\nscenario: Nicole Bélanger, Luc Picard (prema romanu Nicola Bélanger)\nuloge: Milya Corbeil-Gauvreau, Anthony Bouchard, Henri Richer-Picard, Alexis Guay, Clare Coutler, Julie Ménard, Jean-François Bourdeau, Martin Desgagne, Sophie Cadieux\nVeć sa prvim scenama koja nam objašnjavaju kontekst vremena i prostora, jasno nam je da Cross My Heart neće ni u kojem slučaju biti sasvim običan dečiji film kakav očekujemo u berlinskoj Generation Kplus konkurenciji, pa makar ni uz relativno visoki limit od 12 godina. Situacija koju vidimo je kompleksna i prilično direktno predstavljena: godina je 1970, mesto je Montreal, a pod plaštom hippie-pokreta radikalno levičarske ideje spojene sa nacionalističko-separatističkim eksplodiraju u formi terorizma i izazivaju državnu represiju, sa sve vojskom na ulicama i policijskim satom. Kći će upitati oca jesu li ti teroristi sa televizije dobri ili loši momci, na šta će on odgovoriti da su to dobri momci koji čine loše stvari.\nMeđutim, kada se otac razboli od raka, završi u bolnici, pa onda prikovan za kućni krevet, majka padne u depresiju, a finansije odu u čabar, bistra i buntovna curica Manon (Corberil-Gauvernau) će prvo završiti kod tetke zajedno sa bratom (Bouchard) i rođacima (Richer-Picard, Guay), a onda će se ona i brat naći u opasnosti da padnu šaka socijalnoj službi i budu razdvojeni po familijama. Kontekst je sve, Kanada nije uvek bila socijalno odgovorna država (u pozadini se vide nalepnice koje pozivaju na otpor javnom zdravstvu), televizor u boji se smatrao luksuzom, a jezik kojim se u kući govorilo je označavao i klasu i politička opravdanja.\nKako god, inspirirani terorističkim napadima iz vesti, Manon i družina klinaca će oteti anglofonu, jedva pokretnu bakicu, odvesti je u kolibu i pisati preteća pisma zahtevajući nepovredivost familije. Policija će, naravno, misliti da je reč o dva odvojena slučaja, odbegloj deci i ozbiljnoj otmici, ali pravo je pitanje koliko mogu izdržati četiri maloletnika i stara, fizički načeta osoba koji ne govore istim jezicima pre nego što situacija postane tragična.\nReditelj Luc Picard uspeva da kroz dobar deo filma balansira lake i teške tonove, humor i ozbiljnost, nevinost i opasnost vodeći se klasicima filmova o odrastanju poput Reinerovog Stand by Me sa odjecima turbulentnih 60-ih i 70-ih u Quebecu što smo mogli videti u Valéeovom filmu C.R.A.Z.Y. iz 2005. godine, klinci imaju igrivu zajedničku vibru dok su stariji u nekim svojim, klincima nerazumljivim filmovima, i većina viđenog se može otpisati kao nepažljiva avantura. Čak i francuski naslov prevodiv kao “Kraljevi budala” govori tome u prilog. Uz solidan tempo, detaljno rekonstruiran period i vrlo fluidnu glumu, Cross My Heart se čini kao ugodan film.\nImam, međutim, dva moralna problema kada se već radi o filmovima o deci i za (doduše nešto malo stariju) decu. Prvi, portret pun simpatije za kvebeške komunističke teroriste, se možda može otpisati kao subjektivni pogled male Manon, pa se čak i kraj koji slavi dečije odmetničke fantazije može tumačiti u tom hm, avanturističkom ključu. Drugi problem je verovatno nasleđen iz izvornog romana, a to je incestuozna privlačnost između Manon i nešto starijeg rođaka koja nije dovoljno izgrađena, motivirana i sa nekakvom pred-istorijom, a nije ni tema filma, pa samo smeta. Te dve stvari stvaraju tonalni disbalans koji potpuno potapa ceo film. Žiri od tih moralnih problema nije patio – Cross My Heart je nagrađen glavnom nagradom u Generation Kplus sekciji.\nOznake: 70-te, avantura, cross my heart, drama, kanadski film, les rois mongols, luc picard, odrastanje, quebecois, socijalni\nA Film a Week - The Silent Revolution / Das schweigende Klassenzimmer\nStalinstadt, GDR, 1956. A group of high school boys travels to West Berlin to see a film, a B-movie in which the actress shows her naked body, something that was not considered appropriate in socialist cinema. The point is not the movie, but the journal shown before: the report of Soviet tanks entering Hungary to crush the very first anti-communist revolution attempt in Europe. Sick of the Soviet occupation and domestic socialist propaganda, they decide to convince all of their class in joining them for two minutes of silence as the sign of the protest against socialists killing other socialists.\nThat causes a lot of stir in the rigid school system and the whole class falls under suspicion by the school and political authorities. It might seem a bit exaggerated, but lot of thinks are at stake in a country that relies on propaganda and paranoia. Were the school kids listening to the foreign radio? How did they get their information? What motivated them to act? Were they trying to conduct a revolution of their own? The pressure amounts on their parents and on them and the group dynamics shift from unity achieved through the debate to the state of cracking.\nThe Silent Revolution is a fiction film written and directed by Lars Kraume and based on Dietrich Grastka’s novel inspired by true events. At the beginning, it seems that what we expect, we shall get from it: a slightly above TV-worthy period piece written from nowadays mindset treating the events in the past with some kind of an agenda woven into the film’s text. The acting is decent, the period details are precise and the toned down pace and rhythm is just tolerable as we are expecting that the atmosphere of threat will be developed over the course of action.\nThe trouble is we do not get it. Kraume fails to convince us that his young characters are in danger of any sort. They will get an official warning from school? So what! Their unity will be tested under pressure? It always is. Even the characters themselves are thin, usually reduced to one or two personality traits, so we have a rebel coming from the ranks of “red bourgeois”, a pragmatic from a working class family, a generic radical girlfriend whose loyalty will be switched from one boy to another because of the “political” and not emotional reasons, the system firm believer, the tag-along people etc. etc. The dialogue is, appropriately, stiff and banal and Kraume even tries and fails to win us over with the oldest trick in the book: the love triangle, while he barely touches the social aspect of the whole thing.\nAnd that is too bad, from a personal point of view, because I am usually a sucker for the things like coming of age, school-set films, youth rebellion and Cold War history. I am ready to “buy” it even when it is a bit sloppily done and unremarkable. Presumed good intentions aside, The Silent Revolution is just too flat.\nOznake: a film a week, based on actual events, berlinale, cold war, communism, das schweigende klassenzimmer, drama, GDR, lars kraume, the silent revolution\nReći da je Oblik vode prije svega bajka zvuči skoro pa tautološki, uzevši u obzir da se natpolovičan broj, te najkvalitetniji izbor uradaka u filmskom opusu Guillerma del Tora može makar djelomično opisati ovom odrednicom, bilo da je riječ o izrazito politički obojenim filmovima iz autorovog španjolsko-meksičkog opusa (Đavolja kralježnica, Panov labirint) ili o super-herojskim i robotskim avanturama iz američkog (dva Hellboy filma, Pacific Rim), a ni posve osobna posveta uzorima iz horor i ne-horor svijeta (potcijenjeni Crimson Peak) ne može pošteno pobjeći od te odrednice. Pa ipak del Toro na dva mjesta to ističe, na samom početku kada narator počinje priču “o princezi bez glasa” i na kraju kada isti lik kaže “živjeli su sretno do kraja života”. Pravo je pitanje zašto to čini kada se za njegovo ime bajkovitost vezuje kao što se vezuje i bogata, barokna tekstura i slojevitost vizualnog identiteta, briljantna fotografija koju, kao i u slučaju prošlog filma, potpisuje danski snimatelj Dan Laustsen, raskoš u scenografiji i kostimima i atmosferičnost ovdje pojačana muzikom Alexandra Desplata. Najjednostavnija i vjerojatno točna teorija bi bila da to čini kako bi se na neki način ogradio od kontradikcija koje se javljaju kao prirodna posledica toga što je sve autor pomješao u smislu motiva, simbolike, interpretacija, pa i u žanrovskom smislu. Tako u jednom filmu imamo i gothic horor i znanstvenu fantastiku s prizvukom B filma, i povijesni “period piece” na temu ranih, pre-hippiejevskih 60-ih i špijunski triler sa motivima Hladnog rata na tragu onovremene “pulp” literature, i društvenu studiju tlačitelja i potlačenih u periodu borbe za građanska prava, i jednakost i jasnu asocijaciju na današnji trenutak kada više nije nezamislivo da se ta i takva povijest ponovi. U konačnici, bajka je i alibi za logičko pitanje kako to da grupa prezrenih i ugroženih marginalaca predvođenih nijemom čistačicom Elisom Esposito u upečatljivoj interpretaciji Sally Hawkins, u kojoj su još jedino dvoje njenih prijatelja, kolegica s posla, brbljiva crnkinja Zelda (Octavia Spencer), te stariji gay susjed, slikar Giles (Richard Jenkins) koji je upravo izgubio svoj posao ilustratora, uspjeva uz “deus ex machina” pomoć znanstvenika i ruskog špijuna Hoffstetlera (Michael Stuhlbarg) poraziti represivni sustav i od sigurne smrti spasiti začudno humanoidno amfibijsko biće koje kroz svoju atipičnost predstavlja njihovu bit.\nNo, počnimo od početka. Godina je 1962, Elisa živi sama iznad starog kina kojem, prema riječima vlasnika prijeti zatvaranje jer svi samo gledaju televiziju, i na svoju usamljenost je savršeno naviknuta. Kada ne radi na poslu, u super-tajnom znanstveno-istraživačkom postrojenju akronima OCCAM (što je znakovito u smislu logičkog principa Ockhamove britve koji del Toro pokušava provući kroz film, ali bez uspjeha), druži se sa susjedom Gilesom, bilo da skupa gledaju stare mjuzikle i u sjedećem položaju pokušavaju ponoviti plesne točke, ili da odlaze uvijek u istu slastičarnu u nadi da će prodavač zamjetiti Gilesa. Na poslu na kojem je prilično nevidljiva, novina je objekt proučavanja, biće nalik na dvometarsku mušku sirenu dovedeno iz Amazone koje znanstvenici proučavaju, a stručnjaci za sigurnost predvođeni brutalnim rasistom Stricklandom (Michael Shannon) ispituju koristeći metode poput električne palice za stoku. Razlog za državni i znanstveni interes je to što dotični amfibijac ima dva seta organa za disanje, što se može pokazati vrijednim u kontekstu istraživanja svemira, a kasnije se ispostavlja da je u pitanju inteligentno biće koje se može naučiti osnovama komunikacije. Ono što Elisu privlači njemu nije samo njegovo odsustvo agresivnosti, već i činjenica da on na nju gleda kao na osobu izvan konteksta njenog hendikepa, socijalnog statusa i porijekla. Kako Stricklandu vrijeme da biće ispita prije nego li Rusi doznaju za njega ističe, fantastičnom stvorenju se sprema sudbina da bude secirano, ma koliko se tome protivila struka, odnosno Hoffstetler, pa na scenu stupaju sada već do ušiju zaljubljena Elisa i njeni pomagači.\nJasno, del Toro ne pokušava samo skrojiti kompozitnu priču sastavljenu iz različitih dijelova vezanih za vremenski period između Drugog svjetskog rata i seksualne revolucije koristeći se motivima Hladnog rata, svemirske trke, pokreta za građanska prava i elementima ondašnje pop-kulture kao što su kriza kinematografije, ono što danas nazivamo retro-futurizmom i filmovi poput Bića iz Crne Lagune. Del Toro očito govori o drugosti, i to ne samo kroz svoje predivno dizajnirano stvorenje koje će biti neshvaćeno kao i King Kong, Frankensteinov monstrum ili Spielbergov E.T. samo zato što je drugačije. Drugost predstavlja i trio obespravljenih proletera koje njihove osobine na koje nisu mogli utjecati (rasa, klasa, seksualna orijentacija, hendikep, pa čak i spol) diskvalificiraju iz krugova poželjnih i prihvaćenih. Meksički autor europskog senzibiliteta je to u svom filmu izveo hollywoodski efikasno, referirajući na svaku zamislivu ugroženu i obespravljenu skupinu tada i sada kroz na razumnu mjeru sveden broj likova i kroz optimalan balans između vremena potrebnog da se ti likovi razviju do određenog stupnja, a da radnja do trenutka spašavanja teče glatko.\nProblem, međutim, nastaje upravo kada se amfibijac domogne Elisine kupaonice i kade jer se stječe dojam da del Toro od tog trenutka ne zna šta bi dalje sa njima dvoma, osim jedne impresivno izvedene scene seksa, obaveznog tragikomičnog momenta ispitivanja okolice koji u ovom slučaju uključuje napad na Gilesovu mačku i bijeg u kino, onog ne baš smislenog plavljenja stana i sasvim začudnog sna o crno-bijelim mjuziklima. Poanta je jasna: svi smo mi isto čak i kada nismo baš sasvim isti, svi mi volimo i krvarimo i ljubav ne bira. Opet, je li to opravdanje za scenarističke proizvoljnosti, logičke rupe i njihovo nategnuto zatvaranje, čak i poantiranje? Sve do konačnog obračuna, pokreti negativaca, kako američkih, tako i ruskih, služe za održavanje napetosti, ali moraju li i jedni i drugi biti tako stereotipni? To se posebno vidi na primjeru Michaela Shannona koji je glumac prevelikog formata za tako plitke, karikaturalne zlikovce.\nIzlaganje o Obliku vode nije moguće završiti bez osvrta na njegovu istaknutu poziciju u sezoni nagrada. Guillermo del Toro je već na prvom festivalu gdje je film premijerno prikazan dobio Zlatnog lava, film prate uglavnom kritičarski hvalospjevi uz rijetke disonantne tonove i sa 13 nominacija za Oscare vodi na listi favorita. To i nije naročito čudno ako se uzme u obzir da Oblik vode predstavlja točku kompromisa oko kojeg se mogu okupiti glasovi “stare” Akademije koji se fokusiraju na društveno-političku relevantnost, kao i njenih mlađih članova koji zahtijevaju točno određene postulate te relevantnosti, odnosno ispravne poruke koje film odašilje, što se uz stilsku i tehničku dotjeranost, žanrovsko porijeklo autora i pristup od kojeg ne odstupa, svakako može smatrati prednošću. Povremeno oštre kritike koje autoru zamjeraju da je mnogo htio i mnogo započeo, te da je napravio festival političke korektnosti bi također bile na mjestu da se del Toro s brojnim elementima nije tako vješto izborio. Na koncu, riječ je o prilično dobrom, na audio-vizualnom planu čak impresivnom filmu koji ipak nije odličan, a nagrade ionako rijetko govore o filmskoj izvrsnosti.\nOznake: 60-te, bajka, drama, fantazija, gothic, guillermo del torro, hladni rat, hollywood, horor, ljubavni, politički, science fiction, the shape of water\ndrama triler komedija art socijalni horor akcija politički istorijski po istinitom događaju biografski trash kriminalistički science fiction romantična komedija melodrama ljubavni fantazija ratni noir western road movie satira avantura hyperlink parodija proceduralni sportski tragedija procesni špijunski crno-beli film katastrofe re-make spektakl postapokalipsa found footage tragikomedija eksperimentalni film sitcom nighmare logic nemi film


