Júlia Creus i les claus de l'èxit de "Merli"\nA punt de començar el rodatge de la tercera temporada de "Merli", l'actriu Júlia Creus va venir al programa per explicar-nos totes les novetats i les claus de l'èxit de la sèrie de TV3. La Júlia va anunciar que hi haurà un "Merlinari", un programa nou per als joves i espectadors. A més, la Júlia, amb 23 anys, ha confirmat que anirà a treballar a Hollywood!\nAmb Joel Joan, creador, director, guionista i protagonista de sèries com "El crac", "Porca misèria" i "Plats bruts", vam repassar la seva experiència com a emprenedor audiovisual i els seus objectius i secrets professionals. Lluny de fugir de temes complicats, va respondre a tot el que li vam preguntar, fins i tot a una pregunta compromesa.


Propostes de millora en la gestió de residus. – alter21.es\nUna correcta gestió dels residus és més qüestió de filosofia que no de tecnologia. La tecnologia ens permet millorar processos, però en matèria de residus és més important una bona planificació que implemente una política de reducció, reutilització, reciclatge i valorització efectiva. Al País Valencià amb el Pla Integral de Residus, del que en breu es presentarà una revisió, s’ha deixat bona part d’aquesta planificació a mans d’empreses que com a tals es preocupen més per l’augment de beneficis que per la millora de la gestió.\nEs podria arribar a dir que el model valencià actual de residus estimula la producció d’aquestos. Focalitzar l’atenció de l’actuació en la fi de la vida útil dels objectes i en el moment que esdevenen residus per a organitzar un complex sistema de gestió i tractament oblida que aquest seria innecessari si el focus de l’actuació es dirigira cap a la no generació de residu.\nDestí dels residus a la U.E.\nUna planificació adequada de la gestió de residus, tant al si d’establiments privats com públics ha de partir de l’atenció a una sèrie mínima de criteris com:\n– Que el millor residu és el que no es produeix.\n– La reutilització és menys costosa i útil que el reciclatge.\n– Pel general reciclar és menys costós i problemàtica que valoritzar.\n– Hi ha molts tipus de valorització, però les de caràcter massiu solen ser poc rendibles. Un bon exemple és la crema en massa de residus sòlids urbans a les cimenteres: Es perden així materials que podrien ser reutilitzats i reciclats, es generen unes cendres de tractament molt complex i s’emeten a l’atmosfera dioxines, furans i altres composts perillosos.\n– La formació de les plantilles de professionals de cada sector que genere residus i la ciutadania en general són bàsiques per a qualsevol política en aquest camp i més importants que les solucions tècniques. Com al cas de les malalties és més interessant i rendible previndre que curar.\nUna bona gestió comença amb l’educació per a la reducció i amb un sistema de recollida que garantisca la separació en origen que afavorisca el tractament posterior de tot el que es genere. Si no es separa la matèria orgànica de la resta únicament aconseguirem que aquesta embrute i contamine la resta de materials que així perden part del seu potencial de reutilització i reciclatge. D’altra banda, el grau de puresa de la matèria orgànica a tractar és molt important a l’hora de compostar-la o biometanitzar-la.\nComposició de la bossa normal de fem (segons el PIR)\nCom que aquesta fracció orgànica dels residus és entre un 40 i un 50% del que aboquem a la bossa del fem, es tracta d’un dels punts crítics del sistema. La seua gestió correcta permet reduir costos, crear un subproducte rendible i afavoreix que baixe notablement la quantitat de residus que acaba a una instal·lació d’eliminació (abocadors, incineradores…) A aquest article ja vaig explicar com es pot treballar aquesta matèria orgànica i quins sistemes es poden arbitrar per a la seua recollida i gestió. Una bona idea de planificació és afavorir la implantació de compostadors a habitatges unifamiliars i altres instal·lacions, ja que s’evita que bona part d’aquesta matèria entre al sistema i requerisca de qualsevol tipus de tractament.\nMolt a sovint hi ha prou amb crear canals que ajuden a que costums positius en aquest sentit arriben a col·lectius més amples de ciutadans. Els contenidors de roba usada o els de recollida de taps que es vinclen a fins benèfics són un bon exemple. Aquestes iniciatives poden ser més i més amples. P. ex. La reutilització de llibres per mitjà del book crossing o la donació a biblioteques difereixen el moment en que eixe paper haurà de ser reciclat. La cessió de mobles i aparells domèstics que encara serveixen i ja no es volen són una bona manera d’evitar o retardar l’aparició d’un residu que pot ser, de vegades, molt problemàtic. Els rastells que han aparegut els darrers anys i altres establiments que comercialitzadors de bens de segona mà són un bon exemple de com la iniciativa privada pot traure diners i beneficis d’allò que d’altra forma hauria generat, com a mínim, costos de recollida, gestió i tractament. Els bancs d’aliments, que han eixit darrerament a la premsa, són altre exemple de com es pot reconduir, en aquest cas sobre tot matèria orgànica que cal separar de forma prioritària com ja he dit, un producte cap a una nova forma de consum evitant l’aparició del residu.\nEn aquest sentit una de les iniciatives més interessants que ha sorgit darrerament és el de les bosses semi-transparents. Unes bosses a les que dipositar objectes menuts que ja no es volen i que s’han de deixar a llocs concrets. Si algú té interés per eixos objectes pot recollir-les de franc i si no, al cap d’un termini concret es fan càrrec d’elles els operaris de recollida del fem. Aquestos es troben així amb uns objectes de fàcil classificació per al seu tractament posterior.\nInstitucions públiques i empresses d’un cert volum (fàbriques, cooperatives, etc…) estan desenvolupant també experiències de gestió dels seus residus. Moltes d’elles giren al voltant de la valorització energètica a calderes de biomassa. Altres es dediquen a la comercialització de restes plàstiques o metàl·liques de la seua producció i algunes a fabricar nous productes a partir de subproductes del seu procés productiu. En aquest sentit, les administracions locals poden gaudir dels avantatges que li dona la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus i sòls contaminats que demana la implantació de sistemes de recollida, com per exemple el d’envasos lleugers, que poden servir per a crear fonts de treball i ingressos locals.\nAl present estan implementant-se sistemes com els de SDDR(sistemes de dipòsit, devolució i retorn) que afavoreixen la reutilització i recuperació d’envasos. Fa unes dècades era un sistema ben conegut per molts de nosaltres. Els que passem del llarg els 30 recordem perfectament com s’aplicava a les botelles de vidre a les que pagaves un xicotet sobrecost que t’era retornat en portar a l’establiment el recipient buit. A hores d’ara i per molt que diguen alguns crítics aquest sistema s’aplica amb notable èxit a altres llocs i al nostre territori per determinades empreses com les palets o fabricants de determinats tipus de contenidors. Al nostre estat les Illes Canàries semblen ser les pioneres en aquest camp de treball en acabar d’aprobar (el passat 7 de febrer) una proposta no de llei per a la implantació del sistema a l’arxipèlag.\nMàquina de recollida per a SDDR\nMirant al futur i amb un caire més vanguardista s’ha presentat recentment la proposta Cradle to Cradle (que molt a sovint s’abrevia com a C2C) que demana que el propi disseny i concepció de qualsevol producte, estratègia o política considere totes les fases dels productes involucrats (extracció, processament, utilització, reutilització, reciclatge…) de forma que no siguen necessàries les despeses d’energia, fins i tot que el balanç de despeses i aportacions siga positiu. Al cap i a la fi i en referència a la matèria d’aquest article el que proposen els pares de la idea, Michael Braungart y William McDonough, és cal dissenyar els productes de forma que al final de la seua vida útil ells mateixa faciliten la seua reconversió en altre element generant l’aparició d’un residu. D’aquesta forma s’estan presentant ja peces de roba biodegradables que es transforme en compost en deixar-les a l’aire lliure o el calcer biodegradable presentat pel valencià Ernesto Segarra.\nDisseny de calcer biodegradable d’Ernesto Segarra\nEl model valencià actual de gestió dels residus es centra més en la separació post-recollida de residus que no en la prevenció. Habilitar sistemes com els descrits anteriorment afavoreix que recollida i tractament tinguen un pes menor en focalitzar l’atenció en evitar la generació del residu. Vist que al final de la correguda ciutadans, empreses i administracions acaben pagant un rebut pel pes del que va a les plantes de tractament i instal·lacions d’eliminació, aquestes iniciatives no sols generen estalvi en temps de retallades a sectors bàsics sinó que també afavoreixen l’aparició d’activitat i treball al panorama local.


El temps a l'Escala: Previsió Meteorològica pel 25 i 26 de Maig de 2016\nDimecres 25 de Maig de 2016:\nEstat del cel: Cel variable tot el dia. Es mantindran les bandes de núvols alts i mitjos, circulant de sud a nord. En alguns moments, aquests núvols seran força espessos i pot quedar un sol molt entelat. Ja entrada la nit també pot aparèixer algun núvol baix.\nVent: Mitjorn de matinada , de força 1/3. A partir de migdia i tarda girarà a xaloc de força 2/3.\nTª Màxima: Entre 19 i 22ºC\nEstat del cel: Cel tapat de matinada de núvols baixos o fins i tot alguna boira a mar. Al matí, aquests núvols s'aniran trencant i quedarà un migdia i tarda assolellats, només amb algun núvol prim. A la nit pot tornar a aparèixer algun nuvol baix cap a mar. Ambient més humit.\nVent: Gregal fluix de matinada, girant a llevat o xaloc de força 1/2 al centre del dia i tarda.


Un es recorda del fisioterapeuta quan està enganxat. Tard. Quan ho ha provat tot, fins i tot remeis miraculosos, i la desesperació l’empeny a les mans professionals, també, dels osteòpates. Tard. La Maria Verdés, de les Borges Blanques, vol que deixem de fer tard a atendre el propi cos, que ens alerta amb dolors que alguna cosa ha de canviar. Està decidida a posar la fisioteràpia i l’osteopatia de moda a l’alçada del menjar.\n© Maria Verdés: “El dolor és tan necessari com la febre. Ens adverteix que alguna cosa ha de canviar”\nLa Maria recorda perfectament quan va saber que volia ser fisioterapeuta. Generalment, les vocacions no entren a la vida il·luminades amb llums de neó però en el cas de la Maria va arribar en prime time a l’estiu dels seus vuit anys, ara en fa 19.\nA les xarxes socials d’Epiphysis, que considera una extensió del centre que té a les Borges Blanques, se sent el seu tarannà acollidor, respectuós i didàctic acompanyat del toc d’humor que fa somriure fins que t’adones que se’t gira feina. Els seus posts ens posen sobre alerta de dolors que probablement tenim per un mal ús del mòbil, l’ordinador o els aires condicionats. Dolors amb els quals convivim amb normalitat i haurien de ser atesos per eradicar-los.\nLa Maria aspira que la joventut es torni tan fan de la fisioteràpia com ho és del menjar healthy , dels smoothies , l’alvocat o el bròquil. Perquè l’alimentació és fonamental, diu, però conèixer el que et mostra el teu cos amb un dolor t’indica nous camins a seguir.\nLes seves xarxes socials són una barreja perfecta de didàctica i humor. Què busca amb els seus posts?\nQue la gent prengui consciència. Que es miri i s’escolti des d’un altre punt de vista, més conscient. Jo em pregunto per què està tan de moda la dieta i no cuidar-se el cos des del punt de vista d’higiene postural o en l’ús del mòbil, per exemple. Que no se’m malinterpreti, una alimentació sana és fonamental per a la nostra salut, però no ho és tot. Ens cal atendre les molèsties que deixem passar fins que desapareixen, soles, encara que en realitat no desapareixen.\nNo, el que passa és que el cos compensa fins que aquell dolor ja no hi és... en aquell punt, però acabarà sortint per un altre lloc. Al cos tenim conjunts de músculs, teixits i articulacions que van junts, i si et fa mal la cervical pot irradiar cap al cap i la cara o baixar cap a les mans, fins i tot. La gent té una mala concepció del dolor però és tan necessari com ho és la febre. És una alerta que alguna cosa estem fent malament i que cal fer canvis a la vida. Des de petits hàbits, com tenir la pantalla de l’ordinador al davant i no de costat, fins a altres tan grans com seria canviar de feina.\nCom afecta l’ús del mòbil a les consultes de fisioteràpia i osteopatia?\nEl que he observat és un augment de consultes de nens i nenes, adolescents. La mitjana d’edat que ve a la consulta està entre els 40 i els 50 anys, però des de fa un temps vénen nens amb cervicàlgia i lumbàlgia.\nÉs del mòbil?\nEn part sí. D’una banda, pensa: com mirem el mòbil? La majoria ho fa acotxant el cap, quan el que hauríem de fer és aixecar els braços fins que la pantalla ens quedi a l’alçada de la mirada. D’altra banda, cal tenir en compte que el temps que els nostres adolescents es passen mirant la pantalla estan totalment passius. La faixa, que és la part de musculatura que hauríem de tenir més forta, està totalment feble i d’ella depenen moltes coses al nostre cos. La vida passiva del mòbil i altres pantalles, com les dels videojocs, fa que cada cop vinguin més aviat a la consulta.\nQuè és el que hem de tenir en compte ara a l’estiu?\nL’aire condicionat. És molt important no abusar-ne a casa, a la feina ni al cotxe. Si no pot donar dolor muscular, contractures, mal de cap, marejos i paràlisis facials. Un bon ús passaria per no dormir mai amb l’aire posat i utilitzar-lo per donar un ambient fresc.\nCaminar per la platja serviria?\nDepèn de per a qui. En principi, caminar per la sorra va bé per a la propiocepció, l’equilibri i estabilitat de les articulacions. Però depèn de cada persona.\nHauríem de fer amb la físio com amb la perruquera? No parar fins a trobar la que millor ens entengui i ens conegui?\nSí. Al treballar amb les mans transmets energia i si no hi ha confiança mútua, no flueix. Quan treballo, sento la part interna. Tanco els ulls i veig molt més enllà de la pell, tot a través del tacte. Deixar que et toquin és un acte de confiança. Per això recomano que la gent demani informació sobre la formació del professional al que es confien.\nPer què es va fer físio?\nLa meva mare posava els culebrons televisius quan jo era petita i un dia vaig veure que una dona anava a una fisioterapeuta perquè l’ajudés. Jo vaig veure allò i vaig saber que era el que volia fer. I aquí estic.


