Projecte d'acompanyament acadèmic\nDavant l’excepcionalitat de la situació que ens trobem i per tal de garantir al màxim l’activitat educativa dels nostres alumnes, a La Farga disposem d'una Projecte d'acompanyament acadèmic on-line.\nFitxes i materials per a l’alumne amb una programació setmanal.\nEls més petits de l’escola no disposen de correu electrònic, com és lògic! però sí vosaltres com a mares i pares. Us enviem enllaç on estan penjats els materials, fitxes... i tot un seguit de recursos que de ben segur us ajudaran aquests dies:\nMaterials entregats als alumnes i llibres i llibretes dels alumnes amb una programació setmanal.\nEls tutors faran arribar setmanalment un e-mail a les famílies amb la seqüenciació de la feina que han de fer els alumnes i una proposta d’organització horària. A més compartiran amb vosaltres eines per organitzar el temps lliure dels vostres fills.\nEls alumnes tenen l’iPad per treballar a través de Google Classroom, agenda digital i horari pautat per l'enviament i la recepció dels treballs.\nLa plataforma de gestió de tasques i lliuraments serà Google Classroom. Cada professor que imparteix cada matèria al vostre fill gestionarà i supervisarà personalment les tasques d'aprenentatge programades. Els alumnes coneixen la plataforma així com l'operativa d'entrar, localitzar la tasca, llegir-la, fer-la i lliurar-la.\nL'alumne, des de les 09:15 de cada dia, tindrà les diferents tasques activades a la plataforma i disposarà de temps fins a les 16.45h del mateix dia per realitzar-les.\nEls pares, com és habitual, disposareu per escrit al calendari les tasques que el vostre fill ha de realitzar.\nEls alumnes de 1r, 2n I 3r d’ESO disposen de correu electrònic de GSuite for Education per poder realitzar les diferents tasques que l'equip de professors dissenyarà durant aquest temps. El procediment que els alumnes han de realitzar és el següent:\nEn la majoria de les assignatures la plataforma de gestió de tasques i lliuraments serà Google Classroom. Cada professor gestionarà i supervisarà personalment les tasques d'aprenentatge programades.\nAltres utilitzen les plataformes que fan servir a classe de forma habitual: Drive, Sites, Alexia o e-mail.\nEls alumnes podran contactar amb els seus tutors o professors per solucionar dubtes de funcionament fent ús del correu electrònic, sempre en horari escolar. A partir del dilluns 16, apareixeran les feines proposades. Recomanem el seguiment de l’horari setmanal per programar la realització de les tasques.\nEls alumnes de 4t d’ESO, 1r i 2n de Batxillerat disposen de correu electrònic de GSuite for Education per poder realitzar les diferents tasques que l'equip de professors dissenyarà durant aquest temps. El procediment que els alumnes han de realitzar és el següent:\n•\tEn la majoria de les assignatures la plataforma de gestió de tasques i lliuraments serà Google Classroom. Cada professor gestionarà i supervisarà personalment les tasques d'aprenentatge programades.\n•\tAltres utilitzen les plataformes que fan servir a classe de forma habitual: Drive, Sites, Alexia o e-mail.\nDes de l’àrea d’IT de NOM DE L’ESCOLA hem integrat la Gsuit for Education, per facilitar i agilitzar la creació d’aquestes classes a Classroom.