Kolekcija koja pokazuje pravu snagu prirode! - Fashion&Beauty - OK je OK!\nKolekcija nadahnuta ljepotom i snagom prirode!\nH&M Conscious Exclusive / Kolekcija koja pokazuje pravu snagu prirode!\nGuliver predstavio svoju ljetnu kolekciju!\nPrva kolekcija na svijetu proizvedena od kombinacije prerađenih vlakana ananasa, citrusa, reciklirane plastike, stakla i srebra dostupna je od danas i u Hrvatskoj!\nPovodom domaćeg predstavljanja (11. travnja u Zagrebu) jedne od najočekivanijih modnih kolekcija ove sezone, vodeći švedski modni brand H&M na jedan dan pretvorio je park-šumu Grmoščica u idiličan prirodni showroom. Conscious Exclusive kolekcija, predstavljena u društvu vodećih hrvatskih modnih stručnjaka, urednika te influencera poput Ive Balaban, Rite Rumore, Lidije Lešić, Paule Sikirić, Maše Zibar, Barbare Repe te drugih, utjelovljuje ljekovitu snagu prirode s naglaskom na ravnoteži između inovacije i glamura nastavljajući svoj cilj postizanja održivije budućnosti mode.\nKolekcija je od danas dostupna u odabranim trgovinama širom svijeta uključujući i online shop na hm.com.\nU skladu s inspiracijom cijele kolekcije, H&M showroom smješten samo za ovu prigodu u prostoru stare zagrebačke kuglane te unutar neopisivog mira šume koja se nalazi samo tri minute od zagrebačke žile kucavice, Ilice, bio je prava reprezentacija ljepote i posebnosti prirode.\nH&M Conscious Exclusive kolekcija obuhvaća inovativne modne predmete izrađene od novih i recikliranih materijala koji pokazuju sve veće mogućnosti koje nudi održiva moda. Ovosezonska kolekcija nadahnuta je snagom i ljepotom prirode što je vidljivo po uzorcima, lepršavim krojevima, paleti boja te raznim upečatljivim detaljima. Uzorci su prepuni minerala, drveća i biljaka koje je dizajnerski tim prenio na divni jacquard te prozračne i lagane tkanine.\nH&M je još jednom pokazao kako je spoj održivost i mode zaista moguć bez umanjivanja modnog izričaja te pretpostavljamo kako ćemo ove sezone u gradu viđati sve više modnih kombinacija inspiriranih ljepotom prirode!\nConscious Exclusive kolekcija, Rita Rumora\nConscious Exclusive kolekcija, Maša Zibar\nJoš fotografija s predstavljanja kolekcije pogledaj u galeriji!


Čime se ovaj Ružić kvalifikovao za potpredsednika Vlade i ministra prosvete. Isti slučaj kao i Vulin za ministra odbrane.\nRužić za državnu upravu nije uradio ništa...stanje je katastrofalno, plate ponižavajuće, nema radnika jer je zabrana zapošljavanja. Njega sam za proteklih nekoliko godina dva puta video na TV kako daje izjavu o nekoj nebitnoj stvari...Večiti kadar koji nit romori nit žubori\nDS + SPS imaju zajedno gotovo 10 resora pa se postavlja pitanje protiv kojih žutih i crvenih je narod glasao???\nGlasali smo za Tončeva, Dačića, Ružića i Gordanu Čomić. Dobro da i Boris Tadić nije dobio resor.\nOvo je najava raspada SNS-a. Članstvo se bori protiv Tadića i Đilasa, a Čomićka dobije ministarsku fotelju.\nZnam da nece biti nista bolje, ali ce mi bar zeludac biti miran da ne gledam i ne slusam onu kvarcovanu seljacinu.\nNekaneko navede gde je i kada Ruzic radio jedan dan...i taj demagog potpredsednik vlade...ovaj Toncev ima firmu Toncev gradnja...pa se bar u nesto i razume...normalno uz pomoc SPSa...ali Ruzic...ceo zivot na budzetu...\nAko je ovaj lik postao prvi potpredsednik vlade mi smo ga nagrabusili.Ne znam samo čime je ovaj lik to zaslužio?Čime? Pa Ja ga ne bih stavio ni na gol u malom fudbalu da samo statira a kamoli ovo.Mislim da nam stiže Srpski armagedon. Vežite se polećemo.\nJedi poItivan lik u novoj vladi je ovaj Ruzic.\nIspadne da smo glasali za Ruzica i Tonceva a to nismo hteli\nPa naravno, što bi ministar bio neko ko ima veze s posvetom?\nIdi more svi sa Megatre da i Djole.\nSvi se resori razgrabili, samo prosvetu niko neće, samo prosveta nije bitna jer sta ce kome obrazovani gradjani\nUskoro Tramp priznaje Republiku Kosovo,hvala američkim Srbima što glasaju za njegovu pobjedu !\nBlago našoj prosveti,nauci i tehnološkom razvoju,sada će procvetati brzinom svetlosti.\nBože sačuvaj da su nekog novog i pametnog doveli. Ista ekipa samo menjaju restore.\nRužić da bude Ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvoja? Cenim da će državni sekretari u ministarstvu da budu vatreni navijači Partizana? Cenim da se Dositej Obradović se u grobu prevrće.\nOtkud on tu\nA šta će biti sa Šarčevićem?


Stoltenberg: Pozdravljam što Priština i Beograd komuniciraju jedni sa drugim\nStoltenberg: Pozdravljam što Priština i Beograd komuniciraju jedni sa drugim\nGeneralni sekretar NATO-a Jens Stoltenberg pozdravio je sastanak lidera Srbije i samoproklamovanog Kosova, planiranog za 27. jun u Sjedinjenim Američkim Državama, ali smatra da dijalog "neće biti lak".\n„Pozdravljam što Priština i Beograd komuniciraju jedni sa drugim. To je jedini način da se reši problem u regionu i nesuglasnice koje vidimo. Mislim da proces neće biti lak, ali sam uveren da je važno da se ovaj sastanak održi, posebno nakon dugog perioda kada nije bilo nikakvog dijaloga, nije bilo sastanaka“, rekao je Stoltenberg.