El resistent que va compartir equip amb Di Stéfano i Kubala - Diacrític\nL'escriptor hongarès Ferenc Karinthy té un fantàstic relat anomenat 'L'edat d'Or”. En les seves pàgines, un seductor buscavides s'amaga dels nazis als llits de senyores de Budapest a qui roba el cor. Resulta que el seductor que se les empesca per seguir vestint elegant i anar ben pentinat en mig de les bombes i els racionaments és jueu. El personatge encarna a la perfecció aquells joves que creien que es podien menjar el món a ciutats tan meravelloses com Budapest, Praga, Belgrad o Bratislava, sense imaginar que els cauria a sobre una guerra i l'holocaust. Fent manetes als cafès elegants i decadents, creien que aquelles notícies que llegien als diaris sobre esvàstiques i execucions passaven lluny. Que mai arribarien.\nLa guerra va passar per sobre d'unes ciutats que van ser capitals culturals i van acabar destruïdes. Els joves que somiaven en ser actors, pintors o banquers van acabar morts, exiliats o amagats a les golfes dels edificis. Alguns, com el protagonista del relat, van ser afortunats, sense acabar de ser conscients del perill que corrien. Al relat, el protagonista es compra els diaris per llegir les cròniques dels partits del Ferencvárosi. Perquè de forma sorprenent, es va seguir jugant a futbol fins al final en ciutats com Cracòvia, Praga o Budapest.\nAltres joves van agafar el fusell. A Praga, el futbolista Jiri Hanke va unir-se a la resistència el 5 de maig del 1945, quan un grup armat va burlar la seguretat de l'edifici de la ràdio estatal txeca, en mans dels nazis. El Reich nazi es desfeia a bocins, amb les tropes nord-americanes del general Patton entrant a Txecoslovàquia per l'oest i les tropes soviètiques per l'est. Però Hitler havia concentrat un milió de soldats al voltant de Praga, on es volia fer fort. Els resistents txecs ho van aprofitar per aixecar-se en armes, per acabar de debilitar els alemanys. Durant tres dies, més de 30.000 txecs van fer front a les tropes alemanyes sense suport dels aliats, ja que als soviètics els anava bé que nazis i txecs es matessin entre ells per poder entrar acte seguit a Praga i imposar la seva llei. Amb més de 2.000 morts als carrers, els txecs van pactar un alto el foc: es permetria als alemanys abandonar Praga en pau si es comprometien a no destruir la preciosa ciutat bohèmia.\nAquell 5 de maig del 1945 diferents socis i esportistes de l'Slavia Praga van aconseguir armes per defensar l'estadi, ja que a la rodalia s'hi van viure enfrontaments amb la Wehrmacht. Els esportistes, atrinxerats en barricades, van disparar contra als blindats alemanys. El capità de la secció d'atletisme, Milanem Ogounem, hi va perdre la vida. Al seu costat hi van ser els futbolistes Karel Keval i Jiri Hanke, un dels jugadors més estimats de l’equip de futbol.Jiri Hanke és curiosament l'únic txec que, en més de 110 anys d'història, ha jugat amb el Barça.\nCom sol passar amb tants futbolistes nascuts abans de la Segona Guerra Mundial, molts detalls de la vida de Hanke no es coneixen. Segons fonts txeques, hauria nascut el 1924 en un poblet molt petit, Dolní Bucice, a la província de Kutna Hora, al centre de Bohèmia. El 1952, quan va fitxar pel Barça, Hanke va declarar que havia nascut a Praga el 12 de desembre del 1924, potser per evitar haver de donar explicacions. Kutna Hora de fet, queda a uns 30 minuts de la capital.\nTampoc queda clar quina era la llengua mare de Hanke. El 1924 a l’estat txecoslovac hi vivien més de tres milions de persones de parla alemanya. De fet, un dels equips més famosos de Praga era el Deustcher, l’equip dels alemanys. Hanke és un cognom alemany, però el nom del futbolista apareix escrit de diferents maneres als diaris de l’època. En alguns llocs el seu nom de pila apareix en txec: Jiri Hanke. En altres, en alemany: Georg Hanke. Els primers cops que la premsa barcelonina el cita, apareix com George, fet que podria donar a entendre que ell es va presentar com a Georg. Nom alemany, doncs. La premsa espanyola el va batejar com Jorge quan va demanar la nacionalitat durant la seva època al Barça.\nHanke comença a jugar a futbol durant la Segona Guerra Mundial. Els nazis havien ocupat Txecoslovàquia, agafant les terres frontereres, els sudets, per annexionar-les de pas a Alemanya. Hanke vivia a Bohèmia, on jugava amb el club de la ciutat de Lysá nad Labem. Entre el 1941 i el 1943 passa al Rakovník i del 1943 al 1944, al ASO Olomouc. Finalment, el 1944 Hanke fitxa per l’Slavia, on jugava quan es produeix l’alçament militar contra els alemanys. Hi arriba amb 20 anys però ràpidament es guanya el cor de l’afició, que el bateja “Papousek”, que vol dir “lloro”. Pel que sembla, el seu pentinat i nas van ajudar a l’hora d’escollir aquest sobrenom cridaner. La premsa de l’època el definia com un jugador elegant, però criticava que no tenia gaire caràcter sobre la gespa.\nEl 1945, Praga s’allibera del jou nazi però passa a ser ocupada pels soviètics. Neix la nova Txecoslovàquia, la comunista. I una de les conseqüències de tot plegat és que els civils de parla alemanya d’aquelles terres abandonen casa seva, posant punt final a segles de presència de la llengua alemanya a Praga. Hanke però, no marxa, es queda i segueix jugant a l’Slavia, on guanya la Copa el 1945, la Copa de l’alliberació del 1947 i la lliga el mateix any. Malgrat tenir un cognom alemany, ràpidament debuta a la selecció, on parlava en txec.\nHanke debuta amb la selecció el 1946 contra França, a París, en un triomf per 0-3. En total, va jugar 15 partits amb la selecció txecoslovaca, ocupant moltes posicions. Quan va arribar al Barça, es va presentar com un jugador que pot “jugar al mig del camp, per la dreta, o per l’esquerra. De defensa i de davanter, amb preferència per ser interior. On millor m’adapto és a la posició de migcampista, el que ara diuen volant”. El 1949, en un partit contra Hongria, va haver de marcar el millor jugador hongarès, Puskas. I va marcar dos gols. Feia de tot.\nFinalment, el 23 d’abril 1950 abandona el país. “No podia adaptar-me a aquelles condicions de vida. Jo vull ser lliure, no un autòmat”, va dir. Segons va explicar va “passar una autèntica odissea per marxar”. Aquell any arriba a Hamburg, on durant sis mesos juga amb el Sankt Pauli d'Hamburg, on només participa en amistosos. Sense permís de la federació txecoslovaca per jugar, decideix marxar a Colòmbia amb l’Hungaria, el famós equip format per refugiats hongaresos com Kubala. Malgrat que la major part dels jugadors d’aquest equip eren hongaresos refugiats a Itàlia, també hi van jugar croats, serbis, eslovacs i txecs puntualment, com el mateix Hanke. Creat a Itàlia, on també era conegut com l’equip “IRO” (Organització Internacional de Refugiats), l’Hungaria va fer una famosa gira per Espanya, quan el Barça i el Madrid decideixen fitxar Kubala. Posteriorment, l’equip és contractat per Alfonso Senior, president del Millonarios de Bogotà, per fer una gira per Colòmbia. Hanke passa a formar part d’aquesta expedició.\nEl 8 de desembre Hanke juga en la derrota de l’Hungaria per 5-4 contra el Santa Fe. I el 10 de desembre, trobem a Hanke a l’equip titular de l’Hungaria que perd per 2-1 al Cúcuta, a Colòmbia. Segons cròniques colombianes, Kubala també va jugar aquell partit, així que suposadament seria el primer partit que juguen plegats Kubala i Hanke, que dos anys després serien companys d’equip al Barça. Ara, el 1952 Hanke deia que Kubala no havia fet aquesta gira. I el 2 de desembre del 1950 tenim localitzat Kubala a Barcelona, on ja tenia un acord signat en espera dels permisos. El diari ABC informava que Kubala meditava volar a Colòmbia per jugar amb l’Hungaria en espera de poder fer-ho amb el Barça. No he pogut confirmar del cert què va fer aquells dies.\nLa gira per Colòmbia no va ser un èxit ja que els clubs colombians van començar a fer contractes als jugadors hongaresos, debilitant l’Hungaria. Durant els anys 40 i 50 a Colòmbia havia nascut una lliga de futbol professional que la FIFA no reconeixia, ja que fitxava a cop de talonari, trencant contractes i saltant-se les normatives. Estrelles argentines, brasileres, uruguaianes i fins hi tot angleses van ser fitxades a cop de talonari. Al ser una lliga no reconeguda, els equips colombians també van fitxar els jugadors de l’Hungaria, que no tenien permís de la FIFA per competir a nivell oficial.\nA la ciutat de Santa Marta, a la costa, els dirigents Eduardo Dávila Riascos i José Eduardo Gnecco van anar més enllà, contractant tots els jugadors de l’Hungaria que encara no tenien club per representar la ciutat de Santa Marta al torneig local. Hanke formava part d’aquest equip, el Deportivo Samarios, que arriba a jugar partits de lliga amb 8 futbolistes europeus. A les cròniques de l’època trobem el seu nom escrit com Gerro Hankel o Gerog Hanke. El 29 de juliol del 1951, Hanke marca tres gols en la golejada més gran de tota la història de la primera divisió colombiana, un 12-1 al Universidad de Bogotá. L’equip acaba a la meitat de la classificació, però Hanke és fitxat pel campió de lliga, el Millonarios de Bogotà, on hi juga un tal Alfredo Di Stefano, màxim golejador del torneig del 1951.\nHanke però, dura poc a Bogotà ja que “és impossible jugar a Colòmbia. Durant quatre mesos, de novembre a febrer, no es juga, ja que la gent va a les fires, els carnavals... els cracks argentins i brasilers ho aprofiten per tornar a casa, amb els clubs pagant el viatge. Però jo vaig marxar a França, fitxant pel Lens, de Primera, on vaig jugar mig any de davanter centre i interior, fent també d’entrenador. Però el futbol francès no m’agradava” va recordar. Així, aprofitant que el Barça jugava a París un partit de la Copa Llatina, va contactar amb Ferdinand Daucik, txecoslovac com ell, i Josep Samitier, pactant el fitxatge pel club blaugrana.\nDesprés de llargues negociacions per trencar el contracte amb el Lens, Hanke juga el primer partit amb el Barça l’octubre del 1952, quan marca un gol en el triomf contra el Girona per 2-6 en un amistós. Hanke debuta oficialment amb el Barça amb triomf, contra el Sevilla, per 3-2 i pocs dies després participa en la derrota per 2-1 al camp del Madrid. El seu primer gol oficial el marca contra l’Oviedo, a Les Corts, el gener del 1953 en un triomf per 4-1.\nHanke passa a ser company de vestidor de Kubala, hongarès de naixement, però eslovac ètnicament. “Contra Kubala havia jugat 5 cops quan jugava a l’Slavia. Ell ho feia al Vasas de Budapest” va recordar referint-se als amistosos jugats entre 1948 i 1949. Amb el Barça, va jugar sobretot de migcampista, especialment en partits fora de casa. El primer any va jugar molt, va marcar 5 gols i es va guanyar la renovació de contracte. Hanke va guanyar la lliga i la Copa del 1953 (que no juga per ser estranger). Mica en mica però, va anar perdent la titularitat en un Barça que va passar a ser dominat pel Madrid de Di Stefano.\nEl 1957 marxa a Suïssa, on entrena al FC Bienne durant dos anys. El 1959 fitxa pel Red Star francès, on de pas compra una pastisseria i un bar, i el 1961 al Sparta de Rotterdam holandès. Després torna a Suïssa, per dirigir l’Stade de Lausana fins el 1968. Poc després torna a Barcelona, s'estableix a Cambrils, on esperava poder rebre ofertes per entrenar. En no aconseguir-ho, torna a Suïssa, on va dirigir clubs cada cop més modestos i va fer de professor de natació. Es va casar a Suïssa, aconseguint aquesta nacionalitat.\nEl 1989 va presenciar en directe la final de la Recopa de Berna, quan va poder saludar Nicolau Casaus, de qui deia que era “un bon amic”. El 2006 va morir a Lausana, lluny de la seva terra natal, on havien mort, dècades abans, els seus pares. No he pogut documentar si va tornar mai a Praga o si es va poder acomiadar d’ells.


