Alfons el Magnànim - Vilapedia\nAlfons el Magnànim, V d'Aragó, III de València, I de Nàpols, Sicília i Mallorca, II de Sardenya, i IV de Barcelona, (\nMedina del Campo, Castella 1396 - Nàpols 1458 ), Rei d'Aragó, de València, de Mallorca, de Sicília , de Sardenya (1416-1458) i de Nàpols (1442-1458); Comte de Barcelona\nFill primogènit de Ferran I i la seua muller, Elionor d'Alburquerque. A la mort de Martí l'Humà la successió a la Corona d'Aragó recaigué, gràcies al Compromís de Casp de 1412, en son pare Ferran I al qual succeí a la seua mort.\nAl seu nomenament, el 1416, va manifestar un estil autoritari en dirigir-se a les Corts de Barcelona en castellà. L'arquebisbe de Tarragona, en nom dels estaments presents, li respongué "si vis amaris, ama" (si vols ser estimat, estima), convidant-lo clarament a interessar-se per Catalunya si volia tenir un tracte recíproc. Posteriorment, la noblesa catalana va crear, el 1418, la Junta de Molins de Rei, una lliga de ciutats, viles i barons encapçalada pel conseller de Barcelona Ramon Desplà i el comte Roger Bernat I de Pallars Sobirà, per a fer front als moviments castellanitzants de la cort iniciats pel seu pare, el rei Ferran I, i denunciats a les Corts de Montblanc (1414).\nEl rei esmenà la seua actitud a les primeres corts convocades a Sant Cugat i reduí sensiblement l'estructura de la casa reial. El 1420 el rei va marxar vers Sardenya, Sicília i Còrsega en una expedició, tot i la oposició frontal de les Corts que varen quedar suspeses.\nEn tornar de l'expedició vers les illes mediterrànies el rei destruí amb la seua flota el port de la ciutat de Marsella (1423). Entre 1429 i 1430 va entrar en guerra amb el Regne de Castella per la defensa dels drets dels seus germans, els Infants d'Aragó, Joan II d'Aragó i Enric I d'Empúries.\nEl rei ambicionava el Regne de Nàpols, i així quan es trobava a Sicília després de fer expedicions contra l'illa de Gerba (1432) i Trípoli (1434), es dirigí contra Gaeta, però la flota catalana fou derrotada a la batalla de Ponça (1435) per una flota conjunta del ducat de Milà, el Papat i els reis angevins de Nàpols. En aquesta derrota molts nobles i el mateix rei foren fets presoners, però el pagament d'un rescat aportat per les Corts de Montsó i el canvi de bàndol del duc de Milà, que s'alià amb Alfons, permeté a aquest tornar a intentar la conquesta del Regne a partir de 1436, fins a la victòria aragonesa el 2 de juny de 1442. Des d'aquell moment Alfons es preocupà més dels afers italians i de les guerres contra els turcs que no pas de la política interna. Un fet destacable fou que ja no tornà mai més a la Península, mantenint-se sempre a la ciutat de Nàpols envoltat d'una enorme cort.\nA partir de llavors els problemes interns s'accentuaren arreu. Així cal destacar una revolta de camperols forans a Mallorca, que es revoltaren contra els ciutadans de Palma; els pagesos remences exigiren l'abolició dels mals usos; revoltes internes d'algunes ciutats peninsulars per l'excés control del patriciat sobre les classes més pobres.\nEl seu regnat s'acabà amb dues guerres: una contra el seu cunyat Joan II de Castella entre els anys 1445 i 1454; i una altra contra Gènova que s'inicià el 1454 i que va continuar a la seua mort, ocorreguda el 27 de juny de 1458.\nEl 12 de juny de 1415 va contraure matrimoni a la catedral de València amb la infanta Maria de Castella, filla d'Enric III de Castella, i cosina seua. D'aquesta unió no va tenir fills.\nDe la seua amistançada Giraldona Carlino nasqueren tres fills naturals:\nA la Corona d'Aragó fou succeït pel seu germà Joan II d'Aragó, mentre al Regne de Nàpols ho feu el seu fill natural, l'infant Ferran.\nObtingut de «http://vilapedia.wikis.cc/w/index.php?title=Alfons_el_Magnànim&oldid=844»\nDarrera modificació de la pàgina: 2 jul 2010 a les 16:05.


Recepta de crema batuda casolana: naturalment edulcorada i aromatitzada! - Menjar | Abril 2021\nCrema casolana casolana: edulcorada de forma natural\nCreixent, el meu germà i jo ens va encantar la rara ocasió en què la nostra mare compraria crema batuda.\nSi ho entés a la llauna, ens divertiríem fent-nos-la passar per la boca. Si comprava la tina, la guardaria al congelador. I deixeu-me que us digui, les cullerades de crema batuda congelada són gairebé millors que el gelat!\nUn dia d’acció de gràcies després que el meu marit i jo havíem iniciat el canvi cap a un menjar més natural, el meu cosí em va apropar amb la clàssica llauna d’aerosol.\ncrostons de magdalenes angleses\nHo admetré, l'he obligat a un squirt, pel bé de temps antics.\nPerò, què saps? La nata batuda no tenia bon gust.\nDesprés d’anys de menjar crema batuda REAL, tornar a la llauna em va fer adonar de què és un impostor.\nNo m'equivoquin, aquestes llaunes són divertides. I el so WOOSH que fan és estranyament satisfactori.\nPerò res supera el sabor suau i cremós de la crema batuda REAL.\nLa crema batuda casolana és tan bona i senzilla\nEl fantàstic de la crema batuda casolana és que és tan fàcil de fer.\nbarres de granola energètiques\nAgafeu un bol gran, 2 ingredients i la batedora.\nAmb prou feines cinc minuts, teniu una crema batuda casolana súper esponjosa.\nQuè tan gran és això?\nSi us sentiu molt nostàlgics, podeu saltar la batedora elèctrica i agafar-vos una mica de globus o un batedor d’ous manual.\nEls teus braços voluntat obtenir un entrenament. Però, ja, sabeu que mereixeu totalment una cullerada extra!\nUsos per fer crema cascada\nNo et culparia si només mengéssiu aquestes coses amb una cullera. A continuació, es mostren algunes de les meves maneres preferides de gaudir d'aquesta crema batuda casolana:\nPica-ho sobre baies fresques\nPoseu-lo a la part superior del vostre pastís de carbassa (per descomptat!)\nCulleu-lo a la xocolata calenta\nRemeneu les gofres (o les creps!)\nBarregeu-lo amb trossos de coca esquinçats per fer un postre poc freqüent\nFeu-lo servir com a farcit per a pastissos de gallina o panets de crema\nRecepta casolana cremada (edulcorada de manera natural)\nPreparació: 5 minuts | Rendiment: 2 tasses\n1 tassa de nata pesada\n1½ culleradetes de mel o xarop d'auró (aquí trobeu mel crua o xarop d'aur pur)\nEscalfeu un bol gran de mescla al congelador durant 5 minuts abans de començar. (Aquest pas no és necessari, però farà que la crema sigui una mica més ràpida).\nRetireu el bol del congelador i tireu-hi la crema gruixuda.\nMitjançant un batedor elèctric de mà, bateu la crema a gran velocitat durant 1-2 minuts fins que la crema comenci a espessir-se.\nAfegiu la mel i continueu batent a gran velocitat fins que la mel es barregi uniformement i comencin a formar-se cims suaus.\nTasteu la nata batuda i afegiu-hi més mel segons desitgeu. Continuar batent fins que la crema arribi a la seva consistència ideal. (Tingueu cura de no batre la crema per darrere dels cims rígids o acabareu amb mantega edulcorada.)\nLa nata batuda s'utilitza millor immediatament, però es pot conservar a la nevera durant 2-3 dies abans que es comenci a desinflar.\nComenceu la crema arrebossada a una zona\nSegur, la crema batuda vella és bona. Però aquí hi ha algunes idees per millorar-lo!\nBarregeu un (o més) d’aquests ingredients a la crema batuda quan afegiu la mel:\n1 culleradeta d'extracte pur de vainilla\n½ culleradeta d'extracte d'ametlla pura\nun parell de gotes de menta o oli de llimona\n½ culleradeta d'espècies de pastissos de carbassa o espècies de pastís de poma\nA continuació, prepareu-vos, ja que voldreu fer més alt amb tot això!\ncom anar tot natural\ncom fer un jardí suculent interior\nrecepta de sabor fàcil