“Kompletan NFSBiH treba dati ostavke, Begić je bio za Barbareza” - Posavina Sport\nBack Nalazite se ovdje: Home Domaći Sport Reprezentacije “Kompletan NFSBiH treba dati ostavke, Begić je bio za Barbareza”\n“Kompletan NFSBiH treba dati ostavke, Begić je bio za Barbareza”\nFudbalska reprezentacija Bosne i Hercegovine u 2021. godinu će ući bez selektora, a ime novog selektora trebali bi saznati 4. januara.\nSapunica se nastavlja, a Zmajeve već u martu očekuje start kvalifikacija za Mundijal 2022. godine.\nMnogi fudbalski radnici, treNEri, dali su komentare na trenutno stanje u NFSBiH i izbor novog selektora, a jedan od onih koji nema dlake na jeziku je i menadžer Ervin Piralić, koji uspješno gradi karijeru u Austriji.\nPiralić je za Sportske.ba dao i svoje viđenje cijele situacije oko izbora novog selektora.\n“Sa sigurnošću sam govorio da će Barbarez biti selektor, ali izgleda da bivšim igračima nije stalo do interesa bh. fudbala, već do privatnih interesa”, rekao je Piralić za Sportske, zatim nastavio:\n“Po mojim saznamjima koje imam doŠlo je do sukoba između Spahića i Misimovića.”\nElvedin Begić bio je za Sergeja Barbareza kao novog selektora, naglašava Piralić.\n“Spahić je uz Dinu Begića, htio je Barbareza za selektora dok je druga strana Misimović-Zeljković, kao želju imala Peteva za selektora pa vi sami procjenite. Toj drugoj strani je bitno prvih 11 igrača, a ostali će se naći preko raznih interesa. Da li savjetnik Misimović ima plan i program kako da ozdravi Bbh. fudbal? Šta je napravio za ove tri godine? Naš fudbal propada iz dana u dan.”\nPiralić je ponudio i nekoliko pitanja, a na većini njih i javnost traži odgovore.\n“Da li će Vico Zeljković uz duznost predsjednika biti i fudbalski menadžer? Gdje su analize dosadašnjeg neuspjeha? Zašto nemamo skaute u dijaspori i za igrače do 21 godine? Jednostavno pitanje je do kada ćemo ovo sve gledati.”\nZa kraj, Pirlaić je imao i jasnu poruku.\n“Nema tu puno dileme. Trenutni kompletan sastav NFSBiH treba dati ostavku. Promijeniti statut i dovesti bivše reprezentativce, te napraviti izvršiti odbor. Ako se nastavi u ovom ritmu od nas nema ništa.”\nViše u ovoj kategoriji: « FS BiH donio komičnu odluku po pitanju selektora Pustite me da radim i sudite kroz ostvarene rezultate »


RTCG - Radio Televizija Crne Gore - Nacionalni javni servis :: Društvo :: Jača saradnja sa Ribinskom i Sankt Peterburgom\n17. 02. 2020. 09:02 >> 09:01 0


Kratke fudbalske vesti Fudbal Vest Srbija Sport\nBenitez: Još bolji u 2009. godini; Ciolis u Bremenu; Van Bomel nezadovoljan; Mančester doveo mladog štopera; Kluž otpustio Trombetu; Tevez želi u Real\nBenitez: Još bolji u 2009. godini\nMenadžer Liverpula Rafael Benitez izjavio da njegova ekipa može dodatno da podigne nivo igre u drugom delu sezone u Premijer ligi, prenose mediji na Ostrvu.\n- I dalje verujem da možemo da napredujemo, imaćemo više opcija u nastavku prvenstva i više konkurencije na svim pozicijama - rekao je Benitez i dodao:\n- Martin Škrtel nije igrao, Maskerano igra znatno bolje u poslednje vreme, a pre toga nije bio na prepoznatljivom nivou. Popravlja se i Stiven Džerard. Vraćaju nam se Tores, Fabio Aurelio i Škrtel, koji moraju da igraju kako bi dostigli pravu formu. Jasno je da smo u mnogo boljoj poziciji nego prethodnih sezona.\nLiverpul se trenutno nalazi na prvom mestu na tabeli Premijer lige sa 45 bodova.\nCiolis u Bremenu\nGrčki reprezentativac Aleksandros Ciolis postao je član Verdera iz Bremena , koji je iz Olimpijakosa pozajmljen na šest meseci.\n- Sredili smo sve detalje ugovora o pozajmici. Ovo je bio prilično neočekivan transfer, ali je sve brzo završeno. Drago mi je da mogu da igram za tako veliki tim - rekao je Ciolis.\n23-godišnji Ciolis je od velikih klubova prvo igrao za Panionios, da bi onda prešao u Olimpijakos.\nVan Bomel nezadovoljan\nVezni fudbaler Bajerna Mark van Bomel izjavio je da je nezadovoljan uslovima o produžetku ugovora sa minhenskim klubom, prenose nemački mediji.\n- Ostao bih u Bajernu sa zadovoljstvom, ali jednogodišnji ugovor nije za fudbalera koji ima 32 godine. Iskreno, očekivao sam više. Razmisliću o svemu do kraja januara. Možda i odem, ali videćemo - rekao je Van Bomel.\nOn je u karijeri igrao za Fortunu Sitard, PSV i Barselonu, a u Bajern je stigao 2006. godine. On je za klub iz Minhena odigrao 68 utakmica i postigao devet golova. Za reprezentaciju Holandije nastupio je na 46 mečeva i osam puta se upisao u listu strelaca.\nAnćeloti zadovoljan pripremama\nTrener fudbalera Milana Karlo Anćeloti izjavio je da s optimizmom očekuje nastavak sezone u Seriji A, prenose italijanski mediji. Fudbaleri Milana bili na pripremama u Dubaiju, a u ovom gradu odigrali su i prijateljski meč sa Hamburgerom.\n- Izuzetno sam zadovoljan pripremama, koje smo odradili ovih dana. Što se tiče utakmice sa Hamburgerom, raduje me što formu dostižu Senderos, Flamini i Pirlo. Bekam je odigrao solidnu utakmicu i učinio je što sam tražio od njega, a to je korektna i pokretna igra. Bilo je teško očekivati neke njegove spektakularne poteze, pošto se ekipi priključio pre nekoliko dana. Generalno, zadovoljan sam njegovom igrom - rekao je Anćeloti.\nMilan se trenutno nalazi na trećem mestu na tabeli Serije A sa 33 boda, dok prvoplasirani Inter ima devet poena više.\nMančester doveo mladog štopera\nEngleski Premijerligaš Stouk Siti objavio je na svom sajtu da je prodao defanzivca Riči De Leta (20) Mančester junajtedu, koji je potpisao ugovor na tri godine sa šampionom Evrope. De Leto je došao 2007. godine u Stouk iz belgijskog Rojal Antverpa ali nije nikada odigrao niti jedan minut, pa je početkom ove sezone pozajmljen Vrekšamu na kaljenje.\nDe Leto će svoju platu zarađivati po učinku, tačnije po ostvarenoj minutaži, stoji u saopštenju.\nKluž otpustio Trombetu\nItalijan Mauricio Trombeta smenjen sa mesta šefa stručnog štaba šampiona Rumunije Kluža nakon samo četiri meseca provedenih na klupi. Uprava Kluža je na njegovo mesto dovela dvojicu Čeha Alesa Jindru i Dušana Uhrina juniora.\nKluž je trenutno četvrti tim u rumunskom šampionatu sa šest poena zaostatka za liderom na tabeli, Dinamom iz Bukurešta.\nTevez želi u Real\nNapadač Mančester junajteda Karlos Tevez izjavio je da bi voleo da nastavi karijeru u madridskom Realu. On je istakao da još nije dobio ponudu Junajteda za novi ugovor. Argentinac je izgubio mesto u startnoj postavi dolaskom Dimitrija Berbatova u klub iz Mančestera. Tevezu na kraju sezone ističe ugovor o pozajmici, a njegov matični klub Vest Hem odredio je obeštećenje od 32 miliona funti. Pored visokog obeštećenja, čelnici Junajteda se, navodno, ne slažu sa Argentincem oko njegovog zahteva za visinu plate.\n- Ko ne bi želeo da zaigra u Realu? Poput Mančestera, Real je jedan od najbolji klubova na svetu i bilo bi uživanje igrati za njega - izjavio je Tevez.\nArgentinac je od 2007. godine za prvaka Evrope i Engleske odigrao 46 utakmica i postigao 16 golova.\nSrbija Sport - 16:29 08/01/2009


Radio Požega 94.7 FM | Sindikati i njihova uloga…\nSindikati i njihova uloga…\nPožega, 25. maj – Uloga sindikata u socijalnom dijalogu na lokalnom nivou u pogledu pridruzivanja Evropskoj uniji, tema je kojom su se danas bavili članovi i rukovodstvo Ujedinjenog granskog sindikata “Nezavisnost” u biblioteci poljoprivredne škole u Pozegi.\nGosti su bili Prof. dr Zoran Stojiljković, profesor na Fakultetu političkih nauka u Beogradu i predsednik ujedinjenog granskog sindikata “Nezavisnost” Srbije i predsednik granskog sindikata prosvetnih radnika “Nezavisnost” prof. dr Tomislav Živanović.\nGostujući u našem jutarnjem programu Milovan Vuksanović, predsednik regionalnog povereništva granskog sindikata prosvetnih radnika “Nezavisnost” i član izvršnog odbora ovog sindikata, kazao je je kako bi u prvom redu sindikati trebali biti ujedinjeni i složni, jer bi na taj način stvari oko rešavanja pitanja radničkih prava puno bolje funkcionisale i naglasio da se moraju poštovati odredbe, odnosno okvir ponašanja koji nalaže EU, a koji je bitan kako bi socijalni dijalozi postali demokratičniji…


