COMENTARIOS SOBRE LA HISTORIA DE ESPAÑA: febrero 2010\nASESINATO Y ENTIERRO DE JOSÉ CANALEJAS\nAcabo de encontrar este vídeo sobre el asesinato y entierro de José Canalejas, en http://www.youtube.com/watch?v=7SR2dw73vIU. Os lo recomiendo\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/23/2010 1 comentario:\nEl paper de la guerra del Marroc en la Setmana Tràgica de 1909 segons l'historiador Ferran Aisa.\nAcí teniu un altre vídeo de la Setmana Tràgica, que he trobat a http://www.youtube.com/watch?v=9QOBJ1xsVuY. En aquest cas, en català. Espere que us agrade.\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/16/2010 No hay comentarios:\nVÍDEO SOBRE LA SEMANA TRÁGICA I\nAquí tenéis un vídeo breve sobre la Semana Trágica de 1909. Lo he encontrado en http://www.youtube.com/watch?v=SFNSZ9rX9Jo\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/16/2010 2 comentarios:\nL'ENSENYAMENT EN EL PRIMER TERÇ DEL SEGLE XX\nAmb el regnat d'Alfons XIII, van materialitzar-se diverses postures regeneracionistes. De fet, el seu regnat, entre d'altres coses, es caracteritza precissament per això, per les mesures tendents a regenerar el país.\nL'ensenyament va ser un dels elements fonamentals d'aquest regeneracionisme. De fet, per a molts intel·lectuals imbuïts d'aquesta corrent, la causa estructural del Desastre del 98 no va ser la deficitària situació de l'exèrcit espanyol, sinó la situació cultural i pedagògica de la societat espanyola. Així, no serien els soldats nord-americans els que destrossaren l'esquadra a Cavite, sinó els mestres, de la mateixa manera que, d'acord amb les idees de molts intel·lectualls francesos, la causa de la seua derrota a la Guerra Franco-prusiana de 1871 va ser la superioritat de l'ensenyament alemany.\nAixí es pronuncià, per exemple, Santiago Alba en el pròleg que va escriure, del llibre d'Edmund Demolins En qué consiste la superioridad de los Anglo-Sajones (1901), que va seguir la línia marcada per Joaquim Costa (escuela y despensa), o Bartolomé Cossío.\nLa conseqüència pràctica d'aquesta postura va ser un grapat de mesures dels diferents governs del regnat d'Alfons XIII, per tal de millorar l'ensenyament. Un ensenyament que mancava de moltes coses. De fet, la taxa d'analfabetisme era de les més elevades d'Europa, juntament amb Portugal, o Grècia. A dures penes s'escolaritzava el 47% de la població infantil (la qual cosa depenia de zones, ja que a Castilla la Vieja el percentatge d'alfabetització era més elevat, i de sexes, ja que les nenes gairebé no es formaven).\nPel que fa als mestres, aquestos sofrien uns salaris (quan hi existien) molt baixos, i que depenien de l'administració municipal, llastrada per les desamortitzacions (que havien eliminat una font d'ingressos molt important dels ajuntaments) i molt corrupta.\nL'ensenyament secundari estava en una millor situació que el primari, però, encara així i tot, sofria enormes mancances, sobretot si es comparava amb l'ensenyament secundari que s'oferia als col·legis religiosos, que estaven molt més abastats.\nLa causa d'aquesta situació tan deficitària va ser, com ja sabem, l'escàs interés de l'Estat liberal a involucrar-se en qüestions socials, més enllà del govern i de l'administració interior (Governació i Foment), la percepció d'ingressos (Hisenda), o la política exterior i el prestigi (Guerra, Marina, Estat). No existia, per tant, un Ministeri dedicat específicament a l'ensenyament. Recordem que el Pla Pidal va ser desenvolupat pel ministre de Foment, com també va ser el titular d'aquesta cartera ministerial l'autor de la Llei Moyano, o el de les mesures educatives de finals del regnat d'Isabel II, que va ser, per cert, el mateix que va tallar la llibertat de càtedra a principis de la Restauració (el ministre de Foment, Orovio).\nAmb l'adopció, per part dels conservadors, de la doctrina social de l'Església, i de la inclusió del Partit Liberal en el joc polític, a més de la influència dels regeneracionistes, aquesta situació va variar en canviar de segle. D'aquesta forma, el 1900 es cregué el Ministeri d'Instrucció Pública i Belles Arts, dins del govern conservador de Francisco Silvela, encapçalat pel jurista Antonio García Alix. Tanmateix, la partida pressupostària de què va gaudir, va ser molt reduïda. Per a alguns, va ser, fins i tot, inferior a la dotació de la Villa de París.\nQui va interessar-se més per la situació va ser el liberal comte de Romanones, el següent titular del ministeri. Sota la seua gestió, i la dels seus successors, molt influïts pels ideals de la ILE, l'ensenyament va millorar. Els mestres van rebre el seu salari (encara molt baix, per cert) de l'Estat, per la qual cosa els ajuntaments van poder dedicar-se a la construcció de les escoles (tal i com preveïa la Llei Moyano de 1857) i el 1901 va estendre's l'ensenyament obligatori des dels 9 anys, als 12, i es va adoptar un pla d'estudis cíclic i integrat, i idèntic per als nens i les nenes.\nCom a conseqüència, la taxa d'alfabetització va pujar, encara que molt gradualment. El país va encetar un procés de modernització, tot i que fou incomplet, i, per això, en la II República el problema educatiu va ser un dels assumptes nodals de la política reformista.\nA més de tot això, cal destacar que l'ensenyament va ser un dels camps de lluita entre els conservadors i els liberals, que, d'aquesta manera, fan començar a trencar el pacte que donava solidesa al sistema. Quan els liberals estaven en el poder, exigien als col·legis religiosos que demostraren la qualificació científica dels seus docents, i materialitzaven la llibertat de càtedra però, quan els conservadors els succeïen, liquidaven les mesures dels liberals. Tot això, dins de la lluita entre obrir noves ordes religioses, tancar les ja existents, aplicar el Concordat de 1851 en tota la seua extensió, o la Llei d'Associacions liberal.\nRespecte als aspectes pedagògics, en el període es tractaren d'imposar les teories més en boga a Europa i als Estats Units, com ara aquelles que defenien el respecte per la personalitat de l'alumne contra la repressió i la imposició. Així, es va rebre l'influix de Maria Montessori, o d'Olive Decroly, o les idees de la Institució Lliure d'Ensenyament (aprenentatge intuïtiu i global...). D'aquesta forma, de manera paral·lela a l'ensenyament religiós, es va desenvolupar tot un grapat de noves experiències educatives, com ara escoles laiques i racionalistes, l'Escola Moderna de Francisco Ferrer y Guardia... Aquesta última va desenvolupar una interessant tasca editorial (Compendio de Historia Universal apareguda el 1902, de Clémence Jacquiret; novel·les com ara Las aventuras de Nono...) i educativa dirigida a les classes mitjanes...\nNo obstant, als col·legis de religiosos, on imperava un tipus d'ensenyament més memorístic i autoritar (denunciat per intel·lectuals com Pérez de Ayala o Azorín) es desenvolupà, també, tot un grapat d'experiències renovadores: les Escoles de l'Ave Maria, als barris pobres de Granada, on s'implantà una pedagogia integral...\nEs tractava, per tant, de japonitzar Espanya. És a dir, de desenvolupar amb rapidesa un país molt mancat per problemes de molt ampli abast en el camp de l'ensenyament (i en altres, és clar), com va fer el Japó, que va arribar, en pocs anys, de ser un país medieval, a derrotar a tota una potència militar com ara Rússia, a la Guerra del 1905.\nEn el camp de la cultura, el país es va modernitzar clarament. Així, entre el 1907 i el 1936, va tenir un paper molt important la Junta d'Ampliació d'Estudis i Investigacions Científiques, encarregada d'abastar els alumnes més brillants, amb beques a l'estranger. Depenent d'ella, va sorgir el 1910 la Residencia de Estudiantes, on van desenvolupar una tasca intel·lectual de relleu importants escriptors i artistes de tota classe.\nEl 1910 va aparèixer el Centro de Estudios Históricos, presidit per ramón Menéndez Pidal, que es centrava en el conreu de les Humanitats. D'altres foren la Escuela Española de Roma de Arqueología e Historia, el Instituto Nacional de Ciencias Físico-Naturales, el Museo Nacional de Ciencias Naturales o el Jardín Botánico. El 1915, la Residencia de Señoritas, i el 1918, el Instituto-Escuela, institució que devia tutelar la transformació de l'ensenyament secundari.\nPer tant, el primer terç del segle XX va ser molt prolífic en l'intent de reformar un sistema que era, òbviament, insuficient, en un intent imbuït per l'ideal il·lustrat d'utilitzar la raó científica com a base per al desenvolupament i l'extensió del coneixement.\nLA REVOLUCIÓ DES DE DALT\nLa vida política al llarg des primers quinze anys del segle XX es va caracteritzar pels intents de dur a terme els plantejaments regeneracionistes. Tots els polítics, i, fins i tot, el mateix Alfons XIII, estaven adscrits al corrent regenerador.\nCom sabem, arran de la Crisi del 98, va sorgir el regeneracionisme. Aquest era una postura intel·lectual caracteritzada per intentar canviar el païs, donat que necessitava un canvi profund. Ara bé, podia desenvolupar-se des d'una perspectiva conservadora (Silvela, Maura), liberal-demòcrata (Canalejas), republicana i democràtica (Costa), nacionalista i regionalista, el mateix Alfons XIII... Per tant, amb el canvi de segle, tots els protagonistes de la vida política s'afegiren eren regeneracionistes.\nDes d'una perspectiva conservadora, el regeneracionista més important va ser el nou cap del Partit Conservador, Antoni Maura. Successor de Silvela, intentà desenvolupar una política econòmica equilibrada, una important tasca social i un intent de purificació del sistema electoral. Per tal d'assolir aquest últim objectiu, intentà descentralitzar el règim polític, i, d'aquesta manera, adoptà postures en ocasions sorprenents per a ser un polític conservador.\nVa estar en el poder durant el perdíode de major intervencionisme en la política per part del Rei, i, sobretot, durant el Govern Llarg (a banda dels governs de concentració de les darreires del règim).\nEntre 1907 i 1909 (el citat Govern Llarg), Maura desenvolupà un programa en què imposà les seues idees sobre el intervencionisme en economia (Llei de protecció de la indústria nacional, Foment d'indústries i comunicacions marítimes, l'Institu Nacional de Previsió...) i en les relacions socials, seguint el tarannà regenerador del seu antecessor, Francisco Silvela, que es basà en l'Encíclica Rerum Novarum de Lleó XIII (Llei de descans dominical, Llei de colonització interior, Llei d'emigració, Llei de tribunals industrials...).\nNo obstant, també va fer palesa la seua inclinació cap l'autoritarisme, amb mesures com ara la Llei de repressió del terrorisme. Era un producte, entre altres motius, de la seua ideología conservadora, i del seu caràcter en ocasions arrogant i autoritari.\nSobre el sistema electoral, que, com sabem, estava marcat per la corrupció i l'adulteració, va intentar purificar-lo a través de la Llei Electoral de 1907. Amb ella imposà el vot masculí obligatori, i eliminà els sufragis poc clars. Però, no obstante, no aconseguí millorar i purificar el sistema. De fet, per a això, necessitava dotar de major autonomia les institucions locals, per tal de traure-les del binomi Govern-cacics. Amb aquest objectiu, projectà una llei d'administració local en la qual dotaria els ajuntaments d'un sistema d'elecció corporatiu, de caire evidentment conservador. També els permeté associarse en mancomunitats, arran de la pressió exercida per Solidaritat Catalana a causa de la Llei de Jurisdiccions. Tanmateix, aquesta llei fou refusada, i el projecte de mancomunitats no es posaria en marxa fins el període de José Canalejas.\nRere la seua caiguda, esdevenida el 1909 a causa de la Setmana Tràgica, va succeir-lo Moret durant un breu període de temps, i, després, Canalejas. Ambdós eren membres del Partit Liberal i es disputaren el lideratge.\nJosé Canalejas, amb una sòlida formació intel·lectual, desenvolupà un liberalisme intervencionista en matèries socials, en una línia molt propera al liberalisme democràtic que estava desenvolupant-se a Europa. En aquesta línia, va encetar un procés de nacionalització de la monarquia, és a dir, d'incloure dins del sistema monàrquic totes les forces polítiques possibles.\nSobre les seues mesures, el regeneracionsime que va desenvolupar es va basar en un aperspectiva més reformista que la de Maura, molt més ostentosa. Així, va reformar la situació social, abolint els impostos de consum i substituïnt-los per impostos progressius. També va intentar separar l'Església de l'Estat mitjançant la Llei del Cadenat de 1910, per la qual va impedir que s'obriren noves ordes religioises, si no estaven abans aprovades pel Govern.\nSobre el greu problema militar, va intentar democratitzar el reclutament a través de soldat de quota, que va acabar amb la redempció en metàl·lic pròpia del període liberal. No obstant, no va establir-hi en el reclutament una veritable igualtat.\nSobre l'estructura de l'Estat, va intentar impulsar la descentralització, amb les Mancomunitats provincials, arreplegant el legat de Maura, però de forma menys àmplia que el projecte que hi tenien els catalans.\nAmb la seua mort, el 1912, s'inicià un nou període, ja menys regeneracionista, en el qual el sistema va mostrar les seues dificultats intrínseques, encara que va perviure fins el 1923.\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/15/2010 No hay comentarios:\nSOBRE LA CRISI DEL 98\nENTRE LA GUERRA DELS DEU ANYS I LA PÈRDUA DE LES COLÒNIES\nLes línies següents versen sobre el més fonamental que va ocórrer entre la Pau de Zanjón, el 1878, i la Guerra Cubana que va portar a la pèrdua de les últimes colònies.\nCom sabem, la Pau de Zanjón es va signar el 12 de febrer de 1878, per tal de posar fi a la Guerra dels Deu Anys, encetada rere el Grito de Yara. Tanmateix, aquest tractat de pau, en realitat, va ser només una treva en el conflicte.\nL’armistici va comportar la llibertat per als esclaus, tant per als que van participar en un bàndol, com per als que van participar en l’altre. A més a més, va implantar a l’illa el sistema de províncies que ja existia a Puerto Rico. No obstant això, aquestes mesures es van activar de forma molt limitada. Així, pel que fa a la implantació del sistema provincial, és veritat que Cuba va dividir-se en sis províncies, d’on van eixir diputats i senadors a les Corts espanyoles, però el sistema, molt centralitzat, va impedir desenvolupar totes les propostes com s’hauria desitjat. A més a més, era una mesura insuficient, donada l’enorme distància que separava Cuba de la península i la situació propera dels Estats Units.\nSumat a aquesta situació, l’altra reivindicació que va conduir al conflicte, l’abolició de l’esclavitud, no va ser completa, i es va necessitar un segon conflicte, la Guerra Chiquita, per tal d’obligar el govern espanyol a promulgar una llei, el 1880, que conduïra a l’emancipació.\nLa implantació del sistema provincial es va reforçar mitjançant la fundació de dos partits polítics, el Partit Unió Constitucional o partit conservador, format pels indians i peninsulars amb interessos a l’illa, i partidaris del manteniment de la situació de colònia, o, en el seu defecte, de província només, i el Partit Liberal Autonomista, o partit liberal, més obert, i construït pels criolls que desitjaven la implantació d’un sistema més autònom del que hi existia per a l’administració illenca.\nA partir de 1891, dins del Partit Unió Constitucional, va esclatar una secessió protagonitzada per la branca més esquerrana, que tenia com a objectiu l’enteniment amb els criolls autonomistes, com va ser el Partit Reformista. La causa d’aquesta escissió va ser la presa de consciència del fet que la situació econòmica caminava cap a una progressiva vinculació amb els Estats Units, per a la qual cosa es feia necessari un sistema que permetera més llibertat alhora que continuava amb els lligams amb la metròpoli.\nLa qüestió és que, des del 1880, Cuba venia el 80% de la seua producció de sucre a la potència nord-americana, la qual intentava signar algun tipus d’acord comercial amb Espanya per tal de regularitzar la situació. Això es va assolir, per influència del Partit Liberal, el 1892, amb el resultat d’enfortir els lligams econòmics de l’illa amb els Estats Units. De fet, pràcticament, arran d’aquests acords, Cuba era part de la potència del Nord.\nAqueix 1892, José Martí va fundar un partit, el Partit Revolucionari Cubà, que fomentà el secessionisme i la independència. És veritat que l’esclavitud s’havia abolit el 1886 (rere un període d’assaig de formes intermèdies, com ara el sistema del patronat), però, en realitat, els esclaus no havien aconseguit la completa integració en la societat. Per exemple, cal recordar que, quan la Societat Antropològica Cubana definia el cubà, es referia a ell com l’home blanc nascut a Cuba. És a dir, els negres no eren res. Però els antics esclaus no hi estaven d’acord. D’aquesta manera, encetaren un procés de reivindicació dels seus arrels culturals, com eren tot un grapat de revistes i diaris, i de danses pròpies i una música pròpia, el danzón, ple de trets africans.\nA causa d’aquesta reivindicació cultural d’una població que era molt més nombrosa que els peninsulars, o que els criolls, el govern espanyol va decidir incrementar el percentatge de blancs, i va fomentar la immigració, la conseqüència d’aquesta política demogràfica va ser l’increment de les tensions socials, afegides a les polítiques i econòmiques.\nEn aquest context, Antoni Maura, aleshores membre del Partit Liberal, i com a ministre d’Ultramar, va intentar desenvolupar el primer sistema autonomista de la nostra història constitucional. Va consistir en la implantació d’una constitució, d’una Assemblea Provincial, d’un govern i d’un poder judicial propis. No obstant, com que va ser substituït per Manuel Becerra, aquest projecte es va abandonar, i, quan el següent ministre de la Governació, rere Becerra, el va intentar implantar, el conflicte va esclatar. Ja era massa tard. El Grito de Baire va encetar una lluita entre els espanyols i els cubans, als quals es van afegir els nord-americans.\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/11/2010 No hay comentarios:\nLa crisis del 98 y la pérdida de las colonias\nAquí os ofrezco otro vídeo sobre la crisis del 98 y la pérdida de las colonias. Lo podéis encontrar en http://www.youtube.com/watch?v=jn8yPii8TXk\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/10/2010 No hay comentarios:\n¿Quién fue María Cristina de Habsburgo-Lorena?\nAquí os ofrezco un video sobre la Regente, viuda de Alfonso XII. Puede ser interesante. Lo encontraréis en http://www.youtube.com/watch?v=wr5OSNOYyoQ.\nGarcía-Trevijano establece una serie de comentarios sobre el sistema de la Constitución de 1876 que puede que os suenen bastante, ¿no? Espero que os guste el vídeo.\nSobre la voladura del Maine\nEn este vídeo aparece la voladura del acorazado Maine, que, como sabéis, fue la causa de la entrada de USA en la Guerra de Cuba, y la subsiguiente derrota de los españoles.\nPublicado por Pedro A. Amores Bonilla en 2/09/2010 No hay comentarios:\nSOBRE LA CRISIS DE 1898\nAquí tenéis un vídeo sobre la crisis de 1898. Espero que os resulte ilustrativo.