El magatzem dels Reis Mags s'instal·la a la Fabra i Coats | L'Exprés de Sant Andreu\nPer cinquè any consecutiu, la Fabra i Coats es transforma una vegada més en el magatzem de joguines dels Reis Mags. Durant els vespres del 28, 29 i 30 de desembre i 2, 3 i 4 de gener de 18:00h a 21:00h, l’antiga fàbrica romandrà mig tancada, mentre els finestrals dels tres pisos de la façana d’accés s’il·luminaran per deixar entreveure els milers de regals que ja s’estan preparant a l’interior del recinte.\nTot i que els Reis no hi seran, entre música i balls, els treballadors de ses majestats convidaran els nens i nenes de Sant Andreu a entrar d’amagats al recinte. Després d’endinsar-se en les enormes piles de cartes antigues que flanquegen l’entrada secreta, els més petits podran comprovar com els ajudants dels reis s’afanyen per classificar tota la correspondència a la seva particular oficina de correus.\nA través del finestral de colors, els visitants podran descobrir les sorpreses que s’amaguen entre les muntanyes de paquets del magatzem de regals on els follets enllesteixen els encàrrecs per a totes les cases durant les nits prèvies a l’esperat cinc de gener.\nEnguany, la proposta artística de la Fàbrica dels Reis d’Orient ha estat dirigida per L’Espectacleria, un grup d’especialistes que, entre d’altres, va organitzar la cavalcada de Reis d’Horta-Guinardó l’any passat. L’entrada al recinte és grautïta per a tots els públics.\nTags: Fabra i CoatsNadalReis Mags\nNotícia anterior Notícia anterior: Sant Andreu i Nou Barris sumaran 1.050 nous allotjaments turístics\nNotícia següent Notícia següent: Sant Andreu estudia limitar l’obertura de nous Mercadonas


Esteu veient:Inici»Portada»L’escola Cor de Maria de Sant Celoni rep dos premis de l’Agència Catalana de Consum\nEquip GirlsPower, primer premi del concurs Consum Responsable. Foto: Cor de Maria\nEls Equips GirlsPower i GirlsConsum de sisè de Primària de l’’escola Cor de Maria de Sant Celoni han obtingut el 1r i el 2n premis, respectivament, del Concurs Escolar 19-20 sobre el Consum Responsable, en la categoria de 3r cicle d’Educació Primària, organitzat per l’Agència Catalana del Consum.\nAmb el lema “Els teus actes de consum poden canviar el món, com ho faries tu?” el concurs constava d’una primera part de proves individuals per una Ciutat Virtual i una segona part de treball en equip on havien de dissenyar, elaborar i presentar un treball conjunt que consistia en un còmic original que havia d’incloure un o diversos missatges per reforçar el lema principal, reflectint que els seus actes de consum poden canviar el món o la societat.\nEn la segona fase, l’equip GirlsPower va escollir dels temes proposats “Criteris i valors en la compra de productes per Internet o a la botiga física”. El seu treball portava com a títol “Jo de tu no faria, pensa en la botiguera” i era una crítica a un fenomen molt popular avui en dia, el Showrooming.\nPer la seva part, l’equip GirlsConsum va escollir dels temes proposats “Criteris i valors en l’ús de les xarxes socials i en temps d’oci”. El seu treball portava com a títol “Posa’t al meu lloc, a les xarxes tingues respecte!” reflectint la importància de parlar amb els adults davant de qualsevol problema.\nEl primer i el segon premis consisteixen en un diploma per a tots els membres de l’equip i els seus mestres i una aportació econòmica pel centre de 1.000 euros el primer i 600 el segon.\nAra, des del centre, a banda de felicitar les guanyadores, s’ha fet una pluja d’idees per invertir les quantitats econòmiques.\nEquip GirlsConsum, segon premi del concurs escolar Consum Responsable. Foto: Cor de Maria


El conseller Calvet visita l'inici d'obres de l'avinguda dels Països Catalans - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl conseller Calvet visita l'inici d'obres de l'avinguda dels Països Catalans\nEs tracta d'un projecte de 4,5 milions d'euros, bona part dels quals els aporta la Generalitat\nredacció 05.10.2020 | 23:11\nEl conseller Calvet visita l'inici d'obres de l'avinguda dels Països Catalans Regió7\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, i l'alcalde de Manresa, Marc Aloy, presentaran avui l'inici de les obres per perllongar l'avinguda dels Països Catalans, entre la carretera de Viladordis i la plaça Prat de la Riba. Es tracta d'un projecte de 4,5 milions d'euros, bona part dels quals els aporta la Generalitat.\nEl mateix Calvet va ser a final de l'any passat a Manresa per expressar el compromís del Govern amb la nova infraestructura i per signar el conveni de col·aboració amb l'Ajuntament que establia com es repartien les despeses. 2,7 milions els aportarà la Generalitat, i 1,7 l'Ajuntament bàsicament a través d'Aigües de Manresa.\nEl nou vial s'ha de convertir en una nova circumval·lació de la zona est de la ciutat sense haver de passar pel centre. També vol afavorir la connectivitat amb la ronda de Manresa (C-55) i amb l'autopista C-16.\nEl projecte per connectar Calaf amb la Llosa de Cavall surt a informació pública.