Théodore Géricault: El rai de la Medusa – Arts i Humanitats\n27 d'agost de 2014 Arts i Humanitats 261\nRevolucions burgeses i crisi del neoclassicisme\nEn el segon decenni del segle XIX comença la crisi del Neoclassicisme, art oficial de l’Imperi. Géricault se separa bruscament del classicisme de David. No és l’únic; també Ingres s’allunya d’ell, encara que en direcció oposada. Ingres s’identifica amb Rafael o Poussin i camina per la via de l’idealisme clàssic-cristià oberta par Canova; Géricault s’identifica amb Miquel Àngel i Caravaggio, viu intensament la desesperada experiència de Goya, obre audaçment la vena del realisme que, a través de Daumier i Courbet arribarà, amb Manet, a les portes de l’Impressionisme.\nThéodore Géricault: El rai de la Medusa, 1819. Oli sobre tela. 490,2 x 716,3 cm. Musée du Louvre, París.\nGéricault, de retorn a París, primer es va sentir atret per la notícia llegida als diaris de l’assassinat a províncies d’un oficial liberal, un tal Fualdès, que aportava detalls de conspiració secreta, transvestisme i assassinat ritual. Les seves meditacions sobre el tema no passaren d’un seguit de dibuixos, fins que va trobar un tema on el sofriment horrible es compensava amb una significació pública molt més clara: el naufragi el 1816, davant la costa occidental d’Àfrica, de la fragata Medusa.\nLa història dels supervivents del desastre no hauria semblat un vehicle apropiat per a les noves ambicions de grandesa clàssica que alimentava Géricault. Un comandament incompetent havia fet que naufragués el buc insígnia d’una petita flota. El capità del vaixell era un aristòcrata que havia tornat de l’exili que havia menystingut els consells dels experts oficials navals a les seves ordres. Reservats per als privilegiats els insuficients bots salvavides, amb pals i vergues es va construir un rai damunt la precària plataforma oberta del qual es varen amuntegar uns cent cinquanta mariners i soldats; sense espai per res més que estar dempeus, l’estructura estava tan sobrecarregada que l’aigua arribava a la cintura.\nPel que fa als oficials dels bots (on també hi havia l’impacient governador del Senegal) s’adonaren que remolcar el rai retardava el seu avanç fins quasi parar-lo, i varen tallar les cordes i abandonaren als seus ocupants a la seva sort. Els nàufrags varen haver d’afrontar una tempesta i un espantós episodi de desesperació i deliri en el qual un grup de soldats, amb la intenció de destruir el rai i suïcidar-se col·lectivament, varen atacar violentament als oficials. Aquests mataren i feriren a un bon nombre dels amotinats. Com a conseqüència de la lluita i de les caigudes, accidentals o voluntàries, a les ones, al cap de sis dies el nombre de supervivents no arribava a trenta. Aviat començaren a menjar la carn dels cadàvers que hi havia al rai. Un grup dels més durs i lúcids, entre els quals s’incloïa el cirurgià del vaixell, Savigny, incrementaren aquest horror amb l’organització d’homicidis deliberats dels més propers a la mort per tal d’extreure el màxim partit de les poques provisions. Amb aquests mitjans, quinze varen sobreviure una altra setmana. Quasi en el darrer moment possible va albirar accidentalment el rai un vaixell de salvament, que va dur als supervivents a l’antiga capital francesa de Senegal. Allí en varen morir cinc més; només deu arribaren a França.\nEls detalls de la història només es varen conèixer quan membres del govern, contraris al ministre de Marina i en concret a la seva política d’excloure del servei als experts oficials imperials, filtraren a la premsa un informe confidencial escrit per Savigny per tal d’explicar la seva conducta. L’ofesa administració naval va concentrar la seva venjança en el portador de la notícia, el qual es va defensar amb la publicació d’un llibre sobre el desastre escrit en col·laboració amb Corréard, un altre supervivent. La seva causa va trobar suport en el cercle de Vernet, que també estava contra la Restauració. El tractament del tema per part de Géricault va combinar l’atracció pels esdeveniments en ells mateixos i el compromís a favor de les explicacions de les seves accions donades per Savigny i Corréard.\nPer tal de defensar-se de les acusacions, el governador del Senegal i les autoritats navals s’aferraren als fets inexorables del canibalisme i de la responsabilitat personal de Savigny en la decisió de recórrer a l’assassinat com a mitjà de supervivència. Géricault va interessar-se a fons per tots els detalls de la terrible experiència dels nàufrags; es deia que havia anat als hospitals a veure personalment als homes moribunds i que havia fet esbossos dels seus rostres i membres amputats. Va dur a terme estudis de composició dels dos episodis de màxim horror, la mutilació dels amotinats i el posterior canibalisme. Però al final les exigències de la seva ambició artística −igualar la grandesa de la pintura d’història de David− varen coincidir amb la vindicació moral dels supervivents del rai. Els nàufrags són redimits d’aquests fets pel sofriment i són salvats pels seus propis poders. Va escollir el moment que per primer cop s’albira el vaixell de rescat i el grup es galvanitza en una darrera acció col·lectiva per tal d’atreure la seva atenció.\nThéodore Géricault: Desesperació i canibalisme al rai de la Medusa, 1818. Llapis negre, tinta marró, realçat amb aiguada blanca sobre paper beix. 28 x 38 cm. Col·lecció privada.\nNo es pot deixar de reconèixer que el quadre (1819) comunica el seu tema com idea més que com a reportatge versemblant. Si hagués estat fidel als fets, els cossos haurien aparegut prims i desfigurats per la insolació, amb les ferides obertes. En canvi, Géricault va aprofitar l’oportunitat per exhibir tot l’impressionant domini del nu masculí que havia adquirit des que va marxar a Roma. Va afegir figures, incloses les de tres negres, per necessitats de la composició. El jove inconscient al qui mig abraça un protector de mitjana edat és un efeb atenès digne de Girodet, Broc o Guérin. El quadre acabat és un complex híbrid del que és més tradicional (l’ordenament de les figures nues en una piràmide centralitzada) i el que és inesperat (la seva construcció sobre un mar embravit amb un grup de víctimes contemporànies i semi-anònimes). Però en aquesta grandiosa narració amb múltiples figures no va deixar d’insistir en la mateixa problemàtica de l’heroi aïllat que havia preocupat a Géricault en els seus primers quadres públics.\nAquesta és la història: el juny de 1816, el vaixell Medusa, fragata de quaranta-quatre canons, deixa l’illa d’Aix sota les ordres del comte de Chaumareix, un emigrat que ja no navegava des de feia anys. A bord, el governador Schmaltz, enviat per Lluís XVIII per reconquerir el Senegal, restituït a França per Anglaterra després del tractat de Viena de 1815.\nMal dirigida, encalla el 2 de juliol sobre el banc d’Arguin al nord del cap Blanc a l’oceà Atlàntic. El comandant abandona a la seva sort cent cinquanta dels quatre-cents homes de la tripulació. Sense rems, proveïts de galetes i de vi com a únics aliments, damunt d’un rai improvisat (20 m x 7 m), remolcat pels bots salvavides, sota la responsabilitat del guàrdia marina Coudin. Les amarres foren tallades pels propis oficials. Els nàufrags moren ofegats o, ebris i presos de desesperació i de bogeria, es maten entre ells i es mengen els cadàvers. L’horror creix cada dia. Quan el bergantí Argus ve a socórrer-los, només deu homes podran ser reanimats. El comte de Chaumareix compareix davant el Consell de guerra a París. L’opinió liberal no perdona al govern complaent del rei d’haver-lo contractat de nou. Dos supervivents, el cirurgià Savigny i l’enginyer Corréard, publiquen una relació amb la crònica dels fets. França s’horroritza. El 1817, mentre que la llei del silenci s’anava estenent, Géricault troba els supervivents, acusats per la premsa reialista d’antropofàgia. Decideix defensar la seva causa.\nEl quadre ha estat tractat llargament i apassionadament en un gran taller de Neuilly. A l’hospital Beaujon, Géricault estudia les cares dels agonitzants, els cadàvers i els cossos amputats, buscant la veritat del sofriment i la força de l’expressió. Somia amb un gran tema, adient a la fogositat èpica de Miquel Àngel. Fa posar models entre els quals Joseph, el Negre de moda, amics, un d’ells malalt, i Delacroix. El fuster supervivent li fa una petita rèplica del rai. Per al mar i el cel, va a l’Havre.\nGéricault pinta amb inspiració, amb pinzellades atapeïdes i amb pocs mitjans l’episodi final, la victòria de la vida sobre la mort. Una harmonia severa de tons sords i un joc de llum subtil creen una atmosfera tempestuosa. Sobre el rai posat en perspectiva, els cossos componen una gran piràmide el cim de la qual el forma un negre que agita la seva camisa. Les grans línies del quadre convergeixen cap a aquest punt: moviments, actituds, mar. A l’ombra de la vela esquinçada, prop del pal, Corréard ensenya a Savigny un punt ínfim a l’horitzó: el bergantí salvador. Un grup s’incorpora, un altre s’aixeca; uns estan morts, altres agonitzen. Géricault alterna cossos vistos sencers i a mitges, nus o coberts, caps aixecats o abaixats −un està fins i tot immergit, sota la tela−, tors d’esquena i tors de cara −el de Delacroix.\nL’agitada escena continua sent acadèmica: nus clàssics, plàstica i relleus vigorosos, contorns precisos. La preocupació per la realitat històrica i pel detall vertader deixa lloc a la síntesi i al color suggestiu. Les carns tenen el color verdós i pàl·lid de la mort. L’asfalt utilitzat per enfosquir els tons amenaça avui amb menjar-se tot els colors. Els liberals oposats a la monarquia hi varen veure un sentit polític, el símbol de la deriva del poble francès governat per un rei reaccionari.\nL’obra més famosa de Géricault és, doncs, un quadre d’història contemporània construït sobre un fet real que havia estremit l’opinió pública; el pintor es fa intèrpret del sentiment popular.\nDesprés de molts quadres que celebraven l’epopeia napoleònica, aquest li dóna la volta a la pròpia concepció de la historia; ja no hi ha heroisme ni glòria, sinó desesperació i mort, ja no hi ha triomf sinó desastre. No hi ha cap intenció al·legòrica sinó intuïció que un episodi assumeix un significat que va més enllà del fet: tota la realitat es revela atroç.\nEl quadre històric-clàssic tenia les seves lleis; pocs protagonistes ordenadament disposats sobre l’escenari, cadascun amb la seva pròpia passió clarament expressada en el gest, resolta en una acció. El model seria El jurament dels Horacis de David (però l’obra de David advoca pel servei a l’Estat, la de Géricault recrimina a l’Estat per abandonar als seus servidors: l’uniforme tirat d’un soldat francès, a la dreta del rai, és una metàfora de l’enfonsament polític i militar de França ). En canvi, en el quadre de Géricault hi ha una multitud, un conjunt de cossos que no fan cap acció, sinó que sofreixen una mateixa angoixa. Hi ha un crescendo que parteix de zero, dels morts del primer pla; després, dels moribunds ja indiferents a tot, es passa als reanimats per una insensata esperança. Hi ha dues forces contràries, la marea humana dels nàufrags i l’onada i el vent. Damunt del pla inestable i oscil·lant del rai, tota la composició està sacsejada per aquests dos impulsos contraris: l’esperança i la desesperació, la vida i la mort. Les figures són encara aquelles figures heroiques de la clàssica pintura històrica: el noi mort és bell (tot i la nota realista dels seus peus embolcallats en draps blancs), el pare que el sosté adopta la postura solemne d’un déu clàssic; els altres morts semblen gegants fulminats per Zeus. Aquesta humanitat, que resulta atropellada per un destí advers, és una humanitat grandiosa, històrica, ideal; per això és més tràgica la seva derrota.\nLa crítica ha parlat d’una síntesi minuciosa de citacions literàries i artístiques del passat, o d’un manifest realista contra l’idealisme neoclàssic. S’hi ha vist igualment una obra simbòlica sobre el sentit de la vida, la resistència ferotge de la voluntat humana a les forces elementals de la naturalesa. Géricault s’ha defensat de totes aquestes interpretacions, no retenint més que l’al·legoria de l’horror i l’acte valent i humanitari d’un ciutadà, davant els sofriments humans. La tria d’aquest tema d’història obre la via al romanticisme. Delacroix s’hi inspirarà.\nLa seva indecisió, de catastròfiques conseqüències, sobre la ubicació del quadre en el Saló de 1819 fou una manifestació directa de la seva ambigua personalitat: li semblava que els organitzadors l’havien penjat en un punt massa baix de la paret, i va decidir penjar-lo més amunt. Però quan el va veure en aquella posició va reconèixer que havia comès un gran error. Ell sentia que la posició elevada era l’adequada per a una imponent composició històrica (sabem que el seu decòrum requeria una certa distància de l’espectador, de manera que el conjunt resultés llegible i la importància dels detalls convenientment reduïda). Els cossos del Rai estan pintats amb tota la imponent generalitat exigida per la tradició, però Géricault i els seus amics tenien raó en el fet que el quadre perdia força com més s’allunyava de l’espectador. Les decisions compositives estaven en funció de posar a les figures en presència de l’espectador fins a produir la il·lusió que els cossos desbordaven l’espai pictòric. Sense la presència immediata d’alguns detalls, el contacte amb el drama es perdia.\nUn d’aquests detalls és la mà estesa del jove inconscient a la part inferior esquerra. Com totes les figures del quadre, és d’una dimensió doble del natural; per molt que un s’apropi al quadre, això té l’efecte de fer-la semblar el doble de prop del que es podria esperar. La paradoxa del Rai és que les seves colossals dimensions, alhora creen i demanen una intimitat d’enfocament normalment reservada a la pintura de cavallet. La cadena de cossos entremesclats, unides les races d’Europa i Àfrica, esdevé l’equivalent d’un únic cos en estat de transformació; la seva acceleració interna parteix del grup de figures moribundes a l’esquerra, puja en l’alerta revifada en el centre i culmina en l’extàtica vitalitat de les frenètiques senyals que es fan en el pinacle del grup.\nQuan el Rai es va donar a conèixer, l’escàndol ja havia tingut les seves conseqüències: el capità havia estat deposat i el governador i el ministre destituïts. Una nova llei va obrir les files militars als qui havien servit sota l’Imperi. Géricault va creure que aquest final seria recompensat amb la compra de la seva obra per part d’alguna institució. Però no va ser així; és cert que fou molt valorat i va rebre una medalla, però a França no hi havia destí privat possible per una obra d’aquestes característiques i la seva decepció va ser molt forta.\nHorace Vernet: La Barrière de Clichy, 1820. Oli sobre tela. 97 ,5 x 130,5 cm. Musée du Louvre, París.\nCèlebre pels seus quadres militars, Vernet descriu aquí la defensa de París, el 30 de març de 1814. En el centre, el mariscal Moncey dóna les seves ordres a l’orfebre Claude Odiot, coronel de la guàrdia nacional, per a qui ha estat pintada l’obra. Els detalls realistes, com els dos ferits del primer pla, en van assegurar l’èxit popular.\nL’estudi de Vernet esdevingué un centre social per a joves ex oficials i artistes desafectes, avorrits i contraris a la Restauració. Allí va trobar Géricault el seu ambient natural, però estava mancat de la seva despreocupació pels temes artístics. Ara era potser l’únic de la seva generació interessat a recuperar els valors formals amb el sentit moral que havien tingut durant la República.\nEugène Delacroix: Dante i Virgili als inferns, dit també La Barca de Dante, 1822. Oli sobre tela. 188 x 241 cm. Musée du Louvre, París.\nLa seva primera aparició al Saló va deixar clar que no absorbiria la seva cultura italiana pels conductes institucionals normals. Si Géricault havia posposat la seva peregrinació a Itàlia, Delacroix hi renunciaria (en canvi, viatjaria al nord d’Àfrica seguint l’expansió colonial francesa). Sense la formació tradicional, com enfrontar-se a les exigències intel·lectuals i tècniques de la pintura d’història? En aquest quadre apunta una solució: el conreu del gust literari més avançat, que en aquest període estava elevant certes tradicions poètiques alternatives per damunt del llegat del classicisme francès: Dante, Shakespeare, Goethe i Byron per damunt de Racine i Voltaire. Durant els anys vint del segle XIX, Delacroix il·lustraria a tots aquests escriptors estrangers.\nPerò en la seva recerca de mitjans per fer un quadre de fonts literàries va retornar al Rai de Géricault, que segons ell, concentrava i filtrava tota la tradició precedent de la pintura d’història. Tot i que Dante descriu el pas per un fangar tranquil i amb boira, Delacroix va preferir mostrar la barca amenaçada per un mar turbulent. El que fa és aprofitar l’Infern per a recordar la previsible equació del sofriment i els pecats dels supervivents del Rai amb els càstigs de l’infern. Les ànimes condemnades que s’agafen a la barca recorden immediatament els cossos del rai. Sobre aquesta plataforma de cossos, Delacroix ha construït una piràmide compositiva coronada pel gest del poeta que assenyala un distant horitzó.\nLa manca d’un segur domini del dibuix es compensa posant l’accent en la textura i multiplicant els incidents i efectes en la superfície. Delacroix no deixarà aquest estadi i, a partir d’ell, forjarà un idioma pictòric coherent i capaç d’organitzar les més complexes estructures narratives, Per tal d’arribar a entendre aquest art, que és considerat com l’essència del romanticisme, és important veure la manera com la pràctica de Delacroix representa la conseqüència lògica d’un desenvolupament l’origen del qual es remunta a la darrera dècada del segle XVIII. Gérard i Guérin varen establir el model de l’èxit precoç al Saló quan l’Acadèmia de Roma es va tancar per la guerra i les exposicions revolucionàries varen abolir les antigues restriccions a l’admissió d’obres. La seva capacitat per aprofitar aquesta oportunitat, dignificada per la noció davidiana de l’artista com exemple auto-creat de virtut, varen ajudar a separar la carrera artística de les antigues associacions artesanals. I això va fer que la pintura semblés una aventura atractiva i factible per a un afeccionat quasi aristocràtic com el jove Géricault. I un cop limitat a la seva mínima expressió el paper exercit en el seu desenvolupament per les rutines normals de formació i socialització, el següent pas era moure’s permanentment fora de l’opressiva disciplina encarnada pels procediments del Premi de Roma, amb el seu control de les etapes de progrés, la humiliant submissió a múltiples judicis i els anys de conformitat servil.\nGéricault no va trigar a reconèixer que el preu que calia pagar per aquesta abstinència era considerable, però Delacroix estava disposat a assumir-lo. L’artista tenia poques rutines apreses en les quals confiar, i el fons de coneixements secrets, en altre temps tan pacientment absorbit durant anys d’exercitació artística entre els monuments d’Itàlia, també s’havia reduït. Fins llavors cap pintor amb ambicions podia passar per alt les tradicionals exigències de gran erudició i elevació de pensament, però ara aquestes qualitats depenien dels recursos intel·lectuals inevitablement limitats, dels qual cada individu pogués disposar. I l’enorme pressió per obtenir resultats immediats redundava en la necessitat de rapidesa i economia en l’execució. Les credencials d’aquest nou model d’artista no les garantia cap institució: havia de provar-se i demostrar-se en cada exposició al públic. Cada quadre amb aspiracions més gran era un exercici especulatiu on s’imposava captar l’atenció del públic mitjançant una eficaç combinació del que és familiar i el que és sorprenentment nou.\nLa barca de Dante reunia tots aquests requisits en una tela de dimensions relativament modestes. Per al Saló de 1824 va intentar treure partit a aquest èxit públic amb un quadre a escala monumental.\nEugène Delacroix: Les matances de Quios, 1824. Oli sobre tela. 417,2 x 354 cm. Musée du Louvre, París.\nEl tema prové dels recents esdeveniments en la guerra grega de la independència dels turcs otomans, que havia començat el 1821 i duraria més d’una dècada. Es tractava de la famosa batalla en la qual va participar el poeta anglès Byron, que moriria a Missolonghi aquest mateix any. La causa grega va constituir també un punt de reunió pels liberals desafectes a França, irritats amb el règim repressiu de Carles X. Obligat el govern a secundar la política de la Santa Aliança a favor dels turcs, els liberals aprofitaren per presentar-se com a defensors dels valors essencials d’Occident enfront del brutal despotisme oriental.\nUns dos anys abans, la població de l’illa de Quíos (llegendari lloc del naixement d’Homer i un centre d’estudis hel·lènics) havia estat sotmesa a una brutal campanya de terror, els seus pobles destruïts i els seus habitants assassinats o convertits en esclaus.\nLes matances de Quíos, tanmateix, va deixar clares les dificultats que implicava intentar construir alguna cosa sobre la base d’El rai de la Medusa sense enfrontar-se a la tasca d’un llarg procés d’immersió en el tema i d’assaig i error per a trobar la composició definitiva. El grup principal es troba barroerament disposat en el format vertical (més de tres metres d’altura) perquè Delacroix només fou capaç de trobar una manera de tractar l’enorme zona superior omplint sumàriament l‘espai. El quadre no té un focus d’acció efectiva, amb el que reparteix l’atenció entre diversos fragments, els quals no són molt evocadors dels excessos concrets dels turcs. Un guerrer a cavall s’enduu captiva una dona nua i es disposa a matar l’home que mira de defensar-la, però el seu port altiu, el seu esplèndid vestit i la facilitat amb la qual domina al fogós cavall fascinen més que repel·leixen.\nLes confusions del quadre són les mateixes confusions del sentiment filo hel·lènic a la França de l’època. Les estereotipades imatges de les quals Delacroix es va servir sovintejaven en les reaccions periodístiques i literàries a les massacres. La polèmica a favor dels grecs, juntament amb la moda inspirada per les indumentàries típiques de la Mediterrània oriental, sovint derivava en tributs d’admiració a la bellesa dels cossos i vestits turcs. Delacroix no en sabia prou sobre les persones i la causa que estaven celebrant. Com tants liberals frustrats, la batalla que no eren capaços de donar en el seu país la varen substituir per la identificació imaginària amb una remota resistència colonial. Per tant, el quadre no podia aportar la coherència de la que estava mancada la seva incerta motivació política.\nJean-Auguste-Dominique Ingres: El vot de Lluís XIII, 1824. Oli sobre tela. 421 x 264,5 cm. Catedral de Montauban.\nL’any del revés públic de Delacroix amb Les matances de Quios fou també d’èxit en el Saló per a Ingres al seu retorn de la llarga temporada que va passar a Itàlia com a expatriat. Durant els quatre anys anteriors havia treballat en un gran quadre encarregat per a la catedral de la seva ciutat natal de Montauban. El tema combinava un motiu devocional normal, la Marededéu i el Nen, amb un fragment de l’historicisme ultra reialista, el vot de Lluís XIII (que dóna al quadre el seu títol).\nEl monarca del segle XVII es mostra en la posició normalment ocupada per un sant adorant. El vot en qüestió va consistir en la consagració del regne a la Marededéu en demanda d’auxili diví per a derrotar les forces dels protestants francesos.\nPer als seus primers espectadors fou un quadre bàsicament conservador, baluard de la resistència contra l’ascens del romanticisme, una celebració de totes les ortodòxies, la monarquia, el catolicisme, la família, la nació, i tot organitzat seguint el mestratge de Rafael: la idea d’una escena dual, amb el món natural a baix i la revelació divina a dalt, és la de la Transfiguració; la marededéu és una creació bessona de la Madonna Sixtina; els putti provenen de la Madonna di Foligno i de la Marededéu del Baldaquí, de la qual Ingres en treu també els seus àngels. No hi ha quasi cap detall en el quadre d’Ingres que no evoqui al seu gran precursor. Com s’esdevé amb l’odalisca, Ingres irealitza a la Marededéu mitjançant l’abstracció. La configuració elegida de les celles, el nas i la boca és molt precària; el més lleuger desplaçament en qualsevol dels elements necessitaria ajustaments i compensacions. La Marededéu del vot està pintada com si Ingres estigués seguint el mandat de Leonardo: “sel pittore vol vedere bellezze, che lo innamorino, egli n’è signore di generarle” (si el pintor desitja veure belleses que l’enamorin, ell és amo de generar-les).\nTot el quadre porta fins a l’extrem l’enfocament historicista d’Ingres, executat amb la precisió típica de la seva professionalitat. Des del 1820 havia passat la major part del temps a Florència i el motiu religiós central és una indissimulada barreja de diverses versions d’aquest tema fetes per Rafael. Com a resultat, el quadre és una inestable concatenació de parts i graus de ficció. La Marededéu i el Nen són aparentment o una visió o una presència divina no vista, però l’efecte és el de l’adoració d’una coneguda obra d’art. Les cortines entreobertes signifiquen un desvetllament terrenal o els límits d’un escenari teatral. Invertint l’antiga relació entre el mecenes reial i l’artista, el dret diví es mostra cercant la seva confirmació en la benedicció del geni d’un artista.\nEl quadre va rebre una molt bona acollida oficial. Hi ha un quadre de François-Joseph Heim en el qual apareix Carles X repartint els premis al Saló de 1824: el vot d’Ingres es troba ubicat directament damunt de la figura del rei. Com Gérard ja havia entès, amb la seva Entrada d’Enric IV, que les formes externes de la dinastia borbònica restaurada amb el suport de les potències estrangeres no podien ser altres que l’exhibició teatral de passats moments de glòria. Els artistes que amb més entusiasme varen mirar de respondre a les necessitats del règim acabaren produint el més pregon desemmascaradament del seu caràcter superficial i artificial. L’instint d’Ingres havia fallat amb Napoleó, que creia haver creat una nova síntesi de les formes antigues i modernes de poder estatal, però va encertar de ple amb la Restauració. El seu següent pas fou una monumental al·legoria per al nou museu reial, l’Apoteosi d’Homer, famós per la fossilització que en ell es produeix d’una rígida genealogia cultural que, passant pel classicisme francès dels temps de Lluís XIV, l’Alt Renaixement i l’Atenes de Pèricles, remunta els seus orígens a la mateixa cultura grega arcaica.\nFrançois-Joseph Heim: Sa Majesté Charles X distribue des récompenses aux artistes, à la fin du Salon de 1824, 1825-27. Oli sobre tela. 256 x 173 cm. Musée du Louvre, París.\nEls comentaristes de l’època, seguint un costum de l’estètica revolucionària, intentaren inserir les eleccions estilístiques dels artistes en un marc de significació moral i política. Aquesta construcció ha persistit fins els nostres dies com oposició entre el conservadorisme regressiu de la manera d’Ingres i el caràcter alliberador del colorisme gestual de Delacroix. Però no era tan fàcil convertir a aquest en partidari de l’ordre social vigent. Un dels grans èxits oficials del Saló de 1827 fou el Naixement d’Enric IV d’Eugène Devéria (1805-1865), on la pompa reial és representada amb pinzellades manifestament obertes, colors de gamma alta i profusa invenció en els detalls. Aquesta obra va dur a terme la infantilització del poder reial que Ingres havia iniciat el 1817 amb Enric IV jugant amb els seus fills, un petit quadre de gabinet executat a la delicada manera d’una miniatura flamenca.\nEugène Devéria: El naixement d’Enric IV, 1827. Oli sobre tela. 484 x 392 cm. Musée du Louvre, París.\nL’èxit de Devéria, que li va reportar una pluja de premis i encàrrecs, va fer d’ell durant un temps el líder indiscutible de l’escola “romàntica”. Això va confirmar a molts republicans en la seva opinió que la tècnica ràpida i gestual, i l’accent en el color més que en la línia, representaven una covard i antipatriòtica acceptació dels estils anglesos, en concret el de Thomas Lawrence (1769 – 1830). El romanticisme per a ells era l’estil distintiu de l’odiada Santa Aliança i una traïció als assoliments dels pintors francesos durant la República i l’Imperi, que havien emulat les conquestes dels exèrcits francesos i provocat la imitació admirativa dels artistes de tota Europa. A aquesta posició li mancava, però, una personalitat artística que li donés forma. Ingres era una viva refutació de la necessària connexió entre republicanisme i classicisme. Fins i tot el mateix David, exiliat a Brussel·les des del 1815, es va dedicar a retrats i exercicis esotèrics sobre la mitologia grega. Gran part de la frustració d’aquesta facció va aflorar en les reaccions emocionals a la mort de Girodet el 1824. Una gran processó es va formar pel funeral, i Gros va improvisar, vora la tomba, una disculpa per haver abandonat el veritable camí de la correcció en el dibuix a favor de les superficials gratificacions que reportava el color i l’execució imprecisa.\nPrevious Post:Cap el romanticisme: Ingres, Gros, Prud’hon, Girodet, Guérin, Géricault, David\nNext Post:Eugène Delacroix: La llibertat guiant el poble\nsimply click the next internet page ha dit:\n3 de maig de 2018 a les 0:24\n5 de maig de 2018 a les 11:03\n5 de maig de 2018 a les 14:47\n6 de maig de 2018 a les 7:00\n6 de maig de 2018 a les 8:28\n6 de maig de 2018 a les 9:21\n7 de maig de 2018 a les 10:15\ndiesel generator fuel tank capacity ha dit:\n8 de maig de 2018 a les 7:21\n9 de maig de 2018 a les 6:40\n9 de maig de 2018 a les 14:23\n10 de maig de 2018 a les 6:12\n10 de maig de 2018 a les 7:38\n10 de maig de 2018 a les 8:31\n10 de maig de 2018 a les 12:12\n12 de maig de 2018 a les 6:26\nEntrümpelung Hamburg Eimsbüttel ha dit:\n12 de maig de 2018 a les 13:14\nUmzüge Hamburg München ha dit:\n12 de maig de 2018 a les 14:25\nboxspringbett günstig auf raten ha dit:\n12 de maig de 2018 a les 15:30\nPartyräumlichkeiten Bonn ha dit:\n12 de maig de 2018 a les 16:37\nbeschallung kaltenkirchen ha dit:\n12 de maig de 2018 a les 17:44\nmatratze für boxspringbett ha dit:\n13 de maig de 2018 a les 5:42\ngünstig matratzen kaufen ha dit:\n13 de maig de 2018 a les 6:53\nbüroreinigung gesucht hamburg ha dit:\ngebäudereinigung münchen ha dit:\nTeenager Tanzkus Bonn ha dit:\nteichzaun ha dit:\nalgen im weiher ha dit:\n13 de maig de 2018 a les 10:19\n13 de maig de 2018 a les 10:51\nvitrineskabe ha dit:\nbohemian clothing men ha dit:\ncar auction europe online ha dit:\n14 de maig de 2018 a les 11:15\nbest lash extensions miami ha dit:\n15 de maig de 2018 a les 10:42\n15 de maig de 2018 a les 15:30\n16 de maig de 2018 a les 5:37\nshaker bottle ha dit:\nbarbecue meat deals ha dit:\n16 de maig de 2018 a les 11:31\n16 de maig de 2018 a les 11:34\n17 de maig de 2018 a les 8:22\n17 de maig de 2018 a les 9:49\n19 de maig de 2018 a les 8:31\n19 de maig de 2018 a les 10:08\n19 de maig de 2018 a les 11:07\n20 de maig de 2018 a les 6:10\n20 de maig de 2018 a les 7:08\nlose weight tea detox ha dit:\nclassified ads babysitting jobs ha dit:\n20 de maig de 2018 a les 10:34\n21 de maig de 2018 a les 8:13\n22 de maig de 2018 a les 6:53\naz movers and storage ha dit:\n22 de maig de 2018 a les 10:35\n22 de maig de 2018 a les 12:12\n23 de maig de 2018 a les 7:03\nprefresh ha dit:\n23 de maig de 2018 a les 9:05\n23 de maig de 2018 a les 9:53\n23 de maig de 2018 a les 13:28\n24 de maig de 2018 a les 6:51\nstove glass express ha dit:\n24 de maig de 2018 a les 8:06\n24 de maig de 2018 a les 8:41\nmedical supplies donations ha dit:\nhow to start a business on the internet ha dit:\n24 de maig de 2018 a les 14:51\nMarceline Schmollinger ha dit:\n26 de maig de 2018 a les 2:28\nThis quick quiz can help you find out the elements that your blog lacks: http://fusion.tools/optimize-blog?utm_term=humanitats.blogs.uoc.edu\n26 de maig de 2018 a les 6:10\n26 de maig de 2018 a les 8:14\n26 de maig de 2018 a les 8:16\n26 de maig de 2018 a les 9:07\n26 de maig de 2018 a les 10:50\n26 de maig de 2018 a les 13:35\nVella Dafonte ha dit:\n26 de maig de 2018 a les 17:57\nbest auto transportation company ha dit:\n27 de maig de 2018 a les 9:04\n27 de maig de 2018 a les 11:21\nwomen's handbags backpacks ha dit:\n27 de maig de 2018 a les 12:16\n28 de maig de 2018 a les 8:55\n29 de maig de 2018 a les 3:57\n29 de maig de 2018 a les 8:21\n29 de maig de 2018 a les 8:33\nFletcher Zuckerwar ha dit:\n29 de maig de 2018 a les 9:45\n29 de maig de 2018 a les 10:30\n29 de maig de 2018 a les 13:27\n29 de maig de 2018 a les 23:01\n30 de maig de 2018 a les 0:44\n30 de maig de 2018 a les 1:08\naffordable bankruptcy attorney los angeles ha dit:\n30 de maig de 2018 a les 9:18\nhome health therapy staffing company ha dit:\n30 de maig de 2018 a les 11:02\n30 de maig de 2018 a les 11:48\n30 de maig de 2018 a les 12:35\n30 de maig de 2018 a les 15:01\n31 de maig de 2018 a les 9:13\n31 de maig de 2018 a les 10:02\n31 de maig de 2018 a les 15:00\n6 de juny de 2018 a les 14:49\n7 de juny de 2018 a les 0:09\n14 de juny de 2018 a les 11:49\nI simply want to tell you that I am just all new to blogs and honestly enjoyed you’re blog. Very likely I’m likely to bookmark your site . You definitely come with very good article content. Cheers for sharing your blog.\n14 de juny de 2018 a les 18:11\n14 de juny de 2018 a les 23:06\nnuclei ha dit:\n16 de juny de 2018 a les 17:24\nΕveryone loves it whеn foⅼks get together and\nshare views. Ԍreat ѕite, stick with it!\n17 de juny de 2018 a les 14:59\n18 de juny de 2018 a les 9:57\n18 de juny de 2018 a les 18:33\n19 de juny de 2018 a les 9:46\nContessa Stinser ha dit:\n19 de juny de 2018 a les 22:03\nDaryl Mckercher ha dit:\n20 de juny de 2018 a les 13:35\n20 de juny de 2018 a les 20:38\n20 de juny de 2018 a les 23:41\n23 de juny de 2018 a les 11:29\nyeCQ5Y Very good article.Much thanks again. Much obliged.