Bošnjak: Sramno mišljenje Vlade, njima normalno da neko više puta dobije stan i kredit\nNišta drugo od ove Vlade nijesam mogla ni očekivati, do ovakvo drsko i sramno zvanično mišljenje na moju inicijativu upućenu Ustavnom sudu za preispitivanje ustavnosti i zakonitosti sad već "čuvene" Odluke o načinu i kriterijumima za rješavanje stambenih potreba funkcionerima, a koju sam podnijela još maju mjesecu, dakle mnogo ranije nego su sve one odluke o dodjeli stanova ugledale svjetlo dana, saopštila je poslanica Demokratskog fronta Branka Bošnjak.\n"Ovom temom čašćavanja funkcionera stanovima i kreditima bavim još od 2008. godine. Podnosila sam i krivične prijave protiv nekadašnjeg predsjednika komisije Miga Stijepovića, a i protiv lokalnih moćnika, poput Miomira Mugoše, koji su se slično ponašali na lokalnom nivou. Nažalost, zarobljeno tužilaštvo i tužioci koji su po ovoj osporenoj Odluci "čašćavani" stanom ili povoljnim kreditom, odbacivali su moje prijave, jer bi i oni time priznali da su saučesnici u ovim koruptivnim radnjama. Imala sam i niz neprijatnosti, pa i prijetnji povodom mog istrajavanja da se sa ovom praksom mora prekinuti", istakla je Bošnjak.\nOna je dodala da to ne umanjuje njenu snagu da nastavi dalje i istraje u razotkrivanju ovih nečasnih radnji režimske vrhuške.\n"No sad, kada je ovo poprimilo veću medijsku pažnju, mnogi se politički "lešinari" utrkuju i plagiraju ovu moju inicijativu, počev od već potvrđenih plagijatora Demokrata pa do najnovije najave iz Demosa, jer je to trenutno politički vrlo profitabilno. I oni, a i mediji koji ih podržavaju izgleda su oboljeli od amnezije ili tako moraju", kazala je Bošnjak.\nPoslanica DF je rekla da je procedura u Ustavnom sudu po njenoj inicijativi uveliko u toku.\n"Sud je zvanično tražio mišljenje Vlade prije nego zauzme konačan stav. Mišljenje Vlade usvojeno na poslednjoj sjednici je sramno. Posebno gorak utisak ostavlja nakon objelodanjivanja profesorice filozofije iz podgoričke Gimnazije, Jasminke Milošević, da uredno ispunjava svoje nastavne obaveze, uprkos tome što gladuje sa 48 eura mjesečnih primanja, putujući svaki dan iz Bara u Podgoricu na posao. Za ovakav njen položaj je uveliko zaslužna i Vlada Crne Gore, tačnije ministar Šehović, koji je, da ne zaboravimo, kao član ove "čuvene" stambene komisije sam sebe častio ogromnim stanom. Najgore od svega je što on u tome ne vidi ništa sporno, da ne kažem nemoralno. Nije vidio ili nije želio da vidi, ni dopis koji mu je profesorica Milošević upućivala. Očigledno da njemu, i njemu sličnima u Vladi, nije sporno ovo gladovanje uglednih prosvetnih radnika. Nažalost, nije Jasminka jedina. Puno je profesora koji su predstavljali uzor i bili "ikone" mnogim generacijama, a sad su u ovakvom, ponižavajućem položaju. Sve više vjerujem da ova vlast prezire svoj narod, i da im pogled seže samo unutar njihove umišljene kaste, makar do izbora", kazala je Bošnjak.\nOna je kazala da je toj kasti normalno da neko pored nekoliko stanova bude "čašćen" još jednim, koji će prodati jer mu ne treba.\n"Normalno je i da neko dobije i stan i kredit i to više puta. Nije sporno ni da na naš račun djeci rešavaju stambeni status. Ništa oni ne vide spornim i sve je to potpuno normalno u ovoj Đukanovićevoj privatnoj nedođiji. Uveliko su oni izgubili svaki osjećaj realnosti", kazala je Bošnjak.\nOna je navela da je i pojam beskućnika premijera Duška Markovića vrlo zanimljiv.\n"U Parlamentu nam se panično brecnu kako funkcioneri ne treba da budu beskućnici. Poslije svih paradoksa, što reče ova profesorica filozofije, uvreda je to i za sam paradoks, ne iznenađuje mišljenje Vlade, koja ne vidi nikakav diskriminatorski, protivustavni, karakter njihove Odluke, po kojoj su se oni fino "naplastili". S obzirom da se većina sudija Ustavnog suda "omastila" zahvaljujući ovoj Odluci, ne očekujem nikakvu grižu savjesti koja bi dovela do proglašenja ništavnom ovu osporenu Odluku. Davno su većina sudija Ustavnog suda kupljeni od strane režima, davno su bacili struku pod noge, a i sa moralom su većina njih odavno zaratili, pa je iluzorno očekivati išta časno i prfesionalno od njih. No negdje će to ipak ostati zapisano, a to je dobro za buduće generacije da znaju ko je kako radio", navela je Bošnjak.\nPoslanica DF je kazala da samo smjena ovog ostrašćenog, u koorupciji ogrezlog odnarođenog režima može značiti početak ozdravljenja društva.\n"U protivnom naša Crna Gora će potpuno nestati. Poješće je ovi nezasiti vlastodršci i njihova bratija iz svijeta kriminala, ako već nijesu", zaključila je Bošnjak.


Đukanović shvatio da je SPC „tvrd orah“ - Sputnjik Srbija\n06:59 12.07.2019 (osveženo 14:31 12.07.2019) Preuzmite kraći link\nCrnogorski lider je, govoreći o odnosima države sa SPC, u intervjuu za televiziju „OBN“ rekao da smatra da će sačuvati dobru atmosferu između države i vjerskih zajednica koje funkcionišu na prostoru Crne Gore.\n„Mi, u državnim strukturama, ne vidimo nikakav prostor za taj sukob (sa SPC) i nismo u donošenje zakona ušli sa idejom da se sukobljavamo, nego da pokušamo da donesemo jedan novi zakon, kao dio novog pravnog sistema Crne Gore. Naravno, kada donosite takav zakon kojim se definiše odnos države i Crkve, onda ne možete izbjeći definisanje pitanja imovine“, rekao je Đukanović.\n„Konsultovali smo evropske eksperte iz oblasti prava i oni su nam potvrdili da možemo ići putem kojim smo krenuli i da će to biti u saglasju s onim što su pravni standardi Evrope u toj oblasti. Ja zaista mislim da imamo sve uslove da se, nakon početnih tenzija, bolje razumijemo i da tu oblast uredimo onako kako treba da bude uređena“, rekao je Đukanović.\nVernici ispred hrama Hristovog vaskrsenja u Podgorici\nKomentarišući poslednjih dana vidno retoričko uzmicanje Đukanovića i njegove partije DPS u vezi sa najavljenim sukobom sa SPC, analitičar Boško Vukićević kaže da je svaki nezavisan posmatrač do sada lako mogao primijetiti da je, što se crkvenog pitanja tiče, Đukanović napravio jedan prilično radikalan zaokret u stavovima i retorici.\n„Podsjetimo, on je tokom nedavne stranačke tribine u Nikšiću govorio o Pravoslavnoj crkvi u Crnoj Gori kao o ’infrastrukturi Velike Srbije‘ i na jedan prilično ratoboran način najavljivao obnovu tzv. ’Crnogorske pravoslavne crkve‘ (CPC). Njegovu tada upadljivo agresivnu retoriku mnogi analitičari su okarakterisali kao najavu svojevrsnog pohoda na pravoslavlje u Crnoj Gori“.\n„U posljednjim intervjuima i nastupima, međutim, Đukanović govori kako ’nema nikakvog prostora za sukob sa SPC‘ i ističe samo potrebu za donošenjem jednog modernijeg zakona, dok otimanje imovine i tzv. CPC uopšte više ni ne pominje. Naravno, ovakav drastičan zaokret u retorici nikog ne iznenađuje, jer je Đukanović poznat po svom političkom kameleonstvu, tj. kao neko ko sa vremena na vrijeme temeljno koriguje, ne samo dnevnopolitičke stavove, već i ideološka i identitetska uvjerenja. A sve u skladu sa svojom osnovnom kleptokratskom misijom“, dodaje Vukićević za Sputnjik.\nIpak, po mišljenju ovog analitičara, nema sumnje da je poslednje Đukanovićevo ublažavanje ratoborne retorike prije svega rezultat žestokih poraza koje je crnogorski predsjednik doživio na terenu crkvene problematike.\n„Tu treba imati u vidu mišljenje Venecijanske komisije, koje nije u potpunosti zadovoljilo režimske apetite, i koje je udaljilo perspektive laganog otimanja crkvene imovine od strane države. Sledeći šamar na međunarodnom planu Đukanović je doživio nakon pisma vaseljenskog Patrijarha, koji je otklonio sve nedoumice oko podrške koju imaju Mitropolija crnogorsko-primorska i SPC, ali i potvrdio beznadežan položaj takozvane ’crnogorske pravoslavne crkve‘ i njenih malobrojnih podržavalaca“, kaže Vukićević.\nVernici na ulicama Nikšića\nMeđutim, prema Vukićevićevom viđenju, Đukanovića je u njegovom pohodu na imovinu SPC mnogo više od pomenutog zauzdalo to što je predsjednik partije DPS očigledno uvidio da je značajno potcijenio volju i istrajnost pravoslavnog naroda u Crnoj Gori.\n„Veliki narodni sabor na Trojičindan ispred Hrama u Podgorici Đukanoviću je jasno pokazao koliko je Srpska pravoslavna crkva u Crnoj Gori tvrd orah, koji ni po koju cijenu neće dopustiti otimanje svojih hramova“, kategoričan je Vukićević.\nNaš sagovornik zaključuje da crnogorski predsjednik poraze koje je nedavno doživio na crkvenom planu sada pokušava da ublaži ili zakamuflira radikalnom promjenom retorike i promenom dosadašnjih stavova, ali takođe poziva i na oprez jer — „nije lako predvidjeti buduće korake jednog tako nepredvidivog političara“.


Od šestoro uhapšenih u akciji "Trag" troje predato Tužilaštvu BiH - Direkt Portal\n04.08.2020 11:51 akcija trag, policija, Trebinje 0\nPolicajci iz Trebinja i policajci uprave za organizovani i teški kriminalitet Ministarstva unutrašnjih poslova Republike Srpske (MUP RS) predali su Tužilaštvu BiH tri lica koja su juče uhapšena u akciji "Trag" u Trebinju, dok su dva lica nakon saslušanja puštena, potvrđeno je iz Policijske uprave Trebinje.\nTužilaštvu su predati Nikola Šaraba, Dragan Bokić i Saša Vukanović, dok su Mihajlo Nožica i Filip Vučinić nakon saslušanja u PU Trebinje pušteni. Milan Spajić se zbog zdravstvenih komplikacija nalazi u trebinjskoj Bolnici.\nNavedena lica se sumnjiče da su u vremenskom periodu od septembra 2019. do avgusta 2020. godine na području Trebinja, Mostara, Istočnog Sarajeva i Dubrovnika izvršili krivično djelo „organizovanog kriminala“ vezano za krivično djelo „neovlašteni promet opojnih droga“ iz Krivičnog zakona BiH.\n"Tužilaštvu BiH je dostavljen izvještaj o otkrivanju izvršilaca krivičnih djela protiv 11 lica za koje postoji osnov sumnje da su u vrijeme trajanja akcije „Trag“ izvršila krivična djela iz oblasti organizovanog kriminaliteta i zloupotrebe droga. Na području koje operativno pokriva Policijska uprava Foča, juče, 03. avgusta 2020. godine, nije bilo lica lišenih slobode, dok je kod lica inicijala N.V. iz Foče izvršen pretres kuće i pomoćnih prostorija po naredbi Suda BiH kojom prilikom nisu pronađeni predmeti koji se mogu dovesti u vezu sa krivičnim djelima organizovanog kriminala i neovlašteni promet opojnih droga i zbog toga lice nije obuhvaćeno izvještajem o otkrivanju izvršilaca krivičnih djela", saopšteno je iz PU Trebinje.\nPodjećamo, akcija "Trag" trajala je od septembra 2019. godine i policija je uspjela da zaplijeni kilogram i po droge, ali nije saopšteno o kojoj se vrsti droge radi, nekoliko zaotuljaka, koji još nisu vještačeni, više automobila, mobilnih telefona i SIM kartica.