Dia Internacional Local Cooppel en el Suport a les Famílies\nInvitació a tots els pobles, barris i ciutats a dedicar un dia local Cooppel en el suport tècnic educatiu social i cultural a la ciutadania i a les famílies per al seu empoderament i per a treure més profit de les persones, professionals, entitats i recursos de l'entorn més proper\nTarragona dimarts, dia 12-12- 17\na les 7 de la tarda Antiga Audiència.\nPlaça del Pallol, núm. 3\nFins a l'any que vé, el dia 12 de desembre 2018\nTot el que és ajudar a les famílies beneït sigui per tothom.\nJornada Local del X aniversari fent ciutat oberta al món de les famílies.\nA sota la fotografia col·lectiva de la taula presidencial voluntària\nEn la lluita a favor de la implicació de les famílies i de l'èxit escolar, ara presentem els primers resultats 2012-2017\n2017, primer "12 D 12"\nL'acte va acabar a les 20,45 hores\nOBSERVACIÓ: Iniciat de forma puntual a les 19 hores en punt\nA partir de les 18 hores estarem a disposició de la ciutadania i dels ponents que poden arribar entre les 18,30 a les 19 hores i iniciarem el muntatge, a les 18,30 podem conversar i fer fotografíes.\nAmb Marina de Ràdio Ciutat de Tarragona a les 18,30\nEl signar el llibre d'Honor, ho hem deixat en una nova ocasió\nLes tres finalitats de l’acte "12 D 12":\n1. Record del X aniversari de la constitució de l’escola de pares i mares ECONOS al Centre Cívic de Torreforta 2007-2011.\n2. Cloenda del X aniversari 2007-17 de l’inici de les XI jornades anuals Cooppel.\n3. Celebrar el primer Dia Internacional Local Organitzador Cooppel Tarragoní en el suport moral i tècnic educatiu a totes les famílies i a la ciutadania obert a Catalunya i al món.\nNaturalesa de l’acte i marc conceptual adherit a la UNESCO:\nIniciativa solidària i benèfica en la finalitat d’investigació educativa i de la tesi Hris. Causa Solidària Internacional Cooppel per la Pau, Sense Fronteres.-\nMarc conceptual: Comunitats d’aprenentatges de famílies amb menors d’edat. Família i entorn . Participació i coresponsabilitat educativa família- escola-entorn. Repensem l'educació adherida a la UNESCO\nMetodologia: un total de 100 minuts amb l’exposició del mòbil i de la tesi acció de la causa Cooppel de 24 minuts acompanyada amb 12 intervencions a 3 minuts i la cloenda\nOrdre de les 12 intervencions entre les tres taules expositives a tres minuts cadascuna i la de la cloenda. I les dues taules més oberta a tota la ciutadania activa.\nA.- Relació de les dues taules presidencials parlamentàries i de la taula presidèncial de la fotografia col·lectiva voluntària.\nB.- Orientacions en el desenvolupament de la jornada:\n01.- Justificació del present acte\n02.- Contingut clau de les dos primeres intervencions\nANNEX de la participació en els darrers deu anys\nCooppel Tarragoní El Mèdol 2017-2020\nA.- Dues taules amb parlaments i la taula de la fotografia col·lectiva.-\nPrimer Josep Maria Ferran com a impulsor i responsable de la tesi Cooppel va explicar els motius de la trobada avui i l'estat actual de la tesi en 45 minuts.\nJustificació de les absències per malaltia n'Arcadi Oliveres, en Jordi Freixa president de l'Ateneu i projecte associat a la Causa Cooppel, na Concepció Torres, Coordinació Pedagogia, pràcticum i voluntariat URV i secretària de la Junta de Govern del Col·legi de Pedagogs de Catalunya (URV i COPEC),a en Francesc Roig, actualment és president de Càritas Catalunya, va participar com a inspector en cap en dues ocasions i com a director de Càritas diocesana de Tarragona, a la representant del Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya i a l'escritora associada na Núria Gòmez Granès i per altres motius en contra la seva voluntat d'en Jean March Segarra , director de l’institut Antoni de Martí i Franquès (ensenyament) i de n'Imma Reguant Directora SSTT de Tarragona, i en Josep Cabrera de la coordinadora de la Federació Catalana de Voluntariat Social de Tarragona i Terres d'Ebre.\nSegon es va dur a terme la taula de representants:\n02.- Na Rosa Maria Codines, inspectora responsable entorn i LICS.\n03.- N’Antoni Coll, periodista i president de la Fundació Bonanit\n04. – Na Maria del Carme Gené, biògrafa de Modest Gené, projecte associat a la Causa Cooppel per la Pau.\n05.– En Francesc Roca, conseller d’educació de Tarragona.\nTot seguit ens serà un honor la taula de la fotografia col·lectiva de persones voluntàries\n1.- Justificació del present acte\nResum del X aniversari de les jornades que avui denominem Jornades Anuals Cooppel Locals a Tarragona a més de les de Reus, Falset i Cabacés i les que no són anuals en més d’un centenar de municipis.\nEnguany celebrarem el X aniversari de les jornades anuals de Ceradai, primer denominades jornades creatives 2007-10 després jornades Cooperis 2011-12 que ara ja denominem Cooppel 2013-17, que completen el període 2007-17, on el cimal són les XI jornades Cooppel.\n1.- Iniciades en el 2007 a la sala Santiago Costa de la Diputació de Tarragona. Centre Cívic de Torreforta. Ateneu de Tarragona, Ràdio sant Pere i sant Pau.\n2.- 2008. Sala d’actes del Museu d’Art Modern de la Diputació de Tarragona. Institut Torreforta. Ateneu de Tarragona, Ràdio sant Pere i sant Pau.\n3.- 2009. Iniciem les jornades a l’Institut Municipal d’Educació. Institut Torreforta. Ràdio sant Pere i sant Pau. Ateneu de Tarragona.\n4.- 2010. IMET, Ateneu de Tarragona. Institut Torreforta. Ràdio sant Pere i sant Pau, emissora municipal de Tarragona\n5.- 2011. Jornades Remeis. Institut Municipal d’Educació. Ràdio sant Pere i sant Pau. Ateneu de Tarragona.\n6.- 2012. Col·legi Oficial de Psicologia de Tarragona. Institut Municipal d’Educació. Ràdio sant Pere i sant Pau. Sala cultural del Corte Inglès de Tarragona.\n7.- 2013. Col·legi Oficial de Metges de Tarragona. Institut Municipal d’Educació. Ràdio sant Pere i sant Pau. Institut Antoni de Martí i Franquès. Col·legi de Pedagogs i URV (projectes educatius i el Cooppel). Sala cultural del Corte Inglès de Tarragona. Ateneu de Tarragona\n8.- 2014.- Col·legi Oficial de Metges de Tarragona. Institut Municipal d’Educació. Institut Antoni de Martíi Franquès. Sala cultural del Corte Inglès de Tarragona.Col.legi Oficial de Psicologia. Ateneu de Tarragona.\n9.- 2015.- Col·legi Oficial de Metges de Tarragona. Institut Municipal d’Educació. Institut Antoni de Martíi Franquès. Sala cultural del Corte Inglès de Tarragona.Col.legi Oficial de Psicologia. Col·legi de Pedagogs i URV (el Cooppel). Ateneu de Tarragona.\n10.- 2016.- Col·legi Oficial de Metges de Tarragona. Institut Municipal d’Educació. Institut Antoni de Martíi Franquès. Ateneu de Tarragona.\n02.- Contingut clau de les dos primeres intervencions, la resta són lliures a partir de l’exposició de la segona intervenció:\n1.- Salutació prevista que es va llegir per motiu de la seva absència per malatia.-\nEn Jordi Freixa, president de l’Ateneu de Tarragona.\nPresentació de la jornada, del ponent i agraïments:\n1.- Enguany és el X aniversari de les jornades de l’entorn i de les entitats i recursos en suport a les persones i a les famílies. A les quals personalment i l’Ateneu de Tarragona és va sumar des de 2012.\n2.- Agraeixo que en el Cooppel el Mèdol sigui el logo i indret Cooppel de Tarragona.\n3.- La Causa Solidària Internacional Cooppel per la Pau Sense Fronteres té tres estratègies: les relacions de les famílies amb el seu entorn social i cultural proper, les relacions interpersonals i internes de les persones que formen les famílies actuals i la capacitat de comunicar-se els persones, els seus projectes en el risc d’oblid i del gran valor de donar-les a conèixer\n4.- Com a projecte musical associat a la Causa Internacional Cooppel .En els darrers cinc anys hem presentat el Cooppel i la Causa de motivar a practicar-lo arreu de Catalunya, Espanya, Andorra i properament a França\n5.- Perspectiva internacional de la cooperació entre entitats i més encara en el suport humanista a iniciatives locals, territorials i nacionals com internacionals com és ara la dels Jocs Mediterranis 2018 de Tarragona i del territori implicat.\n6.- Justificació de les absències per malaltia a na Concepció Torres, Coordinació Pedagogia, pràcticum i voluntariat URV i secretària de la Junta de Govern del Col·legi de Pedagogs de Catalunya (URV i COPEC), en Francesc Roig, actualment és president de Càritas Catalunya, va participar com a inspector en cap en dues ocasions i com a director de Càritas diocesana de Tarragona i a la representant del Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya i per altres motius en contra la seva voluntat d'en Jean March Segarra , director de l’institut Antoni de Martí i Franquès (ensenyament) i de n'Imma Reguant Directora SSTT de Tarragona, i en Josep Cabrera de la coordinadora de la Federació Catalana de Voluntariat Social de Tarragona i Terres d'Ebre.\n2.- Commemorem i a la vegada presentem el Programa Local\nTarraCooppel “El Mèdol”.-\nPer Josep Maria Ferran i Torrent, responsable de la tesi Cooppel en el suport tècnic a les famílies amb el recurs del Cooppel. Els efectes mentals, beneficis i impacte social i cultural. Professor Especialista d’Orientació Educativa amb 37 anys de serveis amb compromís de col·laboració de professor jubilat amb l’institut Antoni de Martí i Franquès de Tarragona. Pedagog terapeuta i mestre d’audició i llenguatge.\nRecurs tècnic: Exposició e pantalla document PDF\nSalutació a la ciutadania present i a la taula\nEls motius, mòbils i causa del Dia Local Cooppel Tarragoní en el suport a les famílies i a la ciutadania.\n1.- Resum de l’experiència Cooppel en el suport a les Famílies de 10 anys de jornades ( 2007-17) i 5 anys d’experiència en la recerca i en la investigació sistematitzada educativa local (2012-17)\nARA ÉS DEMÂ. Per les famílies.\nAssociats a la UNESCO des de 200 i membres presents de la Federació Catalana de Voluntariat Social des de 2001\n2.- Marca Cooppel. Els trets diferencials, rellevants, d’estima i familiaritat del Cooppel :\no Portem cinc anys 2012-17 a Tarragona i Falset. Quatre a Cambrils 2012-16. 2017 a Barcelona i Andorra.\no L’oferta d’aprenentatge entre 2017-2019 és econòmicament gratuïta.\no Proper curs 2017-18 s’ofereix a Catalunya i a Andorra. Raó permanent en espais a concertar a: Tarragona (Ateneu, institut Antoni de Martí i Franquès de Tarragona, Estudis de ràdio sant Pere i sant Pau), Falset (estudis de ràdio Falset i biblioteca Salvador Estrem i Fa), Barcelona (biblioteques sant Pau i santa Creu, Vila de Gràcia, Centre de Cultura Popular la Violeta) i Andorra (Biblioteca Nacional i dels 7 Comuns).\n3.- Resultats amb avals curs 2016-17:\n- Treure més profit les famílies de les persones, de les entitats i dels recursos de l’entorn. Jornades anuals a Tarragona des de 2007. Enguany X aniversari. XI jornades. Treure més profit, conèixer i tenir més confiança en l’accessibilitat i recurrible dels col·legis professionals i dels professionals de la salut, de l’ensenyament i de l’educació. També dels museus, de les biblioteques i dels espais de silenci i de reflexió accessibles a la ciutadania.\n- Més concret treure més profit de les biblioteques i museus de els visites en família.\n- El Cooppel facilita més rendiment acadèmic, més actitud davant els aprenentatges, més producció creativa i més satisfacció cooperativa de tots els seus membres.\n- Practicant una hora diària en el procés d’aprenentatge i sols mitja hora diària en fase de seguiment i/o de federació augmenta els talents i les competències personals i en família: comunicatives, planificadores i motivadores.\n- Com aprendre?\n- Posant-se en contacte amb el promotor info@cooppel.org i WhatsApp 619 79 39 69 per a quedar dia, hora i lloc.. Temps necessari dues hores. Hi ha llocs permanents i llocs que cal un mínim de quòrum.\n- Seguiment mensual durant el curs de dues hores.\n- En el procés hi ha un apropament, contacte, acolliment, acompanyament, autonomia, resultats i celebració.\n- Aquest programa és una oferta solidària del seu impulsor amb finalitat de tesis H.C. . Per tant té un aval teòric i conceptual psicopedagògica (Talents Cooppel) i la part pràctica Cooppel (Cooppel OASIS) inspirada en els jocs de taula i de tauler consta de quatre fases:\n1.- Posicionament davant la font i els recursos a l’abast: preparació psicofísica i el dòmino.\n2.-Entrenament en la fabricació de materials i de les estratègies de la banca aprenentatge com a jocs de taula i de taulers. Assaig amb el ritme de la sardana i el coèxit dels castells humans.\n3.- Consciència de les decisions d’aprenentatges basats en problemes i en projectes reals.\n4.- Control mental i els mapes de la ment en relació a les produccions creatives de mapes conceptuals, mentals, decisòries en exposicions, observació de jugades i aplecs o cims.\n4.- Necessitats d’interès general, públic i social de sentit comú: La premsa i les autoritats al seu abast tenen que informar sobre l’existència d’aquest programa gratuït obert a tota la ciutadania. La ciutadania, els pares i les mares es posen en contacte amb el promotor per a informar-se i decidir si volen aprendre la pràctica del Cooppel en família.\n5.- Oferta de suport a les famílies:\n5.1.- S’ofereixen cursos gratuïts a personal docent com agents en l’orientació, assessorament i coordinació amb les famílies. El personal docent també poden ser pares i mares i com a tals poden millor orientar a les famílies respecte a aquest Programa Cooppel que es internacional ja que s’ofereix a Catalunya i a Andorra.\n5.2.- S’oferiran cursos gratuïts d’acompanyament a distància per a pares i mares després de les primeres 5 hores d’aprenentatge per a seguiment i aprofundiment. Amb el quòrum limitat a les primeres 20 famílies.\n6.- Què guanyem tots amb el Dia Local i el Dia Internacional Cooppel en el suport a les famílies 12 D 12 : 12 de desembre\n6.1.- Un dia o unes jornades que culminen en un dia que va des de el dia 12 de setembre fins el 12 de desembre.\n6.2.- Es tracta de treure més profit les famílies de les persones, de les entitats i dels recursos de l’entorn de pobles, barris i ciutats.\n6.3.- Es pretén sensibilitzar i conscienciar de la cooperació pel record de les relacions familiars i socials per a l’accessibilitat de les famílies a l’entorn a la fi de resoldre els seus problemes de la vida quotidiana en el seu repte educatiu:\nPersones i professionals de la salut, de l’educació, de l’ensenyament, de la cultura i de la justícia.\nRecursos com espais de silenci, biblioteques, museus, sales d’exposicions temporals i espais naturals, rurals i urbans.\n6.4.- En aquest dia o dies, hora i lloc les famílies i la ciutadania s’informen, orienten, s’assessoren, comparteixen coneixements , experiències i produccions creatives i cooperatives i celebren junts la “Cooperació pel Record (Cooppel) de la memòria, de les emocions i sentiments i el sentit comú.\n6.5.- Convoquem el Dia Local i les jornades trimestrals Cooppel Records pel dissabte dia 3 de març de 2018, pel dimecres dia 6 de juny i el Dia Anual Local pel dimecres dia 12 de desembre.\nJa direm on es duran a terme.\n7.- Contacte i més informació:\nImpulsor de la Causa Internacional Talents Cooppel per la Pau, 2022\nImpulsor de la Causa Internacional Talentos Cooppel por la Paz, 2022\nImpeller of the Cause International Talents Cooppel for Peace, 2022\nParce International que conducteur de talents pour la paix Cooppel, 2022\nVols conèixer més la Causa Cooppel (CAT). www.cooppel.org\nA partir d'ara tots els links donen a blogs que tenen un traductor a tots els idiomes (CAT).\nA partir de ahora todos los links nos llevan a blogs que tienen un traductor a todos los idiomas (ES)\nFrom now on all the links take us to blogs that have a translator to all languages (ANG)\nDésormais tous les liens mènent à des blogs qui ont un traducteur dans toutes les langues (FR)\nMés informació sobre el pensament i els llocs que et donem raó:\nCampanya "Ara és demà" en Cooppel. Família Nova 21\nSuport tècnic educatiu del recurs Cooppel a les famílies\nEn atenció a totes les famílies vagin els seus fills/es a centres educatius de l' Escola Nova 21 o no.\nSuport moral a tot el professorat\nPer contactar amb el promotor de la tesi H.C.\nTel. Núm. 619 79 39 69 WhatsApp info@cooppel.org\nMés información sobre la iniciativa:\nAgenda del Priorat\nSobre el seu promotor amb el seu perfil personal, acadèmic, profesional i com a voluntari promotor social i cultural:\nTerritoris Creatius de Tarragona\nANNEX de la participació en els darrers deu anys 12 x 12 = 144\n( 25 persones , 35 entitats , 12 recursos) són 72 ponents i 72 participants= 144\nRelació de persones, entitats i recursos de la ciutat que han participat en les nostres jornades des de 2007.-\nRelació de persones, entitats i recursos que han participat en els darrers nou anys solament a les jornades celebrades a la ciutat de Tarragona:\n25 Persones i en qualitat de:\nEduard Muntané Cugat, cooperant i ponent\nJoan Andreu Torres, 2007, ponent (2)\nFrancesc Roig (2008 i 2012) Director de Càritas i inspector en Cap dels SSTT d’ensenyament de Tarragona, ponent\nJoan Perernau, magistrat de l’Audiència provincial de Tarragona, ponent\nXavier Jou, Fiscal en Cap de Tarragona (2011) , ponent\nAndrés Faro, ponent en 2008\nMaria del Carme Gené, biògrafa de l’il·lustre escultor Modest Gené (2007-17), ponent.\nMaria Cinta Castelló, inventora i escriptora de dos llibres, ponent 2012, 13 i 14\nConsol Vericat, cantant i compositora musical (2007). Cançó Cabacejar i Catalunya 2016. Cançó\nJosep Enric Peris, músic i compositor. Catalunya 2016 Cançó\nMontserrat Fortuny Lahoz (2008 i 2009), professora de secundària, ponent\nVictor Pomerol, director de l’escola Els Àngels de Torreforta . Tarragona 2007,08 i 12 ponent\nFernando Barreneche, psiquiatra, ponent\nMisericòrdia Camps. Aprenentatge Servei (URV), ponent\nMontserrat Roman, escriptora jove, presentà el seu primer llibre\nMaria Dolors Roigè, URV, jubilada 2012, ponent\nArcadi Oliveres, president de Justícia i Pau 2012 i 13, ponent\nJosep Sànchez Cervelló, professor URV, degà Facultat de Lletres, 2012, presentació acte URV\nAntoni Coll, periodista i escriptor, presentació del seu darrer llibre\nClara Bermant, psicoanalista, ponent\nConcepció Torres, ponent i organitzadora, coordinadora de pràctiques, secretària de la Junta de Govern del Col·legi de Pedagogs de Catalunya\nJoan Blazquez, joier, ponent\nCarlos Lamas, Teràpia Relacional i Familiar, ponent\nLoli Domínguez, Centre d’Escolta Activa Aixopluc de Cambrils\nPaola Ulloa, Associació la Muralla.\nNúria Gómez, escriptora\nAteneu de Tarragona ( 2007-14), ponent i espais cedits\nCol·legi Oficial de Metges de Tarragona (COMT) (2013-17), presentació i espais cedits\nCoordinació de Pedagogia i Col·legi de Pedagogs de Catalunya, presentació, ponents i cessió d’espais\nCol·legi Oficial de Psicologia de Catalunya, delegació a Tarragona, ponent i cessió d’espais en tres jornades\nXEAUC (2004 i 2007) , ponent\nÒmnium Cultural del Tarragonès (2007), ponent\nFederació Catalana de Voluntariat Social (2007), ponent\nAssociació Down de Tarragona- Reus (2011), ponent\nInstitut Serra Miramar de Valls, ponents en dues jornades\nInstitut escola Pi del Burgar de Reus, ponent\nEscola Els Àngels (2008), ponent\nEscola Riu Clar (AMPA 2008 i 2009)\nInstitut Torreforta, 2008 i 2009, espais cedits\nEscola Torreforta (antiga Gual Villalbí) ( AMPA 2008) ,\nInstitut Antoni de Martí i Franquès (2012-17), espais cedits\nAMPA Antoni de Martí i Franquès (2013), presentació i espais cedits\nCentre d’Escolta Activa Aixopluc de Cambrils, assessorament donat i ponents\nFundació Catalana de Síndrome de Down (2009), ponent\nFundació Cambrodí (2009) , ponent\nClub Vaixell (2010), ponent\nDGAIA (2011) , ponent\nASTAFANIAS (2011), ponent\nASPERCAMP (Joan Segura) 2011, ponent\nUMBRAL (2011) , ponent\nFundació Vidal i Barraquer (2011), ponent\nFAPAC (2011, 15), ponent\nFundació Heura(2010 i 11), ponent\nProjecte Glifing de l’Associació AVESEDARI de Barcelona, ponents\nCorte Inglés, espais cedits\nDiputació de Tarragona, espais cedits 2007 i 2008\nAjuntament de Tarragona. IMET, espais cedits 2010-16\nFunVida. Fundació, 2016 Ponent\nVida Creixent, ponent\nCentre de l’Escolta Activa Aixopluc de Cambrils\n12 Recursos sols ciutat de Tarragona (espais cedits):\nRàdio sant Pere i sant Pau, emissora municipal\nCentre cívic i biblioteca municipal de Torreforta\nDiputació de Tarragona (Sala Santiago Costa 200 7 i Museu d’Art Modern 2008\nCol·legi de Psicologia 2012, 2014 i 2015\nURV 2012, 2013 i 2015 i Col·legi de Pedagogs\nCol·legi Oficial de Metges de 2013 a 2017\nMuseus el Port i del Far de la Banya\nMonuments Patrimoni de la Humanitat de Tarragona\n62 + 82 cooperants = 144\nAmb 2150 col·laboracions registrades en el Llibre Social de la Causa Internacional Cooppel per la Pau. 1989-2012 i 2012-2017