La CUP Tortosa votarà en contra totes les mocions de Ciutadans i el PSC "mentre es mantingui la repressió" - Imagina Ràdio\nLa CUP Tortosa votarà en contra totes les mocions de Ciutadans i el PSC “mentre es mantingui la repressió”\nDes de la CUP Tortosa han anunciat en un comunicat la seua preocupació “per la repressió desfermada de l’Estat, en contra de les mobilitzacions populars, la qual hem estat patint durant els últims anys, i què hem vist incrementada durant les darreres setmanes, arran de la publicació de la sentència del Tribunal Suprem”.\nDiuen que observen que des d’alguns partits polítics es justifica aquesta repressió, i fins i tot s’aplaudeix aquesta sentència “infame contra aquells col·lectius que volen canviar l’statu quo d’un Estat cada cop més decadent i que ja no amaga els seus tics franquistes”. Diuen que el partit de Ciutadans cada dia que passa, es comporta amb “més radicalitat, buscant i promovent l’enfrontament a tots els nivells”. Diuen que el seu discurs polític es basa en l’odi, la mentida i fins i tot l’insult.\n“La seua constant persecució contra tot allò que representa la llibertat d’expressió del poble català, l’ha portat fins a l’extrem de demanar la clausura i censura de fins i tot exposicions artístiques a la nostra ciutat”. Per això, la CUP Tortosa anuncia que les mocions que presenti C’s “amb el seu rostre més amable, i en paraules del regidor, lliberal, responen a una estratègia per blanquejar a Tortosa, el que realment és C’s, un partit que basa la seua estratègia política en el conflicte permanent o en paraules de Jordi Cañas «Os vamos a construir un Ulster en Catalunya que os vais a cagar»”.\nEls preocupa especialment, com Ciutadans no té cap problema amb pactar en diferents institucions amb partits de l’extrema dreta com VOX, “partit que que basa el seu discurs en l’odi, i en atacar aquells col·lectius més vulnerables i desprotegits”. De fet diuen que Ciutadans ha “normalitzar i socialitzar el discurs de l’ultradreta, amb el seu discurs de reduir la qualitat democràtica intervenint parlaments, tancant mitjans de comunicació públics o d’odi envers Catalunya, el discurs de l’ultradreta ja no escandalitza a una part de la ciutadania de l’Estat”.\nEn el mateix sentit, diuen que veuen com el PSC, “partit que s’autoproclama socialista, adopta cada cop amb menys inquietud una posició més pròxima a la dreta més espanyolista”. Anuncien en el comunicat que “la seua única resposta per solucionar un conflicte polític que ja dura anys, ha estat la repressió, la judicialització i l’empresonament”. La CUP veu amb preocupació “com s’ha convertit en un dels màxims garants de l’estabilitat i la permanència del decadent règim monàrquic sorgit de la «Transacció» amb el franquisme del 78”.\nTot i la seua oferta d’un diàleg per aconseguir la investidura, diuen que el seu discurs està buit de solucions per al conflicte polític. “Observem com radicalitza la seua posició, i trenca amb alguns dels consensos més amplis de la societat catalana, com per exemple la immersió lingüística”.\nDavant d’aquest context, des de la CUP Tortosa entenen que han de trencar qualsevol relació amb aquests partits polítics, i anuncien que a partir d’ara votaran en contra de totes les seues propostes al ple municipal, llevat en els casos que les seues propostes vagin en la direcció de millorar la situació de col·lectius desafavorits. De la mateixa manera, emplacem a la resta de partits independentistes, a adoptar la mateixa postura davant d’aquesta situació excepcional.\nArticle anteriorEl ple de la Ràpita impulsa la platja per a gossos\nArticle següentL’Aldea adquireix el magatzem de pinsos de la Cooperativa per construir un auditori municipal