Distàncies | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nDues dones amb mascareta, al metro de Barcelona. Albert Garcia\nFa un cert temps que penso que gran part del que vivim es pot pensar com un problema de distància. De trobar la distància adequada, concretament. Penso en les parelles, per exemple. Moltes vegades, que una parella funcioni té a veure amb si encerten la distància que els cal mantenir perquè el desig i la quotidianitat assoleixin alguna mena d’equilibri. Potser hi ha alguna cosa clixeica en això d’oposar l’un amb l’altre, però el percentatge de divorcis es dispara durant les vacances (veurem amb els confinaments) i, dels trobadors ençà, l’absència i l’obstacle han estat representats sempre com a catalitzadors del desig. De fet, el llenguatge quotidià ja fa temps que ha incorporat aquesta metàfora: diem que ens sentim “a prop” o “lluny” d’algú, o d’alguna relació, o acusem algú de trobar-lo “distant”, no perquè no hi hagi sempre alguna mena de distància, sinó perquè la distància s’ha desequilibrat.\nTot això ho explicaven meravellosament G. Lakoff i M. Johnson, a Metaphors We Live By (1980); les “metàfores estructurals” són aquelles que hem naturalitzat i que, per tant, generen expressions i tries lèxiques que les despleguen, sempre sota aquesta aparença de neutralitat (parlen de la concepció de la discussió com una guerra, i de com parlem d’“ofensives”, d’“estratègies”, d’“atrinxeraments”, de “vencedors” i de “vençuts”). Aquestes metàfores tenen alhora un impacte conceptual (determinen la manera com pensem sobre les coses) i un d’emocional (“perdre” una discussió t’aclofa). I no són impactes banals. Penseu en el que fem per evitar-nos el disgust d’una derrota.\nLa qüestió de la distància adequada té alguna cosa de metàfora estructural. La relació del governat amb el governant —o, dit més clarament, del poder—, per exemple, es pensa en declinacions d’aquesta distància. Sobre si es fa massa present, i es torna agressivament intrusiva, o massa poc, i cau en l’abstracció distòpica dels déus en retirada. A la informació li passa el mateix: ens intoxica, si és excessiva, o ens neguiteja, si és imprecisa o insuficient. Parlo de tot això, òbviament, perquè aquestes tres distàncies —la interpersonal i la que mantenim amb el govern i amb la informació— s’han posat al centre de la nostra quotidianitat immediata. De fet, el Covid-19 ha literalitzat la primera (per als confinats en companyia, per als que s’han d’anxovar en vagons de metro, per als qui viurem separats de tothom). Després hi ha el dubte de si aquest excés de distància es converteix en un excés de proximitat respecte de nosaltres mateixos, i de si resultarà més o menys suportable. O de si, paradoxalment, aquesta distància literal aproximarà altres coses, llenguatges, maneres de fer. Ja veurem com es desenvolupa tot això. El repte, de moment, es resumeix en el següent: la necessitat de garantir que les distàncies, a més d’adequades, siguin justes.


La baldana d’arròs, l’embotit estrella de les Terres de l’Ebre\nBaldanes d'arròs | terresdelebre.travel\nAquest producte similar a un botifarró és molt apreciat pels ebrencs i es tracta d’una recepta d’aprofitament nascuda de la matança del porc\n“La baldana d’arròs és un producte que sortia per festes a casa nostra (Terres de l’Ebre) i és tan local que la majoria de la producció es queda a la comarca“, explica a Vadegust Dani Forés, que regenta amb el seu germà, Josep, l’empresa familiar Forés & Cid Cansaladers. Els germans són fabricants i distribuïdors majoristes d’aliments carnis i embotits tradicionals de les Terres de l’Ebre, i fa més de cent anys que elaboren baldanes d’arròs.\n“Recordo que la meva àvia ja feia baldanes per la parada que abans teníem al mercat. Però ella les feia amb tot allò que sobrava de la matança del porc i amb qualsevol arròs”, diu Forés. Ara, segons el carnisser, les seves baldanes són “molt més sofisticades” i es fan amb arrossos d’alta qualitat, vigilant que els grans no es trenquin i es trobin sencers.\nD’altra banda, Forés comenta que la baldana d’arròs recorda a la Morcilla de Burgos amb la diferència que el producte castellanolleonès es ven assecat i que la baldana d’arròs es consumeix fresca i sense curació. El carnisser se sent orgullós de produir aquesta menja “tan autòctona”, ja que és un dels pocs joves ebrencs que segueix fent aquest preparat carni.\nAlhora, revela la recepta que fa úniques les baldanes d’arròs que honoren el llegat de la seva àvia, que les elaborava amb amor per penjar-les cada dia a la seva parada del mercat. “Una bona baldana només necessita arròs, sang, cansalada de porc, pinyons, sal, pebre i ceba“, assevera Forés.\nJornades Gastronòmiques de la Baldana d’Arròs a Camarles | Youtube\nPer fer la baldana d’arròs primer s’ha de picar la cansalada de porc. Tot seguit es condimenta juntament amb els altres ingredients, com són l’arròs i la sang. Un cop adquireix la consistència desitjada s’emboteix dins d’una tripa natural, després es lliga i es posa a la caldera per a coure-la. Un cop cuita es pot servir calenta o quan ja s’ha refredat. “El nostre sistema d’elaboració permet conservar les baldanes fins a trenta dies”, explica el carnisser.\nAquesta mena de botifarra típica de les Terres de l’Ebre és un producte de color negre vermellós molt versàtil, que es pot fer a la planxa, a la barbacoa, posar-lo a l’olla, acompanyar-lo amb llegums o simplement escalfar-lo i menjar-se’l. Segons Forés, una de les particularitats d’aquest embotit d’arròs és el seu sabor: més suau que el d’altres preparats carnis.\nJoan Lafont, el propietari de la Botiga del riu -una agrobotiga situada a la ciutat d’Amposta que dona a conèixer la tradició gastronòmica de les Terres de l’Ebre-, explica que la baldana d’arròs és un dels embotits més populars de la seva zona, “fins i tot organitzem baldanades populars a les festes majors de les poblacions”. De fet, l’Ajuntament de Camarles cada any organitza les Jornades Gastronòmiques de la Baldana d’Arròs. Enguany s’ha celebrat la setzena edició d’aquesta festa popular amb un nou format a causa de les restriccions de la Covid-19.\nLa baldana d’arròs és un embotit amb sentiment ebrenc que no falta mai a les calçotades, rostides i trobades familiars de la comarca.


Resum 2n debat: On és l'èxit i on és el fracàs, i de qui? | Fundacio Bofill\nPublicacions i vídeos > Resum 2n debat: On és l'èxit i on és el fracàs, i de qui?\n'On és l'èxiti on és el fracàs educatiu, i de qui' és el segon debat del cicle itinerant ' Què vol dir ser mestre avui? El compromís ètic del professorat, a debat'. S'ha celebrat a Tortosa el 8 de febrer del 2012. Hi participen: Joan Manuel del Pozo, Santi Llorens i Consol Sagrera, i és moderat pel periodista: Vicenç Relats. El cicle l'organitza la Fundació Jaume Bofil i la Federació de Moviments de Renovació Pedagògica (FMRP).\nJoan Manuel del Pozo i Àlvarez\nDoctor en filosofia per la Universitat de Barcelona (UB) i professor de filosofia de la Universitat de Girona (UdG). Actualment és director de l'Observatori d'Ètica Aplicada a l'Acció Social, Psicoeducativa i Sociosanitària. Ha estat diputat al Congrés i al Parlament, tinent d'alcalde de l'Aj…\nRecull: Què vol dir ser mestre avui?