Poraz u Valjevu bez pola tima\nBojan Nikolić | 11. decembar 2017. | 14:14 | Sport\nKada sa smanjenom rotacijom, bez gotovo polovine visokih igrača odete na gostovanje raspoloženoj ekipi Metalca koja na svom parketu igra fantastično, častan poraz ne izgleda toliko strašno. Tako bi najbolje mogli da opišemo situaciju u kojoj su se nalazili košarkaši Spartaka u petak kada su u Valjevu poraženi od domaćina rezultatom 95:78.\nU samo nekoliko dana nesrećan poraz od Dinamika uz pomoć sudijske trojke, a potom i povratak Tanaskovića u redove Partizana i na sve to ranije povrede Lakete i Miščevića, ostavile su trag na nastup subotičkih košarkaša podno planine Maljen.\nMetalac je nakon 40 minuta igre veoma lako ubeležio osmu pobedu, odnosno doneo Spartaku četvti ovosezonski poraz, koji ih i dalje drži u vrhu prvenstvene lestvice.\nSamo u prvoj četvrtini četa Nenada Čanka parirala je domaćim košarkašima, a onda u nastavku usledio je pad u igri koji je bio dovoljan košarkašima Metalca da preko raspoloženih Đukanovića i Krstovića dođu do pobede.\nUpravo je iskusni dvojac bio koban po obranu Spartaka. Đukanović je ubacio 28 poena uz 7 skokova i čak pretpljenih 10 koševa za 43 indeksna poena, Bojan Krstović dodao je 20 poena uz 8 skokova, a Vasić 16 poena i 6 asistencija. U dresu Spartaka Hristov je bio najefikasniji sa 21 poenom, Nikolić je dodao 13 poena uz 7 skokova i 5 asistencija, Pejić i Lučić postigli su po 11 poena, a Jovanović je bio blizu dabl dabla sa 10 poena i 9 skokova.\nU narednom kolu, košarkaši Spartaka igraće u subotu derbi protiv novosadske Vojvodine u dvorani SPENS.


Malo Crniće – općina mrtvog kapitala koja prkosi statistici | Srbija | Al Jazeera Balkans\nU jednoj od općina sa najmanjim prosjekom plaća u Srbiji i možda najviše gastarbajtera u odnosu na broj stanovnika, mještani vode polemiku da li se teško živi zato što nema posla ili što niko ne želi raditi.\nU velikim, novim kućama najčešće niko ne živi, a na kapijama je oznaka da imaju zaštitu od provalaMilorad Vesić\nRadni dan, oko podne. Njih četvorica, sede na klupicama ispred lokalne prodavnice, koja im zamenjuje kafanu. Ispred njih prazne i poluprazne pivske flaše. Penzioneri, među njima i vlasnik prodavnice, razvlače sparni julski dan kao žvaku.\nPoziv neznanca na razgovor o tome kako se živi u Malom Crniću, jednoj od opština sa najmanjim prosekom plata u Srbiji, spremno dočekuju.\n“Na televiziji čujemo da dobro živimo. A kako stvarno živimo, mi znamo”, otvara sednicu "debatnog kluba" Bogoljub Zdravković, penzionisani čuvar Kazneno-popravnog doma u Zabeli.\n“Mrtvo je selo, nema posla”, nadovezuje se Slavoljub Nedeljković, čija odeća prektivena krečom ukazuje da upravo pravi pauzu u poslu.\n“Za mlade nema posla, ko može odlazi u inostranstvo”, dopunjuje ga Miroljub Stokić, koga svi, kako kaže, zovu Lukić, pa ćemo ga i mi tako zvati.\nMalo Crniće, ruralna opština od desetak hiljada stanovnika u blizini Požarevca, a na stotinak kilometara od Beograda, spada u kategoriju nerazvijenih, a prosečna plata je gotovo duplo manja od republičkog proseka i iznosi oko 240 evra. Može li se s tim preživeti mesec? Može, ako je neko zaposlen, kažu meštani i dodaju da je takvih malo.\n"Debatni klub" u Malom Crniću: Slavoljub Nedeljković, Bogoljub Zdravković i Miroljub Stokić\nZaposlen svaki peti\nZvanična statistika kaže da je u Malom Crniću oko 1890 zaposlenih, dakle tek svaki peti od ukupnog broja stanovnika koji tu živi.\nA da je "statistika kao bikini - otkriva sve, a ne pokazuje ništa" pokazuje i primer ove opštine.\nNaime, od 13.500 koliko ih je prijavljeno u toj opštini, oko 4.000 radi u inostranstvu, kaže za Al jazeeru predsednik opštine Malo Crniće Mališa Antonijević.\nI taj podatak dobrim delom objašnjava od čega žive oni koji ne rade. Doznake iz inostranstva su jedan od najvažnijih izvora prihoda meštana Malog Crnića. I objašnjenje za veliki broj relativno novih, velikih kuća. Neko bi rekao, iracionalno velikih, jer u mnogima niko i ne živi, pa praktično predstavljaju mrtav kapital - niti se koriste, niti se prodajom može vratiti uložen novac. Takve najčešće umesto nekadašnjih poruka “Nismo kod kuće”, na kapiji nose oznaku “Stop. Security home” kao upozorenje potencijalnim lopovima da je kuća zaštićena alarmom. Uz njih stoje i one manje reprezentativne - čiji vlasnici nisu otišli "preko" i one zapuštene, čiji se vlasnici neće vraćati.\nA kako se doznake iz inostranstva ne evidentiraju kao klasična zarada, onda je jasno da statistički podatak o malim platama ne odgovara u potpunosti realnosti na terenu, objašnjava predsednik opštine.\nIpak, novčanih pošiljki iz inostranstva očigledno nema dovoljno da bi se nekoj banci isplatilo da tu otvori ekspozituru. Čak ni bankomat. Meštanima je za platni promet na raspolaganju samo pošta.\nOpština, koju čini 19 sela, nema ni kilometar kanalizacije. Nema ni velikih preduzeća, što je čini idealnom za proizvodnju organske hrane, jer nema zagađenja, tvrdi predsednik opštine, uz napomenu da se ta šansa slabo koristi.\nNajveće firme su lokalni lanac trgovina “Lilić” i građevinsko preduzeće “Neimar put”, ali pošto im je teritorija na kojoj posluju znatno veća od opštine u kojoj im je sedište, onda im ni svi zaposleni nisu iz Malog Crnića.\nNekada najveća firma mlin “Mlava” dugo je bila u stečaju, a posle sudskog spora njeni objekti vraćeni su opštini, ali umesto nekadašnje proizvodnje brašna, peciva, testenina, u zakupljenom delu tog ogromnog prostora sada se privatna firma bavi mašinskom obradom motora.\nDok je mlin "Mlava" radio, manje se odlazilo u inostranstvo, kažu meštani\n“Eh, dok je mlin radio…”\nNa pomen mlina koji je još u drugoj polovini 19. veka izgradio poznati češki industrijalac koji je živeo u Srbiji Ignjat Bajloni, sva četvorica penzionera ispred prodavnice uzdahnu kao što se uzdiše kad se pomene neko drag ko više nije tu.\n“Eh, dok je mlin radio, nije se ni u inostranstvo toliko išlo. Bilo je posla, bile dobre plate”, priseća se Slavoljub Nedeljković.\nI glavna sestra u lokalnom domu zdravlja Milada Kostić nosi istu emociju prema “Mlavi”. Suprug joj je radio u toj firmi više od 30 godina.\nPalestinac leči seljake i obrađuje zemlju\nIako jedna od najmanjih opština u Srbiji, Malo Crniće ima i lepo održavan Dom zdravlja, koji ima i pedijatrijsku, ginekološku i patronažnu službu, ultrazvuk, laboratoriju i stomatologiju, a vodi ga Palestinac doktor Emad Esleem, koji je medicinu završio u Beogradu još u vreme nekadašnje Jugoslavije.\nSpecijalizacija iz ortopedije odvela ga je u Požarevac, gde je upoznao buduću suprugu, koja je iz Malog Crnića, što objašnjava njegov boravak u ovoj maloj opštini, gde je na poslednjim izborima bio i kandidat za odbornika na listi naprednjaka.\nKaže da u Domu zdravlja imaju sve što im treba i da uspevaju da pokriju potrebe sve starijeg stanovništva 19 sela. Uspeli su da zaposle i dvoje mladih lekara iz tog kraja, koji su nedavno završili medicinu i tako ih zadrže. Bar neko vreme.\n“Imali smo još jednu mladu doktorku, ali se ona kratko zadržala. Otišla je čim je našla posao u Nemačkoj. Bolja plata”, kaže dr Esleem.\nOn sam, kako kaže, pored redovnog posla, obrađuje i 20 hektara zemlje.\n“Kad je mlin prestao da radi, tamo negde 2000-2001. godine, tad je počelo odumiranje Malog Crnića”, kaže i dodaje da je najveći problem lokalnih poljoprivrednika što više nema garantovanog otkupa pšenice, kukuruza i suncokreta, tri kulture koje se najviše gaje u ovom kraju.\n“Svaka vlast se uvek zaklanja iza te priče o ponudi i potražnji, o tržištu. A ne pominje kolike su subvencije za poljoprivrednike u zapadnim zemljama”, reći će čovek koji živi od tržišta – vlasnik pomenute prodavnice Radoslav Stević. A tržište je u Malom Crniću takvo da mnogima mora da daje robu “na crtu”, pa plate kad mogu. Njegova radnja “Munđar-plus” zbog toga bi uskoro mogla da promeni naziv u “Munđar-minus”.\n“I Amerikanci imaju tržište, ali oni svoj rod otkupe po dobroj ceni, štite svoje farmere”, uveren je Bogoljub Zdravković.\nPredsednik opštine Antonijević, inače kadar Srpske napredne stranke Aleksandra Vučića, kaže za Al jazeeru da se najveći deo opštinskog budžeta izdvaja za pomoć poljoprivrednicima. “Pre ove funkcije sam obrađivao više od 80 hektara zemlje i znam muke poljoprivrednika”, kaže.\nPredsjednik općine je dostupan\nDodaje i da je, od kad je pre dve godine preuzeo mandat, uveo praksu organizovanja javnih rasprava o budžetu, na kojima se raspravlja o potrebama meštana. “Dolazi dosta ljudi, kažu šta ih muči i nastojimo onda da odvojimo sredstva da rešimo te probleme. Prema tome krojimo opštinski budžet”.\nDoktor Emad Esleem kaže da u Domu zdravlja imaju sve što im treba da pokriju potrebe sve starijeg stanovništva\nZa razliku od funkcionera u većim sredinama, Antonijević i ličnim primerom pokušava da pokaže da je dostupan građanima u svakom trenutku. Bez problema smo ga dobili na mobilni telefon, čiji je broj objavljen na opštinskom sajtu.\n“Jedan od razloga da se kandidujem je bio upravo da pomognem ljudima”, kaže.\nSlučajni uzorak ispred pomenute prodavnice, međutim, nije čuo za javne rasprave o budžetu.\n“Nas nisu zvali, ko da nas zove”, kaže Lukić, a na pitanje jesu li oni zvali predsednika opštine, kad je već ostavio broj telefona, Bogoljub Zdravković uzvraća: “Šta ima mi da ga zovemo”.\nI tu se priča prebacuje na (ne)zadovoljstvo vlašću, bivšom i sadašnjom, lokalnom i republičkom.\n“Žito se sad otkupljuje za 8-12 dinara (7 do 10 evrocenti) po kilogramu. Koja je vlast dobra sa tom cenom? Pre šest godina bilo je 29 dinara (oko 25 evrocenti). A koliko je za to vreme poskupelo gorivo, struja?”, pita Zdravković, na šta mu jedan od prisutnih, koji nije želeo da se predstavi, dobacuje da su oni “žuti”, što su pre bili na vlasti, sve rasprodali.\nZdravković se ne da smesti: “Penzija mi je posle ovih smanjenja još uvek manja nego što je bila 2012. Oteli su, pa sad vraćaju oteto. Za tri godine, uzeli su mi 1000 evra. A struju ovde seku, ako dug pređe 10.000 dinara (85 evra)”.\n“Psuju Vučića, pa glasaju za njega”\n“Koja god vlast da dođe, mi nismo zadovoljni”, pomirljivo će Lukić, napominjući, polušaljivo, da bi najradije da se Tito vrati.\n“Ma svi su oni dobri”, ciničan je Nedeljković.\nNeka imanja traže nove vlasnike, a neka čekaju da se vlasnici vrate iz inostranstva\n“Lepo je što se rade putevi, ali koliko naših firmi radi te puteve, a koliko je stranih”, ubacuje se i Stević.\n“Nije nama važno ko je na vlasti, koja stranka, već šta radi za nas. Nismo mi protiv vlasti, nego protiv toga što se radnik i seljak ne cene”, zaključuje Zdravković.\nSličan prizor, kao i na početku priče, zatičemo i u Smoljevcu, jednom od sela ove opštine, poznatom po velikom broju gastarbajtera, koje se ponosno naziva i “selom malih privrednika”.\nU kafanici smeštenoj u prizemlju nedovršene privatne kuće, jedini gosti - četvorica srednjih godina. Gustiraju pivo za jednim stolom. I njihova priča je da nema posla. Kafića i prodavnica razne robe ima iznenađujuće mnogo za selo te veličine.\n“Da nam nije dijaspore, pasli bismo travu”, ilustruje situaciju jedan od njih.\nS njima je i vlasnik kafane Miodrag Jović, jedini koji pristaje da se predstavi. Njegova priča o nezaposlenosti u opštini je malo drugačija.\n“Neće ljudi da rade. Pet fabrika da otvoriš sutra ovde, opet ne bi radili. Ne isplati im se, kažu, za te plate. Što bi radili za 250 evra, kad im baba i deda ili roditelji pošalju najmanje toliko iz inostranstva i ne moraju ništa da rade”, objašnjava, nakon što se prethodno deklarisao kao apstinent na izborima, koji ne podržava nijednu od opcija koje su trenutno u ponudi.\nOstali ga prekidaju povicima da su plate zaista male i da se od tog novca ne može živeti, te da zato ko god može, ide u inostranstvo.\nU Smoljincu ima iznenađujuće mnogo kafića i prodavnica razne robe za selo te veličine.\n“Kažu skup benzin, a onda 10 puta dnevno kolima odlaze do prodavnice ili kafića koji su na pet minuta hoda. Pa mene bi mrzelo samo da otvaram kapiju toliko puta”, tvrdi uvereno, rizikujući da ga optuže da zvuči kao lik koji se svakodnevno pojavljuje na malim ekranima u Srbiji.\n“Ma ovde ćeš videti da svi psuju Vučića, ali većina njih posle glasa za njega”, objašnjava jedan od preostale trojice gostiju. Onda ustaju i odlaze u seču drva, što im je trenutno glavni izvor prihoda.\nMušterije umiru, mladi odlaze\nJović nastavlja da objašnjava da u inostranstvu samo školovani ljudi mogu fino da žive, a nekvalifikovana radna snaga živi gore nego u Srbiji.\n“Kao fizikalac u Austriji, zaradiš više nego u Srbiji, ali te i stan i hrana više koštaju. Ko hoće da radi, može i ovde pristojno da živi, a kuću većina ima”, tvrdi Jović, navodeći kao primer rođaka koji je “emigrirao” u obližnji Požarevac. “Radi kao pekar, svake noći od 22 do šest ujutro, osim nedeljom, ima platu 600 evra, stan plaća 60. I pristojno živi. Al’ danas niko neće da bude pekar”, priča iznervirano, napominjući da tu priču ponavlja već deset godina.\nA školovanih ni sad nema puno u opštini. Tek jedan odsto ih je sa fakultetom, dok ih je sa nezavršenom ili završenom osnovnom školom čak 70 odsto, sa srednjom nešto više od 20 odsto, pokazuju podaci iz Regionalne strategije ruralnog razvoja Braničevskog okruga, kojem pripada i ova opština. Nezaposlenih je krajem 2016. bilo 430, od toga polovina bez kvalifikacija.\nGastarbajteri se retko odlučuju da novac ulože u neki biznis u zavičaju\nIpak, i Jović priznaje da lokal sve slabije posluje iz godine u godinu. “Pre 10 godina kad sam otvorio, bilo je super. Ali od tada je umrlo bar 50 mojih mušterija, deviznih penzionera, koji su mesečno ostavljali i po 100 evra u mojoj kafani. Kad sam otvorio, u Smoljincu je bilo 10 kafića, sad su ostala četiri. Za pet godina, ostaće jedan”.\nIznajmljivanje stana jeftinije od autobuske karte\nMalo Crniće nema kanalizaciju, ali ima biblioteku, čime se ne mogu pohvaliti ni neke veće opštine. Nijedna od četiri osnovne škole nema fiskulturnu salu, ali gotovo svako selo ima neki sportski teren. Nema ni jedne srednje škole, pa su đaci prinuđeni da idu u druga mesta, najčešće Požarevac, što i njima, ali i roditeljima, stvara dodatne probleme i troškove.\nMilada Kostić, glavna sestra u Domu zdravlja, kaže da jedan lokalni prevoznik praktično drži monopol, te da autobusi koji Malo Crniće povezuju s drugim mestima retko idu, a karte su skupe.\nPovratna karta do petnaestak kilometara udaljenog Požarevca je, kaže, 200 dinara (1,7 evra), a mesečna karta 8.000 dinara (67 evra), dok je đačka karta 6.000 dinara (50 evra). “Roditeljima se više isplati da im iznajme stan u Požarevcu”.\nDeci iz socijalno ugroženih porodica, opština plaća prevoz, ali termin socijalno ugrožen u jednoj od nerazvijenijih opština u Srbiji ima drugačiju težinu.\nOpština je poznata i po Festivalu dramskih amatera sela Srbije (FEDRAS), koji se održava svake godine u oktobru već gotovo pola veka, a rukovodstvo opštine, kako kaže direktorka Centra za kulturu u Malom Crniću Bebica Milovanović, prepoznaje značaj ove manifestacije i pomaže njenu realizaciju. Ove godine izdvojili su novac za renoviranje sale.\nPrva generacija gastarbajtera iz ove opštine otišla je još sedamdesetih i osamdesetih godina prošlog veka. Decu su obično ostavljali u selu, da ih čuvaju babe i dede. Mnogi od njih, kad su stekli penziju, vratili su se u zavičaj.\nMalo ko se, od onih koji rade u inostranstvu, odluči da novac uloži u neki posao u zavičaju. Ponekad posluže kao posrednici.\n“ Imali smo prošle godine jednu italijansku firmu koja je došla kod nas i uložila u našu zemlju i zaposlila do sada osam ljudi. To je bila direktna strana investicija. S njima smo stupili u kontakt preko jedne naše sugrađanke koja je radila dugo u Italiji”, objašnjava predsednik opštine, kome su roditelji takođe radili u inostranstvu, kao i on sam, dok mu, kako kaže, deca nisu stasala za školu, pa se vratio u rodno mesto gde se bavio ugostiteljstvom i uzgojem svinja.\n“Sad se u inostranstvu rađa već treća generacija, oni ostaju tamo da žive, a stariji se vraćaju da ovde provode penzionerske dane, a ne da pokreću neki biznis. Trend se promenio, ovi koji su sad u inostranstvu više nemaju potrebe da grade velike kuće. Možda će tek neki iz te treće generacije koji su se školovali u inostranstvu, biti više zainteresovani da ovde ulažu u neki biznis, pošto kuće već imaju”, nada se Antonijević.\nMeđutim, još jedan trend se, kažu meštani, promenio. Nekad su roditelji odlazili u inostranstvo, a decu ostavljali u selu, sa babama i dedama. Sada, kažu, u inostranstvo odlaze kompletne porodice. A broj stanovnika u Malom Crniću iz godine u godinu je sve manji.\nU Srbiji siromašno 1,8 miliona ljudi\nKistanje - općina 'socijalni slučaj'\nGlasnogovornik vojske je poručio da Pakistan ne namjerava pokrenuti rat protiv Indije, ali će odgovoriti na prijetnju.