David Bustamante recorda la mort d'un vell amic. | GTRES\nDavid Bustamante recorda un bon amic que va perdre la vida fa un any\nper Ivan Iglesias 11/03/2022 17:20h\nDavid Bustamante va viure fa poc més d'un any un dels moments més tristos de la seva vida. Es va haver d'acomiadar d'un vell amic que perdia la vida a la carretera després de patir un accident amb el vehicle. Es tractava del cantant Àlex Casademunt.\nVa ser la nit del 2 de març del 2021. L'artista va estavellar el cotxe que conduïa contra un autobús. Un tràgic succés que va commocionar el món de la música i la televisió del país.\nAra, Bustamante i alguns dels seus companys de l'acadèmia a 'Operación Triunfo' l'han volgut recordar a la seva manera. En el seu moment van transmetre a la família tot el dolor que portaven a dins, però l'afecte cap al català encara segueix molt vigent. Així ho va confirmar l'artista càntabre amb el seu company Javián fa unes hores.\nÁlex Casademunt i David Bustamante tenien un vincle molt especial. | GTRES\nEl gest que van tenir a les xarxes socials va emocionar molt els seguidors de l'artista. Van posar junts amb el missatge: «Dos germans recordant un tercer», va escriure David Bustamante.\n«Et trobarem a faltar, però sempre somriurem en recordar-te». Van ser les emotives paraules que va dedicar al seu amic a través d'Instagram. A l'acadèmia es va portar molt bé amb el català, arribant a interpretar junts un tema molt reeixit com 'Dos hombres y un destino'.\nÉs possible que pels compromisos professionals de cadascú i la vida personal tan atrafegada que tenien s'acabessin distanciant. Però sempre es tenien l'un a l'altre. El contacte mai no es va perdre i els records es mantindran per sempre.\nÀlex Casademunt i David Bustamante sobre l'escenari.| GTRES\nL'altre company amb qui tenia una relació especial Àlex era Javián. Junts van formar part del grup musical Fórmula Abierta, que va ser la primera experiència de tots dos una vegada sortits del programa.\nA més del missatge, David Bustamante també va compartir una fotografia amb el cantant sevillà. Tots dos apareixen abraçats, dedicant un somriure a la càmera. Es tractava d'un homenatge a l'amic que va morir a 39 anys.\n«Sempre serem tres. És igual si ens podíem tocar físicament o no. L'amor era molt més enllà d'això», assenyalava Javián.\nContestava a la publicació del càntabre, tenint molt present Àlex. «Ja són 20 anys de profund afecte. T'estimo Titín», va escriure.\nLa publicació acumula més de 33.000 «m'agrada», amb més de 300 comentaris. En un dia tan complicat també els van voler acompanyar amb missatges molt afectuosos.\n«Que bonic que el recordeu amb un somriure», «que orgullós estarà de vosaltres» o «ell segueix somrient des de dalt». Van ser algunes de les respostes que dels fans.\nDavid Bustamante, molt estimat per la família de Casademunt\nDavid Bustamante sempre ha estat una persona molt estimada per l'entorn d'Álex Casademunt. La mare del català recorda que durant l'etapa a 'OT' «eren molt iguals». Això va fer que es creés una bonica amistat entre ells, amb moltes coses en comú.\n«És important perquè és un company fantàstic. És un xaval que significa molt a la vida d'Álex. L'estimem un munt», va dir en una entrevista a Telemadrid el gener passat.\nDavid Bustamante sempre va tenir molt afecte al seu company. | La Noticia Digital\nMesos enrere, Rosa González havia evitat pronunciar-se sobre el de Sant Vicente de la Barquera. Hi va haver alguna cosa que no li va agradar, però amb el temps es va adonar que sempre havia estat a l'altura.\nEl que va poder molestar de David Bustamante és que decidís reeditar la cançó que havien cantat junts, però aquesta vegada sense el seu amic. És una cosa que mai no han volgut aclarir.\nChristian Gálvez destapa les mentides d'Almudena Cid i diu la seva veritat


Newsletter 113 - Març 2017\nBERALMAR A BATIMATEC 2017\nCONCLUSIONS DE LA FIRA INDIAN CERAMICS 2017\nCONCLUSIONS DE LA FIRA KYIVBUILD 2017\nPOSTA EN MARXA D’UN GENERADOR DE CALOR SINGULAR\nBERALMAR tornarà a participar a la fira BATIMATEC que tindrà lloc entre els dies 23 i 27 d’Abril al Palais des Expositions Pins Maritimes d’Alger (Algèria).\nEls visitants podran trobar la delegació de BERALMAR a l’estand No. AE15.\nLa recent participació de BERALMAR a la fira INDIAN CERAMICS d’Ahmedabad (Gujarat, Índia) va ser d’allò més exitosa.\nEn aquesta ocasió BERALMAR va optar per un estand més gran i millor condicionat que en les darreres edicions, en línia amb l’aposta de BERALMAR per la indústria ceràmica del país asiàtic, i per aquesta raó entre d’altres, aquesta edició ha estat la que més visitants ha portat a l’estand de BERALMAR en els gairebé 10 anys consecutius de presència.\nCal felicitar també els organitzadors de la fira, millor organitzada en cada edició.\nEns hi tornarem a trobar el 2018!\nTal i com vàrem informar, BERALMAR va participar de l’última edició de la fira KYIVBUILD a Kyiv (Ucraïna) del 1 al 3 de Març.\nTot i que aquesta edició va ser menys concorreguda que en altres ocasions, va ser una bona ocasió per a trobar cares conegudes i comentar les principals preocupacions dels ceramistes ucraïnesos, principalment el cost de l’energia i les diferents alternatives per a pal·liar-ne el pes que té sobre els costos de fabricació.\nEsperem continuar ajudant la indústria ceràmica ucraïnesa en aquest sentit. En qualsevol cas segur que ens retrobarem a Kyiv a la propera edició.\nBERALMAR acaba de posar en marxa un generador de calor singular per a BRIQUETERIE SAMARRA de Tànger (Marroc). El combustible utilitzat en aquest cas és la pinyolada d’oliva, i la particularitat d’aquest generador és l’alimentació del combustible.\nEls generadors GB per a combustibles sòlids (biomassa o carbó mineral) es composen d’un intercanviador de calor amb una cambra de combustió a l’interior, on el combustible s’hi introdueix mecànicament amb un visenfí que el transporta a la graella interior. En el cas de BRIQUETERIE SAMARRA, degut a la situació de la cambra de mescles al damunt d’una plataforma sobre una via de reserva, l’alimentació del combustible era un problema a resoldre, i es va optar per un transport pneumàtic, fet que va donar la llibertat de situar la tolva d’alimentació en un emplaçament convenient. Sota la tolva, un molí de martells assegura que el combustible pugui ser transportat pneumàticament fins al generador, on és rebut per un petit alimentador estanc amb filtre de mànigues incorporat. Una solució enginyosa que ha possibilitat la instal·lació d’aquest generador, i els importants estalvis econòmics que se’n deriven al substituir l’antic generador de fuel-oil.\nEl difícil emplaçament del generador en dificultava l’alimentació de combustible.\nTolva d’alimentació pneumàtica, prèvia molturació del combustible.\nBERALMAR és el primer subministrador de generadors de calor per intercanvi a la indústria ceràmica, com demostra el fet que l’any 2010 es va entregar el generador número 500. El període amb més demanda d’aquests equips van ser els anys 60 i 70, quan puntualment es van arribar a fabricar en sèrie. Als darrers anys s’ha experimentat una remuntada en la demanda de generadors per intercanvi de calor en alguns mercats.\nGeneradors per a sòlids\nGeneradors per a fuel-oil\n500 generadors (notícia del Març 2010)l


L'Ajuntament engega l'elaboració d'un pla de qualitat de l'àrea de Serveis Socials | Ajuntament de Palau-solità i Plegamans\nL'Ajuntament engega l'elaboració d'un pla de qualitat de l'àrea de Serveis Socials\nL'Ajuntament de Palau-solità i Plegamans ha començat aquest mes de juliol l'elaboració d'un pla de qualitat de l'àrea de Serveis Socials del municipi, amb l'objectiu de millorar-la i optimar els recursos que ofereix. El pla es realitza amb el suport i l'assessorament de la Diputació de Barcelona.\nJaume Oliveras, regidor de Serveis Socials, explica que "es preveu que estigui enllestit al febrer, quan es presentaran la diagnosi i les propostes concretes". Així, i després de la fase d'estudi, "s'implementaran accions concretes per millorar en tot allò que sigui possible el servei que l'àrea presta a la ciutadania".\nEn aquest mes de juliol s'ha fet la primera reunió, que han mantingut el propi regidor Oliveras, tècniques dels Serveis Socials municipals i dues responsables de l'àrea d'Atenció a les Persones de la Diputació de Barcelona. Al setembre s'iniciaran els treballs de coneixement i anàlisi integral de l'àrea. Durant l'octubre es faran entrevistes amb les treballadores socials, les educadores, les informadores, l'administrativa i el regidor. Ja al novembre es portaran a terme tallers amb tot el personal de l'àrea. Per últim, entre els mesos de gener i febrer del 2016, es presentarà el resultat de l'estudi, amb la diagnosi i les propostes a dur a terme.