Augmenten un 12% els usuaris de la deixalleria de Formentera\nEl Consell celebra la "consolidació" de l'espai amb poc més de dos anys en funcionament\nUn operari aboca restes de poda i jardineria en un abocador. CONSELL DE FORMENTERA\nPalmaEl servei de Deixalleria de Formentera ha registrat, els sis primers mesos d'enguany, un 12% més d'usuaris que en el mateix període de l'any passat. El Consell insular ha celebrat les dades en un comunicat en què ha destacat que el servei, inaugurat el maig de 2015, “s'ha consolidat” entre la ciutadania.\nSegons informa l'àrea de Medi Ambient, de gener a juny d'enguany s'hi han registrat 5.956 usuaris, 508 més que els primers sis mesos de 2016. La mitjana diària d'usuaris ha pujat de 35,5 al dia el 2016 a 39 al dia el 2017.\nEls principals residus que hi deixen els ciutadans són poda, enderroc i ferralla.\nLa consellera insular de Medi Ambient, Daisee Aguilera, ha destacat, per la seva banda, que també ha crescut el servei de recollida domiciliària d'electrodomèstics i mobles. Fins al 30 de juny d'aquest any s'han fet 414 serveis domiciliaris d'aquest tipus, 76 més que en les mateixes dates del 2016, en què s'havien ofert 338 serveis. La recollida de mobles i electrodomèstics ha tingut un gran creixement: fins al 30 de juny de 2015 se n'havien fet 113 serveis, i si ho comparam amb les mateixes xifres del 2014, se n'havien fet 63 serveis.\nEl Consell insular recorda que el número de telèfon per sol·licitar aquesta prestació gratuïta és el 900102656.\nconsell de Formentera GESTIÓ DELS RESIDUS Gestió residus residus Daisee Aguilera


El risc de rebrot baixa a Manresa dels 500 punts després de superar-lo 4 dies - Regió7\nA la ciutat es van detectar 150 nous casos de covid entre el 9 i el 15 d'octubre i s'hi van fer 1.652 PCR, i gairebé una de cada deu va donar positiu\nSanitaris en un passadís de l'hospital Sant Bernabé de Berga | OSCAR BAYONA\nEl risc de rebrot a Manresa continua molt alt, però amb tendència favorable. Ahir, dilluns, l'indicador va baixar per sota dels 500 punts (498,57) després d'haver estat quatre dies per sobre d'aquesta xifra (el màxim en aquesta segona onada de la covid-19 van ser 566,69 punts). La velocitat de transmissió del virus (Rt) també va millorant progressivament: aquest dilluns es va situar en l'1,60, mentre que la setmana passada va flirtejar amb el 2,5. Amb tot, el coronavirus continua expandint-se a la ciutat i actualment cada 10 pacients n'estan infectant 16 més de mitjana. La taxa de tot Catalunya és ara de 438,48 punts i l'Rt, d'1,3.\nPer calcular el risc de rebrot d'ahir, el departament de Salut va utilitzar les dades de nous casos de covid-19 detectats entre el 9 i el 15 d'octubre. A Manresa, en aquest període es van diagnosticar 150 positius a través de proves PCR i tests d'antígens, 53 més que en els set dies anteriors. En total es van realitzar 1.652 proves, de les quals el 9,98 % va donar positiu.\n273 positius al Bages en set dies\nA diferència de la dada de la capital, el risc de rebrot del Bages continua creixent, ahir per onzè dia consecutiu. El dia 8 d'octubre, la comarca es trobava en zona de risc moderat, amb 95,59 punts, i actualment aquest indicador s'ha disparat fins als 381,56 punts. En set dies s'han diagnosticat 273 nous positius (la dada inclou els 150 corresponents a Manresa ciutat), 110 més que entre el 2 i el 8 d'octubre.\nEl Berguedà, amb dades a la baixa\nSi fa quinze dies el Berguedà tenia el risc de rebrot disparat fins als 602,27 punts, la comarca ha encadenat aquest dilluns la segona setmana consecutiva amb la corba en sentit descendent. Ahir, el risc de rebrot era de 258,63 punts i la velocitat de transmissió de la malaltia s'ha estabilitzat entorn l'1, que indica que el virus no s'escampa ni retrocedeix. Del 9 al 15 d'octubre es van detectar a la comarca 48 nous positius, 11 menys que en els set dies anteriors.\nMartorell, a 1.236 punts\nSalut només desglossa diàriament les dades de les ciutats més poblades. Berga i Solsona no figuren a la llista, però sí Martorell, que aquest dilluns era la quarta localitat del rànquing amb pitjor risc de rebrot. Els seus 1.236,99 punts només els superaven Manlleu (1.333,44), Vic (1.287,43) i Palafrugell (1.271,23). A la ciutat del Baix Llobregat Nord es van detectar entre el 9 i el 15 d'octubre 114 positius, més del doble que en els set dies anteriors (52). A més, el 16,62% de les 732 PCR que es van realitzar va donar positiu. Paradoxalment, la veïna Olesa tenia ahir la millor dada de Catalunya, amb 26,50 punts.\nEl Solsonès, la muntanya russa\nL'evolució de la pandèmia a Solsona i comarca ha experimentat cinc pics des de principi de setembre. En el darrer, que ha durat 9 dies, el Solsonès va arribat a tenir un risc de rebrot de 320,19 punts (dissabte) tot i que sembla que ha entrat ara en una fase de millora. En dos dies, l'indicador ha baixat fins als 220,60 punts. L'Rt, en canvi, no és bona: 1,93, la tercera pitjor xifra de tot el Principat.\nLa situació de l'Anoia és similar a la del Bages. El risc de rebrot va a l'alça: 408,11 punts per la detecció de 214 positius en set dies. La Cerdanya es trobava ahir en els 356,88 punts; l'Alt Urgell, en els 561,16; i el Moianès, en els 136,42 (feia una setmana que la comarca estava per sota dels 100 punts).


C’s i ICV-EUiA voten a favor del Pressupost i CiU, ERC-MES, Volem i PP s’hi abstenen | Mataró Audiovisual\nC’s i ICV-EUiA voten a favor del Pressupost i CiU, ERC-MES, Volem i PP s’hi abstenen\nRedacció dl., 11/03/2019 - 15:09\nEntre l’aprovació inicial i la definitiva del Pressupost, el govern ha rebut un total de 63 al•legacions i aportacions per part d’alguns grups municipals de l’oposició. D’aquestes, 37 s’han incorporat i 10 han estat acceptades només parcialment. És el cas per exemple de Ciutadans, que pocs minuts abans del Ple de dijous ja va anunciar en roda de premsa que signaven un acord per fer prosperar el Pressupost. Mesos abans també ho havia fet ICV-EUiA amb la regidora no adscrita Sarai Martínez, que havien pactat amb els socialistes l’ “Entesa per uns pressupostos socials”. Totes dues formacions van aplaudir la feina del govern i van valorar els seus acords.\nDes de les files de CiU i ERC-MES van reconèixer la feina del regidor de Serveis Centrals, Juan Carlos Jerez, per incorporar algunes de les peticions d’aquests grups. Tot i això, els convergents van demanar que es compleixi tot el que plantejava aquest Pressupost, sobretot en el que queda de mandat, mentre que els republicans van recordar que es tracta d’uns números orientats al dia a dia però no al futur de la ciutat.\nCiU i ERC-MES es van abstenir al Pressupost al costat de VOLEMataró i el Partit Popular. Qui va votar-hi negativament va ser la CUP, Plataforma per Catalunya i el regidor no adscrit Víctor Manuel Paramés. La CUP i PxC van retreure als socialistes el deute, segons els cupaires “abusiu”. Diuen que precisament això impedeix abordar els temes que més preocupen a la ciutadania de Mataró. En la mateixa línia PxC van retreure als socialistes les promeses fetes als mataronins a base, asseguraven, de l’endeutament.\nRecordem que aquests números es van aprovar definitivament durant al Ple Ordinari del mes de març després que el govern portés fins a dues vegades l’aprovació inicial a votació.