U PONEDELJAK POZORIŠNA PREDSTAVA | Apa-press\nPonedeljak, 25.02.2019.godine od 20 časova u Velikoj sali Kulturnog centra biće prikazana predstava „Brak u stvari ljubav“. Cena ulaznice je 400 dinara.\nKarte se mogu rezervisati 19. i 20.februara u periodu od 8 do 12 časova. Rezervisane karte se preuzimaju 21.i 22.februara pre podne od 10 do 12 časova i posle podne od 17 do 19 časova. Ukoliko ne preuzmete Vaše rezervisane karte iste će biti puštene u prodaju na dan predstave kada se blagajna otvara u 18 časova.\nKratak opis predstave:\nOva predstava je obogaćena mnoštvom muzičkih numera vešto utkanih u radnju, pa se na momente može osetiti prava koncertna atmosfera. Bavi se emotivnim uzletima i padovima jednog bračnog para kome ništa nije teško i nemoguće, jer ih vezuje prava ljubav. U ovim smutnim vremenima, gde se sve više brakova raspada, predstava „Brak u stvari ljubav„ podrška je prirodnoj i lepoj instituciji – braku. Komedija koja će vas nasmejati i opustiti.\nIgraju: Kristina Savić i Vladan Savić.\nPredhodniNEREŠENA IGRA BRATSVA 1946 SA TEKSTILCEM\nSledeći25 MILIONA OD POKRAJINE ZA NOVU LED RASVETU U PRIGREVICI\nVESTI IZ KULTURE 4. aprila 2018.\nKUGLAŠICE APATINA SAVLADALE ALIMENTU U NOVOM SADU\nVEST IZ KULTURE