Pla d'Estalvi Infantil Assegurat | Particulars - Banco Santander\nSi estàs pensant a estalviar per als estudis dels teus fills i ho vols fer de manera segura, tenim per a tu el Pla d'Estalvi Infantil Assegurat.\nAmb el Pla d'Estalvi Infantil Assegurat podràs gaudir de:\nLa possibilitat de dissenyar el teu propi pla d'aportacions flexible, tu decideixes com vols estalviar: pla d'aportacions d'estalvi periòdic, des de 30 € al mes, amb possibilitat de realitzar aportacions extraordinàries, des de 100 € cadascuna.\nUna rendibilitat per als teus estalvis amb un tipus d'interès anual garantit.\nUna assegurança perquè, en cas de defunció, els teus beneficiaris rebin el saldo acumulat del teu pla més un capital addicional.\nConsulta més detalls del producte. (PDF 483.59 KB)\nAmb el Pla d'Estalvi Infantil Assegurat podràs:\nDecidir com vols estalviar:\nAmb el Pla d'aportacions periòdic, tu decideixes la periodicitat amb la qual vols fer aportacions (mensual, trimestral, semestral o anualment). El mínim mensual són 30 € al mes i el màxim anual 5.000 euros a l'any.\nO, si t'ho estimes més, pots estalviar fent aportacions extraordinàries (Pla d'aportacions periòdic inactiu*).\nObtenir una rendibilitat per als teus estalvis:\nIndependentment de que el teu pla sigui ACTIU o INACTIU, rebràs un tipus d'interès net** sobre els teus estalvis del 50% de la rendibilitat del bo espanyol a 3 anys, amb un tipus d'interès mínim garantit anual del 0,25% net**.\nAconseguir doble cobertura:\nPerquè de les aportacions realitzades al pla d'estalvi, una part es destina a l'estalvi i una altra a cobrir les despeses de la cobertura de defunció.\nEn cas de supervivència en la data de venciment rebràs les aportacions realitzades, més la rendibilitat, menys les despeses i els costos de la cobertura de defunció.\nEn cas de defunció abans de la data de venciment:\n- Si el teu pla d'aportacions és ACTIU: els beneficiaris rebran un capital igual a la suma de totes les aportacions periòdiques realitzades fins al moment, més totes les aportacions periòdiques que estaven previstes fins al venciment.\n- Si el teu pla d'aportacions és INACTIU: els beneficiaris rebran un capital del 103% de l'estalvi acumulat.\nPrèvia acceptació per part de la companyia asseguradora.\n*Mentre el pla sigui inactiu es continuaran aplicant les despeses i els costos relatius al producte. Santander Seguros revisarà anualment el tipus d'interès.\n**Caldrà descomptar les despeses de la cobertura de defunció.\nPot un mateix prenedor contractar més d'una pòlissa?\nSí, prèvia acceptació per part de la companyia asseguradora.\nQualsevol persona d'entre 18 i 60 anys pot contractar un Pla d'Estalvi Infantil Assegurat.\nEl Pla d'Estalvi Infantil Assegurat permet de rescatar els estalvis des del primer dia i sense penalització. El rescat serà sempre pel total de l'estalvi acumulat i no es permetran rescats parcials.\nEs podran efectuar traspassos d'un Pla d'Estalvis Protegits a un altre producte?\nNo. El Pla d'Estalvi Infantil Assegurat no permet traspassos a cap altre producte.\nHauré d'emplenar un qüestionari de salut?\nSí. La companyia podrà sotmetre'l a un qüestionari de salut, i en el seu cas a proves mèdiques, tant en el moment de contractació com en qualsevol modificació posterior de les condicions de la pòlissa inicial.\nQuins són els costos de la cobertura de defunció?\nDe les aportacions realitzades al pla d'aportacions, una part es destina a l'estalvi i altra a cobrir els costos de la cobertura de defunció. Els costos esmentats varien en funció del capital assegurat i de l'edat de la persona assegurada.


El Grup de Muntanya 4 Columnes se'n va d'acampada! - Centre Excursionista de Catalunya\nAprofitant l’arribada del bon temps, el GM4C vam decidir-nos per fer una acampada al Montseny. La nostra aventura comença a Viladrau i transcorre tot fent una excursió endinsant-nos al Montseny fins a l’ermita d’Erola, on pernoctarem. Aquí ja hem pogut veure els primers rierols i bones vistes de l’entorn on ens trobem.\nEls “Supergafes” i “Natura al poder” eren els grups de renom a la dinàmica de la tarda on hem pogut treballar el que significa ser un equip, una unitat i arribar a la conclusió que tots aportem el nostre granet de sorra perquè funcionem com a grup, tots som un. Durant la nit vam fer alguns jocs de nit i a descansar una mica perquè l’endemà toca una mini ruta!\nAixecats amb l’alba i esmorzats, vam fer una excursió fins Sant Segimon, on durant el camí, vam veure diversos faigs i castanyers que regnen al bosc. Un cop a dalt, vam poder admirar unes vistes dels Pirineus d’allò més espectaculars!\nDe la mà del Gerard, un dels monitors, vam aprendre moltes coses de les diferents plantes de l’entorn. Arribat el migdia, és l’hora del dinar i aquest cop en grups i amb l’ajuda dels monitors, cadascú cuina el seu menjar. Que bo que estava després de caminar, i més encara quan un mateix se l’ha fet!\nUn cop dinats, recollim, fem la marxa per tornar a Viladrau i tornem a Barcelona amb una experiència més a la butxaca. Tothom cansat però tots contents!


Relat "EQUILIBRI. Part 1: Foscor. Capítol I: El rellotge aturat"\nInici > detall del relat: EQUILIBRI. Part 1: Foscor. Capítol I: El rellotge aturat\n5.30 del matí. Les agulles del despertador vell no s'aturen, segueixen girant i girant, incessants. Tic-tac-tic-tac-tic-tac. És un so que no acompanya en aquelles nits que no pots dormir. I vinga, ara tic, i després tac, i altre cop tic, i l'agulla ja fa una altra volta. No és molest, amb el temps he aconseguit acostumar-me al sorollet. Però, per altra banda, és desesperant sentir aquell so que dóna vida al pas del temps: als segons, als minuts i les hores. Els dies. Un altre dia que neix, sense ningú que l'aturi, i jo aquí, amb els ulls ben oberts i aquell pessigolleig punxent al cap, sabent, que altre vegada, tot torna a ser el mateix.\nEncara no es filtra cap raig de llum per la vella persiana que tapa la finestreta petita de la meva habitació. La roba s'amuntega des de fa dies pel terra, començant a desprendre una oloreta rància. Però, a qui li importa? Feia mesos que no venia ningú, a casa meva. Aquell pis de escassos 30 m quadrats al que jo anomenava, malgrat tot, la meva llar. Ni tan sols ma mare, que en el passat acostumava a dur-me coses per a menjar i roba neta, havia desistit. Després de l'última, ja no va poder més. No la culpo, no és fàcil adonar-se que les esperances que poses en un fill es poden perdre per uns grams d'un polsim blanc, màgic, però destructor.\nRecordo com si fos avui aquell dia, ara farà 7 mesos, que va entrar per la porta. Feia poc que ho havia deixat amb la Sofia, la meva última xicota. Sotmès en la pena i l'odi, vaig recaure en els meus vells col·legues: la coca i l'alcohol. Barreja explosiva i perillosa. Ella tenia la clau, i jo estava estès al sofà, ple d'ira, rancorós, amb una ampolla de vodka barat a la mà que regalimava per tot el terra del menjador. Quan va entrar, la cara d'espant que va quedar-li és indescriptible. Mig en penombra, els ulls llagrimosos li sortien de les òrbites. Els llavis, pàl·lids, petits, tremolaven en veure l'estat lamentable del seu fill. Les mans s'aferraven, incrèdules, a la faldilla d color blau marí. Va estar uns segons allà dreta, observant, incapaç d'assimilar el que veia; un noi de 24 anys tirant la seva vida per la borda en un antre brut i de mala mort. I aquell era el seu fill, aquell nen que s'amagava entre els seus braços quan tenia por, que era bo en matemàtiques i ciències, un bon esportista. Ara era res més que una penjarella, un titella de la mala vida, sense ànima, sense cap destí.\nVa apropar-se a mi, que mirava al sostre amb la vista perduda, sense esma ni per respirar. Quan va voler tocar-me, dient "fill meu... què..?" la meva reacció va ser imperdonable. Atacat pel dolor, per la rancúnia i també, l'efecte dels estupefaents, vaig aixecar-me violentament, insultant-la i donant-li una empenta que la va fer caure de cul sobre la tauleta on encara quedaven restes del polsim blanc que havia pres.\nEstava atemorida, però jo, sense compliments, vaig agafar-la pel coll de la samarreta i vaig fer que s'aixequés. Ella plorava, i intentava agafar-me el rostre, dient-me "sóc jo, fill meu, sóc la teva mare". En cap moment va demanar clemència, simplement, repetia una i altra vegada aquelles paraules.\n"Calla!" vaig cridar mentre li etzibava un cop de puny a la cara. Aquest cop, a causa del meu estat, vaig trontollar i tot seguit, vaig caure. Ella, mig atordida, va aprofitar per fugir d'aquella casa emboirada de destrucció i mort. No va mirar enrere, només vaig sentir que deia, mentre intentava llevar-me del terra, "t'estimo", i tot seguit, un cop de porta.\nI tot va tornar a quedar en silenci.\nPocs dies després, quan tornava d'una nova jornada laboral interminable, vaig trobar-me una nota que havien escolat per sota la porta. Era una nota de comiat de la mare, molt breu, on deia que no podia seguir vivint d'aquella manera i que em deixés ajudar. En definitiva, s'acomiadava.\nDes d'ençà, mai més ningú ha tornat a entrar en aquest pis de mort. Tots van anar marxant un a un; els amics, la meva estimada Sofia, la mare... tots. Estava sol. Estava sol immers en aquell tic-tac infinit, etern, immutable al meu dolor... espiritual i també físic.\nSí, perquè des de fa casi un any i mig, tinc aquell no se què, aquell neguit que inunda la sang cada vegada que el mal de cap envaeix cada racó del meu cervell.\nLes hores passen immers en aquella mar de dolorosos records, i a les 7 en un punt sona el despertador. Tan se val si sona, estic despert. Despert com cada una de les nits dels últims mesos, sense dormir, sense treva per a la massa bategant del meu cap, sense un sol respir per als meus ulls sanguinolents i cada dia més i més petits, sense el descans reclamat pels meus músculs després d'hores i hores de carregar paquets. Tan se val si sona o no el despertador, si la llum s'escodrinya per la persiana malmesa pel mal temps i els anys, tan se val si hi ha una guerra o arriba l'apocalipsi, res em desperta, perquè res m'adorm.\nEm llevo fent tentines, entre la ferum de roba bruta i el mareig causat pel mal cap. El primer que faig és entrar al bany. Bé, bany, diguem-ne forat amb plat de dutxa, tassa i safareig. Em rento la cara amb aigua freda, intentant espantar el cansament un dia més.