Xavier Omella: "Tinc al cap uns 500 automòbils"\nDissabte, 04/05/2019 - 08:00\nXavier Omella (Barcelona, 1985) és venedor de cupons de l’ONCE, però en sap més de cotxes que el professor Locovitch. Amb prou feines els pot veure, però els analitza, en compara la qualitat-preu, n’emmagatzema les seves prestacions. Per això ha rebut una invitació per participar en l’Automobile Barcelona, el ‘dreamworld’ dels amants del motor, que el pròxim dissabte obre la seva edició del centenari.\n–Tinc un 10% de visió. És com si vostè portés ulleres, algú li posés un gomet al centre de cada vidre i es moguessin alhora que els ulls. Puc identificar coses grans i moure’m per espais que no siguin complicats.\n–¿Quina és la causa?\n–Als 6 anys veia amb dificultat la pissarra. Va ser el primer símptoma de la malaltia de Stargardt, una degeneració macular que es va agreujant fins que l’ull culmina el seu desenvolupament. Fins als 18 anys vaig poder llegir en fotocòpies ampliades i amb l’ajuda d’una lupa, i a la universitat –vaig estudiar Geografia– vaig comptar amb materials d’àudio facilitats per l’ONCE.\n–No pot conduir.\n–És xocant que li apassionin els cotxes. És com si un diabètic s’aficionés a la rebosteria.–Bona\n–¿Què percep quan té un cotxe davant?\n–La silueta, la forma de les finestres i els fars, el tipus de maleter. A l’Automobile, m’acosto i, si puc, pujo al seient del pilot per analitzar l’ergonomia i la disposició del volant i dels botons, i provo les places del copilot i les posteriors.\n–¿Es fixa en els sons?–Ara amb prou feines\nn’emeten. A mi em fa gràcia el so agut dels motors bicilíndrics del Citroën 2CV, del Dyane 6, fins i tot d’alguna versió del Vis’ i de l’LN’. També el del Porsche 911, que conserva l’essència del primer model que va sortir el 1964.\n–¿Els ensuma, també?–M’encanta\nl’olor de cotxe nou. I tot i que està malament dir-ho, el de la gasolina cremada dels cotxes clàssics.\n–¿D’on li ve l’afició?\n–Els meus pares em recorden que ja amb 2 anys, quan veia pel carrer un Seat 131 L –el que teníem–, l’assenyalava i deia: “Nostu pare”. Als 4 vaig fer, amb el meu pare, un àlbum de cromos de cotxes. I vaig llegir un manual de taller, que encara conservo, fins a arrugar-lo. Gràcies a les revistes, internet, els programes de televisió i els canals de YouTube sobre proves de cotxes, vaig accedir a muntanyes d’informació.\n–Que ha emmagatzemat en la seva memòria...–Tinc\nles característiques d’uns 500 cotxes al cap. Fins i tot vaig participar en un concurs de RAC1 que consistia a aguantar el major temps possible parlant sobre un tema: vaig deixar anar la història recent de l’automoció a Espanya durant tres hores.\n–¿Quins models encapçalen el seu ‘hit\nparade’?–Entre els clàssics, sempre m’ha fascinat el Citroën Mehari, amb la seva carrosseria de fibra de vidre que va començar a fabricar-se a finals dels 60. Tot i que, per practicitat, escolliria el Renault 11, que és el cotxe que tenia el meu avi. Entre els nous, el Fiat 500, però també el Peugeot Rifter i el Citroën Berlingo.\n–¿I quin el definiria a vostè?–El\nSuzuki Jimny, un petit tot terreny que no destaca per la velocitat, però que quan el veus, crida l’atenció.\n–¿El futur cotxe sense conductor li agrada?\n–Em faria gràcia tenir-ne un que em portés als llocs, però preferiria que es descobrís un sistema per poder conduir-los.\nTemes: Gent corrent Saló de l'Automòbil de Barcelona


El Síndic vol alternatives socials per als manters\nRibó denuncia la passivitat de les autoritats, que diu que perjudica els venedors ambulants\n2 min. Barcelona 08/02/2016 17:03\n651x366 Un manter vigilat per un agent de la Guàrdia Urbana a Barcelona, en una imatge de l'any passat. / FRANCESC MELCION Un manter vigilat per un agent de la Guàrdia Urbana a Barcelona, en una imatge de l'any passat. / FRANCESC MELCION\nEl Síndic de Greuges, Rafael Ribó, ha criticat aquest dilluns que les principals víctimes del 'top manta' són els venedors o manters, i la permissivitat de les autoritats, i recomana abordar aquest fenomen de manera integral. Això suposa incloure mesures que siguin una alternativa legal i millorada a la feina que fan actualment per guanyar-se la vida, i si calgués, proporcionar-los allotjament, formació ocupacional i prendre mesures per regularitzar la situació administrativa d'aquells ho requereixin.\nEn un informe presentat pel Síndic sobre l'actuació d'ofici iniciada l'octubre de 2015 en relació amb la venda ambulant il·legal al carrer, el Síndic considera que la passivitat de les autoritats amb el 'top manta' perjudica més els manters que no pas els beneficia. De fet, Ribó insisteix que cal distingir la situació dels venedors del 'top manta' de la dels entramats mafiosos o xarxes de crim organitzat, que els exploten i que promouen la falsificació i la importació il·legal dels productes. El Síndic recomana també una acció acurada i decidida contra les organitzacions que importen i controlen les logístiques de distribució de productes falsificats, per aturar una activitat "més propera als entramats mafiosos que a la pobresa dels més vulnerables".\nLa investigació abasta tot Catalunya, però també inclou els casos concrets de Barcelona, Salou, Sitges, Roses i el Vendrell, i el Síndic ha demanat informació a tots aquests ajuntaments, a la Diputació de Barcelona, a l'Autoritat Portuària de Barcelona, a la Federació de Municipis de Catalunya i a l'Associació Catalana de Municipis i Comarques. En totes aquestes ciutats es van produir diversos incidents relacionats amb manters durant la segona meitat de l'any passat. El més greu és el que es va produir a Salou, quan la caiguda d'un manter daltabaix d'un balcó va derivar en aldarulls que van obligar a tallar la circulació de trens entre Sitges i Cambrils durant diverses hores.\nLa presentació de l'informe ha coincidit amb una reunió del Síndic amb els representants de les entitats socials i dels gremis de comerciants, els membres de diverses associacions afectades i alguns responsables de l'administració i de les entitats municipalistes.\nUna baralla entre policia i manters acaba amb 5 ferits\nL'Ajuntament de Barcelona diu als manters que la ciutat no admetrà violència


La sostenibilitat, pilar fonamental del nou comú canillenc\nTorres ha anunciat una vigilància constant a la gestió de Demòcrates+Independents\nDe peu, Francesc Camp, cònsol major de Canillo. / DEMÒCRATES + INDEPENDENTS\nAndorra la VellaDemòcrates+Independents de Canillo és la formació que liderarà durant els pròxims quatre anys la parròquia canillenca, amb Francesc Camp i Marc Casal al capdavant, junt amb sis consellers taronges més (Miquel Casal, Begoña Rubio, Cerni Pol, Anna Palmitjavila, Rafel Casal i Elisabeth Font). En acabar els juraments al càrrec, Camp ha manifestat que la sostenibilitat serà el pilar a partir del qual girarà tota la gestió comunal.\nA banda de la sostenibilitat mediambiental, també se centraran en l'econòmica, social i turística, perquè tal i com ha explicat el cònsol major "no es pot créixer de manera indefinida". Amb tot, Camp ha garantit treball continuat "perquè la parròquia prosperi i millori".\nPer la seva banda, Albert Torres, d'Objectiu Comú, únic partit opositor de Demòcrates en les passades eleccions comunals, ha destacat que representen a més d'un 40% de la població, un fet que "té un pes molt important". Torres, ha explicat que duran a terme una oposició "contundent però constructiva". Ha afegit també que vigilarà de forma constant com avança la renovació del contracte del Palau de Gel, ja que "era una de les principals prioritats del full de ruta de la candidatura".\nTorres, ha conclòs descrivint Canillo com una parròquia "diferent", referint-se al fet que el comú, tot i tenir majoria de Demòcrates, "té una oposició que farà propostes i vetllarà pels interessos de tots els canillencs".\nObjectiu Comú Demòcrates + Independents canillo comú de Canillo


«El pujolisme és fill de la decadència del teixit productiu català» - El triangle\n«El pujolisme és fill de la decadència del teixit productiu català»\nAgitador cultural, escriptor i fundador de la revista Ajoblanco. Va estudiar Dret a la Universitat de Barcelona, i es congratula d’haver-se mantingut sempre independent. Ha publicat dues novel·les: El rostro perdido i Encuentro en Berlín, que acaba a Ucraïna. També és autor de Crónica del underground y la contracultura. Ara treballa en la revisió de Los 70 a destajo i en el llibre El año en que cambió todo.\nEl primer Ajoblanco s’edita, diguem-ne, avant la lettre del que havia de venir a Espanya. Quins aires us van impulsar a fer aquell pas?\nA Barcelona, i en general a Catalunya, el franquisme es va acabar abans. En primer lloc, perquè hi havia teixit productiu real, que estava unit a Europa, i també perquè, sent un lloc de frontera, la gent viatjava. Jo vaig anar a Londres el 68. Tenia 16 anys i em vaig quedar atònit. Eivissa, les platges hippies… Comences a llegir llibres, uns que arribaven de Sud-amèrica, i altres que publicava Kairós, una editorial molt prematura, que des del 69 publicava textos contraculturals. A la universitat, vam ser una generació que vam trencar amb el comunisme, perquè no volíem que ningú ens digués com havíem de viure, com havíem de vestir o què havíem de llegir. Ens vam fer independents, vam fer una sèrie de reivindicacions, no van ser assumides, i vam sortir disparats de les aules per crear els nostres propis mons. Perquè el que volíem no era canviar el poder, sinó la vida quotidiana. I això va ser el que vam fer: viure d’una altra manera. Trencar amb els pares autoritaris, ho fossin o no. Però hi havia aquest tuf franquista de disciplina, de jerarquia… I tot això ho vam trencar. Hi havia els primers músics progressius de Sevilla (una altra ciutat fronterera amb el Tànger de Paul Bowles i els beatniks), que van connectar amb els catalans de Màquina i Pau Riba. El primer festival de música progressiva a l’aire lliure es va celebrar el 1971 a Granollers, hi van assistir 5.000 persones i hi va cantar Family. El primer que va passar a Espanya va ser música, àcids i hippies.\nEn qualsevol cas, aquest moviment, igual que passava en altres latituds, semblava estar connotat més aviat per una gran diversitat que pel contrari…\nNo teníem cognom. Ningú sabia d’on sortia, perquè no ens unia l’ascendència social, sinó la necessitat de viure d’una altra manera i trobar la llibertat. La llibertat mental, la primera, i perquè això existeixi hi ha d’haver experiència. La contracultura és acció, no obra. Aquí hi ha una gran confusió, perquè un poeta, quan crea, pot ser underground, però si ho fa sol no és contracultural. La contracultura necessita formes de vida alternatives al sistema: viure en comuna, practicar l’intercanvi, ser totalment fratern, no tenir autoria, crear en grup…\nLa Barcelona de l’època va ser el gran caldo de cultiu del naixement de la contracultura?\nEn aquella Barcelona hi havia guetos pertot arreu que, a les Rambles, al Barri Xino i al Born, era total. Era una zona alliberada. L’any 1972, cada nit et podies trobar a les Rambles García Márquez, assegut en una cadira, explicant que la creativitat surt de les barres dels bars i de fer periodisme. I a l’altre costat, a Lluís Llach, que començava a cantar i et deia que se n’anava a París, perquè a Barcelona li prohibien els recitals. Hi havia persones, inquietuds. Barcelona era la capital cultural d’Espanya, perquè aquí hi havia els fills d’aquella classe social burgesa i artesana, culta, en part catalanista, que havia mantingut les biblioteques a casa, malgrat la guerra i el franquisme. Hi havia un pòsit cultural. Es feien festivals de cinema a Perpinyà, a Canet, a Prada de Conflent… Barcelona tenia editorials com la de Carlos Barral. Havien vingut els sud-americans. Hi havia la Nova Cançó, els freaks, els hippies, els que anaven a Formentera es paraven a la plaça Reial i connectaven amb els pintors… Hi havia moltíssim moviment. .. I era important Montserrat, perquè hi havia monjos que havien estudiat en universitats americanes, i la gent jove hi anava a trobades d’art i cultura. Aquí va sorgir el moviment de l’esplai, i també companyies de teatre.\nPotser uns anys després, vau tenir alguna forma de connexió amb el que es va anomenar “movida madrilenya”?\nA Madrid hi havia focus molt prematurs, dispersos i barallats. Hi havia el món del cinema underground, i es feien coses com Arrebato, de Borau. El 76, a partir de les pàgines finals d’Ajoblanco, neix Ediciones Antípodas, d’on sortiran MMM i Muá, revistes que recullen el còmic madrileny. Ceesepe, el 74-75, ven al Rastro, i editen els fanzíns fotocopiats a Edicions del Rollo, a Barcelona. Els d’Antípodas creen el pis, la comuna, d’Augusto Figueroa, on neix Premamá i La Chochu. De sobte, al final del 77, després de les primeres eleccions, hi ha unes baralles terribles, perquè es fiquen els de l’extrema esquerra, els partits dogmàtics, en aquest món. De les escissions, sorgeixen Kaka de Luxe i els grups d’Alaska, i per un altre costat Sierra munta, amb els Auserón, que venen de París, Radio Futura, i Bernardo Bonezzi, Los Zombies. Tots aquests es tornen punkies, perquè la utopia llibertària ha fracassat, perquè els partits polítics se la carreguen. Després, els punkies madrilenys es tornen de llauna i viuen de les subvencions que dona Tierno Galván.\nAjoblanco culmina una primera etapa i s’inicia la segona. La vida segueix, i Jordi Pujol marca la pauta a Catalunya i a Barcelona. Com es va portar l’adaptació als nous temps?\nVaig veure venir el que passaria i vaig fugir. Me’n vaig anar a Madrid, on vaig estar quatre anys, amb Quico Rivas, Cecilia Roth… M’ho vaig passar bomba, però era viure en ple carnaval. Molt superficial, divertit, una festa de disfresses…, però no hi havia un contingut de canvi social, i sí molta droga dolenta. El pujolisme és fill de la decadència del teixit productiu català. La indústria no va saber regenerar-se, perquè els fills no van ser preparats per competir amb Europa. Pujol se n’aprofita i converteix una societat productiva en una de funcionaris, obedients i servils. Una cosa que mai havia tingut Catalunya. Llavors es munta una espècie de màfia, de vot captiu. I La Caixa també juga a aquest joc. Amb la qual cosa hi ha dos centres de poder que creen una Catalunya totalment submisa, molt poc creativa. Maragall, com a alternativa, inventa les Olimpíades, amb Narcís Serra, que és un cervell, i Samaranch, que és un poder fàctic. Tot el que havia estat ètic es converteix en estètic. Llavors surt Ajoblanco, en la segona etapa, per contrarestar tot això. Per dir que Espanya no és una democràcia perfecta. Ve el Cojo Manteca, el moviment universitari contra el poder, el 87-88, i Ajoblanco es posa al capdavant de tot això. Ajunta la intellectualitat crítica, després de la divisió que hi va haver amb “OTAN sí, OTAN no”. Fem un periodisme mundial. El pujolisme té una visió petita del país.\nI la Barcelona d’avui, la d’Ada Colau, mira a aquella dels 70, s’enfonsa en la marea endògena, o ni una cosa ni l’altra?\nNo reconec Barcelona. No sé el que és la Colau. Hi ha molt ressentiment. El pujolisme era sectari i això de la Colau crec que també, perquè només veu una part, no el tot. De totes maneres, Barcelona és una ciutat decadent. No té teixit productiu. Tothom és servil, i intentarà salvar-se. La Colau va produir il·lusió… Però a Barcelona no hi ha llibertat mental. Està tot pres, controlat… No hi ha una elit culta. Jo era antielits, però m’he adonat de la falta d’un cosmopolitisme real, basat en una productivitat real, en una creativitat real. La societat crítica és la que crea. Està tot molt dispers. La gent ha deixat de creure.\nEn aquest estat de coses, potser hi tindria molt a dir el procés?\nHa guanyat la Catalunya que es mira a si mateixa, endogàmica. I això és fatal. Però es deriva, bàsicament, del fet que no hi ha riquesa real. La indústria crea llibertats, poligrups, centres de poder diferents, i en la pluralitat es colen coses, com nosaltres ho vam fer al final del franquisme. Ara no hi ha per on colar-se, perquè, a més, els diners han canviat. I sense diners no fas res. En canvi, als anys 70 sense diners feies moltes coses. Perquè els diners eren una altra cosa. A les jornades llibertàries del 77, es va dir: “S’ha acabat la cultura burgesa, i s’ha acabat la cultura obrera”. Ara, tenim la cultura de masses. Qui controla la cultura de masses? Les multinacionals i els buròcrates que controlen els impostos. I el valor dels diners ha canviat. Abans, amb el 12% d’un sou mitjà, d’un empleat de Correus, es podia llogar un pis, i ara ni tan sols es pot llogar amb un sou complet. La gent de les Rambles, els underground, amb una feineta de dos mesos, o anant a recollir la fruita a França, vivien tot l’any. Ara és impossible. El turisme ha destruït les diferències, amb la qual cosa no hi ha emocions. I sense emocions i entusiasme som decadents.