La Fundació Roca Galès i CoopCamp lliuren els Premis als millors treballs sobre cooperativisme pels instituts del Camp de Tarragona | https://www.rocagales.cat\nEl dimecres 18 de novembre es van lliurar els premis per alumnat de 4t d’ESO, Cicles Formatius de Grau Superior i Batxillerat que durant el curs passat van desenvolupar treballs sobre el cooperativisme del Camp de Tarragona.\nEn aquesta primera edició del certamen, organitzada per la Fundació Roca Galès i CoopCamp, l’Ateneu Cooperatiu del Camp de Tarragona, s’han premiat 3 categories: Premi al millor treball grupal sobre cooperativisme de 4t d’ESO, Premi al millor treball de projecte sobre cooperativisme de Cicles Formatius de Grau Superior i Premi al millor treball de recerca de Batxillerat.\nEl certamen s’emmarca en un pla d’actuacions dirigides a fomentar el coneixement del cooperativisme i l’economia social i solidària entre l’alumnat de secundària i introduir als instituts continguts per analitzar l’economia i l’emprenedoria des dels principis de democràcia, igualtat i el bé comú. Més de 20 instituts del Camp de Tarragona reben l’assessorament de CoopCamp per programar tallers sobre cooperativisme, fer visites a cooperatives del territori o impulsar cooperatives d’alumnes. La recent creació dels Premis ha permès fer un pas més en la introducció del cooperativisme a les aules i alhora reconèixer la feina dels instituts i docents que aposten per oferir continguts sobre les economies transformadores.\nLes premiades en aquesta primera edició han estat:\nTreball: Les cooperatives agrícoles, les arrels d’un poble\n1r premi al millor treball de grupal de 4rt d’ESO\nTreball: La cooperativa “La caseta de l’arbre”\n1r Premi al millor treball de projecte sobre cooperativisme de CFGS.\nTreball: La cooperativa “Dignidart”\nLluís Carreras i Gerard Nogués, en representació de la Fundació Roca i Galès i CoopCamp, van lliurat els premi consistent en un val de compra de 250€ de la Cooperativa Abacus. Els instituts Joan Guinjoan de Riudoms i l’ESiT Escola Joan XXIII de Tarragona també han rebut un val de compra de 150€ de la cooperativa Abacus, la subscripció anual a la Revista Cooperació Catalana i un lot de bibliografia editada per la Fundació Roca i Galès sobre el cooperativisme català.\nEn les properes setmanes es donaran a conèixer les bases de la segona edició del premis que reconeixeran els treballs elaborats durant el curs 2020-21.\nPremi 4rt dESO Institut Joan Guinjoan\nPremi Batxillerat – Institut Joan Guinjoan\nPremi CFGS-ESiT Escola Joan XXIII\nReconeixement Docents i Equip Directiu – ESiT Escola Joan XXIII\nReconeixement Docents i Equip Directiu – Institut-Joan-Guinjoan


Encantadora casa de pedra de segle XVIII recentment reformada, al nucli d'un poble històric de Baix Empordà. Un excel·lent contrast entre modern i antic\nAquesta preciosa casa de segle XVIII se situa en el centre de la vila medieval de Pals, un dels més cobejats de la costa, amb comerços i restaurants oberts tot l'any ia pocs quilòmetres de les millors platges de la Costa Brava.\nLa propietat ha estat recentment reformada respetanto la identitat original de l'habitatge. Ho podem apreciar en les parets de pedra a la vista i la volta catalana que fan un contrast entre l'estil modern i l'antic.\nLa façana de la propietat ha estat restaurada amb una calç groguenca fent joc amb les portes i tancaments de pi massís, per la part interior tenim terres de microciment, parquet de fusta natural a les habitacions, mobiliari de cuina amb fusta de roure, tancaments exteriors d'alumini amb doble vidre, calefacció elèctrica i aire condicionat són part de l'equipament d'altes qualitats amb les que aquesta casa està equipada.\nLa planta baixa d'aquesta propietat de 1752 eren les antigues quadres que han estat transformades en diversos espais independents. Tenim accés a la propietat per 3 portes situades al mateix carrer. La primera ens dóna accés a un recinte amb bany i plat de dutxa, que connecta amb un altre espai independent a l'interior, aquest, amb sortida a un petit pati interior de poble. Aquest espai ha pogut estar pensat en una possible casa o negoci independent de la casa principal. L'altre accés ens dóna pas a un pàrquing, connectat amb el pati interior i amb una porta que ens dóna accés a les escales per pujar a l'habitatge, mentrestant l'última porta ens dóna accés directe a les escales de l'habitatge.\nA la primera planta tenim una sala d'estar, envoltada de la famosa volta catalana, amb un petit balcó, menjador amb cuina, separat per una petita barra americana, dos banys, un d'ells amb dutxa i dues habitacions dobles.\nA la segona planta hi trobem una sala distribuïdora amb accés a dos dormitoris dobles, un d'ells tipus suite i un bany independent. Just davant de la sala distribuïdora tenim la joia de la corona, una terrassa amb vista a l'informe de l'Empordà, al costat d'una sala independent equipada amb cuina i menjador.\nAquesta casa se situa en el centre de la vila medieval de Pals, un dels més cobejats de la costa, amb comerços i restaurants oberts tot l'any ia pocs quilòmetres de les millors platges de la Costa Brava.\nEn venda, Masia 660.000 €\nMasia de 279m² en venda a Baix Empordà, Girona\nCasa / vil·la de 411m² en venda a Baix Empordà, Girona\nEn venda, Masia 495.000 €\nmasia de 535m² en venda a Baix Empordà, Girona\nMasia de 125m² en venda a Baix Empordà, Girona