Xina plàstic carta en forma de Cookie Cutter conjunt fàbrica i fabricants - productes personalitzats a l'engròs - YONGLY\nCarta de plàstic en forma de Cookie Cutter conjunt\nInformació del producte 1. Detalls del producte de la carta de plàstic en forma de tallador de galetes conjunt 2. Característiques del producte 1) fet de material plàstic de grau de menjar de qualitat, segur i fàcil d'utilitzar, apte per a adults o nens, tots amb nanses adherència garantirem i millor control de tall. 2) ideal per...\n1. detalls del producte de la carta de plàstic en forma de conjunt de tallador de galetes\ncarta de plàstic en forma de conjunt de tallador de galetes\nDisseny de client, Benvingut OEM\nBossa de plàstic, targeta de capçalera, butllofes targeta o color caixa\nEns pot proporcionar mostres abans de la confirmació de la comanda per a la referència de qualitat.\n1) T/T (30% de dipòsit, balanç contra la còpia B/L de fax), 2) L/C\nGuangdong, Yangjiang, Xina (continental)\nFeDex, DHL, UPS, per mar com per les seves peticions\n2. tret de producte\n1) fet de material plàstic de grau de menjar de qualitat, segur i fàcil d'utilitzar, apte per a adults o nens, tots amb nanses adherència garantirem i millor control de tall.\n2), ideal per fer galetes, glaça, pastes i massapà són encantadores joguines per a nens, ideals per a festes infantils. També és ideal per a Ciclisme, Senderisme, càmping i altres activitats.\n3) amb tall talladors Bombón sortides, és fàcil fer diversió formes per als seus pastissos de pasta de sucre i pastissets. A desenrotllar pasta pasta de sucre o goma, premsa avall amb el tall d'acer estàndard outs i ascensor distància\n4) ideal per casa forn bricolatge amb les seves famílies, A l'alfabet de Z i d'admiració per a qualsevol edat i qualsevol nom li agrada. Aquesta eina DIY deixarà per gaudir de la diversió de bicarbonat i ajudar a fer regal fabulós.\n5) paquet costum es pot fer, com carta de capçalera, caixa de targeta o color de butllofes.\n4. Benvingut a contactar amb nosaltres!\nATN: Jenny Leung\nHot Tags: carta de plàstic en forma de conjunt de tallador de galetes, Xina, fàbrica, fabricants, majoristes, personalitzades, barat, de qualitat, comprar descompte, mostra gratuïta\nCullera de niló\nConjunt de cullera de mesura de 4 peces\n6 cares ratllador cuina multifuncional\nUn parell de: Tallador de sandvitx de galetes d'acer inoxidable\nSegüent: Talladors de galetes de Nadal d'acer inoxidable


D DO 4 Col·laboradors 86 Visites Bústia de suggeriments\n1. GEOL Terme aplicat a àrees geogràfiques caracteritzades per oferir un mateix medi ambient. Aquest imposa adaptacions anàlogues als éssers que el poblen. El domini continental pot ser el que té iguals característiques (desert, muntanya, plana, bosc, etc.) domini marí, domini lacustre, etc. [BEP]\n2. HIST/DRET Terme que prové del llatí dominium, establert al Dret Romà com a figura jurídica.\nApareix per primera vegada a la jurisprudència del final de la República (30 aC.) fent esment del poder o facultat del propietari, com a dominus, o senyor de les coses. El terme propietas va prevaler, a les llengües romàniques, enfront del dominium, essent utilitzat a la jurisprudència per designar la nuda propietat o propietat sense l’usdefruit.\nEn el Dret Antic i Quiritari (753 al 130 aC.) el pater familias exercia un senyoriu real i efectiu sobre les coses, que integraven el patrimoni agrícola. Aquest senyoriu tenia cert caràcter familiar i encara que el pare posseïa un poder absolut estava obligat a destinar els béns a l’ús de la família. La propietat constituïa una realitat econòmica i social a l’època originària, però el pas d’una economia agrícola a una altra de canvis i el desenvolupament de la riquesa mobiliària ocasionaren la decadència de la propietat familiar.\nEls juristes clàssics (130 aC.-230 dC.) diferenciaren clarament la possessió de la propietat, tendint sempre a protegir no només l’aparença de la propietat sinó la situació del posseïdor. En aquesta època, juntament amb el domini civil, coexistien altres situacions jurídicament protegides, així, es distingien les següents classes de propietats:\nEl dominium ex iure quiritium que era la propietat romana en les seues diverses èpoques; no pot considerar-se com absoluta perquè tenia importants limitacions derivades de les relacions de veïnatge i de l’interès públic o del dirigisme econòmic que es va imposar durant el Dominat (284-565 dC.).\nLa propietat pretòria o bonitària (in bonis habere) existia quan el pretor protegia la persona que rebia una cosa que es podia mancipar contra el propietari civil que li lliurava sense haver utilitzat l’objecte de la transacció.\nLa forma de mancipatio també anomenada in iure cessio.\nLa propietat dels pelegrins: els estrangers no podien ser titulars de dominium, però el pretor els protegia amb accions fictícies ja que moltes vegades fingia la ciutadania romana de l’estranger.\nPropietat provincial, era la possessió de l’ager publicus o territori conquistat a l’enemic que pertanyia al poble romà, que el cedia en arrendament als particulars que al seu temps s’obligaven a pagar un cànon anomenat tribut o stipendium.\nEn el dret postclàssic (230-527 dC.) es va unificar el règim de la propietat, confonent-se amb la possessió. Els juristes qualificaven com a possessió tot senyoriu sobre els béns.\nEl dret de Justinià (527-567 dC.) només va concedir veritable protecció al posseïdor de bona fe i declarava que no hi havia cap diferència entre les diverses classes de propietat, que era d‘un sol tipus i es tractava indistintament de dominació o de propietas i l’acció que la protegia era la reivindicatio.\nA l’edat mitjana amb el mot domini i arran de la seua significació jurídica al Dret Romà, es designava la possessió territorial o immoble d’un noble, senyor o monarca, tot i que el seu significat ha variat al llarg del temps.\nDomini prové del llatí dominus i també està documentat també en el dret feudal català com a domenge (Usatges de Barcelona) —i d’aquí diumenge “dia del senyor”. A l’alta edat mitjana les terres que per diferents vies eren propietat d’un senyor formaven el seu domini. Sobre els pagesos que les habitaven el senyor tenia un poder coercitiu —el ban— que li permetia apropiar-se del seu treball o dels fruits del seu treball.\nGeneralment i sempre en aquesta època, en el domini vivien almenys dos grups de persones que es diferenciaven jurídicament: els colons lliures, amb personalitat jurídica, adscrits a la terra i vinculats al senyor mitjançant contractes que estipulen la quantia i natura dels censos i serveis que li devien, i els esclaus dividits en dues categories, els casati amb casa i terra i els domèstics o non casati, que vivien i treballaven a la casa del senyor.\nEl senyor tenia la propietat i la possessió sobre la reserva o mansus dominicatus —el mas o terres del senyor—, sobre un conjunt de construccions (forn, molí, farga) d’ús necessari per a la gent, les pastures, els boscs i els erms d’explotació comunal. Igualment tenia el domini o propietat sobre unes altres terres —els mansos o tinences— que cedia als colons i als serfs adscrits (que les posseïen individualment) per tal d’assegurar-se el seu manteniment i la satisfacció periòdica de rendes i serveis en treball o en moneda.\nEl dret feudal que va implantar-se a Eivissa arran de la conquista de 1235, contemplava diverses categories de domini sempre referides a la relació de propietat o drets que una persona o institució tenia sobre una terra. El domini, doncs, podia ser eminent, directe o útil.\nEl domini eminent se’l reservava —en aquest moment de l’edat mitjana, el segle XIII, la monarquia estava prou consolidada— el monarca. Eminent fa referència a superior o últim ja que la seua qualitat de rei —primum inter pares— li permetia aquesta prerrogativa. El rei, per exemple en la conquista d’Eivissa, havia permès Guillem de Montgrí dur-la a terme, li havia cedit el domini directe d’Eivissa i Formentera a canvi de la fidelitat de l’arquebisbe i de l’ús de les fortificacions de l’illa en cas de guerra. Guillem de Montgrí implicà Nunó Sanç i Pere de Portugal i en el moment del repartiment cedí el domini directe dels quartons que pertocaren a aquests senyors, però com a feudataris seus.\nCada senyor en establir, mitjançant contractes d’emfiteusi, diferents persones a les terres sobre les quals tenien el domini directe i la jurisdicció o senyoriu cedien el domini útil sobre aquestes terres. A la vegada els que habien rebut l’establiment de terres podien fer contractes d’emfiteusi a altres o explotar-les directament.\nNaturalment aquestos contractes estipulaven les quantitats anuals a pagar en concepte de cens, a més dels pagaments a l’Església anomenats delmes o primícies. Els documents de compra, venda o de subestabliment, a més, sempre deixen clar que el domini directe i la jurisdicció queden en mans del senyor feudal, ja fos l’arquebisbe de Tarragona o qualsevol dels altres consenyors —l’esmentada alqueria i els dos rafals són tenguts pel senyor arquebisbe de Tarragona sota el directe domini, alou, lluïsme, fadiga i jurisdicció. [EPC/CRL/AFA]\nBartomeu Escandell Prats [BEP], Antoni Ferrer Abárzuza [AFA], Elsa Pacheco Cardona [EPC], Concepció Rebollo Laserna [CRL]


Cardó - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPer a altres significats, vegeu «Cardó (desambiguació)».\nCardó (Dipsacus) és un gènere de plantes amb flor dins la família de les dipsacàcies.\nDipsacus és un gènere originari d'Euràsia i Àfrica del Nord.\nSón plantes bianuals o rarament anuals de fins a 2,5 metres d'alt. Tota la planta és espinosa i la floració és en un capítol de fins a 10 cm de llarg amb bràctees espinoses, que antigament s'havia conreat i fet servir per cardar la llana. Les llavors són aquenis de 4 a 6 mm.\nAlgunes fulles no tenen peciol i formen una cavitat on s'acumula l'aigua de pluja i s'ofeguen els insectes. Alguns botànics consideren que això és l'inici evolutiu d'un dels mecanismes de les plantes carnívores i consideren les espècies del gènere Dipsacus com a protocarnívores.\nDipsacus fullonum, inflorescència\nDipsacus compta amb unes 15 espècies. Cal destacar:\nDipsacus fullonum L. - Cardó comú o assotacristos\nDipsacus japonica -\nDipsacus laciniatus L. - Carda de paraire\nDipsacus pilosus L. - Cardó pelut\nDipsacus pinnatifidus A.Rich. - Cardó africà\nPlanta protocarnívora] (L.) Honckeny - Cardigassa\nDipsacus strigosus -\nTeasel Handles and Teasel Gigs in the Trowbridge Museum Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.\nAPD Dyntaxa EOL FOC GBIF GRIN IN IPNI ITIS NCBI OTL PWO Tropicos Ubio USDA Vascan WFO\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cardó&oldid=30304689»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 juny 2022 a les 09:16.


El 30 de setembre vine al Mercat! (de Lletres) – Biblioteca Central d'Igualada\nEl 30 de setembre vine al Mercat! (de Lletres)\n20/09/2017 / Biblioteca\nLa sisena edició del Mercat de Lletres d’Igualada, que des de fa sis anys organitza el departament de Promoció Cultural de l’Ajuntament d’Igualada, arriba enguany amb una novetat destacada: canvia d’ubicació per passar a celebrar-se al centre de la ciutat, concretament a la Biblioteca i la plaça de Cal Font. El proper Mercat de Lletres tindrà lloc el dissabte 30 de setembre durant tot el dia i comptarà amb la presència d’una vintena d’artistes convidats, entre autors, il·lustradors i músics. Rafel Nadal, Xavier Antich, Maria Carme Roca, Francesc Miralles, Enric Verdaguer i Joan Massotkleiner seran els plats forts de la jornada. Amb ells i d’altres participants, la Biblioteca ha organitzat diverses activitats gratuïtes a l’entorn de la literatura i la lectura adreçades a tots els públics: adults, joves i infants. L’objectiu de tot plegat, compartir i estendre la màgia de les lletres, el gust per la lectura, i apropar els autors als seus lectors.\nEls escenaris d’aquest nou Mercat seran els diversos espais interiors i exteriors de la Biblioteca, com l’espai de les encavallades, a la tercera planta, testimoni del seu antic passat com a fàbrica tèxtil, així com la carpa que s’instal·larà davant l’equipament a la plaça del Cal Font. Serà aquí on els visitants podran passejar entre les parades de llibres i descansar còmodament mentre fullegen llibres i revistes als espais de lectura que s’instal·laran a la plaça. El tret de sortida el donarà Rafel Nadal a 3/4 d’11, per parlar de la seva obra literària acompanyat de Jaume Farrés.\nEntre les novetats en la programació del nou mercat hi ha les activitats pensades especialment per al públic juvenil. Així, a les 12 del migdia, a la sala jove de la Biblioteca, la il·lustradora Alba Ginesta ensenyarà a dibuixar manga yonkona a to ts aquells joves interessats en aquests tipus de còmics. I a les 7 de la tarda, a la carpa de la plaça, l’escriptor Francesc Miralles i el cantautor igualadí Enric Verdaguer compartiran tertúlia i idees en una parella (im)possible. Una altra novetat que inclourà aquesta edició, és un Club de lectura de filosofia obert a tothom, a 2/4 de 12 del migdia, amb la presència del filòsof Xavier Antich, que parlarà del seu llibre La voluntat de comprendre: filosofia en minúscula.\nDes dels seus inicis el Mercat de Lletres ha comptat amb un espai propi per als autors de l’Anoia. Seguint amb aquesta tònica, aquest any la taula rodona d’autors Km0 comptarà amb la presència de tres veus que acaben de publicar llibre: Joan Maria Morros, Eduard Creus i M. Àngels Solé, en una tertúlia moderada per la periodista i escriptora Mireia Rubio.\nPer als més menuts hi haurà menjamitjons, elefants roses, endevinalles musicals i contes de mar. Aquestes propostes començaran a les 11 a la sala infantil amb la presentació de les Endevinalles musicals de Roser Bofarull, les il·lustracions en directe de Berta Artigal, amb la col·laboració de la Coral Gatzara. A 2/4 d’1, en aquest mateix espai, es farà un divertit taller familiar a l’entorn del llibre Els menjamitjons, de Mosaics Llibres.Per aquest taller cal inscripció prèvia a la Biblioteca. Les activitats infantils es reprendran a les 5 de la tarda amb l’espectacle familiar Pomelo, de la igualadina Judith Farrés, a la sala d’actes, i a les 6, a la sala infantil, s’explicarà el conte El carrer del mar, de Joan Barrets.\nLa resta de propostes inclouen un vermut poètic, a la 1 del migdia, amb els autors del poemari A punt, de Núria Pujolàs, Lali Ribera i Jordi Roig i, a les 5 de la tarda, la lectura dramatitzada del relat «El rostre del mal», amb la col·laboració de la revista Narranación. També es podrà jugar al parxís ortogràfic a la carpa del Servei Local de Català i, un any més, es podrà participar al concurs fotogràfic a Instagram per premiar la millor imatge del Mercat de Lletres.\nLa cloenda del Mercat de Lletres tindrà un caire molt especial, amb un espectacle dins del cicle DePellSensible a la sala d’actes de la Biblioteca. Aquí tindrà lloc l’homenatge al poeta, crític i professor Josep Romeu i Figueras en motiu de la celebració de l’Any Romeu. El conegut actor Joan Massotkleiner serà l’encarregat de posar veu als seus poemes, acompanyat del pianista Quim Font i la presentació de l’escriptora Maria Enrich.\nClubs per llegir, compartir, somiar…\nA la tardor, novetats per a tothom