Vivències d'una ruta pel sud dels Països Baixos amb vaixell i bici | Viatgeaddictes\nGuies i relats viatge > Europa > Països Baixos\nVivències d'una ruta pel sud dels Països Baixos amb vaixell i bici\nper Narcís Ribot\nData viatge: 2004 | Publicat el 10/12/2004\n2.2 de 5 (163 vots)\nAquest és el relat, dia a dia, d'una ruta pel sud dels Països Baixos en vaixell i bicicleta, durant tota una setmana del mes d'agost de 2004.\nEl nostre vaixell, el MS Wending, té una capacitat fins a 24 persones amb 12 cabines dobles que disposen de dos llits individuals, dutxa, rentamans i WC. Els llits disposen de llençols tipus nòrdic i les tovalloles les canvien a mitja setmana. La cabina és espaiosa, dintre d'un límit, i disposa de 3 ulls de bou que ajuden a airejar-la.\nL'ampli menjador serveix també de sala d'estar on sempre hi ha cafè i té a disposició. La resta de begudes (cervesa, vi, refrescs) son de pagament: cadascú anota el que agafa i al final es liquida a la tripulació que està formada pel capità, el cuiner i un assistent. Tots tres s'ajuden mútuament en totes les tasques.\nA la coberta del vaixell s'hi guarden les bicicletes i també hi ha alguns bancs per seure i gaudir de l'aire fresc. A bord, entre els participants, es respira un ambient informal amb ganes de passar-ho bé, cosa que ajuda molt a iniciar les relacions interpersonals.\nDiari de viatge al sud dels Països Baixos amb vaixell i bici\nDia 1: AMSTERDAM, ruta radial (15-20 km)\nAl segle XII Amsterdam no era res més que un senzill campament al delta del riu Amstel, quan aquest arribava al mar. Pescadors i artesans varen construir un dic allà on hi ha ara el Monument Nacional, a la plaça que va esdevenir coneguda amb el nom d'Amstel-re-damme. (Amstel- darrera- el dic). Amsterdam va rebre els drets municipals el 1375 i des de llavors la ciutat no ha fet més que créixer. Als segles XVII i XVIII els ciutadans d'Amsterdam eren reconeguts com els més pròspers d'Europa. Comerciants benestants varen construir el famós anell de canals durant el Segle d'Or holandès per tal de poder mostrar a tothom la seva riquesa i poder.\nA poca distància a peu d'on es troba amarrat el vaixell, podem visitar els canals i les cases que s'hi troben, el popular barri Jordaan amb els seus bars i botigues pintoresques. També a la zona de Museum plein podem fer una parada als tres museus més importants de la ciutat: Rijksmuseum (Museu Imperial), Van Gogh Museum i Stedelijk Mueum (Museu Municipal). El Museu d'Història de la ciutat (Amsterdam Historisch Museum) també val una visita.\nQuan arribem al vaixell a la tarda es pot fer una petita volta amb la bici a la part nord de la ciutat i, si el temps ho permet, fins i tot un recorregut fora dels límits municipals.\nArribem puntuals al vaixell i fem l'embarcament sense problemes. Hem arribat amb el nostre cotxe fins al moll i el deixarem en algun barri fora del centre. Després agafarem un tramvia per a tornar. Nosaltres varem anar fins al barri d'Osdorp quasi a les afores de la ciutat, varem aparcar el cotxe i agafar el tramvia de retorn al centre (tot plegat uns 90 minuts). El cotxe queda aparcat en un barri tranquil i t'estalvies de pagar l'aparcament.\nTambé hem observat que si s'ha de venir a peu des de l'estació, el millor és no anar gaire carregat. Potser una maleta amb rodes o una motxilla. És una caminada d'uns 10 minuts.\nLa guia ens ha donat la benvinguda i ens ha ensenyat la cabina. La trobem més àmplia del que havíem pensat. Hi ha lloc per a tot, bosses, roba,etc. Els llits estan fets i les tovalloles a punt. Com que el sopar és a 2/4 de 7 sortim a fer un tomb, mentre observem amb curiositat l'arribada dels que seran els nostres companys de viatge.\nDesprés d'un abundant sopar, agafem les bicis per ajudar a pair-lo. La ruta ens permet comprovar l'estat de les magnífiques bicicletes de 21 velocitats. A la tornada alguns ens en anem al llit i altres van a fer un volt per la nit d'Amsterdam, aprofitant que ens trobem ben bé al centre. El vaixell tanca la porta, però ens faciliten un codi per obrir-la si tornem més tard de les 11 de la nit.\nApart del 6 catalans (2 parelles i dues noies) hi ha 6 italians (que no es coneixen entre ells), un matrimoni austríac, un senyor de 70 anys de Maryland (USA), una canadenca d'origen asiàtic, un enginyer aeronàutic de Singapur i un metge australià.\nDia 2: AMSTERDAM - UTRECHT (56 km)\nSortint del port d'Amsterdam pedalem pel centre de la ciutat, tranquil·la com correspon a un diumenge al matí. Deixem les zones habitades ben aviat i seguim al costat del riu Amstel en direcció al poble de Oudekerk. Durant tot el dia la ruta està envoltada de rius navegables que eren importants rutes pel comerç ara fa segles quan la majoria de carreteres no estaven asfaltades. Passem pel bonic poble d'Abcoude. Després del pont Baambrugge travessem el canal Amsterdam-Rin, un dels més transitats d'Europa i que fou construït per connectar el port d'Amsterdam amb el centre d'Europa.\nEntrant a la provincia d'Utrecht seguim al costat del riu Vecht fins a Breukelen, ciutat que va donar nom al Brooklyn de Nova York.\nAl costat del riu anem trobant magnífiques cases dels segle XVII, amb jardins, sostres, etc que s'assemblen a antics temples de pedra. La majoria eren propietat dels rics mercaders amsterdamesos. Passem per Vreeland, Loenen, un dels pobles més bonics al costat del Vecht, i finalment Nieuwersluis, coneguda com a presó militar a l'època del rei Guillem III. Passem la nit a Utrecht.\nEls romans van viure aquí a l'any 50 AC i hi varen construir una fortificació, Albiobola, al lloc on ara hi ha el Dam. Formava part d'una línia de fortificacions al costat del Rin, per tal de defensar-se de les tribus germàniques. També varen construir aquí els primers camins que foren usats pel comerç i pels viatgers. Durant el segle VII els francs hi van construir un fortí anomenat Trecht que fou un centre clerical a l'època, funció que encara conserva.\nLa ciutat va rebre els drets municipals l'any 1122. Els negocis es varen desenvolupar ràpidament en una zona anomenada beneden Trecht (a sota Trecht). Al 1579 es va formar una aliança entre les províncies holandeses del nord contra l'opressor espanyol. Aquesta aliança anomenada Unió d'Utrecht cal considerar-la com el naixement polític dels Països Baixos tal com els coneixem avui. La Universitat d'Utrecht fou fundada el 1636. Si aneu al centre de la ciutat no oblideu visitar el Dom (una torre de 112 metres, la més alta del país) i els canals, amb els seus bars, cafès i restaurants contrastant amb el centre comercial Hoog Caterijne que ocupa una part del centre de la ciutat.\nEns llevem aviat per poder seure a taula a les 8 del matí que és quan toca la campana anunciant que el magnífic esmorzar-buffet ja és a punt. Hi ha diverses classes de pa, embotits, formatge i també muesli, iogurt,etc. Cafè, té, suc de taronja són les begudes que ens tenen a punt i, al mig de la taula, encara hi trobem diverses classes de melmelada i el hagel un producte típic holandès semblant als fideus de xocolata, anís, etc.\nL'esmorzar serà cada dia una festa gastronòmica per la varietat i qualitat dels ingredients que també fem servir per preparar-nos una bona bossa de picnic per dinar. El cuiner ha afegit a les restes de l'esmorzar algunes peces de fruita, sucs de fruita i barres de xocolata. La guia ens aconsella agafar al menys 4 llesques de pa. Alguns dies n'hem tingut prou però d'altres ha anat bé tenir-ne un parell mes, tenint en compte que el dia és llarg.