Vi-FRANC. Ramon Francàs: Mercados del Vino y la Distribución premia a l'associació La Contraetiqueta, a Vins i Licors Grau i a Fivin\nMercados del Vino y la Distribución premia a l'associació La Contraetiqueta, a Vins i Licors Grau i a Fivin\nEl periòdic Mercados del Vino y la Distribución, publicació de referència en el sector, ha reunit aquest dimecres a Madrid a productors, distribuïdors, administracions publiques sectorials i mitjans de comunicació, per reconèixer i premiar l'esforç empresarial que aquests realitzen en un moment d'especial dificultat econòmica. A l'acte no hi va faltar la presidenta madrilenya, Esperanza Aguirre. En la categoria de productors el premi a l'empresa productora que hagi contribuït al desenvolupo socioeconòmic de la seva zona ha recaigut en AVANTE SELECTA (GRUP INVERAVANTE). Per la seva banda, el reconeixement a l'empresa productora amb millor gestió en l'activitat exportadora ha anat a parar a GRUP ORDÓÑEZ. Igualment, el premi a l'empresa productora amb millor gestió en la seva inversió en R+D+i ha estat atorgat a la PLATAFORMA TECNOLÒGICA DEL VI i recollit per Félix Solís, qui ha destacat que "el vi espanyol està en el millor moment de la seva història i cal aprofitar-ho". En la categoria de distribució, el primer dels reconeixements ha estat per a la gran superfície que hagi venut el major volum de vins de DO, un guardó que ha estat atorgat a MAKRO. També s'ha reconegut a la cadena distribuïdora que més hagi contribuït a l'acostament dels vins al consumidor, un premi que ha recaigut en l'ASSOCIACIÓ LA CONTRAETIQUETA. Dins d'aquesta mateixa categoria, Mercados del Vino ha reconegut també a la distribuïdora independent amb major recorregut en l'últim any, un títol que ha estat per a l'empresa catalana VINS I LICORS GRAU de Palafrugell. També es triava en els V Premis Mercados del Vino y la Distribución al sumiller de l'any: JAVIER GILA (Lavinia) ha estat reconegut amb aquest important premi. Finalment, i dins d'una categoria especial, s'ha volgut destacar al personatge que per la seva trajectòria hagi marcat una fita en el sector. En aquesta edició, aquesta distinció ha estat para JOSE PEÑÍN. També hi ha hagut un buit per reconèixer a l'empresa amb la millor gestió de Responsabilitat Social Corporativa, en aquest cas una fundació: FIVIN (Fundació per a la Investigació del Vi i la Nutrició).\nLa Denominació d’Origen Catalunya va patrocinar i assistir per tercer any consecutiu a la gala de lliurament de premis Mercados del Vino y la Distribución. L’acte va tenir lloc a la Casa Real de Correos de Madrid, i va ser presentat pel periodista Carlos Herrera.\nPublicat per Ramon Francàs en 2:30


Entrevistes de selecció Bon-Preu. FP DUAL | "El racó dels cicles formatius"\nEntrevistes de selecció Bon-Preu. FP DUAL\nAvui ha estat un dia diferent pels alumnes de Cicles Formatius de grau mitjà d’activitats comercials de productes frescos, ja que alguns dels vostres companys han passat un procés de selecció.\nDins del conveni de col·laboració entre la Fundació Joviat i Bon-Pre/Esclat de formació DUAL, hem iniciat un procés de selecció en tota regla, amb l’objectiu d’escollir els alumnes que faran un procés d’adaptació (80h) en el mes d’abril i posteriorment un contracte de formació retribuït ( unes 950 h), dins la nova modalitat de DUAL, que hem iniciat com a novetat en aquest curs acadèmic.\nAixò ens ha suposat unes setmanes intenses de treball per part de la tutora del curs, Gemma Cirera, i un servidor com a responsable de les pràctiques dels alumnes. Hem preparat la selecció, fet el curriculum i cercar informació de l’empresa.\nDesprès del nervis inicials i les entrevistes d’una durada aproximada de 15 minut, per part del Sr. Sergi Cabani del departament de formació del Bon-Preu; l’experiència ha estat del tot positiva. Ara toca esperar la decisió de les empresa, la setmana propera sabrem quelcom.\nAprofito per agrair al grup de productes frescos, l’interès i dedicació; són conscients de l’oportunitat que tenen de poder inserir-se professionalment en un sector que te molt de futur.\n« Inviten a l’Escola JOVIAT en les XIII Jornada de Qualitat a l’Ensenyament TALLER MERCATS EMERGENT- 27/10/2015 »\nData : Octubre 13, 2015


La baronessa Thyssen confirma que part de la col·lecció s’exposarà a la primavera | Ràdio Sant Feliu\nLa baronessa Carmen Thyssen-Bornemisza va ser la protagonista d’un sopar-col·loqui organitzat pel Club Indústries Culturals ESADE Alumni, en el qual va donar les claus per ser mecenes en el segle xxi. La baronessa va dur a terme un repàs dels seus orígens i estudis, i va assenyalar que tot el coneixement que té sobre col·leccionisme d’art és gràcies al seu marit, el baró Thyssen-Bornemisza.\nLa baronessa va anunciar que té en projecte un petit museu a Sant Feliu de Guíxols, en el qual s’exhibirà la seva col·lecció de pintura catalana la propera primavera. Així mateix, també va parlar sobre el nou museu de Màlaga, que té una esplèndida selecció de pintura espanyola, per la qual es podria considerar el “germà petit” del museu de Madrid.\nAl sopar, també hi va assistir Guillermo Solana, director artístic del Museu Thyssen, que va destacar la importància del paper de la baronessa en l’arribada a Espanya de la col·lecció. “L’esperit de la baronessa és col·leccionar per acabar compartint-ho amb el públic, i que aquest en gaudeixi”, va afirmar el director artístic del museu.\nCarmen Thyssen-Bornemisza va concloure la seva intervenció amb un consell per als qui decideixin començar en el món del col·leccionisme: “Per col·leccionar, primer s’han de recórrer [museus]. Després començaràs a saber realment què t’agrada”.\nEn l’acte, també hi van participar Pedro Navarro, vicepresident executiu del Patronat de la Fundació ESADE, i Teresa Alarcos, responsable del Club Indústries Culturals ESADE Alumni a Madrid.


LOCAL 1010 | La Colla de Gegants i Cabuts s’adhereix al Gran Recapte d’Aliments 2015\nEscrit per CGIC\nL’entitat benicarlanda ha decidit celebrar un acte, el 28 de novembre, unint-se a la celebració d’aquesta recollida que es celebra cada any encabint-la dintre de les activitats dels 25 anys dels Gegants i Cabuts de Benicarló.\nEl Recapte Gegant ha sigut el nom que la colla gegantera ha escollit per a l’activitat. La plaça de Sant Bartomeu serà l’escenari escollit i tindrà un programa d’activitats que començarà a les 16.30 h amb la celebració d’un taller on es podrà pintar i muntar un escenari de la façana de l’Ajuntament amb els quatre gegants de Benicarló. També, per als més xicotets, hi haurà els dibuixos dels gegants per a pintar-los els quals han estat realitzats per Saida Porres.\nA més dels tallers, hi haurà la col•laboració de diverses entitats locals que realitzaran actuacions per a animar l’ambient de la tarda. Així, a partir de les 17 h, el Grupo de Bombos y Tambores Stmo. Cristo de la Flagelación, el Coro Rociero “Aires de mi tierra”, el Grup de música i danses La Sotà i el Club Madison delectaran a tot el públic amb les seues intervencions. Tot seguit hi haurà una xocolatada en la qual es donarà un got de xocolata a canvi d’un aliment per a la recollida. Per a finalitzar la jornada els gegants Tolo i Mar realitzaran una cercavila pel centre històric de la ciutat.\nLa Colla de Gegants i Cabuts convida a tothom que vulga col•laborar amb la recollida per a ajudar molts dels habitatges que, avui en dia, no tenen suficients aliments per a abastir-se.


Sapigueu que… | Nosaltresllegim\nTítol: Sapigueu que…\nCada matí escolto El món a RAC1 quan em llevo, mentre esmorzo i faig el dinar per anar a la feina. Quan el Toni Bassas va marxar d’El Matí de Catalunya Ràdio, em vaig passar a RAC1 amb el Jordi Basté i, gràcies a Basté, tenim aquest llibre entre mans.\nQuan vaig veure aquest llibre el vaig agafar amb ganes, ja que volia veure com eren aquests “davantals”. Que què és un “davantal”? Doncs jo tampoc ho sabia, però és una reflexió d’aproximadament 3 minuts que fa en Basté cada dia al programa, a les 8 del matí. És clar, a les 8… Per això no ho sabia! Tot i escoltar el programa cada dia, no he sentit cap d’aquests “davantals” en directe. Cap ni un. És el que té haver de llevar-se més d’hora (ben d’hora, ben d’hora) i escoltar la ràdio a les 7, ja que a les 8 ja haig de ser al tren arribant a Barcelona.\nDesprés d’aquest apunt autobiogràfic, us diré que aquest recull de ràfegues de metralleta pot arribar a ser difícil de digerir. Com que recopila els millors “davantals” des del 2007 fins al 2011, et trobes una sèrie d’opinions sobre molts temes que eren notícia cadascun d’aquests dies. La majoria de pàgines parlen (quan llegia el llibre simplement el sentia a ell parlant) de temes com a mínim polèmics: des de les relacions Catalunya-Espanya (recomano llegir-los per parts, et pot agafar un atac de mala llet si els llegeixes tots seguits), la crisi, problemes socials… En canvi, hi ha altres temes més lleugers que fan passar millor la lectura: cultura, difunts il·lustres, el Barça i Pep Guardiola…\nEn fi, aquest és un llibre d’un senyor que parla com escriu i escriu com parla: com una bala, clar i català. Al ser discursos pensats per ser declamats per la ràdio tenen una inmediatesa, una frescor i una “incorrecció” que no té, per exemple, aquesta ressenya, que estic escrivint, esborrant i tornant a escriure, canviant-la, censurant-la, polint-la, suavitzant-la… No, no. Els “davantals” del Basté són indignació, exaltació, sentiment, adrenalina… Pensats per transmetre l’opinió d’aquest comunicador a l’audiència i, sobretot, per fer que aquesta (nosaltres) reaccioni, que no es quedi parada, que lluiti pel seu món, el nostre món.\nBenvinguts al món.\nAquesta entrada s'ha publicat en 2012, No ficció, Vam publicar-ho fa temps... i s'ha etiquetat amb Escrit originalment en català, Jordi Basté el 25 de gener de 2012 per F.X.\n← Ombres en la nit En Lluís-Emili ja és un dels Nosaltres →\n6 pensaments a “Sapigueu que…”\nMontserrat Brau 25 de gener de 2012 a les 11:34\nFX, tenir-te entre nosaltres és tan guai com sentir els davantals a les 8 (és el que té viure a prop de la feina, que els pots sentir amb el primer cafè, jeje): et fan somriure!\nGràcies per una ressenya tan divertida!\nJordi Príncep 25 de gener de 2012 a les 19:01\nFX, jo també vaig passar del Bassas al Basté quan el primer va deixar Catràdio. Per a mi va ser tota una sorpresa que una persona provinent de la informació esportiva pogués sortir-se’n tan bé al capdavant del programa estrella d’una emissora de ràdio. L’estil Basté és diferent al d’en Bassas, però ambdós són punyents i directes; a més d’amarats de catalanitat.\nMontserrat Brau 25 de gener de 2012 a les 23:17\nCoincideixo amb tu, Jordi. Tot i que encara trobo a faltar en Bassas, el meu traspàs cap a RAC1 no només no ha estat un drama sinó una grata sorpresa.\nComunicadora 26 de gener de 2012 a les 22:39\nJo estic d’acord amb el Jordi quan diu que llegir el llibre és com escoltar-lo! Feia temps que hi havia gent que demanava poder reviure “els davantals” i el llibre és una manera ideal de fer-ho!\nF.X 31 de gener de 2012 a les 22:56\nMoltes gràcies a tots pels vostres comentaris! Sapigueu que… m’animen a escriure més ressenyes encara! 🙂\nMontserrat Brau 31 de gener de 2012 a les 23:56\nSí, sí! Comenta, comenta, que nosaltresetllegim!