TEMA 3. La política de blocs. L’OTAN i el Pacte de Varsòvia  | Història del Món Actual (UB) | Unybook\nTEMA 3. La política de blocs. L’OTAN i el Pacte de Varsòvia (2015)\nTEMA 3. La política de blocs. L’OTAN i el Pacte de Varsòvia\nTEMA 3. La política de blocs. L’OTAN i el Pacte de Varsòvia - Pels EUA la guerra mundial suposà un enorme creixement econòmic i no va patir destruccions de guerra (menys Hawai).\n- Es redueix l’atur que s’arrossegava des del 29. El valor de l’economia nord-americana es duplicava al final de la guerra. El 40% PIB mundial representa EUA = ½ productes mundials.\n- Per contra, URSS havia patit una enorme destrucció i unes 26M de víctimes. Malgrat això la recuperació fou ràpida.\n- El PIB incrementa només un 8% malgrat haver de pagar les recuperacions de l’Alemanya oriental, obligats a pagar reparacions de guerra.\n- Estava per sota de països que també havien patit la guerra, com la Gran Bretanya, el doble que l’URSS de PIB.\nPerò és una excepció clara front l’Europa devastada.\n- EUA pateix un creixement immediatament després acabada la guerra (fins i tot abans), la URSS no fins 1948.\n- En les dècades següents, EUA i URSS pugnaran per la influència internacional en la mesura que les independències colonials es produïen. El món es divideix en dos grans blocs.\n- La cursa armamentista és un dels elements per explicar el creixement i crisi de l’URSS. També hi ha guerra de l’espai: objectiu construir una mena d’escut protector de satèl·lits armats que actuarien en qualsevol moment d’atac. Guanya EUA, perquè URSS no pot fer front econòmicament al seu poder.\nAliances militars dels blocs - De la mateixa manera que Truman temia l’expansió del comunisme, Stalin no volia acceptar l’ajuda econòmica (Pla Marshall) dels EUA, perquè podria augmentar la influència capitalista nord-americana (així l’URSS va obligar a Txecoslovàquia a refusar una ajuda que havia acceptat dels EUA en un principi).\n- L’URSS, que al no ser tan rica no podia emprar l’arma econòmica com EEUU, jugà la carta ideològica i solidària entre els partits comunistes de tot el món i els règims polítics dels països de la seva influència.\n- Així, a la doctrina Truman i al Pla Marshall replicà amb la doctrina Jdánov i la creació de la Kominform (Oficina d’informació comunista) a finals de setembre de 1947.\n Objectiu Kominform: coordinació i harmonització de les polítiques dels partits comunistes, especialment els europeus (francès, italià, Europa de l’est).\n Reunió constitutiva de la Kominform a Polònia: el representant soviètic, Jdánov, presentà la ‘’doctrina’’ alternativa a l’expressada per Truman sis mesos abans.\n Considerava, com el president americà, que el món estava dividit en dos, i era necessari elegir un camp, el camp ‘’imperialista’’ dirigit pels EUA o el camp ‘’antiimperialista i democràtic’’ de l’URSS.\n- A partir de llavors s’accelerà el control exclusiu pels comunistes de les democràcies populars i consumà la ruptura i la bipolarització del món.\n- A principis de 1948, a Europa s’havia alçat el ‘’teló d’acer’’, temut per Churchill, que del Bàltic a l’Adriàtic dividí el continent europeu en dues parts que s’organitzaren en blocs antagònics.\nEl Pacte Atlàntic - L’equilibri de forces era favorable als EUA, que controlaven quasi la totalitat dels espais marítims, la seva maquinaria econòmica funcionava a ple rendiment i disposaven del monopoli de l’arma atòmica (que mantindrien fins el 1949).\n- EEUU té la bomba atòmica i a Stalin li obsessiona això: dedicarà els esforços a la cursa militar, deixant de banda la indústria de béns de consum, no mirant el desenvolupament econòmic i social. Cosa que si va fer EUA.\n- 1949, EUA, Pacte Atlàntic (EUA, Canadà i deu països occidentals). Origen de l’OTAN, un organisme de cooperació militar sota la direcció de Washington.\n- La constitució de l’OTAN va obsessionar encara més Stalin, fins que el 1949 l’URSS explota amb èxit la primera bomba atòmica, en part gràcies a la informació dels espies.\n- Defensa del Pacífic s’organitzà per mitjà d’una sèrie de pactes amb Austràlia i Nova Zelanda (ANZUS), amb Tailàndia i Filipines (OTASE) i bilateralment amb el Japó, Taiwan i Corea del Sud. Control Orient Mitjà es concretà en el Pacte de Bagdad, que aplegava Turquia, Iraq i Pakistan.\nEl pacte de Varsòvia - A l’est, la situació geoestratègica de l’URSS era molt diferent. La seva inferioritat material era notòria, fins i tot després de l’explosió de la seva primera bomba atòmica el 1949.\n- Però controlava una part important del continent euro-asiàtic, on les seves forces convencionals eren superiors a les occidentals.\n- La victòria del comunisme xinès el 1949 i la creació de la República Popular de la Xina, que firmà un tractat d’aliança amb l’URSS, augmentà encara més la seva influència continental.\n- Per altra banda, l’URSS es presentava com la pàtria dels treballadors explotats i dels pobles sotmesos, d’aquesta manera els soviètics es guanyaren una part de l’opinió pública dels països occidentals i dels territoris colonitzats.\n- Denunciaven la nova cara de l’imperialisme econòmic i militar encarnat pels EUA i, a Europa, utilitzaven el fantasma d’una eventual recuperació del militarisme alemany per abraçar al seu entorn les democràcies populars i imposar en elles un sistema econòmic i social calcat del sistema soviètic.\n- La xarxa soviètica d’aliances militars fou menys mundial i també menys densa que la nord-americana, però els seus llaços no foren menys sòlids.\n- El govern de Moscou establí, en un primer moment, tractats bilaterals d’assistència mútua amb les democràcies populars i la Xina de Mao. 1949, URSS, COMECON, organització econòmica del bloc socialista.\n- No va ser fins després de la mort de Stalin i amb ocasió de l’entrada de la RFA a l’OTAN que es firma el Pacte de Varsòvia (1955): aliança militar que unia l’URSS i els països de l’Est per garantir militarment la seguretat i la integritat del territori comunista.\n- Es forma l’aliança d’ajuda mútua amb els països comunista. Es forma oficialment el bloc soviètic. Menys Iugoslàvia.\n- Combat ideològic: en busca de nous aliats. Discurs simplista s’imposa: ‘’estàs amb mi o contra mi’’, món en blanc i negre.\n- El procés de descolonització es veu influenciat i una vegada independents havien d’elegir bloc:  Comunistes: creixement inicial, basat en la indústria pesant, que igualava durant un cert temps el nivell de vida de la població. Però representava renunciar a les llibertats bàsiques de l’individu.\n Capitalistes: societat de lliure mercat = divisions socials que sovint es fan insuportables. Inicialment llibertats individuals , però alerta si qüestiones el sistema.\n- Combat en tots els àmbits: militar, cultural, polític (països aliats, zones d’influència...), ideològic (en el fons, al final, poc)...


Aliment humit Dingonatura Mhims ibèric 375gr - Animal Sapiens\nAliment humit Dingonatura Mhims ibèric 375gr\nMHIMS IBERICO & VEGS és un aliment complet per a gossos elaborat a base de carn fresca de porc ibèric i verdures\nMHIMS és un aliment humit natural i saludable que es cuina amb suc de la seva pròpia carn.\nEl procés d'elaboració de MHIMS, a més, és tan suau que no danya les característiques nutritives dels seus ingredients naturals garantint les propietats de tots els nutrients essencials.\nNo conté GMO, potenciadors del sabor o qualsevol altre conservant químic.\nSalut pèl i pell\nÒptima activitat muscular\nPROTEÏNA BRUTA 15%\nOLIS I GREIXOS BRUTS 9,2%\nFIBRA BRUTA 0,4%\nHUMITAT EL 71%\nCarns fresques (83%) -porc ibèric (35%), gall dindi, pollastre-, patata, oli de salmó, verdures (1%) -pastanaga, bròquil, porro-, llevat de cervesa, oli d'oliva (0,1% ), romaní (0,01%), clau i aranja.\nEnergia: 1.388 kcal.\nAliment humit Sam's Field gos llauna vaca-carbassa 400gr\nAliment humit True instinct gos no grain mini gall dindi pate 150 gr\nAliment humit Brit Dog pate & meat ànec\nAliment humit Pedigree gos\nAliment humit Dingonatura Mhims ibèric 375gr En estoc - 12 disponibles En estoc - 9 disponibles En estoc - 8 disponibles


Benvinguts a Teycolàndia!\nTeyco va camuflar suborns consumint a la fleca de l'alcalde de Torredembarra\nTeyco també va 'regar' Òmnium Cultural\nTeyco perd a Sant Cugat un concurs 'guanyat'\nTeyco va rebre una obra del Govern l'endemà de la detenció de Sumarroca\nTeyco va regar CatDem amb 402.000 euros del 2007 al 2014\nJordi Sumarroca tenia una llista de pagaments del 3% a "J.P."\nLa 'xarxa Pujol', al servei de Sumarroca\nUn exdirector de FGC lliga contractes ferroviaris per als Sumarroca\nComsa s'embutxaca dos contractes més\nRetorn dels Sumarroca al jutjat\nQuina nova adjudicació s’han emportat els Sumarroca?\nEn què es gasta els diners la família Sumarroca?\nR. C. 10-03-2016\nLa Generalitat no para d’adjudicar-los nous contractes\nJordi Sumarroca | Foto: interempresas.net\nDes que el 23 de juliol de l’any passat, el jutge de Torredembarra que instrueix el cas del 3% va ordenar la detenció de tres membres de la família Sumarroca (Jordi Sumarroca Claverol, el seu tiet Joaquim i la seva cosina Susanna), aquest cognom ha saltat a les primeres pàgines dels mitjans de comunicació pels seus vincles amb el clan Pujol i el “sector negocis” de CDC. A més, el patriarca de la família, Carles Sumarroca Coixet, i el seu fill gran també consten com a investigats en el sumari del cas Pujol que porta el magistrat del Jutjat n. 5 de l’Audiència Nacional, José de la Mata.\nOriginaris de la comarca del Pallars Jussà, els Sumarroca han acabat bastint un gran grup empresarial a Barcelona, gràcies, en bona mesura, a la seva estreta relació amb l’expresident Jordi Pujol i, en conseqüència, a les innombrables adjudicacions que les seves companyies (Emte, Teyco, Constraula...) han rebut en les últimes dècades de l’administració catalana. L’esclat del cas 3% i de l’escàndol de l’ajuntament de Torredembarra, on s’acusa els Sumarroca de subornar l’alcalde d’aquesta localitat, Daniel Masagué, i de finançar CDC a través de la seva fundació CatDem, no sembla que hagi afectat les relacions d’aquesta família amb el govern de la Generalitat, que els ha continuat adjudicant obres, com es pot constatar fent un seguiment del DOGC.\nDes d’aquell 23 de juliol, les empreses del grup Sumarroca han rebut un total de nou adjudicacions de les diferents conselleries i organismes de la Generalitat. N’hi ha una d’especialment espaterrant: el contracte de manteniment de la seva xarxa elèctrica que l’empresa Aigües Ter Llobregat SA (ATLL) va atorgar a Emte Service SAU, el passat 29 de setembre, per un import d’1,7 milions (més IVA). Dos dels grans marros que han saltat a Catalunya en els últims temps -ATLL i el 3%- apareixen units al DOGC a través d’aquesta concessió. La coincidència és, si més no, curiosa...\nPel seu import, destaca l’adjudicació que l’empresa Infraestructures.org -també esquitxada pel cas del 3%- va fer, en ple mes d’agost, a Emte SLU pels treballs d’electrificació del túnel d’enllaç dels FGC entre l’estació de la plaça Major de Sabadell i les cotxeres, per un import de 8,5 milions d’euros.\nEl 31 d’agost de l’any passat, l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA), en l’epicentre del cas ATLL, va adjudicar la millora del sistema de sanejament de Martorell a una UTE formada per Comsa Emte Medio Ambiente i la Companyia General d’Aigües de Catalunya (del grup valencià d’Eugenio Calabuig). L’import del contracte: 5 milionets d’euros.\nN’hi ha més: l’exconseller de Justícia, Germà Gordó, va adjudicar als Sumarroca, abans de plegar, dos lots del concurs de manteniment de les presons catalanes, per 1,5 milions; el CTTI, un contracte de 150.000 euros per la connexió amb fibra òptica de 16 dependències de la Generalitat; el Consorci Parc de Salut Mar, un altre contracte de 250.000 euros ; i el departament d’Educació, dos contractes a Constraula i un a Teyco per més de 700.000 euros.