\nCap a les nou tothom és a sobre la bici. Un dia gris ens acompanya mentre travessem una silenciosa ciutat. Els marxaires preparen els llibres de vell a la plaça Waterlooplein i en alguns racons veiem colles de ciclistes a punt per sortir a fer el vol.\nLa temperatura millora i de cop els carrils bici al costat del riu Vecht es van omplint de gent que fa al mateix que nosaltres: una excursió amb bicicleta gaudint de la natura i l'entorn. Ens equivoquem de carril-bici algunes vegades, però tothom reconeix que la tasca de la guia es difícil, sobretot per a sortir de la ciutat, i per tant tot plegat queda en anècdota.\nEl recorregut al costat del Vecht, amb les mansions dels mercaders del segle XVII, recorda la importància de la flota holandesa i de la Companyia d'Índies que fou molt important pel desenvolupament econòmic del país. Arribant a Utrecht passem pel costat del barri vermell, que sorprèn a algunes de les nostres companyes ciclistes, situat en una zona plena de vaixells il·luminats.\nCom que el vaixell es troba amarrat una mica fora de la ciutat, hem tingut temps lliure per visitar el centre. Alguns han fet un volt, però nosaltres ens hem estimat més degustar un parell de cerveses en una tranquil·la terrassa. A l'arribada al vaixell gaudim (en gaudirem cada dia) d'una dutxa ben calenta.\nEn Rob, el cuiner, ens ha preparat una lasanya per llepar-nos-hi els dits. Hi posem moltes ganes però no ens l'acabem. De fet, alguns, ja guarden lloc pels postres que ja hem vist que estava format per diversos productes làctics que fan les delícies dels més llaminers.\nCafè i tertúlia i cap al llit. Alguns encara aprofiten per anar a fer un tomb pel poble on el vaixell ha quedat amarrat.\nConstatem que no portem prou equipament. Ens manquen uns bons pantalons de ciclista o alguna cosa que ajudi al mal del cul. Com a solució d'emergència el metge australià ens ofereix un tub de vaselina que ens anirà bé.\nDia 3: UTRECHT - SCHOONHOVEN (52 km)\nAvui visitem el petit poble de Haarzuilens. Ara fa cent anys aquí s'hi trobaven les ruïnes del Castell De Haer. L'arquitecte holandès Cuypers hi va construir a sobre un castell d'estil neoclàssic al final del segle XIX. Fins hi tot el poble va haver de ser mogut uns centenars de metres per poder-hi construir el castell. La família propietària només hi ve a passar l'estiu, època en que no es pot visitar. Si fa bon temps es pot prendre el picnic als jardins d'estil afrancesat.\nSeguim pedalant per una zona d'aiguamolls anomenada Hollandse Kade, enmig de carrils bici bàsicament estrets. Després de passar per Woerden seguim per l'idíl·lic riu anomenat De Lange Linschoten, veient la magnífica casa Huis te Linschoten del segle XVII.\nAl poblet de Oudewater hi fem una llarga parada per recuperar forces. Aquest poblet, un del més antics del país, fou arrasat completament per les tropes espanyoles als temps de la Inquisició. De l'època es conserva una mena de bàscula que servia per saber si algú era un bruixot o bruixa i/o tenia contactes amb el diable. Aquest aparell de mesurar el pes decidia si algú era menys pesat que l'aire per tal de poder volar amb una escombra. Avui en dia es pot encara fer la prova i rebre un certificat que ho justifiqui (si calgués).\nDeixant Oudewater enrere, seguiran cap a Haastrecht ón, si el temps ho permet, es pot visitar una bomba d'aigua anomenada Hooge Boezem i que és la única que queda del segle XVI i que es feia servir per bombejar l'aigua del llac Lopikerwaard.\nSeguim pel carril bici al costat del riu Vlist fins a Schoonhoven on espera el vaixell, amarrat al costat del riu Lek. Schoonhoven conserva una muralla del segle XVII i hi ha un servei de ferri que connecta ambdues ribes. Aquest servei es va iniciar el 1601 i encara es conserva avui en dia. L'Ajuntament de Schoonhoven es va construir als voltants de 1452 i la bàscula data del 1617. El poble es conegut pels seus artesans especialitzats en objectes de plata i també per esser una bona escola d'artesans d'aquest metall.\nOlivier van Noort, el primer holandès que va fer la volta al món amb vaixell (al segle XVII), està enterrat a l'església Bartholomeus. Les campanes que sonen a la torre de l'Ajuntament es varen fer fonent els canons del seu vaixell. En un carrer al davant de l'ajuntament encara s'hi conserva una pedra de forma circular on una vegada s'hi va cremar una bruixa.\nLa campana que anuncia el toc de diana no perdona i a les 8 en punt del matí ja estem tots fent cua per agafar el cafè o els entrepans que ens ompliran d'energia per fer els km que ens esperen avui. No plou, però el cel és amenaçador. Durant el dia cauran algunes gotes, però res que un bon anorac no pugui suportar. Cadascú ha vingut preparat a la seva manera: alguns amb vestits complets contra la pluja, altres amb un senzill anorac i res a les cames, etc. Tothom se'n surt com pot sense posar-se de mal humor. De fet, la pluja forma part, en algun moment, del clima als Països Baixos, o sigui que no ens podem queixar.\nL'etapa d'avui ens posa en contacte amb pòlders, dics, molins, molins de vapor, etc. tots ells relacionats amb la lluita secular dels holandesos per controlar la força de l'aigua. Visitem un antic molí de vapor per entendreu millor tot plegat. Poblets encantadors al mig d'una zona amb abundància d'aigua, canals i zones agrícoles especialment fèrtils. Com que el vaixell no ha pogut entrar al port, agafem el ferri que travessa el riu Lek per anar-lo a trobar.\nL'estofat de xai que avui ens ha preparat en Rob, el nostre xef de cuina particular, fa les delícies de tothom. No ens ho podem acabar malgrat que ho intentem. Ara ja és segur: hi ha una catalana, com a mínim, que ha descobert el postre i hi guarda lloc: maduixes amb nata.\nEl vaixell ha quedat amarrat al costat d'un petit poblet i alguns ho aprofiten per anar fins al centre a fer un tomb. L'endemà ens explicaran que han descobert la beguda nacional holandesa: la jenever (una mena de ginebra que es beu freda acompanyada de cervesa).\nEl dia s'ha fet llarg i per postres hem hagut de fer alguns km de més per problemes logístics amb el vaixell. El sol del final del dia, la magnífica dutxa ben calenta i el relax abans de sopar fan oblidar tots els mals. Seguim fent la penitència que pertoca a tots aquells que no arriben prou entrenats. Les etapes són molt boniques, però cal una mica de preparació física i, sobretot, una mentalitat positiva que en el pitjor dels casos ajudi a suplir-la. Després de sopar, ja estem pensant en la sortida de l'endemà que ens portarà al port de Rotterdam, el més gran del món.\nDia 4: SCHOONHOVEN - ROTTERDAM (43 km)\nEl ferri que travessa el riu Lek porta a l'inici de l'etapa d'avui que de seguida ens posa en contacte amb el poblet de Groot Ammers, conegut per ser un paradís pels ocells migratoris. Amb l'objectiu d'arribar a Kinderdijk passem per la zona humida d'Alblasserwaard, amb llacunes i estanys envoltant els carrils bici.\nKinderdijk és una de les atraccions turístiques naturals més conegudes del país. Està situada entremig dels rius Lek, l'alt Merwede, el Nou Merwede i el canal del Merwede. Fa anys, les freqüents inundacions varen provocar que s'hagués de millorar la gestió dels diferents rius i canals i es varen fer els canals més profunds. Entre el 1722 i el 1761 es varen construir molts molins per treure aigua de la zona. Molts d'ells encara formen l'estampa habitual de Kinderdijk, malgrat que la feina ara la fan bombes elèctriques.