Entens el que estàs llegint?: GÀLATES 1 i 2\nGÀLATES 1 i 2\nEl nostre objectiu no és fer una exposició de l’Epístola de Pau als Gàlates, sinó fer-hi una introducció general en el context de la descripció històrica que trobem en el llibre dels Fets dels Apòstols.\nLa raó bàsica per la qual Pau va escriure a les Esglésies de Galàcia\nPodríem resumir la raó bàsica per la qual Pau va escriure a aquestes esglésies amb les paraules del versicle 6, del capítol 1: “M’admiro que us canvieu tan de pressa d’aquell que us va cridar en la gràcia del Crist a un evangeli diferent”. Són les primeres paraules de Pau, després de la salutació inicial, i revelen que el problema a Galàcia era greu, i que calia enfrontar-lo d’una manera clara i directa. Sembla que els judaïtzants ja havien arribat a aquelles noves esglésies, i que els seus ensenyaments estava a punt de portar a l’apostasia aquelles esglésies d’Àsia Menor. S’estava iniciant un procés de substitució de l’Evangeli que havia predicat Pau per un altre de diferent, fins i tot contrari a aquell, que estaven introduint els judaïtzants. Aquest canvi tan sobtat i ràpid havia deixat Pau “admirat”.\nPer això, el primer que els recorda és en què consistia el veritable Evangeli. L’Evangeli del Crist (1:7) era l’Evangeli que Pau i els seus companys els havien anunciat al principi (1:8), i el que ells havien rebut com les bones notícies de la gràcia de Déu (1:9).\nTot seguit, coneixent l’argumentació dels qui estaven darrere de tot allò, fa un breu resum històric que confirma que l’Evangeli que ell els va predicar és l’únic Evangeli de Crist.\nLa primera cosa que els diu és que l’Evangeli que els havia predicat no era “conforme l’home” (1:11-12). Pau no l’havia rebut de cap home, ni li havia estat ensenyant enlloc. L’Evangeli del Crist li va estar revelat, en els seus aspectes bàsics per a salvació, quan anava camí a Damasc pel mateix Jesu-Crist ressuscitat (Ft 9:3-6), i amb més detall més tard, segurament en el temps que va passar a l’Aràbia (Ga 1:17).\nEn segon lloc els recorda que rebé la confirmació Apostòlica. La primera vegada, quan va passar quinze dies amb Pere a Jerusalem, tres anys després de la seva conversió, moment en què també s’entrevistà amb Jaume, el germà del Senyor (1:18-19). Més tard, catorze anys després, va tenir una reunió privada amb Jaume, Quefes i Joan a Jerusalem, on els exposà l’Evangeli que predicava entre els gentils, i ells no van trobar res que calgués corregir. Al contrari, van reconèixer que a ell li havia estat encomanat “l’evangeli de la incircumcisió”, i li van donar la mà dreta “en senyal de comunió” (2:1-10).\nSi l’Evangeli que Pau els havia predicat, i que ells havien rebut, era l’Evangeli del Crist que havia rebut per revelació, i que Jaume, Quefes i Joan havien considerat com el mateix que ells havien rebut del Senyor, ¿què era aquest “evangeli” al qual les esglésies de Galàcia s’estaven canviant? D’entrada el defineix com “un evangeli diferent” (1:6). El mot grec “heteron”, vol dir que no és de la mateixa naturalesa, forma, classe, gènere, en un mot, que és diferent. Sembla que alguns defensaven que no era “diferent”, sinó senzillament “un altre”, d’allò, una variant correcta de l’Evangeli (1:7). Però ningú es pot inventar variants de l’Evangeli del Crist, ni el mateix Pau, ni els àngels del cel, en aquest cas aquest resta sota la maledicció de Déu (1:9).\nPau els mostra que cal ser molt acurat en això, i això ho indica quan descriu com va haver d’actuar a Antioquia amb Bernabé i Pere davant una conducta que podria induir a error: “me li vaig oposar obertament perquè era de blasmar” (2:11-21). I afegeix una síntesi sobre la justificació, en el versicles finals, així com les implicacions pràctiques d’una vida cocruficada amb Crist.


Alguns jocs no requeriran el servei de pagament de Nintendo per poder jugar en línia | El Tecnològic\nDurant l’últim Nintendo Direct, l’empresa amb seu a Kyoto ens va donar més detalls del seu servei en línia de pagament de Switch. Molta gent l’ha criticat al·legant que no hi ha prou motius per pagar 20 euros anuals a canvi del que ens ofereix Nintendo.\nCertament, nosaltres hi hem trobat alguns problemes, com per exemple que les nostres dades de guardat es perdin si no passem per caixa. Una vegada més trobem llums i ombres, però hi ha algun aspecte salvable dins de tot aquest assumpte.\nAlguns videojocs gratuïts, com és el cas de Fortnite i (segurament) Paladins, els podrem jugar sense necessitat de pagar aquest Nintendo Switch Online. Així ho ha confirmat la mateixa Nintendo des de la seva pàgina web.\nUs recordem que, a partir del dia 18 de setembre, es posa en marxa el servei. Què en penseu vosaltres? Us sembla un encert el que us proposa la gran N no esteu d’acord amb aquesta pràctica?\nEtiquetes: FortniteNintendoNintendo Switch OnlinePaladins\nS'anuncia una nova versió de Resonance Of Fate per a PS4 i PC


Diada de Mallorca a Closos\nAquest nadal el Projecte Closos ens ofereix dos dies amb activitats al jaciment del Closos de Can Gaià (Portocolom) dins el marc de la Diada de Mallorca organitzada pel Consell de Mallorca.\nDissabte 16 de desembre, visites i tallers per a adults.\nDissabte 30 de desembre, visites i tallers per a famílies amb infants de 4 a 12 anys.\nTrobareu tota la informació a la seva pàgina de Facebook.\nCol·laboració amb Grup TURISTRA - Hotel Cala Murada\nUn altre any, al finalitzar la temporada turística tornam a tancar la col·laboració entre la nostra associació i el grup francès vacances TURISTRA, allotjats a l’Hotel Cala Murada.\nRecordam que participam amb la visita guiada que aquests turistes realitzen al Jaciment dels Closos dins la seva programació d’activitats.\nCom l'any passat, fou en el mateix Hotel Cala Murada que s'ens va fer l'entrega dels donatius que els propis visitants i el grup TURISTRA. Esperam tornar a col·laborar l'any que ve, oferint a aquests turistes una visió d'una part de la història i cultura del lloc que els acull.\nUn els punts de l'Assemblea General Ordinària dels Amics dels Closos de Can Gaià, celebrada recentment fou l'entrega de la Beca "Amics dels Closos - 2016".\nEl guanyador va ser Miquel Àngel Salvà, graduat en Història i que ha tengut una important tasca en la present campanya del 2017, així com en la seva formació com a arqueòleg.\nEn el seu torn de paraula, va agrair als Amics el fet de gaudir de la beca. Li feu l'entrega de la dotació econòmica, l'historiador Javier Ribas, guanyador de l'edició de l'any passat de la Beca, amb el projecte "Aproximació a la morfologia de la ceràmica de la Naveta I", que aprofitant que l’any passat no va poder assistir a l’assemblea, demana la paraula i agraeix als assistents la beca de l’any passat, així com l’esforç i el suport que els Amics dels Closos donam al Projecte “Es Rossells”.


Begur acull aquest cap de setmana la final a 4 de la Copa Girona • Ràdio Capital de l'Empordà\nLa final a 4 de la Copa Girona de futbol sala, torneig que obre les competicions de la present temporada 2019-2020, tindrà lloc aquest cap de setmana al pavelló municipal de Begur. Els equips protagonistes seran els quatre semifinalistes de la darrera edició de la Copa Girona (temporada 2018-2019). Així, els clubs participants seran el Futsal Montgrí, el Futsal Maçanet, l’EFS Ripoll B i el Club Esportiu Futbol Sala Begur. La competició es durà a terme sota el format de semifinals i final. Les semifinals es disputaran dissabte 14 amb aquests encreuaments: Montgrí-Maçanet (17 hores) i Begur-Ripoll B (19 hores). Els guanyadors s’enfrontaran diumenge a les 12 hores a la gran final.\nEl CEFS Begur es va crear l’any passat per un grup d’aficionats a aquesta modalitat esportiva, competint des d’aquella mateixa temporada a Primera Territorial Catalana. El club, que presideix Eduard Pérez, està integrat actualment cap una vintena de jugadors. La seu del club és el pavelló municipal i compte amb la col·labora de Decathlon.\nArticle anteriorEs reprenen les obres de Sant Josep i Sa Fontansa, a Begur, que estaran a finals d’octubre\nArticle següentDetingut per robar en quatre habitacions d’hotels de S’Agaró


Seguim endavant cap a la setena edició! - Art Photo Barcelona\nDesprés de l’aturada per reorganitzar el nostre esdeveniment i moure dates, tornem amb energies renovades i esperant veure-us a tots en la nostra cita amb la fotografia que tindrà lloc a la tardor a la ciutat de Barcelona. Exposicions, tallers, activitats i sobretot la fira i els visionats segueixen en marxa per materialitzar-se a partir de setembre tenint en el cap de setmana del 23 al 25 d’octubre el seu punt àlgid d’activitat al Centre Arts Santa Mònica.\nUna cita que es va apuntalar amb una potent cobertura en línia a través de la plataforma i eines que estem desenvolupant per amplificar el nostre esdeveniment en el temps i l’espai a través de la visita virtual, possibilitat de venda online i el seguiment en streaming de les activitats, així com creant continguts expressament pensats per al seu gaudi des de qualsevol lloc. Ens adaptem d’aquesta manera a la incertesa imperant, oferint major accessibilitat als nostres continguts.\nAquests mesos previs anirem desgranant els continguts de la VII edició d´Art Photo Bcn perquè pugueu reservar plaça als tallers que més us interessin, conèixer els autors i autores que donaran forma al festival i les mostres de les que podreu gaudir a partir de setembre. Sumarem noves institucions a les Seus Associades recolzant el festival i fent possible la creació d’una bateria de mostres que apuntin cap a la importància de la fotografia i la imatge en els temps que ens ocupen com a reflex de la nostra realitat i inquietuds.\nMolts ànims i estigueu atents, ¡seguim endavant cap a la setena edició!


A l'exterior del recinte continuen les protestes per la presència del rei Felip VI a Catalunya\nEls reis han rebut una ovació durant la seva entrada al Palau de Congressos | Cedida\nEl rei Felip Vi ha estat rebut amb una ovació quan ha entrat aquest dilluns al vespre a l'auditori del Palau de Congressos pel públic assistent al lliurament dels Premis Fundació Princesa de Girona. Els assistents -uns 1.500 segons l'aforament de l'auditori, que s'ha omplert per l'ocasió- s'han posat dempeus i s'han escoltat alguns víctors de 'Visca el Rei'. Felip VI, acompanyat de la reina Letícia, la princesa Elionor i la infanta Sofia, ja s'havia assegut i s'ha tornat a aixecar per rebre l'aplaudiment del públic.\nAquest dilluns a la tarda, prop d'un miler de persones protesten per la visita del Rei a Barcelona seguint la convocatòria dels CDR, a l'avinguda de la Diagonal, prop del Palau de Congressos, que es troba blindat.\nLa família reial ha estat acompanyada per membres del govern espanyol\nEN DIRECTE: Comença l'acte dels Premis Princesa de Girona al Palau de Congressos\nManifestació Família Reial Rei Felip


Olaizola II i Altuna III disputen la final del Manomanista esta vesprada - PilotaViu\nOlaizola II i Altuna III disputen la final del Manomanista esta vesprada\nDiumenge, 27 de maig de 2018 a les 11:45h\nPilotaViu / 21iguales / Bilbao.\nHui diumenge es disputarà la final del Manomanista al frontó de Bilbao. En esta ocasió, la gran partida enfrontarà a Olaizola II i a Altuna III, i posarà punt i final als campionats oficials, per a donar pas a la temporada estival. El festival començarà a les 17 hores i es podrà seguir en directe a a través d'EITB (punxeu ací).\nTant Olaizola II com Altuna III s'han classificat amb tot mereixement per a jugar la final, han demostrat ser els més forts i ara només falta posar la cirereta en forma de txapela, cap dels dos vol donar importància al paper dels favorits, ja que el que importa és guanyar hui, i tots dos saben que per a aconseguir-ho hauran de donar el millor de si mateixos i rendir a un gran nivell.\nOlaizola és un pilotari molt més experimentat, a la seua edat es pren la txapela com un premi, de guanyar-la seria el seu cinquè títol, però passe el que passe està molt satisfet amb el campionat que ha jugat, a estes alçades de la seua carrera no ha de demostrar res a ningú i malgrat tenir la tensió d'un partit d'esta importància, diu estar molt tranquil. Sap que la treta tindrà una importància fonamental en el partit i que el seu rival és molt perillós, ja que és capaç d'acabar el tant a la mínima oportunitat que se li presenta.\nPer la seua banda, Altuna III arriba amb molta il·lusió davant la seua primera final Manomanista, aquest jove pilotari està creixent a passos engegantits i encara no podem veure el seu sostre. Arribarà mentalitzat al frontó per a afrontar un partit molt difícil, sap que haurà de jugar molt i patir per a tenir opcions, ja que s'enfronta a un pilotari que fa tot bé i regala poc. També ha destacat la importància que tindrà el servei en el partit i la resta.\nAra només els queda concentrar-se per a arribar al frontó de Bilbao disposats a brindar a tots els aficionats una gran final.