Finska ukida školske predmete - Škola - Ringeraja.rs\nFinska ukida školske predmete\nMirjana Ilić, 11.2.2017\nOva severnoevropska zemlja će do 2020. godine umesto standardnih predmeta kao što su fizika, matematika, istorija, književnost, uvesti drugačiji pristup životu, kroz obrazovanje.\nU eri tehnološkog napretka i lako dostupnih informacija, sistemi obrazovanja u nekim zemljama pokušavaju da prate dešavanja. U nekim drugima se kruto ne menjaju. Ipak, u većini obrazovnih sistema i danas predavači očekuju od dece da znaju celokupno gradivo iz knjiga, bez obzira na to da li je baš to znanje potrebno i primenljivo u profesionalnom razvoju. Ipak, postoji jedna zemlja koja je načinila odvažan korak u promeni obrazovanja svoje dece. Tako što je odlučila da u potpunosti ukine sve predmete i promeni pristup obrazovanju iz korena.\nFinska je odlučila da to promeni i uvede nešto što je pogodno za 21.-i vek. Ova severnoevropska zemlja će do 2020. godine umesto standardnih predmeta kao što su fizika, matematika, istorija, književnost, uvesti drugačiji pristup životu, kroz obrazovanje.\nFinsko ministarstvo obrazovanja je počelo promociju učenja zasnovanog na fenomenima.\nKako se navodi na njihovom zvaničnom sajtu: “Učenje i podučavanje zasnovano na fenomenima (PhenoBL) holistički realnog sveta pruža polaznu tačku za progresivnije saznavanje. Pojave se izučavaju kao kompletni entiteti, u svom stvarnom kontekstu, a informacije i veštine u vezi sa njima se proučavaju ukrštanjem granica između subjekata.”\nTo znači da će umesto učenja teorijske fizike (ili bilo kog drugog predmeta) učenici imati priliku da izaberu fenomene koje sreću u realnom okruženju, kao što su na primer mediji i tehnologije. Ove pojave će se proučavati kroz interdisciplinaran pristup, što podrazumeva uključene subjekte. Na primer, student koji želi da studira neki stručni predmet može da se koristi tzv. “kafeterija uslugom” i svoj predmet proučava kroz elemente matematike, fizike, hemije ili komunikacijskih veština.\nOva zemlja je smislila (čini se) vrlo jednostavan princip. Zamislite čime želite da se bavite i koja su vam sve znanja potrebna za obavljanje tog posla. Prema njihovim rečima, ovo je suština PhenoBL principa.\nOva vrsta učenja je zapravo u potpunosti interaktivna, jer učenik od profesora zahteva određene informacije i nije više samo slušalac. Takođe, u procesu učenja đaci će imati priliku da sarađuju sa svojim vršnjacima i predavačima iz drugih škola. Kroz razmenu informacija i kolektivno istraživanje moći će da primene dobijenih odgovora u praksi, u svom okruženju.\nNačin predavanja se takođe menja\nUmesto tradicionalnog pristupa gde je predavač u centru učenja, a đaci sede u klupama i slušaju njegovo predavanje, pristup se menja na holistički. To zapravo znači da se svakoj pojavi (svakoj informaciji) pristupa na najpogodniji, istraživački način. Međutim, kako princip PhenoBL kaže: “Polazna tačka ovakve vrste učenja jeste konstruktivizam. Gde učenici sebe vide kao graditelje, a ne samo kao konzumente znanja.”\nOvaj obrazovni sistem ima tendenciju da aktivira učenike i vidi kako se informacije formiraju u društvenom kontekstu, umesto da se vide kao unutrašnji element svakog pojedinca. Ovakav vid učenja podržava pitanja, a ne reprodukciju znanja. Takođe, kroz eksperimente, zahteva individualne odgovore i zaključke, a ne one knjiške. Poslednji korak u nizu ovih reformi jeste praktična primena naučenog. Odnosno, kakve generacije obrazovanih će to biti i kako će moći da obavljaju poslove za koje su se edukovali. Ovakav vid promena zahteva saradnju svih profesora, tj. razmenu informacija između njih. Zbog toga je Finska već uvela dodatnu obuku koju prolaze predavači da bi spremno dočekali tu 2020.-u godinu.\nSličan pristup već postoji u predškolskim ustanovama koji ova zemlja primenjuje poslednje tri godine. Zove se Razigrani saznajni centar i koristi se kao polazna tačka za što bolje implementiranje novog vida obrazovanja.\nOva zemlja je uključila već 2/3 svojih predavača u pripremni rad, u skladu sa novim sistemom. Saradnja sa nastavnicima je u osnovi stvaranja novog plana i programa. Iz perspektive predavača, ovaj stil predavanja je višestruko koristan za njih. Neki od njih su već počeli sa realizacijom ovakvog vida podučavanja i tvrde da ne mogu da se vrate na stari sistem. Ovo i ne iznenađuje previše, jer je interaktivna nastava dokazala mnogo veće aktivno učešće i interesovanje dece za nastavni program. Trenutno škole imaju obavezu da uvedu princip učenja po fenomenima samo jednu, najčešće završnu godinu. Plan je da se u potpunosti implementira do 2020.-e godine.\nMuzeva sestra ima sina zove se Luka.Moja beba treba svaki dan da se rodi i ja bi volela da se zove Luka pa neznam dali je glupo da dam isto ime?\nGlupo je (65%)\nNije glupo (35%)


Amar Osim: Prvo mjesto je bilo iznenađenje za sve - Klix.ba\nAmar Osim: Prvo mjesto je bilo iznenađenje za sve\n5.12.2013. u 15:52\nFudbalski klub Željezničar u ovoj sezoni iznenadio je sve kada je nakon pada i ne tako dobrih rezultata krenuo ka vrhu i završio na prvom mjestu sa 38 bodova. Velike promijene u igračkom kadru te povrede igrača svakako su utjecale na igru i poziciju, ali uspjeli su se uigrati i ponovo vratiti na mjesto na kojem su bili i prethodnih godina.\nPrvo mjesto bilo je iznenađenje i za stručni kadar Željezničara, koji je istakao kako to i nije bilo u planu.\n"Za ovu sezonu su ciljevi bili da na prvo mjesto stavimo neke druge stvari, uvedemo mlade igrače i učinimo ih boljim i mislim da smo u tome dobrim dijelom uspjeli. To što smo prvi i za mene je iskreno iznenađenje, jer to nismo planirali, a u fudbalu se očito ništa ne može planirati. Planirali smo da budemo u vrhu jer su sve ekipe imale promjene u kadrovima, a mi smo imali promijena u organizaciji i znali smo da ćemo biti slabiji nego ranije. Ali i pored toga što smo dramatično promijenili ekipu i imali dosta pehova završili smo na prvom mjestu. Loša stvar je što će sada biti pritisak za mlade igrače jer do kraja imamo još 11 kola i to će biti test za njih i trenere da vidimo kako će se nositi s tim. Mi ćemo iz kluba učiniti sve da im damo maksimalnu podršku", rekao je Amar Osim, menadžer Plavih.\nIz kluba za sada odlazi samo jedan igrač, Yani Urdinov, što ne bi trebalo predstavljati veliki problem da Željezničar nastavi dobru igru i na proljeće.\n"Mislim da je 19 kola bio dovoljno dug period i vidjeli smo da mladi igrači mogu izdržati. Odlazak Urdinova ne bi trebao ništa poremetiti, a ako ih ode više onda ne znam. No, dobit ćemo još novih igrača koji su bili tu. Ako bude bilo potrebe za novim igračima dovest ćemo ih. Mi nismo klub gdje četiri uzvika ili zvižduka mogu nešto promijenti", dodao je Osim.\nTakođer, uputio je apel navijačima da "hladne glave analiziraju situaciju i shvate da će u drugom dijelu sezone biti mnogo teže".\n"Trebat će nam još veća podrška nego što je bila, u ovako izjednačenoj konkurenciji svaki adut je bitan, a navijači su definitivno veliki adut", istakao je Osim.\nMlada ekipa odgovorila zahtjevima\nŠef stručnog štaba Plavih Dino Đurbuzović također ne sumnja u nove snage Željezničara, za koje smatra da mogu napraviti još više i igrati još bolje.\n"Većina nije očekivala, ali ispunili smo ono što nam je bio cilj. Krenuli smo dobro, onda se desio pad koji nas je dosta zabrinuo, gdje smo počeli mijenjati igrače i doći do ekipe koja je napravila dobar rezultat. Kažu da uvijek na kraju dođe šlag, nama se to desilo. Posrećilo nam se i na ruku su nam išli neki rezultati, tako da mislim da je ova mlada ekipa odgovorila zahtjevima. Njima je ovo jedno iskustvo više i trebaju se nositi s ovim rezultatima, a ovi mladići nisu navikli jer ih većina nije odigrala puno utakmica. Sada se moramo spustiti na zemlju i razmišljati da ćemo na proljeće biti na udaru svih timova. Nikoga ne treba odbaciti jer su to sve respektabilni klubovi koji imaju izuzetno dobre pojedince", rekao je Đurbuzović.\nZbog povreda je Željezničar bio oslabljen, nisu igrali Zolotić, Kvesić i Ćolić, no Đurbuzović se nada da će se oni ubrzo vratiti u igru.\n"Zolotić je najbliži tome da bude spreman za proljeće. Kvesić ima još jedan poseban tretman, mislim da će se malo produžiti, ali očekujemo ga jer imati tri igrača - Kvesića, Zolotića i Ćolića je veliki dobitak i to su igrači koji nam puno znače", dodao je Đurbuzović.\nKriza se morala dogoditi\nKapiten Željezničara Muamer Svraka istako je kako smatra da je njegov tim zasluženo na prvom mjestu te da se pad koji im se dogodio morao desiti.\n"Imao sam nekih malih padova. Ne znam ko će se složiti sa mnom, neki će reći da su to bili veliki padovi, ali ekipa i ja smo to prebrodili i prvi smo. U sezonu smo ušli s novim igračkim kadrom i imali smo malih problema dok se nismo uigrali. Kako je vrijeme odmicalo igrali smo sve bolje, što je dalo rezultat na kraju. Što se tiče krize, svaka ekipa mora doći u neku krizu i drago mi je bilo što smo je imali na početku, jer kad su druge ekipe dolazile u krizu mi smo igrali sve bolje i mislim da smo zasluženo prvi", rekao je Svraka.\nKada je riječ o njegovom pozivu u reprezentaciju BiH, Svraka smatra da ga nije dobio jer je igao 56 minuta u ovoj sezoni, a kasnije nije bio u dobroj formi.\nPotpisani ugovori s tri mlada igrača\nU prostorijama FK Željezničar danas su potpisani i ugovori s tri mlade nade - golmanom Emirom Ćutahijom te štoperima Kemalom Osmankovićem i Smailom Durakovićem. Sva trojica imaju po 16 godina i svi polažu velike nade u njih.\n"Ovaj potez je praćenje trendova i treba što prije igrače zaštititi, jer vrebaju ljudi s novcem. Kad smo sigurni da od njih može biti nešto na nama je da im nešto i ponudimo. Ovo je i jedan test za njih, igrati kadetsku ligu i biti profesionalac nije čest slučaj. Vidjet ćemo kako će se ponašati - da li će ovo za njih biti dodatni stimulans ili će se drugačije odraziti", rekao je Osim.\nOdbrambeni igrači potpisali su ugovor na tri godine.\n"Velika je stvar, za dječaka koji cijeli život živi Želju i od prve godine ide na utakmice, potpisati ugovor sa 16 godina. Zahvalio bih se roditeljima koji su me sve ove godine podržavali u treningu i treneru koji mi je ukazao povjerenje. Čast je biti sa šampionima i u klubu koji ima najviše titula", rekao je Ćutahija.\n"Ja bih se zahvalio Osimu i ljudima koji su odlučili da mi potpišemo ovaj ugovor. Ovo je velika stvar za nas. Trudit ćemo se i pokušati opravdati ovo što smo potpisali", rekao je Duraković.\nOsmanković se zahvalio Osimu i treneru, te poručio da će ovo biti velika motivacija za njih da igraju što bolje.\nBrazil priznao da novi stadioni neće biti gotovi do zadatog roka\n05.12.2013. u 15:59\nBatistuta: Balotelli me jako živcira\n05.12.2013. u 15:33