\nDesprés de reposar a Kinderdijk, prenem el ferri fins a Krimpen del Lek en direcció a Rotterdam. El magnífic pont Brienenoord ens dona la benvinguda amb una vista panoràmica sobre la primera línia de gratacels. La ciutat de Rotterdam fou bombardejada i destruïda els primers dies de la segona guerra mundial i no conserva, per tant, gaires edificis antics. Situada entre el rius Rin i Mosa acull entre els seus serveis el port més gran del món. Aquest port arriba fins al mar i actualment la major part de la feina es fa en una zona anomenada Europoort.\nEl so de la campana ens anuncia que són les vuit i per tant la gran festa de l'esmorzar ja pot començar. La varietat de pa es va ampliant i així també la dels formatges i embotits. Fer un bon esmorzar i preparar bones bosses de picnic es demostra com a imprescindible per poder gaudir de les etapes amb bicicleta.\nL'etapa d'avui continua al costat dels grans rius fins arribar a un punt idíl·lic: Kinderdijk, els Països Baixos dels molins. Ni tant sols el nombre de visitants molesta ja que la zona és àmplia i hi ha lloc per a tothom. Alguns visiten un molí i d'altres es prenen una cervesa a la terrassa del bar. Avui és el primer dia que trobem turistes al voltant nostre, però el fet d'anar amb bicicleta ens dona la satisfacció de poder arribar a racons que difícilment son accessibles amb el cotxe o a peu.\nEl fet de combinar els kilòmetres amb bici amb la utilització del ferri per travessar el riu ens sorprèn agradablement. Veiem que l'ús del ferri és una cosa quotidiana per a molta gent i el fet que nosaltres també ho fem ens apropa a la gent del país.\nArribant al Rotterdam plou a bots i barrals. Quedem xops com pops ja que la pluja ens ha enganxat en un lloc sense possibilitats per aixoplugar-nos: al bell mig del pont. Seguim pedalant i arribem a una zona on ens podem protegir. Ja es veu que la pluja serà un incident, ja que efectivament al cap de poc torna a sortir el sol i ens animem a continuar, ja entrant a la ciutat. En un encreuament la nostra guia cau de la bici i es dona un fort cop al cap. El metge australià del grup la cura i continuem fins arribar al vaixell, que ja ens espera amarrat al cor de la ciutat. Una dutxa calenta ràpida i ens dirigim a embarcar a l'Spido, el vaixell que fa una visita turística pel port de Rotterdam, on gaudirem de la visió dels grans petroliers i transatlàntics.\nEls kilòmetres fets i la pluja es fan notar, però en Rob, el cuiner, ha preparat una sopa de xampinyons frescos que tots gaudim amb delit. El ragout de pollastre amb préssec que ens porten de segon encanta de nou a tota la parròquia. Abans d'anar a dormir algunes zones sensibles de l'anatomia (sobretot les que no estan acostumades a seure sobre la bicicleta) necessiten tractament i una bona dosis de vaselina.\nArribem a la conclusió que la millor manera de curar qualsevol mena d'insomni és fer 40-50 km de bicicleta cada dia. Dormim com a nens entre 9 i 10 hores.\nDia 5: ROTTERDAM - LEIDEN (55 km)\nLa sortida de Rotterdam es fa passant per l'Euromast, una mena de torre amb un restaurant al capdamunt i magnífiques vistes sobre la ciutat i el port. Schiedam és el primer poble que trobem. És conegut per la fabricació de ginebra (jenever en holandès) a partir de fruits de ginebra i herbes. Els molins foren elements importants durant els dies gloriosos de la destil·leria de ginebra d'Schiedam. Avui en dia només 5 dels 20 que hi havia continuen operatius.\nEl canal Schie ens fa companyia fins arribar a Delft, una ciutat medieval molt ben conservada, amb canals, un bonic ajuntament i l'esglèsia Nieuwe Kerk, on hi son enterrats els membres de la casa d'Orange.\nDurant la parada a Delft hi ha la possibilitat de visitar una fàbrica de ceràmica blanca i blava coneguda arreu del mon (Delft blaauw).\nSortint de Delft, al costat del canal Vliet, s'arriba al centre de La Haia (Den Haag en holandès), la residència oficial de la Reina i seu del Parlament. Una petita parada al Binnenhof, el vell centre polític del país, amb la famosa sala Ridderzaal del segle XIII ens apropa a la vida política del país. A prop d'aquí trobem el Maurits House, un museu amb una interessant col·lecció de pintures de Rembrandt, Rubens, Vermeer i altres. La pintura Panorama Mesdag es el més gran exemple d'aquets tipus de pintura (el pintor Mesdag ens porta a la platja de Scheveningen al segle XIX). La ciutat de La Haia té un caràcter molt internacional amb àmplies avingudes, parcs i mansions, moltes de les quals són la seu de les ambaixades dels països estrangers. En aquesta ciutat hi ha el Vredespaleis, palau de la pau i seu del Tribunal Internacional de Justícia de La Haia.\nA Maduronam (Holanda en miniatura) podem visitar tot el país sense gaire esforç. Scheveningen, la platja de la Haia, conserva encara reminiscències del seu passat gloriós de principis de segle amb un gran balneari i el Casino.\nDes de La Haia pedalem per la zona de dunes fins a Wassenaar, un lloc on les cases son de les més cares dels Països Baixos. Uns quant kilòmetres al costat del canal Vliet ens permet arribar finalment a la universitària ciutat de Leiden, on el vaixell queda amarrat just al centre.\nLeiden és una ciutat antiga amb molts patis, façanes i cases construïts entre els segles XV i XVIII. Leiden vol dir construïda sobre aigües i va començar a existir a l'any 800 després de Crist com a lloc de comerç a la confluència dels rius Rin, Vliet i Mare. Fou el centre medieval de l'industria dels llençols i durant molt temps fou la segona ciutat en importància política, només superada per Amsterdam.\nLeiden fou el nucli més importat de resistència contra l'ocupació espanyola durant el segle XVI. Durant el setge del 1574, més de 6.000 dels seus habitants varen morir de gana i per l'efecte de les plagues. El setge de les tropes espanyoles es va trencar inundant deliberadament la ciutat, cosa que va permetre l'arribada de la flota protestant anomenada Geuzenvloot, amb provisions. Per recompensar el coratge demostrat contra les tropes espanyoles d'ocupació, la ciutat va rebre el dret de fundar una universitat i a més, cada mes d'octubre els habitants de Leiden celebren un dia extra de festa dintre del calendari laboral. Diversos museus relacionats amb l'antropologia formen part del recorregut cultural per la ciutat. El Museu Estatal d'Arqueologia disposa d'una ala relacionada amb Egipte. L'Hortus Botanicus amb més de 400 anys d'història conserva milers de plantes i arbres i val la pena de visitar.\nEls efectes de la pluja d'ahir i els kilòmetres que se'ns acumulen a les cames ens fan decidir de quedar-nos a bord. El capità Mathijs ens ha dit que avui el vaixell fa una ruta molt interessant, amb molts ponts i encluses pel camí. Altres agafen el tren i van fins a La Haia a veure la Maurits House. Alguns segueixen a la guia i fan l'etapa ciclista amb normalitat.\nA la tarda ens trobem tos al vaixell, al centre de Leiden, que com és dimecres a la tarda i els estudiants de secundària tenen lliure, està atapeït. Aprofitem per fer algunes compres de roba interior per a ciclistes que confiem ens ajudarà a disminuir el dolor que ens provoca la bici (degut a la falta de costum) i a suar millor.\nL'etapa de 7 hores amb el vaixell entre Rotterdam i Leiden ha estat molt interessant, malgrat que en alguns moments ha plogut amb força. Hem passat nombroses encluses al costat d'altres vaixells esportius i ens hem fet un tip de creuar ponts que s'han anat obrint al nostre pas sota l'atenta mirada dels jubilats que observen les operacions des de la terrassa del darrera de les cases, tot prenent una tassa de cafè.