Todos los libros del autor Cantalozella Assumpcio\n16 títulos para\nCantalozella i Mas, Assumpció\nQuin secret conté l?arxiu d?en Jordi que portarà l?Andreu als perills més inesperats? L?arribada a la ciutat de l?advocat parisenc Andreu Estor, per l?enterrament del seu cosí Jordi, ens obre la capsa dels secrets d?una societat trasbal...\nEditorial Gregal /\nCantalozella Mas, Assumpció\nQuins fets es troben a l'arrel de l'himne d'Els Segadors? En què va consistir la revolta popular del 1640? El 7 de juny d'aquell any, dia de Corpus, mig miler de segadors entraven a Barcelona, com cada any, per llogar-se en les feines de...\nPrecio: 21.65€ (20.82€ sin IVA)\nA La pluja d'estels, Assumpció Cantalozella trena amb habilitat una història complexa ambientada a la Catalunya dels anys trenta. L'acció se situa a cavall de les comarques gironines i de Barcelona ciutat, i construeix una història d'amo...\nNarradores catalanes de hoy\nEdicions El Mèdol /\nRevistes i Col.leccionables /\nEl falcó del comte\nLlibres del Segle /\nPrecio: 10.82€ (10.40€ sin IVA)\nEditorial Pòrtic /\nHug Roger III tenia setze anys quan es va convertir en l'últim comte del Pallars en un marc històric tan conflictiu com el darrer tram del segle XV. L'anomenat «Senyor de les muntanyes» va ser un d'aquests nobles que la història ha de re...\nTots els fets històrics han tingut testimonis des de l'ombra. Durant els regnats de Pere I i del seu fill Jaume el Conqueridor, el conseller més pròxim va ser Guillem de Cervera, un personatge fascinant que en aquesta novel·la fa la pròp...


Convocatòria 2019! - Píndoles\nadmin2019-02-06T00:11:04+00:00desembre 14th, 2018|\nDramaturgs i dramaturgues, ha arribat el moment! El Píndoles – Festival de Microteatre Fora del Teatre obre convocatòria de textos de microteatre INÈDITS, per la 5a edició del festival. Es busquen petites grans històries que atrapin a un públic àvid d’una experiència teatral única, en un dels escenaris més singulars de Barcelona: el Castell de Montjuïc. Amunt la inspiració!\nAspectes a tenir en compte abans de començar…:\nEs seleccionaran 12 textos que formaran part de la programació del festival.\nEl text ha de ser inèdit i no s’ha d’haver representat amb públic. Ha d’estar pensat per entre un i tres actors. La durada de l’espectacle ha de ser de 15 minuts.\nNomés es pot presentar 1 proposta per autor/autora.\nEl termini de recepció de de textos finalitzarà a les 23.59 hores del 3 de febrer de 2019.\nEls textos s’enviaran en format PDF i sense cap dada de l’autor, a través d’aquest formulari.\nD’entre els espectacles de la programació oficial s’escolliran les 4 millors obres que es programaran a diferents sales de Barcelona.\nParticipar en aquesta convocatòria implica que s’accepten completament totes les condicions esmentades a les bases adjuntades a continuació:\nLa repercussió del festival\nCartell Festival Píndoles 2020\nLLUM AL FESTIVAL LLUÈRNIA\n24octalldayLLUM AL FESTIVAL LLUÈRNIA\nLa peça de teatre breu LLUM està programada al Lluèrnia d'Olot. Catalina Florit vol mostrar la relació entre una mare i un fill a\nLa peça de teatre breu LLUM està programada al Lluèrnia d’Olot. Catalina Florit vol mostrar la relació entre una mare i un fill a llarg de tota una vida. Vol posar èmfasi sobre els seus somnis i aspiracions, i les diferents maneres que hi ha per aconseguir-los. Però, sobretot, vol parlar de l’Univers.\nSi en voleu saber més feu clic AQUÍ.\nPÍNDOLES A LES PLANES D'HOSTOLES Les Planes d'Hostoles 17172 Les Planes d\_'Hostoles\n24oct7:30 pmPÍNDOLES A LES PLANES D'HOSTOLES\nEs podran veure les peces de teatre breu: A LES FOSQUES NINIS PASSA LA VIDA\nEs podran veure les peces de teatre breu:\n(Dissabte) 7:30 pm


[06/02] «Le Journal du Peuple» - «L'Ouvrier Conscient» - «Bulletin d'information du Comité de Défense de la Révolution Espagnole Antifasciste» - «¡¡Campo!!» - Georget - Mancini - Fréhel - Mackay - Bertoni - Desplanques - Macià - Corsi - Aransáez - Ghirardi - Costa - Granell - Estorach - Navarro - Galve - Lladós - Garrido Vila - Villanueva - Étiévant - Hallé - Fandiño - Pardo - Arisó - Gavira - Patou - Zuazúa - Rebordosa\nefemerides | 06 Febrer, 2018 13:21\n[06/02] «Le Journal du Peuple» - «L'Ouvrier Conscient» - «Bulletin d'information du Comité de Défense de la Révolution Espagnole Antifasciste» - «¡¡Campo!!» - Georget - Mancini - Fréhel - Mackay - Bertoni - Desplanques - Macià - Corsi - Aransáez - Ghirardi - Costa - Granell - Estorach - Navarro - Galve - Lladós - Garrido Vila - Villanueva - Étiévant - Hallé - Fandiño - Pardo - Arisó - Gavira - Patou - Zuazua - Rebordosa\n- Jacques Fréhel: El 6 de febrer de 1861 neix a Saint-Servan (Bretanya), a causa d'un congestió pulmonar, l'escriptora anarquista Alice Télot, més coneguda sota el pseudònim literari de Jacques Fréhel. L'abril de 1899 conegué l'escriptor anarcoindividualista Henri Ner (Han Ryner) amb qui engegà un relació amorosa gairebé clandestina, ja que ella treballava en la protecció de la infància i en la beneficència privada. Ambdós treballaren entre finals de 1900 i començaments de la dècada de 1910 com a negres per a un escriptor fulletonista. És autora de poemes, de novel·les i de reculls literaris, com ara Dorine (1890), Bretonne (1891), Déçue (1893), Tablettes d'argile (1894), Vaine pâture (1899), Le cabaret des larmes (1902), Les ailes brisées (1903, Premi Jules Favre) i La guirlande sauvage (1911). Entre les seves obres destaca Le précurseur (1905), reeditat pòstumament (1979 i 1989); aquesta novel·la filosòfica, al voltant d'una història d'amor, descriu una mena de falansteri femení basat en els principis de l'estoïcisme, l'epicureisme i el feminisme. Col·laborà en diferents publicacions periòdiques (Boulevard Montmartre, Le Figaro Illustré, La Fronde, Le Livre, Les Loups, La Nouvelle Revue, Nouvelle Revue Internationale Européenne, La Revue Hebdomadaire, Le Rythme, L'Union Agricole de Quimperlé, L'Union de la Haute-Marne, etc.). Els seus protagonistes gairebé sempre són dones. Jacques Fréhel va morir el 5 de gener de 1918 a París (França) a causa d'un congestió pulmonar. En 1958 Han Ryner publicà La sillage parfumé, recull de records sobre la seva companya i on publicà nombroses cartes que ella havia cremat.\n- John Henry Mackay: El 6 de febrer de 1864 neix a Greenock (Renfrewshire, Escòcia) el teòric i propagandista de l'anarcoindividualisme, escriptor i poeta, John Henry Mackay. Va ser fill d'una família rica, de pare escocès i de mare hamburguesa, que es va traslladar a Saarbrücken (Alemanya) en 1865. John Henry Mackay creixerà i s'educarà com un alemany i obtindrà aquesta nacionalitat. De jove escriurà poesia i publicarà cinc volums de poemes socials i revolucionaris. Estudiarà filosofia, història de l'art i literatura a les universitats de Kiel, Leipzig i Berlin, i viatjarà per Europa i els Estats Units. De la seva trobada a Londres amb Maria Dänhardt, vídua de Max Stirner, entre 1887 i 1888, naixerà la seva passió per l'autor de L'Únic i la seva propietat; d'aleshores, no cessarà de treure Max Stirner de l'oblit, i amb aquesta finalitat escriurà una biografia del teòric de l'individualisme mort en 1856. En 1891 va publicar la seva novel·la reportatge Die anarchisten (Els anarquistes, 1892), descripció de la misèria obrera londinenca i argumentació individualista oposada a la noció comunista. Aquest llibre serà completat en 1920 per Der Freiheitsucher (Tot buscant la llibertat), de forta càrrega antiestatal, i després per Abrechnung (Ajust de comptes, 1932). En 1898 Mackay farà amistat amb Rudolf Steiner, amb el qual prepararà el pamflet propagandístic Sind Anarchisten Mörder? (Són els anarquistes uns assassins?). Els escrits i les teories de Mackay van tenir molta influència en l'organització de reivindicació homosexual d'Adolf Brand, Gemeinschaft der Eigenen (GdE, Comunitat dels Propis), a la qual s'incorporarà en 1906, essent molt amic del científic i cofundador de l'organització, Benedict Friedlander. A més de Proudhon, de Nietzsche i d'Stirner, l'americà Benjamin R. Tucker, amb qui serà molt amic, tindrà una gran influència en el pensament de Mackay i publicarà articles en la revista Liberty de Tucker. Gràcies a les seves recerques i a la reedició de les obres d'Stirner, serà a Alemanya, abans de 1914, l'origen de la renovació de l'anarquisme individualista. Oblidat de tothom, es va retirat a Berlin-Charlottenburg i es va suïcidar amb una sobredosi de morfina, el 16 de maig de 1933 a Stahnsdorf (Brandenburg, Alemanya), deu dies després de la crema dels llibres i de l'arxiu de l'Institut per la Investigació Sexual efectuada per les Joventuts Nacionalsocialistes. Richard Strauss va musicar en 1894 dos poemes de Mackay inspirats en l'amor pels nois, «Morgen» (Albada) i «Heimliche Aufforderung» (Invitació secreta), de la seva obra Vier Lieder (Quatre poemes), Op. 27, --quatre de les seves millors cançons segons el seu estudiós Michael Kennedy--, i que va oferir com a regal de noces a la seva núvia la soprano Pauline de Ahna. Amb el temps es descobrirà que els articles de temàtica homoeròtica i de reivindicació de la pederàstia signats sota el pseudònim Sagitta van ser escrits per Mackay. L'arxiu-biblioteca de Mackay sobre Max Stirner, el més complet del món (300 manuscrits i 1.200 llibres únics), va ser adquirit en 1925 per David Riazanov per a l'Institut Marx-Engels de Moscou, on es troba actualment.\n- Luigi Bertoni: El 6 de febrer de 1872 neix a Milà (Llombardia, Itàlia) l'antimilitarista i militant i propagandista anarquista Luigi Bertoni, també conegut com Louis Bertoni i Il Santo. Aprenent de tipògraf a Como, va rebre una important educació republicana, anticlerical i d'un alt nivell cultural per part de sa família. Va treballar després a Mendrisio i Bellinzona. En 1890 va prendre part en la revolució del cantó de Ticino, que va enderrocar el govern regional i va adoptar una constitució democràtica, i després es va refugiar a Ginebra (Suïssa). A més de tipògraf, va esdevenir redactor de Vita Nova (1890-1892). Entre 1892 i 1893 va entrar en contacte amb els grups anarquistes ginebrins. Va col·laborar amb Paolo Schucci en Pensiero e dinamite. Des de finals de 1893 i fins al 1895 va treballar a Brugg. De bell nou a Ginebra, va editar en 1896 L'Emigrante Ticinese Illustrato. En 1899, amb Carlo Frigerio i Émile Held, va editar l'Almanacco socialista-anarchico, pel qual va ser processat pel tribunal federal per infracció a la llei contra l'anarquisme de 1894 i del qual sortirà absolt. Va editar a Ginebra, a partir del 7 de juliol de 1900, el periòdic Il Risveglio. Socialista-anarchico - Le Réveil. Socialiste-anarchiste (El Despertament. Socialista-anarquista), publicat en edició bilingüe italià-francès i on les parts italiana i francesa estaven totalment diferenciades; fins a l'agost de 1940 en van sortir 1.054 números i serà un referent de la premsa anarquista mundial. Un article aparegut en 1902 en Il Risveglio, considera com a apologia del regicidi, va provocar una crisi diplomàtica entre Suïssa i Itàlia, coneguda sota el nom d'«Afer Silvestrelli». Partidari, amb reserves, de l'entrada dels anarquistes en els sindicats, dels quals desconfiava força, va participar activament en la creació en 1905 de la Federació d'Unions Obreres de la Suïssa francesa, exercint com a secretari dels tipògrafs. Durant el congrés anarquista de Amsterdam de 1907 va fer costat Malatesta contra Monatte. Va col·laborar habitualment en el periòdic La Voix du Peuple. Després d'agost de 1914, fidel a l'internacionalisme, va oposar-se a Kropotkin i al seu «Manifest dels Setze» favorable als aliats. Entre 1914 i 1915 va realitzar nombroses conferències antimilitaristes a Lombardia. Va ser detingut en diverses ocasions per les autoritats helvètiques per les seves activitats propagandístiques, i en 1918 va ser empresonat 13 mesos acusat falsament d'instigar l'ona d'atemptats anarcoterroristes a Itàlia, càrrec del qual va ser finalment exonerat i sobre el qual va escriure La Loi défaillante: défense présentée devant la Cour pénale fédérale à Zurich, le 11 juin 1919 (1919). En 1920 Malatesta li va oferir la direcció del periòdic Umanitá Nova, però no va acceptar. En 1922, pel cinquantè aniversari de la Federació del Jura, va organitzar el Congrés de Saint-Imier i la Conferència de Bienne, que va aplegar anarquistes de diversos països. Des de la seva premsa va defensar Sacco i Vanzetti, va criticar la Revolució russa i va lluitar contra el feixisme italià, ell que havia conegut personalment Mussolini entre 1902 i 1903 quan era socialista radical i «anarquista». Durant la Revolució espanyola, va participar --juntament amb Emma Goldman, Sébastien Faure, Camillo Berneri i altres-- en un míting a Barcelona, en representació de l'Associació d'Amics de l'Espanya Republicana de Suïssa, i va visitar el front d'Osca, on va trobar companys italians, experiència que després reflectiria en els seus escrits, essent molt crític amb els anarquistes partidaris de participar en el govern de la II República espanyola. Quan les autoritats suïsses van prohibir el periòdic en 1940, va editar clandestinament fins al 1946 «Quelque part en Suisse», fulletons bilingües que sortien sense firma i dels quals es van editar uns 150. Entre les seves obres podem destacar Procès du «Réveil socialiste-anarchiste» (1906), Abbasso l’esercito! (1906), Leur grève et la nôtre: réponse au «Journal de Genève» (1907), Réponse à la brochure «Bertoni doit-il être expulsé?» (1907), Travailleur, ne sois pas soldat (1910), La victoire de tous: guerre, paix et révolution (1915), Gli Anarchici e il regicidio di Monza: autodifesa di L. Bertoni avanti la corte penale federale di Losanna (1919), Face à la guerre... devant le tribunal militaire de la Première Division, à Lausanne, le 16 mars 1940 (1940, amb Lucien Tronchet), etc. Va traduir a l'italià i al francès Kropotkin, Malatesta i Nettlau. Luigi Bertoni va morir el 19 de gener de 1947 a Ginebra (Ginebra, Suïssa). El seu arxiu personal, del qual una part són documents de la Guerra Civil espanyola, es troba dipositat a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam. En 1997 Gianpiero Bottinelli li va dedicar una biografia: Luigi Bertoni, la coerenza di un anarchico.\n- Charles Desplanques: El 6 de febrer de 1877 neix a Ivry (Illa de França, França) el militant anarquista, sindicalista i antimilitarista Charles Desplanques. Barber de professió, va col·laborar en 1898 amb Libertad en l'òrgan d'educació integral Germinal. Entre 1903 i 1905 va ser el responsable de la correspondència i de la tresoreria de la revista sindicalista revolucionària L'Action Directe. Adherit a la Confederació General del Treball (CGT), va esdevenir-ne, en 1908, el secretari adjunt. Va ser un dels col·laboradors de Les Temps Nouveaux, de Jean Grave, fent les cròniques del sindicalisme revolucionari. El desembre de 1905 va ser condemnat per l'Audiència del Sena a un any de presó i 100 francs de multa per haver signat un cartell de l'Associació Internacional Antimilitarista, creada en juny de 1904 a Amsterdam. Quan Pouget va ser empresonat, el va substituir interinament en la direcció del periòdic de la Confederació General del Treball (CGT) La Voix du Peuple, i juntament amb Georges Yvetot, va ser secretari de la Federació de Borses del Treball. Durant la Gran Guerra serà mobilitzat --ell que no era partidari d'aconsellar la deserció, però que no estava en contra de la deserció-- com a infermer i s'allunyarà després del sindicalisme, però continuarà col·laborant en la premsa llibertària i especialment en la revista Plus Loin, del doctor Marc Pierrot, de la qual serà gerent i administrador. A més dels títols de premsa citats, va escriure en L'Almanach de la Révolution, L'Avant-Garde, Le Combat Social, L'Emancipateur, Regeneration, Le Travailleur des Ardennes, i és autor del llibre Barbiers, perruquiers, coiffeurs (1927). Charles Desplanques va morir el 17 de juliol de 1951 a París (França).\n- Saturnino Aransáez Aransáez: El 6 de febrer de 1893 neix a Huércanos (La Rioja, Espanya) l'anarcosindicalista Saturnino Aransáez Aransáez. En 1916 s'afilià a la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1925 i l'any següent envià diners als comitès pro-presos des de Portugalete i en aquella època va crear, amb Pedro Bacigalupe Sánchez, un sindicat cenetista a Bermeo. El 6 de desembre de 1926, en l'anomenat «Complot del Puente de Vallecas», va ser detingut amb altres companys (Mariano Peláez López, Maria Luisa Tejedor, Aurelio Fernández Sánchez, Manuel Truchero). Després de quatre anys tancat, sortí en llibertat provisional i el febrer de 1931 un consell de guerra li demanà 15 anys de presó; però la proclamació de la II República espanyola el salvà de la garjola. Entre el 10 i el 17 de juny de 1931 fou el delegat de Sestao en el Congrés de la CNT a Madrid. En els anys republicans milità en la «Sociedad Crisol» de Santurce. Durant els fets revolucionaris d'octubre de 1934, participà activament al costat de son fill Ángel i de Vicente Cuesta. Durant la guerra civil formà part del «Batalló CNT Reserva» i destacà com a orador en mítings i conferències (Cicero, Reinosa, Barakaldo, Solares, Torrelavega, Ampuero, Alonsótegui, etc.). Arran la caiguda del Front Nord, quedà com a responsable d'una fàbrica de sivelles a Barcelona. En acabar la guerra s'exilià a França i milità a Baiona en la tendència «col·laboracionista» de la CNT. El febrer i el juny de 1946 assistí a Baiona al plens del Comitè Regional en representació de Baiona. En aquests anys es guanyà la vida fent espardenyes. En 1955 representà Baiona en el Ple de la Regional Nord a Tolosa de Llenguadoc. En 1956 fou elegit secretari del Subcomitè Regional del País Basc en l'Exili. Saturnino Aransáez Aransáez va morir el 12 d'agost de 1959 a Baiona (Lapurdi, País Basc). Sa companya fou Josefa Caicedo Valdor (1891-1972), durant molts d'anys corresponsal de les publicacions de la família Urales. Els dos fills de la parella, Floreal i Julián Ángel, també van ser destacats militants llibertaris.