Projecte Basket beat a la Plaça Major\nEls joves es troben per posar en pràctica les seves dots musicals amb les pilotes de bàsquet. Les properes sessions es duran a terme els dimarts 15, 22 i 29 de maig i els dissabtes 12 i 26 de les 6 a les 7.30 de la tarda, a la Plaça Major.\nAquest dimarts va començar la tercera fase del projecte Basket beat, que consisteix en realitzar tallers amb grups d’aprenentatge on els joves utilitzen la pilota de bàsquet, el propi cos i el joc per tal de treballar l’expressió artística i convivencial, amb una mirada crítica de transformació social.\nEn la sessió de dimarts , tot i la pluja, hi van participar una vintena de joves que es van aplegar sota les arcades de la Casa Consistorial per posar en pràctica les seves dots musicals amb les pilotes de bàsquet. En el grup hi havia joves que van participar de la primera fase, joves del cicle formatiu d’animació sociocultural i també d’altres que s’han anat sumant a partir de les sessions a les places del passat dijous i divendres, així com joves que títol individual s’han inscrit per participar del projecte.\nEn aquesta fase s’han programat 6 sessions, contant la d’ahir, que es duran a terme a la Plaça Major els dimarts 15, 22 i 29 de maig i els dissabtes 12 i 26, de les 6 a les 7.30 de la tarda.\nEl passat més de març, va aterrar a Manresa el projecte Basket beat. En una primera fase es va fer una prova pilot en dos grups de joves; amb els alumnes de tercer i quart d’ESO del Guillem Catà i l’altre amb joves del Casal de joves la Kampana. En total es van desenvolupar 8 sessions a cada grup i hi van participar un total de 30 nois i noies.\nLa segona fase del projecte, que va incloure sessions a l’espai públic, es van desenvolupar el 2 i 3 de maig a diferents places de la ciutat, amb l’objectiu de donar a conèixer el projecte i joves que volguessin se sumessin a la iniciativa.\nFinalitat del Basket beat\nDes dels Programes d’Acollida i Joventut es té un especial interès en treballar espais diversos de relació dels i les joves de la ciutat, per tal d’afavorir la interacció, la convivència dins la diversitat, la creació i el valor de fer coses junts que alhora permetin la seva visibilitat social i la posada en valor de les seves capacitats. Tot això en àmbits com l’escolar, el lúdic-educatiu, de temps lliure i de carrer, etc.\nBasket beat, neix l’any 2009 a Barcelona en el marc de la fundació Rivermúsica, passant posteriorment pel seu compte a un treball de difusió a nivell internacional i dins del país.\nEls tallers de Basket beat permeten situar les persones en tres estats diferents, tal i com comenta la pròpia entitat: la reducció de les diferències entre els participants (que permet la pilota), el descobriment de l’objectiu comú, que és fer música junts, i la trobada amb l’altre (que permet el mateix grup del taller)\nLideratge de l’Ajuntament amb el suport de la diputació de Barcelona\nL’Ajuntament de Manresa va demanar l’any 2017 poder portar a terme un projecte de tallers de Basket beat a la ciutat, en diferents àmbits de treball i execució, a través de la oferta del catàleg anual de la Diputació de Barcelona (depenent de la Gerència de serveis d’Igualtat i Ciutadania) i dins la línia de treball de projectes de convivència, diversitat i drets civils.\nEl projecte aprovat per la Diputació suposa la contractació de l’associació Basket beat: Esport, Art i Acció Social, per tal de dur a terme aquets projecte, per un import de 6.000 euros, i un termini d’execució que va de finals del 2017 a maig-juny del 2018.El Servei de convivència, diversitat i participació ciutadana de la diputació de Barcelona, treballa per la promoció de la convivència mitjançant accions que es basen en el reconeixement de la diversitat, el foment dels drets civils i la no discriminació, i la promoció de la cultura del diàleg. Concretament a l’espai públic, comunitats de veïns/es i als equipaments públic. Per això, des de la diputació es dona suport el projecte Basket Beat amb la voluntat de fomentar el vincle, coneixement i respecte mutu i l’ús de l’espai públic entre les persones joves.


Sant Llorenç tanca el punt d’emergència fins a nou avís per reduir el risc de contagi – Solsona FM\nSant Llorenç tanca el punt d’emergència fins a nou avís per reduir el risc de contagi\nMentrestant, hi ha oberta la deixalleria de dilluns a dissabte d’11 del matí a una del migdia. També s’han fet avisos en aquelles comunitats de veïns on s’ha detectat un mal ús del sistema. Es recorda que pel porta a porta és necessari separar al màxim tots els residus i l’orgànica sempre treure-la amb la bossa corresponent i a dins del cubell. L’Ajuntament adverteix que si hi continuen havent accions incíviques sancionaran els responsables.\nEl consistori piteu també ha fet una crida a la població més jove per tal que respecti totes les normes establertes pel confinament per evitar posar en risc tant les persones grans que conviuen amb ells com el conjunt de la població. Aquest cap de setmana els Mossos van sancionar un grup de joves que estaven en un pis junts a altes hores de la matinada en una zona on la majoria d’habitatges són de gent gran. L’Ajuntament apel·la a la responsabilitat d’aquest col·lectiu i destaca que, en general, el comportament de la població ha estat exemplar. Recomana ajuntar les compres per sortir el mínim possible de casa i que s’extremin les precaucions en tant que aquesta setmana es preveu complicada arran l’aparició de casos a la comarca. D’altra banda, agraeixen l’esforç d’empreses i treballadors per aturar l’activitat i contribuir a frenar el contagi del coronavirus.\nFinalment, amb l’objectiu que la població pugui seguir fent activitat física durant el període de confinament, les professionals del gimnàs municipal de Sant Llorenç oferiran classes telemàtiques i obertes. A través del compte d’instagram @delullviumaria els dimarts a les 7 hi haurà classe de tonificació, els dimecres a les 9 del matí, estiraments i a les 10, pilates, mentre que dijous a les 7 de la tarda serà el torn de cardio. D’altra banda, al compte @espaimimatnamaste els dilluns es farà una sessió de ioga a les 7 i a les 8, de pilates.\n← Les institucions locals de promoció turística conviden la població a mostrar Solsona i la comarca des de casa\nL’alcalde de Solsona insta la ciutadania a mantenir el confinament i les mesures de seguretat davant un sistema sanitari estressat però controlat →


Sobreendeutament — ASUFIN\nSón molts els especialistes que consideren que la crisi financera dels últims 10 anys va ser una crisi de sobreendeutament. Efectivament, la concessió de préstec irresponsable i la manca d’avaluació de la solvència van fer que les entitats donessin crèdit a persones que de partida, o si canviava mínimament la seva situació econòmica, no podrien retornar aquests préstecs.\nLes conseqüències per al consumidor han estat evidents, execucions hipotecàries, inscripció en fitxers de morosos, sobreendeutament, contractació de préstecs ràpids o tirar de targeta per poder salvar el mes són només alguns dels exemples.\nA ASUFIN estem ajudant a centenars d’afectats mitjançant les eines que la normativa vigent ens ofereix:\nLLEI DE SEGONA OPORTUNITAT – Estudiem el teu cas i, en cas d’un sobreendeutament greu, t’ajudem a acollir-te a aquesta Llei, podràs començar de zero.\nFICHEROS DE MOROSOS /DERECHO AL HONOR – Si t’han inscrit en un fitxer (ASNEF / EQUIFAX) per un deute que no reconeixes, podem ajudar-te a anul·lar aquesta inscripció i que puguis accedir de nou a finançament.\nPRÉSTECS RÀPIDS / TARGETES DE CRÈDIT(revolving) – Si vas haver de tirar de targeta o contractar un préstec ràpid, podem revisar les condicions. Si no són transparents i, a més, superen el tipus d’interès de mercat, podem anul·lar el préstec i aconseguir que et tornin els interessos pagats de més.\nEscriu-nos a info@asufin.com i ‘t’ajudarem a organitzar els teus deutes!\nASUFIN és una associació de consumidors i usuaris experta en la defensa d’abusos bancaris que té un equip de professionals experts, compromesos amb els consumidors i amb èxits judicials comprovables. Presentem les demandes en defensa dels nostres associats, sent així la part actora del procediment i\nevitant el risc de condemna en costes en cas de perdre.\nSi el teu cas és viable, et presentarem un pressupost assequible, moltes vegades sense cost inicial.


Pregàries en català\nJaume Traserra: "Tornar de la part de Déu” és possible\nQuan celebrem els 10 anys de la carta pastoral del bisbe emèrit de Solsona Mons. Jaume Traserra, hem seleccionat 10 frases d'aquell document: "Torneu de la part de Déu"\n1- Anunciem, amb renovada confiança, que el Senyor fa camí amb nosaltres, que la seva Paraula dóna plena resposta als anhels del cor humà, que la seva presència en els signes de l’Església demana l’encontre personal amb Ell i la resposta generosa de cadascun de nosaltres.\n2- No és suficient parlar de l’home i dels valors evangèlics, sinó que el fonament, la culminació i el dinamisme de l’anunci de l’Església és Jesucrist mateix, vivent i ressuscitat, Fill de Déu, que ofereix a tots els homes la misericòrdia i la salvació.\n3- Els fidels que escolten la Bona Notícia, han d’anar descobrint la presència oculta del Senyor en la humilitat dels seus signes.\n4- Hem d’estar convençuts que, com ha succeït sempre en la vida de l’Església, la Bona Nova de Jesucrist proclamada sense vacil·lacions, amb força i entusiasme, és capaç de trasbalsar el cor de l’home i pot commoure les seves entranyes.\n5- Cal que els cristians es reuneixin per escoltar junts la Paraula del Senyor, que es deixin jutjar per Ell, que emprenguin tots els seus treballs en nom d’Ell\n6- És en la pregària, on tot cristià demana amb insistència que el Senyor li mostri la resplendor de la seva mirada, on pot iniciar i mantenir un diàleg amical i joiós amb Ell, on pot viure la comunió amb Ell.\n7- Tota predicació, tota pregària queda incompleta, si no s’orienta cap a la participació en l’Eucaristia, perquè en el memorial del Sopar del Senyor no solament Ell hi és present, sinó que hi és present “per nosaltres”, per cadascun de nosaltres.\n8- El signe d’una comunitat viva és l’abundància d’iniciatives i realitzacions en favor dels més pobres, segons l’estil de Crist.\n9- Estem segurs que aquest treball entre els indiferents o allunyats suscitarà en alguns el desig de tornar a començar, d’iniciar un camí de recerca de Jesucrist i de l’Evangeli.\n10- Les nostres comunitats parroquials i tota l’Església diocesana senten que l’evangelització no té espera, que no es pot ajornar per un altre moment.\nJaume Traserra: "Tornar de la part de Déu” és poss...\nEntrades populars última setmana\nMons. Jaume Traserra