\nEl capità ens ha dit que avui hi havia un festival de jazz al centre de Leiden i la majoria hi ha fet cap, una vegada el vol-au-vent i el sopar de gastronomia holandesa ja formaven part de la memòria.\nDia 6: LEIDEN - HAARLEM (45 km)\nSortint de Leiden la rutes porta cap als camps de cultiu de tulipes, jacints, narcisos i altres flors de les quals els Països Baixos n'és el país productor capdavanter. Trobem a la zona darrera les dunes de Lisse i Hillegom, unes dunes que impedeixen que el mar entri cap a la terra. Al poblet de Vogelenzang (el cant dels ocells) comprovem el motiu pel qual fou batejat amb aquest nom.\nAl sud-est de Haarlem hi troben el Haarlemermeer (el llac de Haarlem) que es va convertir en el Haarlemermeerpolder quan la terra va substituir l'aigua pel continu dessecament , que encara continua. A la zona (4 metres per sota del nivell del mar) hi trobem l'aeroport de Schiphol, un dels més moderns del mon. Avui en dia, l'aigua que es va traient del pòlder s'envia directament al mar.\nEl Cruquismuseum es un petit museu que, en una pel·lícula de dibuixos animats de 12 minuts, explica de manera molt didàctica la lluita permanent dels holandesos contra l'aigua.\nSeguint l'etapa al costat del riu Spaarne arribaran al centre de la ciutat de Haarlem que va donar nom al barri de Harlem de Nova York. Aquí també, a l'església de Sant Bavo (1390-1520), en Mozart hi va fer un concert , just al costat de la Grote Markt (plaça Major). A la ciutat hi ha molts monuments i cases del segle XVII i també el Museu Frans Hals que guarda moltes pintures dels renombrats pintors holandesos d'aquest segle.\nNo gaire lluny del vaixell hi ha un segon museu, el Teylers, on s'hi exposen pintures de Michelangelo, Rembrandt, Raphael i molts altres. Al centre de la ciutat encara hi queden les anomenades hofjes, una mena de cases d'ancians, que han quedat com a record del segle XVII i que donen una sensació de tranquil·litat en ple segle XXI.\nAvui en Rob, el nostre estimat cuiner, ens ha sorprès amb uns ous remenats per esmorzar. La resta, com cada dia: molta varietat i molta qualitat. A les nou en punt pugem tots a la bici amb moltes ganes d'arribar als camps de flors que actualment es troben en procés de preparació per a la propera collita. Serveix per agafar-ne una bona idea.\nAvui fa un dia de sol i el vent en contra que trobem a la zona de dunes no impedeix que fem una bona pedalada que trobarà la recompensa quan arribem a la platja. Les fortes onades, el vent fort, molt fort i el sol fan que agafem encara un aspecte més saludable i que la gana s'obri. La baixada des de les dunes és molt agraïda, i la visita al Museu Cruquius ens introdueix en el tema de l'aigua.\nSeguim cap a Haarlem passant per zones amb grans mansions (diuen que per qui hi ha una de les zones més cares per viure dels Països Baixos) i carrils bici envoltats d'arbres centenaris.\nLa dutxa calenta ens dona ànims per sortir de seguida a visitar la ciutat de Haarlem que ens sorprèn amb els mercats i botigues obertes com es costum el dijous al vespre.\nDia 7: HAARLEM - AMSTERDAM (40 km)\nL'ampli canal del mar del Nord permet l'accés de vaixells que entre per el port de Ijmuiden. La travessem a la zona Nord de Haarlem on ja trobem senyals indicadores de Zaanse Schans, una mena de museu a l'aire lliure que mostra com vivia i treballava la gent en aquesta àrea de gran importància històrica i comercial. A principis del segle XVIII hi havia més de 600 molins de vent a la regió. La seva tasca era fer de motors de les indústries que hi havia a la llera del riu Zaan. Al museu es pot visitar un artesà que fa esclops, una granja de formatge, un forn de pa, un molí que fa els ingredients per la mostassa i un molí que prepara els materials per fer tint.\nFem una parada al Het Twiske, una mena de zona d'oci naturals molt estimada pels habitants d'Amsterdam. Arribem a Amsterdam a mitja tarda. Abans o després de sopar es pot gaudir d'una passejada pels seus carrers o d'una visita panoràmica en vaixell pels seus canals.\nEn el moment d'agafar la bici plou a bots i barrals. Tothom fa com si fes sol i es preparen les bicicletes. Hi ha molt bon humor i també el sentiment que això s'acaba i cal aprofitar-ho. Com que volem fer menys kilòmetres, alguns decidim anar per lliure i enfilem el carril bici en direcció Amsterdam pel camí més curt. Xops com ànecs arribem al port on hi ha el nostre vaixell. Una bona dutxa calenta, un parell de cafès i unes galetes ens retornen els ànims per sortir a passejar per Amsterdam.\nDesprés de sopar encara hi tronarem, aquesta vegada fent el recorregut amb un vaixell que porta als llocs més interessants de la ciutat. Alguns segueixen fins a altes hores, aprofitant que la porta del vaixell disposa d'un codi que permet obrir-la a qualsevol hora.\nDia 8: AMSTERDAM\nDesembarcament a les 10 del matí. Maletes fetes i ben esmorzats ens fem les fotos de grup i ens acomiadem. Alguns es queden alguns dies a Amsterdam i altres tornem ja cap a casa.\nEls dies següents encara rebem e-mails d'alguns companys amb els que hem compartit uns dies de vacances que no oblidarem.\n• Reflexions d'una escapada a la ciutat d'Amsterdam - Manel Cristóbal \n• Relat d'un viatge en cotxe a Holanda i Bèlgica - Marcel Massana \n• Diari d'un viatge de 5 dies a Amsterdam - Judith bt \n• Relat i guia d'un viatge a Amsterdam - José Luís García López \n• Relat d'un viatge al Benelux - Imma & Xavi \n• Ruta en cotxe pels Països Baixos - Teresa Lagares \n• Holanda Latina - Guia turística de les principals ciutats neerlandeses: Amsterdam, Rotterdam, Eindhoven, Utrecht, ...


El Cicle Gaudí ara també online - Cicle Gaudí\n16 abr. El Cicle Gaudí ara també online\nPosted at 17:13h in Actualitat, La hija de un ladrón\tby\tCicle Gaudí\nRecupera des de casa “La hija de un ladrón” i dialoga amb la Greta Fernández i la Belén Funes.\nA partir d’aquest mes d’abril, l’Acadèmia del Cinema Català fa un pas més en la difusió del cinema català al territori portant el Cicle Gaudí online amb la col·laboració de FilminCAT i l’Institut Català de les Empreses Culturals. El públic de qualsevol punt de la nostra geografia tindrà l’oportunitat de recuperar online títols que hagin passat pel circuit de sales i dialogar amb els seus creadors/es i protagonistes. Des d’aquest diumenge FilminCAT oferirà el títol escollit al preu habitual de lloguer amb un mes de cinema a la seva plataforma sense cost afegit.\nLa primera cita serà els propers dies 19, 20, 21 i 22 d’abril i el film escollit és “La hija de un ladrón”, programat al circuit de més de 50 sales del Cicle Gaudí el passat mes de febrer, i guardonat amb els Gaudís a Millor pel·lícula en llengua no catalana, Millor guió i Millor direcció a la darrera edició dels Gaudí.\nDes de diumenge 19 d’abril i fins dimecres 22 a les 19h els espectadors i espectadores podran veure la pel·lícula a FilminCAT i rebre automàticament una subscripció mensual a la plataforma. A les 19h del dimarts 21 d’abril podran dialogar amb la Belén Funes i la Greta Fernández, directora i actriu protagonista de “La hija de un ladrón” a través d’un Instagram Live al canal @academiacinecat.\nEl Cicle Gaudí reprendrà la seva programació presencial tan bon punt es permeti la reobertura de les sales que conformen la xarxa al territori. En l’actualitat i amb la previsió de seguir creixent en els pròxims temps, el Cicle Gaudí porta cada mes una pel.lícula de producció catalana a una cinquantena de pobles i ciutats de tota Catalunya que no tenen accés a aquesta oferta per falta de cinema que la programi.