iesgc | 29 Novembre, 2010 21:27\nUna sèrie de fragments de pel·lícules interessants sobre el tema de l'esclavitud:\nDos fragments de la pel·lícula Amistad de Steven Spielberg (1997)\nI relacionat amb el tema de Bowling for Columbine de Michel Moore, el fragment d'una historia breu dels Estats Units.\nSelectivitat. Les definicions.\niesgc | 08 Novembre, 2010 22:35\nAvui parlarem de l'examen de selectivitat. Com podeu llegir primer podeu triar entre dues opcions d'examens. I després en les definicions podeu triar 10 entre 20, als temes un de dos, i als comentaris un de dos.\n2. El primer exercici consistirà en definicions. L'alumne contestarà el terme correcte segons la definició oferta. Ha d'escollir 10 termes entre els 20 que s'ofereixen, amb un valor de 0,2 punts cadascun; aquest primer exercici val un total de 2 punts (vegeu l' annex I ).\n3. En el segon exercici de cada opció es proposaran dues preguntes de resposta àmplia (temàtiques). D'aquestes preguntes, l'alumnat en triarà una. Aquest exercici té un valor de 4 punts.\n4. En el tercer exercici de cada opció es proposaran dues imatges d'obres d'art (pictòrica, escultòrica o arquitectònica). D'aquestes imatges, l'alumnat ha de fer un comentari específic textual (formal i iconogràfic) i contextual d'una, a lliure elecció. Aquest exercici té un valor de 4 punts.\nLes preguntes i les imatges del segon i tercer exercici tractaran sobre temes de Blocs diferents (2, 3, 4 i 5) del Currículum per a cadascuna de les opcions A i B, de manera que apareixeran aleatòriament els quatre blocs entre les dues opcions.\n- Examen de juny 2010\n- Examen de setembre 2010\nParlem de les definicions, és tracta d'una pregunta molt senzilla, ja que a l'examen hi ha la definició i el que s'ha de fer és escriure el terme, a més s'han de triar 10 definicions de les 20 que s’ofereixen. Cada qüestió val 0,2 punts. Màxim per les deu qüestions: 2 punts.\nA internet podeu trobar el vocabulari de selectivitat.\nI molt bon material sobre les definicions.\nI si voleu practicar aquestes són les definicions que van sortir a l'examen de selectivitat de juny (opció A i B).\nDefinicions opció A\n1. Part de l’església de planta semicircular coberta amb volta de quart d’esfera i que se situa a la capçalera.\n2. Part de l’antiga ciutat grega situada en un turó o zona elevada amb funció monumental i militar.\n3. Tècnica en què s’utilitza una pasta pictòrica amb l’oli com a aglutinant.\n4. Element arquitectònic de coberta de forma corba resultat de la projecció d’un arc de mig punt.\n5. Element arquitectònic de forma triangular curvilínia que té la funció de servir de suport a una cúpula tot passant d’una planta quadrada a una de circular.\n6. Element arquitectònic triangular del classicisme amb el qual acaba una façana.\n7. Desguàs que sobresurt clarament del mur exterior de l’edifici, característic del gòtic.\n8. Element arquitectònic situat horitzontalment sobre els brancals d’una porta.\n9. Taula pintada característica de l’art bizantí. Solen reproduir imatges de Crist, la Mare de Déu o els sants.\n11. Element amb disposició en espiral que caracteritza, especialment, el capitelljònic.\n12. Construcció romana de caire civil destinada als banys.\n13. Curvatura convexa donada al fust de la columna pels arquitectes grecs.\n14. Cambra interior del temple grec, on normalment se situa la imatge del déu.\n15. Petit recinte d’una mesquita, proper al mihrab, destinat a les autoritats.\n16. Dovella situada en la part central d’un arc.\n17. Relació de proporcions que les diferents parts guarden entre si i amb el conjunt de l’obra.\n18. Arc característic de l’arquitectura gòtica que descarrega el pes des de les voltes en els contraforts.\n19. Pati tancat, de caràcter interior, present a les basíliques paleocristianes.\n20. Temple destinat al culte de tots els déus.\nDefinicions opció B.\n1. Arc de secció semicircular.\n2. Filera de finestres que s’obren a la nau central des d’un passadís situat sobre les naus laterals.\n3. Conjunt de gran cromatisme format per petits fragments de vidre acolorits units\n4. Nau transversal en una església de planta de creu.\n5. Construcció en forma de torre, aixecada sobre el creuer, de planta quadrada, octogonal o cilíndrica i normalment coberta amb una cúpula.\n6. Objecte funerari en forma de caixa de gran diversitat de formes i decoració en el qual es col·loca el cos del difunt.\n7. Coberta de volta semiesfèrica.\n8. Edifici civil dedicat a l’administració de justícia i les relacions comercials a la Roma clàssica.\n9. Conjunt de dues taules (usualment de fusta) unides i decorades amb relleus o pintura.\n10. Element decoratiu en forma d’angle que corona l’arc apuntat d’un portal o finestral en el gòtic.\n11. Petita columna o element vertical que divideix en dos l’espai que determina un portal o un finestral.\n12. En l’arquitectura clàssica designa el conjunt format per l’arquitrau, el fris i la cornisa.\n13. Cadascun dels arcs que, superposats i amb un marcat atrompetament, se situen per sobre de l’obertura d’una porta o finestra al romànic i al gòtic.\n14. Edifici exempt amb planta centralitzada on s’administra el sagrament del baptisme.\n15. Part posterior d’una església, oposada als peus on se situa l’altar major.\n16. Espai interior d’una església, en sentit longitudinal, determinat pels murs o per files de columnes o pilars.\n17. Representació dels evangelistes a través de les quatre formes simbòliques: l’home (sant Mateu), el brau (sant Lluc), el lleó (sant Marc) i l’àguila (sant\n18. En l’ordre dòric, cadascuna de les parts en què està dividit el fris amb unadisposició alternada amb les mètopes.\n19. Construcció de la Roma clàssica dedicada a les curses de carros.\n20. Element arquitectònic de suport vertical de secció no circular.\nA continuació definicions de l'examen de selectivitat de setembre.