Volta al Cadinell | Engarrista\nPujant per la pista per sobre de Josa\nArribant al coll de Jovell\nCarrers costeruts a Cornellana\nDeixem enrere Cornellana. Al fons el Cadí i el Cadinell\nEntrant a Fórnols\nCreuem uns camps per sota de Fórnols\nPista agradable baixant cap a la vall de la Vansa\nSant Jaume de Fórnols\nArribant de nou a Tuixent\nCova dels Colomers i església de Josa\nLloc de sortida: Tuixent (Alt Urgell)\nDistància: 36,40 quilòmetres\nSensació de dificultat: Fàcil 100% ciclable (70% pista, 30% asfalt)\nCartografia: Parc Natural del Cadí-Moixeró W Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC) 1:25.000\nTuixent 00:00 0:00 0,0\nJosa 00:45 00:45 7,1\nColl de Jovell 01:00 01:45 12,9\nCornellana 00:45 02:30 20,8\nFórnols 00:15 03:10 23,9\nSant Jaume de Fórnols 00:30 04:00 27,6\nMontargull 00:15 04:15 28,8\nMolí de Fórnols 00:15 04:30 31,3\nTuixent 00:35 05:05 36,4\nTornem a enfilar-nos a les bicicletes per fer un recorregut fàcil i agraït per la capçalera de la vall de la Vansa, a l'est de l'Alt Urgell. La vall s'obre d'est a oest, tancada per la gran muralla del Cadí al nord, i per les serres del Verd i del Port del Comte al sud, menys esquerpes que la primera. La vall té 3 accessos principals: des de Gósol per l'est (Berguedà), a través del coll de Josa; des d'Adraén pel nord (Seu d'Urgell), just on el Cadí s'amanseix; i finalment pel sud des del Coll de Port que separa el Port del Comte de la Serra del Verd (Solsonès). Hi ha múltiples recorreguts possibles per fer amb bicicleta, però buscant una ruta circular per la zona alta de la vall, decidim fer la volta al Cadinell, aquest petit grill separat del Cadí per les forces tectòniques. Unirem diversos petits nuclis de població que mantenen tots ells un encant especial.\nEl punt de partida serà Tuixent, el poble més gran i animat de la vall, amb una població estable d'uns 60 habitants segons ens expliquen, tot i que n'hi ha molts més d'esporàdics i de cap de setmana. El nucli està ben arreglat, i se situa en un petit turonet en una cruïlla de camins entre la vall de la Vansa i la tributària de la Mola. A partir de Tuixent, els rius de Josa i de la Mola s'ajunten per donar pas al riu de la Vansa, que ja conforma tota la vall fins a desembocar al Segre prop d'Organyà. A Tuixent hi trobem els serveis turístics bàsics (restaurant, botiga, alberg,...) i el museu de les Trementinaires, on s'explica aquest antic ofici habitual fa anys en les dones de la zona.\nAmb la Sílvia comencem a pedalar des de la plaça de Tuixent, i baixem cap a la carretera principal que es configura com a eix vertebrador de les comunicacions de la vall. La carretera és asfaltada, però és molt tranquil·la. De fet tot i ser diumenge, ens els tres quarts d'hora que vam trigar fins a Josa tot just ens devíem creuar amb un parell de cotxes. La carretera puja suaument al principi i més decididament passada la bonica ermita de Sant Jaume. Encara amb la fresca del matí pedalem còmodament resseguint el riu de Josa fins a les envistes de la població, que emergeix elegant dalt d'un turó on antigament hi havia hagut un castell, i on segles després s'hi va bastir l'església de Santa Maria i Sant Bernabé.\nArribem just fins al trencant de Josa, amb la població a escassos dos-cents metres. Però no ens pararem a visitar el poblet i ho deixem per la tarda, ja que tenim intenció de tornar-hi ja amb cotxe camí de casa. Així doncs just al trencant de Josa deixem la carretera principal i també l'accés al nucli. Prenem una pista que marxa a l'esquerra fent un gir sobtat. La pista comença a pujar suaument pels prats inclinats que voregen el poble. Fa algunes giragonses sobtades per guanyar desnivell, i en poca estona ens enfilem un bon grapat de metres per sobre la població, que veiem a sota a vol d'ocell. La pista és força dura, sense ser excessiva, i es pot pujar pedalant en tot moment, això sí, parant atenció a les pedres, especialment en els revolts.\nLa pista de terra remunta el vessant sud del Cadinell, aquest petit cim que mirat des de sota Josa no té cap gràcia, però venint des de Gósol es mostra punxegut i elegant. Fa uns anys vam fer una curta excursió per pujar el Cadinell. Anem remuntant la pista guanyant una bona vista cap a la coma de Cerneres, el que seria la capçalera de tota la vall de la Vansa, i que neix a sota dels peus del Pedraforca i de la Serra Pedregosa. A mesura que la pista va guanyant alçada contorneja el vessant est del Cadinell i s'endinsa al vessant nord. Des d'aquí també podem contemplar a la nostra esquena una inusual vista del Pedraforca. Finalment un parell de revolts sobtats en forta pujada ens acosten al Coll de Jovell, punt d'inflexió i sostre de la nostra ruta.\nFem una breu pausa al coll de Jovell, on mirem sense èxit si surt algun moixernó a l'ampli prat que separa els dos vessants. Des del coll de Jovell hi ha un caminet cap al sud que enfila fins al cim del Cadinell, i un altre camí cap al nord (GR-150.1) que s'enfila cap al Cadí a tocar el pic de les Tres Canaletes. Xerrem un moment amb dos nois que també transiten per aquesta zona amb bicicleta, i ens anirem trobant fins a Cornellana on els nostres camins difereixen. Passat el coll de Jovell comença una llarguíssima baixada que posa a prova els frens, les suspensions i els nostres braços. És una baixada fàcil, però llarga i pedregosa. Després de tanta estona pujant s'agraeix una bona baixada, i més encara gaudint de l'ombra dels pins negres i la fresca de l'alta muntanya.\nEn total baixem sis quilòmetres continuats, fins que la pista creua el riu de Jovell. Tot seguit torna a pujar fort però només uns metres fins arribar als prats que envolten el petit poble de Cornellana. Fem una pausa a l'entrada del poble, on hi ha una font que ens proporciona aigua fresca. Ens acomiadem dels dos nois que també pedalaven per la zona, i entrem a la població per fer-hi un tomb. El petit nucli té les cases esglaonades al pendent de la muntanya, totes elles de pedra i la majoria en bon estat. Ben poca gent viu tot l'any a Cornellana, i moltes de les cases són de segona residència. Al centre del poble hi ha la bonica església de Sant Pere, i al seu voltant carrerons estrets i costeruts. Si volguéssim escurçar la ruta, des de Cornellana marxa una carretera cap al sud que baixa directa a Tuixent en pocs quilòmetres.\nDeixem Cornellana i tornem a trepitjar asfalt, però per poca estona. Planegem cap a l'oest per carretera uns dos quilòmetres i mig i arribem a Fórnols, un altre dels bonics pobles que avui tenim el plaer de recórrer. De nou fem un volt pels seus carrerons, fixant-nos en la bonica església de Sant Climent i en les tradicionals balconades de fusta d'algunes de les cases. Xerrem una bona estona amb una veïna del poble, que ens explica, entre d'altres coses, com han millorat les comunicacions en els darrers anys, ja que fins fa aproximadament 10 anys no hi havia carretera asfaltada per accedir al poble.\nDes de Fórnols tenim tres opcions per continuar. La més curta seria prendre una pista que baixa fort fent esses fins al Molí de Fórnols. La més llarga implicaria voltar cap a Sisquer i Sorribes de la Vansa, però faríem tot aquest tram per asfalt. I finalment l'opció intermitja, la tercera, la que triem: baixar cap a Montargull passant per l'ermita de Sant Jaume. La senyora amb qui hem estat parlant ens explica amablement aquesta opció. Des de la punta oest baixem cap a la capella del Roser, encara dins del petit nucli, i per sota de la capella, passant per davant del bar del poble, prenem una pista que baixa cap uns camps a la coma del Coma. La pista creua uns camps de blat verd ben espigat fins a trobar el torrent de la Carrera. Llavors gira a l'esquerra i continua baixant suau.\nAquesta pista és molt agradable, i estem contents per haver decidit aquesta opció. Tot baixant gaudim de bones vistes cap a la vall de la Vansa, envoltada de camps i boscos que llueixen un intens verd primaveral. La pista sembla mig abandonada, i gaudim d'un plàcid descens. Mica en mica ens acostem a l'ermita de Sant Jaume, que sempre hem tingut a la vista, però costa acabar-hi d'arribar, tot i fer baixada. Finalment trobem a la nostra dreta el bonic edifici de l'ermita, construïda amb grans carreus, un bonic absis semicircular, senzill campanar d'espadanya d'un sol ull i porta lateral a migdia. S'observen encara restes de la masia adossada que s'hi havia construït.\nLa pista continua baixant, ara més fort fins a trobar la carretera que recorre la vall de la Vansa. Com que estem a escassos 500 metres del nucli de Montargull, acabem de baixar-hi (dreta), tot i que haurem de tornar a remuntar aquest tram. Montargull és un nucli petit, que no arribaria ni a poble, i no té l'encant dels altres pobles de la vall. Tornem doncs enrere per la carretera que recorre la vall, i la remuntem en pujada moderada però sostinguda fins al molí de Fórnols (2,5 quilòmetres aproximadament). El Molí de Fórnols hi trobem un arrencat establiment, amb una casa de turisme rural, un càmping i un restaurant ben animat. És diumenge al migdia, i els flaires de menjar ens convidarien prou a quedar-nos-hi, però hem d'acabar allò que havíem començat.\nJust al Molí de Fórnols deixem la carretera i prenem una pista a la dreta que creua el riu la Vansa per un pontet i puja molt fort al costat mateix del càmping. Afortunadament el pujador és breu, però endimonidament intens. Tot seguit la pista s'amanseix, i continua per sobre del riu entremig d'un bosc que ens proporciona una bona ombra, ben d'agrair en un migdia especialment calurós. Anem pujant suaument per l'agradable pista que transita per la riba hidrològica esquerra del riu, paral·lel a la carretera asfaltada, que ho fa per l'altre costat. Al cap d'aproximadament 4,5 quilòmetres de pista arribem a sota mateix de Tuixent, que tenim alçat davant nostre. Accedim a la carretera i pugem fort l'últim quilòmetre sota un sol de justícia.\nTanquem així el cercle d'una bonica ruta per l'alta vall de la Vansa, en què hem pujat fins el bonic poble de Josa per iniciar l'ascens al coll de Jovell, acaronant el Cadinell. Per la falda del Cadí hem anat baixant cap a Cornellana, Fórnols i fins a Montargull, on hem tornat a remuntar la vall al peu del riu. El més interessant de la ruta són els bonics paisatges i el trànsit pels petits pobles, poc alterats per la modernitat, plàcids i en harmonia amb l'entorn.\nDesprés de dinar i de plegar les bicicletes, pugem ja motoritzats fins al bonic poble d'Ossera, un encantador nucli on diversos artesants han trobat un indret perfecte per desenvolupar les seves habilitats. Imprescindible comprar formatge de cabra del Serrat Gros, conegut arreu ja que ha guanyat diversos premis a nivell mundial. També val la pena enfilar-se fins un turó al nord del poble des d'on podrem contemplar una bonica panoràmica alçada de la vall de la Vansa, amb el Cadí al fons. I finalment, ja de tornada, acabem la nostra visita a la vall fent un tomb per Josa. És un dels pobles més petits, però també més encantadors, sobretot gràcies a la seva situació sobre un petit turó que emergeix enmig de la vall. Un lloc especialment bonic és l'església de Santa Maria i Sant Bernabé, al cap d'amunt del poble, i sobre un bonic pont natural de roca.