malgratcomunicacio.cat - Portal multimèdia de l'Ajuntament de Malgrat de Mar - La CUP aposta per la municipalització de la llar d'infants i per dotar les escoles públiques de més recursos\n23-03-2015 / 11:29:02\n23-03-2015 / 13:02:34\nTot i el vent fred d'ahir al matí, la CUP va celebrar l'assemblea oberta sobre el model educatiu de Malgrat a l'aire lliure. Una quinzena de persones es van apropar a les Peixateries Velles per prendre part al debat en què es va parlar de l'educació infantil, la primària, la secundària i les activitats extraescolars del poble.\nUn dels temes que es van posar damunt la taula va ser el de la municipalització de la llar d'infants "Els Fesolets". Carola Sardà, membre de la CUP i moderadora del debat, va recordar que la llar "està gestionada per una empresa privada". En aquest sentit, des de la CUP van avançar que aposten per una gestió directa per part de l'Ajuntament, que "s'ho pot permetre", i que "han de veure d'on poden treure els diners per aprofitar-los com cal".\nUn altre dels punts que es van tractar a l'assemblea va ser el dels recursos de què disposen actualment les escoles públiques del poble. Sardà va comentar que "a Malgrat hi ha molta més oferta de concertada que de pública i això fa mal a la pública". La membre de la CUP també va explicar que hi ha pares a qui "els fa por" portar els seus fills a l'escola pública. Per això, considera que "s'han de dedicar més recursos a aquests centres" i que des de l'Ajuntament s'ha de fer més pressió a la Generalitat.\nFinalment, també es va parlar de la possibilitat d'integrar de ple els serveis socials al model educatiu de Malgrat. En aquest sentit, des de la CUP proposen que un educador social treballi directament des de les escoles. Sardà creu que "el projecte GR està bé, però es queda curt" perquè, entre d'altres coses, la "vinculació entre l'Ajuntament i els centres educatius no és real, "no es fa el traspàs d'informació" que es va dir que es duria a terme quan es va posar en marxa.\nUn moment de l'assemblea oberta de la CUP, ahir a les Peixateries Velles. Foto: Ona Malgrat.\nCUP assemblea oberta "El model educatiu a Malgrat" #eleccionsmalgrat15 eleccions municipals


Quan ja no tenen accés a la dona, hi ha homes que exerceixen violència vicària: fan mal als fills per causar dany psicològic a la mare\nAnna Bonet Martínez/Mireia Rom Salvador 25/11/2021 - 17.51\nSovint, la justícia és lenta i poc contundent amb els casos de violència masclista. Les agressions psicològiques són difícils de denunciar i demostrar, i quan n'hi ha de físiques les ordres d'allunyament no eviten que alguns agressors continuïn fent mal a la dona.\nAquest és el testimoni de la Júlia (nom fictici), que ha explicat el seu cas a TV3. Un cop separada, l'exparella va començar a agredir el fill i fins i tot ha amenaçat de matar-lo. És el que se'n diu violència vicària.\nLa por i la desprotecció l'han portada, a ella i al seu fill, a refugiar-se en un lloc protegit. Ha hagut de trencar amb el seu entorn i també ha perdut la feina.\nViolència en el si de la parella\nQuan la Júlia va anar a viure amb la seva parella, la relació va començar a canviar. "Ell al principi era encantador, però de mica en mica es va tornar agressiu", afirma la Júlia. "S'enfadava sense motiu, em cridava i llençava objectes contra la paret", descriu.\nVa ser progressiu; al principi els episodis de violència eren un cop al mes i amb el temps es van convertir en diaris. Ho va explicar a la família i les amigues, però no la van creure:\n"Ell era tan diferent fora de casa que no s'ho creien."\nVa demanar suport legal al Servei d'Atenció i Informació a les Dones (SIAD) del seu municipi i allà va rebre suport psicològic i dels serveis socials. "Amb les preguntes que em van fer vaig prendre consciència que patia violència masclista", assegura.\nVa decidir separar-se i compartir la custòdia del fill que tenen en comú.\nEn una ocasió, l'home la va agredir físicament i, uns dies més tard, quan era l'hora de portar-li el nen a casa, no l'hi va portar. Ella va denunciar els fets i es va celebrar un judici, que va sentenciar que la custòdia seria per a la mare amb un règim de visites per al pare.\nViolència contra el fill\nDesprés d'aquestes visites, el nen parlava poc, explica la Júlia. "Quan ho feia em deia que el seu pare li pegava i l'insultava", assegura.\nÉs un cas de violència vicària, que és una forma de violència masclista que s'exerceix contra els fills o filles amb la finalitat de provocar dany psicològic a la mare.\n"Com que ja no tenia accés a mi, va començar a fer mal al nen", explica, entre llàgrimes.\nMalgrat els informes mèdics i les denúncies, les visites no es van suspendre: "Els processos judicials són molt llargs; si s'hagués actuat abans, res del que va passar després hauria succeït", lamenta.\nEn tornar d'una de les visites, el seu fill li va explicar que el pare l'havia amenaçat de matar-lo i, fins i tot, ho havia intentat.\n"Aquell dia vaig dir prou i vaig decidir que no tornaria a veure'l."\nAmagats de l'agressor\nL'endemà va trucar als serveis socials per demanar-los ajuda urgent, perquè tenia por de tornar a casa i que ell els anés a buscar. Es va activar el protocol d'emergència i la van portar a un lloc protegit, on viuen des de llavors, amagats de l'agressor.\n"Em sento protegida, sí. Però m'han pres la meva vida. El meu fill no pot anar a l'escola i jo no puc treballar ni viure a casa meva... i això és injust, perquè mentre ell està en una terrassa prenent alguna cosa, el meu fill i jo estem tancats aquí dins."\nLa Júlia ha perdut la feina i s'està endeutant per poder pagar el pis on vivia, on encara hi ha totes les seves coses.\n"L'agressor està lliure i jo no"\nSent que no s'ha fet justícia, ja que de moment el jutge només ha dictat una ordre d'allunyament per a ella i el nen. "És només un paper", critica. I reclama mesures més contundents:\n"Això és el món al revés: l'agressor està lliure i jo no."\nLa Júlia assegura que per a ella és molt important explicar el seu cas, perquè cal conscienciar tothom que això passa i que "cal canviar el sistema judicial per protegir els menors".\n"Quan ets dins d'una situació de violència masclista costa de veure-ho. Jo tinc una carrera, uns estudis... això li pot passar a tothom, amb qualsevol perfil."\nA la Júlia l'angoixa molt el futur. Viu pendent de com es resolgui un judici que pot tardar anys a fer-se. Mentrestant, a dones en una situació com la seva sovint se'ls recomana que marxin a viure lluny de l'agressor, però un cop més, això perjudica la víctima:\n"Estic passant un dol. Potser a partir d'ara la nostra vida haurà de ser diferent, però encara no ho he paït."\nViolència masclista Menors Judicial\n"És injust. Jo estic tancada, mentre ell és lliure", el testimoni d'una supervivent de violència vicària