Paloma Picasso - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n19 abril 1949 (72 anys)\nemprenedora, dissenyadora, socialité, joiera, coreògrafa, pintora, dissenyadora de moda\nPablo Picasso i Françoise Gilot\nMaya Widmaier-Picasso, Paulo Ruiz Picasso i Claude Picasso\nAnne Paloma Picasso Gilot (Valàuria, 19 d'abril de 1949) més coneguda com a Paloma Picasso, és una empresària i dissenyadora de moda francoespanyola. És especialment coneguda pels seus dissenys de joies i per la marca de perfum que porta el seu nom. És filla del mundialment conegut artista espanyol Pablo Picasso. La seva mare és la també pintora i escriptora francesa Françoise Gilot. Els seus altres germans són Claude, Paulo i Maya Picasso. El seu nom, Paloma, s'associa immediatament amb el símbol que va dissenyar el seu pare per al Congrés Mundial de la Pau, celebrat a París el mateix any en què va néixer Paloma, i que es pot trobar en moltes de les obres del seu pare. Paloma Picasso viu a Lausana (Suïssa).\nLa carrera de Paloma Picasso al món de la joieria va començar el 1968, quan era dissenyadora de roba a París. Els collarets de fantasia que creava per ser venuts en petits mercats van cridar l'atenció dels crítics, i la van dur a iniciar la seva formació en cursos de joieria. Poc després, Yves Saint-Laurent la va convidar a dissenyar complements per una de les seves col·leccions, i el 1971 ja estava treballant per a la joieria grega Zolotas.\nVa dissenyar també escenaris per a l'autor i director teatral Rafael López-Cambil (també conegut com a Rafael López-Sánchez, amb qui es casaria temps després).\nEl 1980 Picasso va començar a dissenyar per Tiffany & Co. de Nova York, feina que continua desenvolupant. En les seves primeres creacions combinava el color amb una àmplia varietat de pedres, amb audaços dissenys. Va començar a utilitzar el símbol del colom i el color vermell com el seu segell personal, un fet que continuaria fent durant tota la seva carrera.\nAmb el temps, Paloma Picasso va començar a diversificar la seva activitat cap a nous camps del disseny. El 1984 va començar a introduir-se al món dels perfums, i va crear el molt reeixit "Paloma", per a L'Oréal. El seu marit, López-Cambil, va potenciar la imatge visual del producte amb un empaquetat en vermell i negre i la característica forma de l'envàs. En un article publicat a The New York Times, Paloma va definir el seu perfum com "el més adequat per a dones fortes" com ella. Aquest mateix any va començar a fabricar-se una línia de bany que incloïa loció corporal, maquillatge, gel de bany i sabó.\nL'any 2000, Paloma Picasso, famosa pels seus atrevits dissenys, va donar un gir a la seva carrera. Els colors primaris van donar pas al gris, al daurat i a l'ocre. Aquest canvi es va veure també reflectit en la imatge personal de la dissenyadora.\nPicasso va perdre, durant un temps, l'interès pel disseny després de la mort del seu pare el 1973, i aleshores va interpretar el paper de la comtessa Elisabet Bathory en la pel·lícula eròtica Contes immoraux, del director polonès Walerian Borowczyk, rebent elogis de la crítica per la seva bellesa. No ha tornat a actuar.\nVideo Interview of Paloma Picasso from Style.com Arxivat 2009-01-17 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Paloma_Picasso&oldid=26755973»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 març 2021 a les 07:21.


La Plataforma de Sucs denuncia mala pràxis d'Aqualia en la recollida de mostres d'aigua - Teleponent\nInici Medi ambient La Plataforma de Sucs denuncia mala pràxis d’Aqualia en la recollida de...\nLa Plataforma de Sucs denuncia mala pràxis d’Aqualia en la recollida de mostres d’aigua\nSegons els veïns, l'empresa incompleix els protocols de les directives europees i estatals en agafar les mostres d’aigua de Sucs\nVeïns de Sucs s’han posat en contacte amb la Plataforma per la renovació de les conduccions d’aigües a Sucs per denunciar el protocol que l’empresa concessionària està duent a terme en agafar les mostres d’aigua de les cases i les escomeses per tal de determinar si aquesta té plom o no.\nSegons la directiva europea 2015/1787 del 6 d’octubre del 2015 i el Reial Decret 902/2018 del 20 de Juliol les mostres d’aigua per analitzar cercant plom s’han d’agafar sense deixar córrer l’aigua, és a dir, amb el primer litre que surti de l’aixeta.\nDiversos veïns denuncien amb fotografies i vídeos que els tècnics d’Aqualia deixen córrer l’aigua de 30 segons a dos minuts abans d’agafar la mostra. Aquest protocol incompleix la normativa estatal i europea i invalida totes les mostres que s’hagin pogut agafat. La normativa deixa clar que l’aigua és potable des que l’aixeta s’obre i per tant l’analítica s’ha de fer en aquell moment.\nLa plataforma denuncia la picaresca donat que a l’escomesa només hi ha uns dos metres de plom, si els tècnics deixen córrer l’aigua els valors de plom que es registren no són representatius, es a dir, s’estan manipulant les mostres per aconseguir valors de plom legals.\nEl president de la EMD de Sucs, Guillem Boneu, es va posar en contacte amb Aqualia per saber el protocol i Aqualia no el va negar, va dir que era el protocol que el departament de Salut de la Generalitat de Catalunya els hi havia donat.\nLa plataforma recorda que la Paeria de Lleida es va comprometre a canviar totes les escomeses on els valors siguin superiors a 10 micrograms per litre. Aquest compromís no és vàlid per la Plataforma, demanen que es canviï tot el plom, i més, després de constatar que es manipulen les analítiques.\nLa Plataforma també denuncia que ara com ara cap representant de la Paeria s’ha desplaçat al poble a donar explicacions als veïns.\nArticle anteriorDinosfera mostra al públic la restauració de peces de dinosaures del Pirineu\nArticle següentDenunciats els dos monitors del nen ofegat a les Borges Blanques


Chalet Barthelemy Peisey-Nancroix França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRoute des Cotes, Le Villaret, Le Villaret, Peisey-Nancroix, França, 73210 - Veure al mapa\nMés informació sobre Chalet Barthelemy\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Peisey-Nancroix, no busqui més enllà de Chalet Barthelemy. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nChalet Barthelemy ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, habitació familiar, restaurant, bar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, servei de planxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Sauna, esquí, massatge de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Chalet Barthelemy és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Peisey-Nancroix.


Aprenent a desaprendre: September 2007\nCap a un nou model d'incorporació de les TIC\nLlegint el bloc de Jaume Illa he trobat una interessant reflexió sobre l'ús actual de les noves tecnologies a l'aula. Cal una revisió en profunditat dels models d'incorporació de les TIC en el procés d'aprenentatge actual i donar un nou impuls per portar les TIC a les aules.\nLa primera dificultat a vèncer és eradicar la idea que usar les TIC és fer passar l'alumnat per l'aula d'informàtica una hora a la setmana. Lamentablement, aquesta és una realitat que encara predomina als centres educatius del país, derivada d'un determinat model d'implementació dels recursos tecnològics que avui ja hauria d'estar superat. No són els nois i noies que s'han de desplaçar allà on hi ha els ordinadors sinó que és imprescindible que d'una vegada siguin els aparells (ordinadors, impressores, projectors multimèdia...) i la connectivitat els que entrin a l'aula per quedar-s'hi. Això significa una inversió important, però absolutament necessària per garantir una educació de qualitat en els nostres temps. No cal que cada alumne tingui el seu ordinador. Quatre o cinc per classe seria un bon nombre per començar; tots connectats a internet, això sí, i un d'ells -a més- a un projector multimèdia que permeti mostrar, quan calgui, un recurs, una presentació o una activitat a tot el grup.\nLes màquines no han de ser el centre de l'activitat a l'aula. El seu ús com a instruments d'aprenentatge ha d'ampliar la gamma de recursos tradicionals (el paper, els llapis, els llibres de consulta, els jocs...) sense substituir-los del tot. Però és imprescindible que l'alumnat sigui conscient de les possibilitats de les TIC i que aprengui a fer-ne un ús profitós.Els recursos tecnològics han de servir per quelcom més que jugar i fer exercicis. Cal desenvolupar en els nois i noies les habilitats necessàries per no desaprofitar el potencial de les TIC en la cerca i la recuperació d'informació, en el processament de dades, en la presentació i en la comunicació.\nEn aquest nou panorama, és clau repensar la formació en TIC del professorat.\nPublicado por M. Dolors Queralt en 1:13 PM No comments:


El virus del Nil Occidental: tot el que cal saber ~ IRTA\nEl virus del Nil Occidental: tot el que cal saber\n19/03/2019 Sanitat animal\nProgrames sanitaris oficials dels petits remugants\n21/11/2018 Sanitat animal\nData: 23-11-2018 Ubicació: Caldes de Montbui Preu: Gratuït\nEl virus del Nil occidental és el virus més estès que es transmet via mosquits abastant un ampli rang geogràfic que inclou regions d’Amèrica, Europa, Àsia, Àfrica i Austràlia. Es manté a la natura en un cicle entre les aus i els mosquits. Nombroses espècies d’aus i mosquits suporten la\nseva replicació. Les aus migratòries jugarien un paper important en la seva dispersió. Pot afectar a aus, humans, i cavalls causant una infecció inaparent, malaltia febril, meningitis, encefalitis o inclús la mort. No hi ha vacunes per prevenir o medicaments per tractar el virus del Nil Occidental en humans. Els cavalls i les persones són considerades “cul de sac” de la malaltia i no poden transmetre-la via la picada de mosquit.\nEl virus del Nil Occidental està circulant per Europa, al 2010 va aparèixer el llinatge 1 a Andalusia on és endèmic i al 2017 es va detectar per primera vegada a la Península, a Catalunya. L’ocurrència d’aquesta malaltia ha incrementat en els darrers anys i és necessari una vigilància eficaç per tal de prevenir-la i controlarla.