Què és el SEO i com funciona? | Drauta\nEl SEO (Search Engine Optimization) pot semblar difícil i molts desconeixen de què es tracta. Avui ho deconstruïm i us expliquem com funciona.\nEls motors de cerca poden veure coses a les teves pàgines web (onsite SEO) o veure informació sobre la teva pàgina web en un altre lloc (offsite SEO). Aquests motors utilitzen diferents formules per analitzar informació sobre qualsevol pàgina web que puguin trobar per determinar quins han de presentar a qualsevol que busca una frase amb paraules clau.\nA continuació, miren quin és el públic objectiu i la competència i exerceixen una 'enginyeria inversa' per assegurar-se que el teu lloc web té tot el necessari, està ben estructurat i està en equilibri. Sembla simple, veritat?.\nA pesar que els motors de cerca s'estan perfeccionant contínuament en la seva classificació de webs, hi ha elements clau que són la base per obtenir resultats reeixits:\nBons continguts i infraestructura del lloc web.\nOrientació als millors clústers de paraules clau.\nFer coincidir el contingut amb les paraules clau específiques.\nCreació constant de nous continguts.\nTenir una bona infraestructura i arquitectura en el lloc web.\nCrear un bon perfil per als enllaços entrants d'altres pàgines web.\nTenir presència rellevant i activa a xarxes socials.\nCrear cites sobre altres llocs web.\nUn estudi confirma que la meitat dels resultats SEO estan influenciats per llocs web externs fora del nostre control directe.\nCodi SEO i indexació\nNo totes les pàgines web són iguals. El desenvolupador web tindrà un paper clau, ja que haurà d'assegurar-se que les pàgines estan ben indexades i que no hi ha cap obstacle tècnic per accedir a elles. Això es pot comprovar si posem la nostra pàgina web en el cercador així: www.drauta.com. Google ens mostrarà el nombre de pàgines indexades que té del nostre lloc web.\nXarxes Socials i continguts SEO\nCada vegada més els motors de cerques consideren que les referències en mitjans socials són senyals importants sobre l'activitat de la teva pàgina web i la teva empresa en general. No és només important tenir una pàgina d'empresa en Facebook, un compte de Twitter o una pàgina a Google Plus, has de ser actiu i referenciar el teu web i els seus continguts.\nEl posicionament web SEU és indispensable si tens un projecte web o un comerç electrònic. Avui us ex...\nLes icones no només es fan servir en el disseny flat, sinó que s'utilitzen en una gran varietat de l...\nUn punt clau al SEO és el Keyword Research, és a dir, la cerca de les paraules clau. Us mostrem tres...\nAvui us portem alguns consells per arribar a aquest disseny de logotip que tant agradarà al públic.


Presentem a la Fira de Sant Josep de Mollerussa una prova pilot de la modernització en un tram de séquia a Penelles\nEl director general de la Comunitat General de Regants dels Canals d’Urgell, Xavier Díaz, va presentar en el marc de la 149a Fira de Sant Josep una prova pilot del projecte de modernització dels Canals d’Urgell. Aquest assaig l’estem duent a terme des de l’estiu passat en un tram de dos quilòmetres de la primera séquia del Canal d’Urgell al seu pas per Penelles, així com en el seu entorn. L’actuació forma part del Pla d’Especialització i competitivitat territorial AgroBioFood, coordinat per la Diputació de Lleida per afavorir la transformació del sector alimentari lleidatà.\nEn el marc de l'actuació de Penelles, estem duent a terme accions de restauració patrimonial de boqueres, plantada d’arbres i s’hi ha habilitat un mirador. L’objectiu és fer un estudi del model d’infraestructura verda que es preveu en el projecte de modernització global i que contempla, tant les actuacions que es fan a l’àrea regable, com les que es fan als canals.\nEs tracta d’una prova pilot per avaluar els beneficis socials i ambientals que suposaran aquest tipus d’actuacions en el conjunt d’aquest regadiu, que enguany commemora els 160 anys de l’arribada de l’aigua a la seva primera finca. Els treballs, que es van iniciar l’estiu de 2021 i encara estan en curs, tenen un pressupost de més d’un milió d’euros.


Interiors naturals, sans i ecològics\nEn aquest post hi trobareu un resum de l’obra que he realitzat darrerament. Treballo només amb materials naturals, ecològics i no tòxics com la terra, la calç, el bambú, el vímet. Faig murs de terra crua en diferents tècniques, i també acabats d’interior: estucs d’argila, estucs de calç. D’entre les diferents tècniques en calç destaco el tadelakt, preciós acabat d’origen marroquí. Alhora, amb la canya, el bambú, el vímet construeixo sostres i entramats vegetals, que poden quedar vistos o arrebossats.\nAcabats ecològics d’interior: naturals i sans\nTreballar amb l’argila i la calç és un plaer: tot i que són materials d’entrada humils, donen uns resultats molt bonics. A més, creen espais molt confortables perquè són de colors agradables, textures suaus i una lluminositat molt especial. A més, són transpirables i regulen la humitat de l’estança, per tant creen confort visual i tèrmic alhora. Vegeu-ne alguna mostra a continuació.\nTreballs amb argila\nComenço amb els acabats d’argila. La primera imatge és un arrebossat fet amb la terra, sobre una paret i un banc de fang massís. El banc està encerat amb cera d’abella.\nArrebossat d’argila, amb cera i sense.\nLa següent fotografia mostra un acabat d’un envà de fusta, canya, terra i palla: és un entramat vegetal arrebossat d’argila amb la canya vista.\nUn acabat de canya vista arrebossat amb argila blanca.\nA continuació tres imatges de la construcció d’un envà ecològic semlant, només que fet en vímet enlloc de canya.\nEntramat vegetal arrebossat de fang en procés de realització.\nPer a construir aquest tipus d’envans cal una estructura lleugera de fusta, un entramat de vímet i un farcit de terra i palla. A continuació s’acaba amb un arrebossat més fi del color definitiu.\nProcés d’aplicació de la capa final.\nAcabat esponjat: deixa el vímet vist donant aquest efecte.\nEn el següent vincle pots trobar algun detall més sobre aquest envà d’entramat vegetal.\nSempre treballo segons el gust del client: les possibilitats de combinacions de materials, colors, tons i textures són infinites: segons els gustos i les necessitats de cada client creo el seu acabat. Començo amb unes proves generals, i a partir d’elles trobem els materials, colors i textures definitius, assegurant que és del gust de qui ho haurà de viure. A la fotografia següent pots veure unes proves de pintura d’argila.\nEls tons i les textures de les pintures d’argila són sempre bonics i acollidors.\nAquest tipus d’acabats poden aplicar-se sobre qualsevol tipus d’obra. A continuació vegeu un arrebossat d’argila sobre mur de palla, tot i que podria ser sobre obra convencional.\nAquesta paret està arrebossada amb argila de l’Empordà.\nAmb terra crua podem construir tota mena d’edificis i de tots els estils. Malgrat se l’associa més a un aspecte rústic o orgànic, es pot construir també amb un estil més modern. Les dues imatges següents ho il·lustren:\nEls murs construits en cob (modelat directe del fang) donen un aspecte orgànic i acollidor. Els acabats són també d’argila, en aquest cas de color blanc.\nMalgrat estic parlant d’interiors, permeteu-me sortir un moment a l’exterior:\nEls murs construits en tapial (encofrat de terra premsada) ténen arestes i donen un aspecte més modern.\nI ja que hem sortit, vegeu també aquest element de jardí per a posar-hi testos amb flors:\nQualsevol element de terra crua, degudament protegit, resisteix perfectament la intempèrie.\nTornem a l’interior: la paret construïda amb tapial es pot deixar vista i crea un aspecte molt matèric, impactant.\nLes franges i les juntes que s’aprecien són donades per la pròpia tècnica de posta en obra. A la part de baix hi ha un banc arrebossat amb una mescla d’argila blanca i calç.\nTreballs amb calç\nContinuant amb els interiors ecològics, un altre material sa i transpirable és la calç. En el seu cas, en tractar-se d’un material essencialment blanc, el podem pigmentar lliurement per a crear pintures, arrebossats i estucs de colors molt acollidors.\nPer a la restauració de masies i cases antigues la calç és el millor material: respecta els material originals.\nLes aigues dels estucs de calç són part de la seva bellesa.\nPer altra banda també he practicat la tècnica del tadelakt, l’estuc d’origen marroquí en que la calç es poleix aplicant sabó negre amb una pedra especial.\nL’acabat del tadelakt pot arribar a produir l’efecte mirall.\nEl tadelakt és la tècnica ideal per als acabats dels banys. És millor que el microciment perquè transpira i no requereix tòxics per a la seva el·laboració i aplicació.\nPolit del tadelakt amb una pedra i sabó negre.\nCalen pedres diferents per a polir qualsevol forma, interiors de piques, arestes arrodonides…\nCom sempre, abans de fer un acabat fem totes les proves de color necessàries.\nL’aspecte final del tadelakt té una màgia que no té cap altre acabat, per mi fins i tot supera l’estuc venecià, molt més conegut.\nTreballs amb materials vegetals\nPer anar acabant aquesta llarga mostra d’acabats naturals i ecològics d’interior, deixeu-me mostrar alguns treballs d’entramats vegetals que he fet per anar vistos. Els materials més utilitzats, a part de la fusta i la canya, són el vímet i el bambú.\nLa natura ens dona quantitat de materials útils per a construir tal qual creixen, sense necessitat de processar-los industrialment.\nAmb aquests materials hem fet una porta corredera:\nEn aquest cas és una corredera, podria fer-se també un biombo o altres elements de mobiliari, pèrgoles…\nUn altre element fet amb vímet són aquests plafons decoratius, que alhora serviran de suport per a plantes enfiladisses:\nAmb aquests elements es creen ambients naturals.\nI amb la combinació de diferents materials, en aquest cas fusta, canya i bambú podem crear sostres espectaculars:\nBé, fins aquí la mostra de treballs realitzats. Si vols veure fins on es pot arribar amb aquests materials, fés un cop d’ull al web de clay-works, potser l’empresa més important d’Europa d’aquest àmbit en aquest moment.\n28 octubre, 2016 | BLOG\n2 thoughts on “Interiors naturals, sans i ecològics”\nLluís Grau i Molist 2 novembre, 2016\nCom aneu de costos respecte dels acabats convencionals?\nOriol Balliu Post author 31 gener, 2017\nHola Lluís. Si ho mires des d’un punt de vista estrictament monetari, els acabats d’argila i de calç són més cars que els de guix o de ciment portland. En canvi, si mires el cost real, que inclou el cost ambiental, són molt més barats: ténen molta menys energia incorporada, pràcticamanet no generen contaminació ni residus, i són reciclables.\nPer últim, el més important: l’argila i la calç transpiren i regulen la humitat dels espais interiors, per això creen un confort tèrmic i hídric molt alt, amb els conseqüents beneficis per a la salut. I això si que no té preu.\nTinguem visió global i a llarg termini, abans de decidir res en base el preu immediat!