pink.rs | STIGLI REZULTATI: Članovi porodice obolelog Subotičanina testirani na koronavirus - EVO DA LI SU I ONI ZARAŽENI\nSTIGLI REZULTATI: Članovi porodice obolelog Subotičanina testirani na koronavirus - EVO DA LI SU I ONI ZARAŽENI\nIzvor: Pink.rs, Foto: Tanjug AP/Nate Guidry, Tanjug/Zoran Žestić ||\nTokom dana na koronavirus u Srbiji testirano je šest osoba.\nPacijent koji je oboleo od koronavirusa, I. Đ. (43) je u subotičkoj bolnici, dobro se oseća, nema temperaturu i njegovo stanje je stabilno, izjavio je ministar zdravlja Zlatibor Lončar.\nPrema poslednjim informacijama, zaraženi je u Srbiju došao iz Mađarske kopnenim putem. Na koronavirus testirani su i članovi porodice obolelog i, kako je saopštio, rezultati su negativni.\nMinistar kaže i da je obišao Suboticu danas, gde je razgovarao sa ljudima. Zadovoljan je, kaže, što ljudi nisu u panici i strahu.\nOn apeluje i da se lični podaci o pacijentu ne iznose u javnost kako bi se sačuvalo njegovo pravo na privatnost.\nPonavlja i da je sistem spreman ako dođe do širenja koronavirusa u Srbiji.\nPodsetimo, I. Đ. je izolovan na infektivnom odeljenju u subotičkoj bolnici, a u Srbiju se vratio iz Budimpešte. Kako mediji nezvanično saznaju, pre Budimpešte pacijent je boravio i u Italiji, a kako je zvanično saopštio i ministar zdravlja, u više navrata je boravio kod sestre u Budimpešti, koja je imala simptome koronavirusa - respiratorne tegobe, temperaturu i sve znake koji su slični koronavirusu.\n- Možemo da očekujemo nove slučajeve, ali i ne mora da znači. Uzeti su uzorci koji će biti gotovi tokom večeri. Danas je uzeto šest uzoraka iz cele Srbije i svi su negativni - naglasio je ministar zdravlja.\nZasad je jedini način za prevenciju od infekcije koronom izbegavanje kontakta sa zaraženom osobom, kao i izbegavanje čestog dodirivanja usta, nosa i očiju. Takođe, savet je da se ruke peru detaljnije, najmanje 20 sekundi.\n- Te maske štite da vi ne prenesete zarazu na drugog. Svi moramo biti oprezni i pažljivi. Važno je da redovno peremo ruke i lice, izbegavamo zatvorene prostorije. Čekamo lepo vreme da taj virus ode prirodnim tokom - ističe Gojković.\nPonavlja da je najvažnije da se čuvaju zdravstveni radnici, kojima je potrebna ozbiljna zaštita.\nZamenik ministra zdravlja Irana pozitivan na koronavirus\nKORONAVIRUS U SRBIJI - Lozničanka dobila REZULTATE, Subotičanin u STABILNOM STANJU!\nKORONAVIRUS "UŠAO" U JOŠ JEDNU ZEMLJU - Potvrđen prvi slučaj smrtonosnog virusa u Libanu!\nEPIDEMIOLOŠKA SITUACIJA U SRBIJI STABILNA: Svi testirani na KORONAVIRUS u našoj zemlji su NEGATIVNI\nDržavljani Srbije NEGATIVNI NA KORONAVIRUS iskrcavaju se sa kruzera Dajmond princes


Bodystocking cene | Ženske čarape | Sexy Shop Online | Sex Shop | Erotic Shop | Seksi Shop | Seks Shop\nŠifra proizvoda: LA8380\nCrni mrežasti bodystocking sa dugim rukavima izrađen je od mekog rastegljivog mrežatog materijala malo širih rupica. Pokriva i istovremeno veoma otkriva i naglašava tvoje obline. Prati i prilagođava se liniji tela i u kombinaciji sa visokim potpeticama sasvim sigurno će delovati potpuno neodoljivo! Budi smela i samouverena i pokaži svoju skrivenu erotsku stranu u ovom fenomenalnom modelu. Naruči vrhunski bodystocking univerzalne veličine i gledaj ga kako se sladi tvojom mačkicom preko proreza na njemu.


Lajkovački Železničar šampion države u odbojci | Patak Online – Valjevo vesti\nLAJKOVAC- Istorijski uspeh za Odbojkaški klub Železničar i fantastična promocija Lajkovca! Posle trofeja Kupa Srbije, Želja je postao i šampion države! U petoj, odlučujućoj utakmici finalne serije plejofa Superlige Srbije za odbojkašice, Lajkovčanke su u Staroj Pazovi ubedljivo savladale Jedinstvo sa 3:0, po setovima 25:13, 25:23 i 25:21. Nikada u ženskoj odbojci jedan tim iz tako malog mesta nije osvojio „duplu krunu“, niti bio šampion. Za 14 godina, otkada se igra plej-of, prvi put prvak Srbije nije ekipa iz Beograda. Takođe se prvi put dogodilo da tim koji je poveo sa 2:0 u finalnoj seriji nije osvojio titulu. U Jedinstvu su imale izvanrednog protivnika, ali je u ovom trenutku Železničar kvalitetniji i iskusniji, što je dokazao fantastičnim preokretom u plej-ofu i ubedljivom igrom u poslednjem meču.\nPrethodni članak Osnovana prva lokalna banka gena starih sorti voća i povrća\nSledeći članak „Voleo je visinu, sa visine je i otišao“


Milano-Sanremo '16 | Bicisvet\nLa primavera. Možemo reći da ovom trkom počinje sezona i pravo muško trkanje u Evropi. Po mnogo čemu ova trka je posebna. Ne samo što je prvi klasik u sezoni, nego ova trka datira iz davne 1907. godine, a 300km koliko je duga čini je najdužom trkom u biciklističkom kalendaru. Suvišno je uopšte pričati kakav je motiv ova trka za sve vozače, posebno italijanske.\nOva legendarna trka počinje u lepom Milanu, u samom podnožju Alpa, a završava u Sanremu, na obali Ligurskog mora. U ovom delu Italije, u martu mesecu gotovo je nemoguće predvideti vremenske uslove. Pre 3 godine na sredini etape je padao sneg i trka je bila skraćena, a blistavu pobedu odneo je Gerald Ciolek. Takođe, kiša je gotovo konstanta na ovoj ruti, mada se u Sanremu može očekivati i lepo sunčano vreme. Kada na 300km trkanja, što je gotovo 7 sati u sedištu, po nepredvidivom vremenu dodamo 5 uspona u poslednjem delu etapu, zaključujemo da se na ovoj trci može desiti bukvalno sve i svašta.\nVečito pitanje je hoće li biti grupnog sprinta ili će nečiji napad uspeti. Begovi sa početka napada gotovo da ne mogu da uspeju na ovoj trci, ali zato napadi sa poslednjeg uspona, Pođa, itekako mogu da urode plodom što se dešavalo poslednjih godina kada su pobeđivali Ciolek i Gerans.\nKao i prethodnih godina, jedno ime se ističe u odnosu na ostale- Peter Sagan. Njemu ovih 300km ne predstavlja nikakav problem, po ovakvim brdima bez problema može pratiti svakoga, a u sprintu je najeksplozivniji. Prethodnih godina se mnogo ispucavao u pokušajima napada pre cilja, pa je ostajao kratkih rukava u samom finišu. Čini se da je konačno i mentalno spreman za pobedu na ovoj trci, da uzme jedan od najvećih klasika i sigurno će biti u mislima svih koji se nadaju pobedi.\nGlavni konkurent bi mogao da mu bude Greg van Avermet. Vozač je sličnog profila poput Sagana, u odličnoj je formi i osvojio je etapu na Tirenu ispred Sagana na etapi sa vrlo teškom završnicom, a pobedio ga je i na Omloop Het Nieuwsblad trci. Još jedno ime pada u oči, a to je Edvald Boson Hagen. Norvežanin je oživeo svoju karijeru u Južnoj Africi, u fantastičnoj je formi i takođe spada u vozače koji mogu da pobede i u slučaju da bude grupnog sprinta ili jurnjave po Pođou. I naravno, ne treba zaboraviti Majkla Metjuza koji takođe briljira ove godine i delio je lekcije na Pariz-Nici.\nVinćenco Nibali, Fabian Kanćelara, Diego Ulisi kao i trojac SKY tima Kviatkovski, Tomas i Stanard spadaju u vozače koji su mnogo jaki, ali nemaju šta da traže u završnom sprintu pa će morati da pokušaju da naprave razliku ranije, verovatno na Pođou. Ako dođe do završnog sprinta, tu svoje nade polažu Aleksander Kristof, Mark Kevendiš, Saša Modolo, Arno Demar i Naser Buhani. STARTNA LISTA\nDakle imamo momke koji su konkurentni u svakom slučaju, ostali će morati da rade sa svojim timovima da bi im razvoj situacije išao na ruku. Ali, iako znamo ko je u kakvoj formi, već rekosmo da na ovoj trci u glavnom ništa ne ide po planu, pa jedino treba očekivati da se desi nešto neočekivano, jer momci sigurno neće sedeti u grupi do zadnjih 200m i čekati sprint.\n> REZULTATI <


"Ceo život je posvetio čuvanju istorijskog nasleđa srpske zemlje i našeg naroda" - Bogoljub Karić uputio emotivne reči čuvaru srpskog vojničkog groblja u Solunu na POSEBAN DAN\nBogoljub Karić je na najlepši mogući način čestitao 92. rođendan posebnom čoveku, Đorđu Mihailoviću, čuvaru vojničkog groblja "Zejtinlik" u Solunu. Đorđe je prvo zvanično priznanje iz zemlje matice za veliku brigu dobio upravno od porodice Karić.\n"Želeo bih ovim putem da čestitam 92. rođendan čuvaru srpskog vojničkog groblja “Zejtinlik” u Solunu, Đorđu Mihailoviću. Gospodin Mihailović već više od pola veka dočekuje i ispraća potomke srpskih ratnika koji su stradali za otadžbinu na Solunskom frontu u Prvom svetskom ratu. Ceo život je posvetio čuvanju istorijskog nasleđa srpske zemlje i našeg naroda i na tome bi svako od nas trebalo da mu bude neizmerno zahvalan. Ponosan sam na to što je čika Đorđe prvo zvanično priznanje iz zemlje matice za njegovu veliku brigu dobio baš od naše porodice. On je 2013. godine postao dobitnik nagrade “Braća Karić” za oblast očuvanja tradicije i istorijskog nasleđa srpskog naroda. Poželeo bih mu puno zdravlja i još jednom se zahvaljujem za ceo njegov trud i svu požrtvovanost. Vaši Milanka i Bogoljub sa porodicom Karić", poručio je on 3. maja.