Constitució francesa de 1791 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nConstitució francesa de 1791\nLa Constitució francesa de 1791 fou la primera constitució escrita de la història francesa i va ser promulgada per l'Assemblea Constituent el 3 de setembre de 1791 i acceptada per Lluís XVI el 16. Contenia la reforma de l'Estat francès, quedant França configurada com una monarquia constitucional.\n3 setembre 1791\nText complet i Text complet\nAcceptació de la Constitució de 1791 (autor desconegut, segle XVIII).\nLa Constitució estableix que la sobirania resideix en la nació i ja no en el rei, que es titula "rei dels francesos". Proclama la llibertat de pensament i de premsa, i la llibertat religiosa. Suprimeix la noblesa i les distincions hereditàries, els ordes de cavalleria, les corporacions i gremis, i estableix el lliure accés als oficis i funcions que fins ara es reservaven a la noblesa o s'heretaven. El manteniment dels llocs de culte passa a dependre de l'Estat que remunerarà als religiosos.\nGaranteix la inviolabilitat de la propietat privada. Crea un servei d'instrucció pública per proveir als ciutadans amb una educació bàsica lliure i gratuïta. Crea també un establiment públic de beneficència per encarregar-se dels nens orfes i cuidar dels discapacitats.\nInstaura la divisió dels poders executius, legislatius i jurídics.\nL'elaboració de les lleis corresponia a una Assemblea Legislativa. Votava les lleis, els impostos i declarava la guerra, amb aprovació del rei.\nEl poder executiu quedava en mans de la monarquia, el rei té el poder de nomenar i destituir als ministres.\nEl poder judicial s'atorgava a tribunals independents.\nEs declara la igualtat dels ciutadans davant els impostos, que seran proporcionals a les propietats i ingressos. El sistema fiscal també va ser modificat: es van eliminar els impostos indirectes i es van implantar impostos directes, la quantitat dels quals depenia de la riquesa que es posseís (ja fossin terres, propietats urbanes o negocis industrials o comercials).\nEl sistema d'elecció dels diputats de l'Assemblea Legislativa era el següent: es classificava als homes francesos (les dones van quedar excloses de la ciutadania) en "ciutadans actius" (els que pagaven impostos directes equivalents a 3 dies de treball, tinguessin més de 25 anys i residissin des de feia més d'un any a la seva comarca) i "ciutadans passius" (els qui no paguessin impostos). Només els "ciutadans actius" triaven als electors del seu departament. Dites electores eren els qui escollien als diputats provincials per a l'assemblea. En 1791, França comptava amb 4.298.360 ciutadans actius que representaven 61% dels homes i el 15% de la població total. A aquesta mena d'elecció s'anomena censatària (només poden votar els més rics) i indirecta, ja que els diputats no són votats directament per tots els que tenen dret al vot, sinó a través dels seus representants.\nDiagrama de la Constitució de 1791\nEl preàmbul de la constitució francesa de 1791 va ser la Declaració dels Drets de l'home i del ciutadà:\nEls representants del poble constituïts en Assemblea nacional, considerant que la ignorància, l'oblit o el menyspreu dels drets de l'home són les úniques causes de les calamitats públiques i de la corrupció dels governs, han resolt exposar, en una declaració solemne, els drets naturals, inalienables i sagrats de l'home, a fi que aquesta declaració, constantment present per a tots els membres del cos social, els recordi sense parar els seus drets i els seus deures; a fi que els actes del poder legislatiu i del poder executiu, en poder acarar-se a cada moment amb la finalitat de tota institució política, siguin més respectats i perquè les reclamacions dels ciutadans, d'ara endavant fundades en principis simples i indiscutibles, redundin sempre en benefici del manteniment de la Constitució i de la felicitat de tots.\nEn conseqüència, l'Assemblea nacional reconeix i declara, en presència del Ser Suprem i sota els seus auspicis, els següents drets de l'home i del ciutadà:\nArticle primer.- Els homes neixen i romanen lliures i iguals en drets. Les distincions socials només poden fundar-se en la utilitat comuna.\nArticle 2.- La finalitat de tota associació política és la conservació dels drets naturals i imprescriptibles de l'home. Tales drets són la llibertat, la propietat, la seguretat i la resistència a l'opressió.\nArticle 3.- El principi de tota sobirania resideix essencialment en la Nació. Cap cos, cap individu, poden exercir una autoritat que no emani expressament d'ella.\nArticle 4.- La llibertat consisteix a poder fer tot allò que no perjudiqui a un altre: per això, l'exercici dels drets naturals de cada home no té altres límits que els que garanteixen als altres membres de la societat el gaudi d'aquests mateixos drets. Aquests límits només poden ser determinats per la llei.\nArticle 5.- La llei només té dret a prohibir els actes perjudicials per a la societat. Res que no estigui prohibit per la llei pot ser impedit, i ningú pot ser constret a fer cap cosa que aquesta no ordeni.\nArticle 6.- La llei és l'expressió de la voluntat general. Tots els ciutadans tenen dret a contribuir a la seva elaboració, personalment o per mitjà dels seus representants. Ha de ser la mateixa per a tots, ja sigui que protegeixi o que sancioni. Com tots els ciutadans són iguals davant ella, tots són igualment admissibles en tota dignitat, càrrec o ocupació públics, segons les seves capacitats i sense una altra distinció que la de les seves virtuts i els seus talents.\nArticle 7.- Cap home pot ser acusat, arrestat o detingut, com no sigui en els casos determinats per la llei i conformement a les formes que aquesta ha prescrit. Els qui sol·licitin, cursin, executin o facin executar ordres arbitràries hauran de ser castigats; però tot ciutadà convocat o pres en virtut de la llei ha d'obeir immediatament; és culpable si oposa resistència.\nArticle 8.- La llei només ha d'establir penes estricta i evidentment necessàries, i ningú no pot ser castigat sinó en virtut d'una llei establerta i promulgada amb anterioritat al delicte, i aplicada legalment.\nArticle 9.- ja que tot home es presumeix innocent mentre no sigui declarat culpable, si es jutja indispensable detenir-lo, tot rigor que no sigui necessari per apoderar-se de la seva persona ha de ser severament reprimit per la llei.\nArticle 10.- Ningú ha de ser incomodat per les seves opinions, inclusivament religioses, a condició que la seva manifestació no pertorbi l'ordre públic establert per la llei.\nArticle 11.- La lliure comunicació de pensaments i d'opinions és un dels drets més preciosos de l'home; en conseqüència, tot ciutadà pot parlar, escriure i imprimir lliurement, a barata de respondre de l'abús d'aquesta llibertat en els casos determinats per la llei.\nArticle 12.- La garantia dels drets de l'home i del ciutadà necessita d'una força pública; per tant, aquesta força ha estat instituïda en benefici de tots, i no per al profit particular d'aquells a qui ha estat encomanada.\nArticle 13.- Per al manteniment de la força pública i per a les despeses d'administració, resulta indispensable una contribució comuna; aquesta ha de repartir-se equitativament entre els ciutadans, proporcionalment a la seva capacitat.\nArticle 14.- Els ciutadans tenen el dret de comprovar, per si mateixos o a través dels seus representants, la necessitat de la contribució pública, d'acceptar-la lliurement, de vigilar la seva ocupació i de determinar la seva prorrata, la seva base, la seva recaptació i la seva durada.\nArticle 15.- La societat té dret a demanar comptes de la seva gestió a tot agent púbic.\nArticle 16.- Tota societat en la qual no estigui establerta la garantia dels drets, ni determinada la separació dels poders, manca de Constitució.\nArticle 17.- Sent la propietat un dret inviolable i sagrat, ningú pot ser-ne privat, excepte quan la necessitat pública, legalment comprovada, ho exigeixi de manera evident, i a condició d'una justa i prèvia indemnització.\n↑ Pierre Armand Dufau, Jean Baptiste Duvergier, J. Guadet, Collection des constitutions, chartes et lois fondamentales des peuples de L'Europe et des deux Amériques: avec des précis offrant l'histoire des libertés et des institutions politiques chez les nations modernes; et une table alphabétique raisonnée des matier̀es, Volumen 1, París, 1832, tomo VI, pág. 132. Digitaltizat per Google.\n↑ 2,0 2,1 Vegeu introducció i Títol I en el text de la Constitució als enllaços externs.\n↑ Jean Tulard, Jean-François Fayard & Alfred Fierro, Histoire et dictionnaire de la Révolution française. 1789-1799, edicions Robert Laffont, col·lecció «Bouquins», París, 1987, 1998, págs. 650-651, ISBN 978-2221088500.\n↑ «Declaración de los Derechos del hombre y del ciudadano - 1789 - Monografias.com» (en (castellà)).\nConseil constitutionnel. «Constitution de 1791» (en (francès)).\nText integral de la Constitució francesa de 1791 en castellà.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Constitució_francesa_de_1791&oldid=24732614»\nDarrera modificació: 31 ago 2020 a les 15:09\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 31 ago 2020 a les 15:09.


Èxit en el taller SilVer dirigit a pacients amb Malaltia de Stargardt | Institut de la Màcula\nÈxit en el taller SilVer dirigit a pacients amb Malaltia de Stargardt\n24/07/2019 · Notícia\nDes del llançament de SilVer, una innovadora plataforma que cataloga i recomana apss i dispositius que fan més fàcil el dia a dia de qui ha perdut o té limitada la visió, s’ofereixen tallers SilVer per poder portar a terme un tutorial presencial i personalitzat. En aquesta ocasió, s’ha dirigit el taller per a pacients amb malaltia de Stargardt\nL’Institut de la Màcula y la Barcelona Macula Foundation organitzem un nou taller SilVer, el qual aquesta vegada es va dirigir a pacients amb malaltia de Stargardt. Durant la sessió Daniela Rubio, fundadora de DRJ Consulting, certificada com Apple Distinguished Educator i persona que va impartir el taller, va oferir un tutorial presencial sobre cinc aplicacions web prèviament seleccionades pels alumnes.\nLa sessió, principalment, es va centrar en aplicacions de suport a la lectura. Prizmo Go, Taptapsee, Supervision, KNB Reader i Be My Eyes van ser les aplicacions seleccionades pels alumnes i sobre les quals va girar la sessió. “El tema de la lectura és un repte. Un mai sap quan podrem necessitar aquestes eines. A més, tots tenim distintes necessitats i durant aquests tallers sempre poden néixer propostes de millora per a futures actualitzacions de les aplicacions”, assenyala la pròpia Daniela.\nJuan, un dels alumnes assistents al taller i empresari, va reconèixer després de la sessió que “el taller SilVer és molt important, d’una gran ajuda. He conegut aplicacions que fins ara desconeixia. Aprens molt, i és que et dones compte que no pararies ni de preguntar ni d’informar-te per conèixer noves aplicacions”.\nI és que Juan, que va venir des de València, va apuntar que “cada vegada intento estar més informat de les avantatges que ens ofereix la tecnologia. El doctor Jordi Monés, en una de les visites, ja em va ensenyar algunes aplicacions. La visió propera i la definició són els meus majors problemes. La part central de la visió no em permet veure res: senyals de trànsit, el nom d’un carrer, llegir missatges WhatsApp o qualsevol altre cosa relacionada amb la lectura”.\nJorge, un altre dels alumnes i estudiant, va compartir la mateixa opinió: “La tecnologia la faig servi molt en el meu dia a dia, però igual no amb aplicacions especialitzades. Aquest taller m’agrada perquè ens donen a conèixer noves eines”. A més, va afegir que “a l’hora de llegir m’apropo molt a la tablet, a l’smartphone,... i aconsegueixo veure-ho. Però pel que fa a la visió llunyana, res. Només que una persona estigui a tres o quatre metres ja no li reconec la cara”.\nSilVer és una web de consulta gratuïta que permet a les persones amb baixa visió o cegues disposar d’una plataforma amb les millors aplicacions mòbils i dispositius que ofereix actualment el mercat i que millor s’adaptin a les seves necessitats quotidianes.


El Govern i Cort ingressen 1,4 milions per l'arrendament del Palau de Congressos\ndijous, 28 de maig de 2020 20:09h\n#PalaudeCongressosAjuntament de PalmaCAIBExercici 2017palau de Congressos\nImatge de la reunió del Consell d'Administració de Palau de Congressos de Palma.\n23-02-2018Ajuntament de Palma\nEl Consell d'Administració de Palau de Congressos de Palma, S.A., integrat per l'Ajuntament de Palma i el Govern de les Illes Balears s'ha reunit aquest divendres per tractar diversos assumptes relacionats amb la gestió de la infraestructura.\nEn concret, segons ha explicat Cort, s'han destacat les quantitats que ja s'han ingressat per l'arrendament de la instal·lació així com els usos públics acordats del Palau de Congressos per part d'ambdues administracions durant aquest 2018.\nAixí, la quantitat total ingressada per Palau de Congressos de Palma, S.A. per a l'exercici 2017 ha estat d'1.435.591,31 euro. Aquest import, «al tractar-se de la primera anualitat, suposa un 15% de volum net de la xifra de negocis que ha generat l'arrendatari. Si bé inicialment la quantitat percebuda, per estimació prevista al contracte, va ser d'1.219.259,70 euros, la liquidació final per major volum d'activitat ha suposat un ingrés addicional de 216.331,61 euros».\nD'altra banda s'ha informat dels esdeveniments que, en virtut de les reserves dels espais que es preveuen al contracte d'arrendament, s'han desenvolupat per part de l'Ajuntament i el Govern: Trobada de bandes municipals organitzat per part de l'Ajuntament de Palma dia 21 de gener de 2018, Fira de l'Ocupació de PalmaActiva els dies 21 i 22 de febrer, Premis Ramon Llull dia 28 de febrer per part del Govern de les Illes Balears i IV Congrés Nàutic els dies 8 i 9 de març.\nTambé s'ha destacat l'organització promoguda per part de l'Institut Municipal d'Esports del Congrés Nacional d'Eficiència Energètica i Sostenibilitat previst per als dies 19 i 20 d'abril.


Què fem? - Punt i Coma\nAnàlisi Creativitat Estratègia Passió\nEl dia a dia de qualsevol empresa o entitat pot generar un motiu noticiable. Elaborarem el material segons criteris periodístics i el públic a qui ens volem adreçar. Proposem la noticia als periodistes especialitzats en el millor moment, segons les previsions de les redaccions. Gestionem les demandes d’entrevistes, de dades o material gràfic.\nPreparem la informació pels periodistes de manera que els sigui més senzill el procés d’elaboració de la seva peça informativa. No som un filtre, no limitem als periodistes l'accés als representants de les institucions o empreses.\nObjectiu: mantenir una relació\nTreballem per tal que les empreses i els mitjans de comunicació estableixin una relació on les dues parts guanyin. Les empreses en posicionar la seva imatge corporativa. Els mitjans en obtenir fets noticiables de fonts d'informació fiables i d’accés ràpid.\nTreballem per a petites i mitjanes empreses, associacions i fundacions. Donem suport puntual a departaments de comunicació de grans institucions o a empreses d’esdeveniments o comunicació.