Reportatge quaranta anys Associació Amics del Ferrocarril de Reus\nL'Associació d'Amics del Ferrocarril de Reus compta amb una maqueta que reprodueix el trajecte de tren entre Reus i Montblanc | Adrià Morte\nQuaranta anys de passió pel ferrocarril, a Reus\nL'Associació d'Amics del Ferrocarril de Reus ha celebrat aquest 2019 quatre dècades de vida | L'entitat compta amb una vuitantena de socis i organitza setmanalment les activitats del Parc del Trenet, al santuari de Misericòrdia\nper Adrià Morte Masfarné diumenge, 22 de desembre 2019 - 06:00h\nLa passió pels trens, sigui en miniatura o escala real, es viu des de fa quaranta anys al passeig Mata de Reus on l’Associació d’Amics del Ferrocarril hi té tres locals on fer córrer trens per les maquetes, compartir coneixements amb altres aficionats o assistir a projeccions ferroviàries. Des de la seva creació, l’any 1979, l’entitat ha realitzat un llarg reguitzell d’activitats i setmanalment s’encarrega de la direcció del popular Parc del Trenet, situat al costat del Santuari de Misericòrdia.\nMés enllà de l’activitat diària i tot allò que ha realitzat l’associació en les seves quatre dècades de vida, l’entitat també es posiciona en aspectes ferroviaris de la vida actual dels reusencs com ara l’estació intermodal o el baixador de Bellissens. A més, també compta amb més de 800 peces de col·leccionista que, a llarg termini, els hi agradaria que acabessin en un futur museu del ferrocarril o del transport de Reus.\nL’Associació d’Amics del Ferrocarril de Reus va néixer l’any 1979 quan l’actual president, Pere Codina, juntament amb Carles Busquets van decidir realitzar un parell de maquetes de trens en un estand de la fira ExproReus. Donada la bona entesa, es va decidir crear l’entitat. «Els anys 80 van ser molts forts perquè vam donar a conèixer l’entitat arreu de la ciutat i fèiem excursions arreu del territori», assenyala Jaume Casas, membre de l’associació.\nEl museu de l'entitat compta amb més de 800 peces de col·leccionista | Adrià Morte\nDurant el transcurs d’aquests 40 anys, l’entitat ha acollit fins a tres congressos nacionals d’amics del ferrocarril, amb la presència d’aficionats de països com Anglaterra i Alemanya, així com reunions de la Federació Catalana d’Amics del Ferrocarril. Pel que fa a les publicacions, l'associació va editar durant molts anys la revista ‘La Bifurcació’ com un llibre sobre la història del Carrilet i un altre dels primers 25 anys d’història de l’entitat.\nPel que fa a la celebració dels 40 anys, durant aquest 2019 s’han celebrat diversos actes com una exposició fotogràfica a la sala Santa Llúcia o una conferència sobre el projecte de ‘La Raqueta de Reus’, una solució ferroviària per resoldre el gir que havien d’efectuar els trens que venien de Lleida en direcció a Barcelona l’any 1989.\nQualsevol persona pot venir amb el seu tren per fer-lo córrer per les maquetes de l'entitat | Adrià Morte\nApassionats pel ferrocarril des de ben petits\n«Des de petit que tinc afició pels trens. El meu avi em portava a veure el Carrilet de Reus a Salou i per mi allò era un tren petit. Després, els meus pares em portaven al passeig de la Boca de la Mina i per mi allò era el tren gran. M’ha agradat tota la vida. La meva passió és agafar la càmera i quan viatjo fotografiar trens. Tinc una gran col·lecció de fotos», indica Pere Codina, actual president de l'entitat.\nActualment, l'Associació d'Amics del Ferrocarril de Reus compta amb una vuitantena de socis. La majoria són uns apassionats del món del ferrocarril des de ben petits. També és el cas d'en Jaume Casas que de petit vivia a Barcelona i recorda com el seu pare el portava a l'estació de França de Barcelona: «em posava al costat d'aquelles grans màquines de vapor i al·lucinava».\nEn Pere Codina i en Jaume Casas formen part de l'entitat des de la seva creació, l'any 1979 | Adrià Morte\n«Ens falta col·laboració i relleu generacional»\nSigui per la manca d’interès o el canvi de costums, els membres de l’Associació d’Amics del Ferrocarril lamenten la manca de col·laboració i relleu generacional. Expliquen que els locals compten amb una «biblioteca fantàstica amb llibres de tot arreu i històries per descobrir» i diverses maquetes on fer córrer els trens particulars però «no ve ningú». «Al final no saps què fer perquè vingui la gent. Estem oberts a qualsevol cosa», comenten des de l’entitat.\nPel que fa al relleu generacional, expliquen que abans venia molta canalla a jugar amb els trens però que «els hàbits han canviat i també les joguines dels nens i les nenes, això s'ha perdut molt». Tot i això, indiquen que l'associació existeix en molts punts d'Europa com ara Anglaterra, Alemanya, França o Noruega i que «és una passió que s'estén arreu del món».\nUn dels locals s'ha convertit en un museu amb tota mena de peces de col·leccionista | Adrià Morte\nCal destacar que l'entitat compta amb tres locals diferents. Un d'ells serveix de sala de reunions i biblioteca mentre que en els altres dos s'hi ubica un ampli museu amb més de 800 peces i maquetes de gran escala. Per exemple, s'hi pot trobar una que reprodueix el recorregut del tren des de Reus fins a Montblanc, amb totes les estacions que hi ha entre les dues poblacions.\n«S’ha proposat moltes vegades a l’Ajuntament de Reus fer un museu del transport entre nosaltres i amb cotxes o vehicles antics de Reus però mai s’ha aconseguit», indica Pere Codina. «L’alcalde també va treure la proposta de traslladar tot el material al Parc del Trenet en un edifici nou però no s’ha fet res de res».\nImatge d'arxiu del Parc del Trenet, situat al costat del Santuari de Misericòrdia | Associació d'Amics del Ferrocarril de Reus\nEl Parc del Trenet compta amb una mitjana setmanal de 250 visitants\nSens dubte, un dels punts d’inflexió de l’Associació d’Amics del Ferrocarril de Reus va ser la creació del Parc del Trenet l’any 2003. Actualment, l’espai compta amb una mitjana de 250 visitants, siguin grans o petits. «És una font d’ingressos important per l’associació i una manera de donar-nos a conèixer. És el principal suport que tenim», reconeix el president de l’entitat, Pere Codina.\n«El Parc del Trenet va començar amb poques coses i s’ha anat ampliant fins ara on hi ha uns 700 metres de via. El tren dóna dues voltes i tarda uns vuit minuts», explica Jaume Casas. L’espai compta amb gairebé una trentena de vagons i cinc locomotores. Precisament, l’any passat es va produir la darrera adquisició quan se’n va adquirir una de vapor, que treu fum i fa soroll.\n«El Parc del Trenet és la millor manera que tenim per donar a conèixer l’entitat. Aquí tant es guanya tant s’inverteix, sigui en peces, maquinària… sempre surten coses i en general és car», assegura Pere Codina. D'aquesta manera, a hores d'ara no està previst fer cap mena d'ampliació al parc sinó que l'entitat continuarà dedicant els seus esforços a comprar maquinària i invertir en manteniment.\nEn un dels locals de l'associació s'hi pot trobar un vagó de l'antic Carrilet | Adrià Morte\n«Les infraestructures no s’han adequat als trens actuals»\nEls membres de l’Associació lamenten que actualment es trigui de Reus a Barcelona el mateix, una hora i mitja, que ara fa 30 anys amb les locomotores de vapor. «Les infraestructures no s’han adequat als trens actuals», expliquen. A més, demanen que es faci d'una vegada per totes l'estació intermodal de l'Aeroport de Reus i el baixador de Bellissens. «També ens posicionem en els temes de ciutat», conclou el president, Pere Codina.\n🔴URGENT: Primer pas per reconstruir la façana de la Casa Navàs\n⚫DEP: L'exregidor Joaquim Sorio serà enterrat aquest divendres


REG | 01/11/2017 RuralCat\nL’Oficina del Regant renova el seu web i finalitza la campanya de recomanacions\nAquest mes d’octubre ha finalitzat la campanya de recomanacions de reg per als usuaris de Ruralcat, excepte per a aquells que tenen programats cultius de cítrics. L’Oficina del Regant també estrena un nou disseny web.\nDes de l’Oficina del Regant- Ruralcat donem per finalitzada la campanya de reg 2017 i, per tant, d’ara en endavant, no s’enviaran els correus electrònics amb les recomanacions de reg als usuaris registrats. Tampoc es publicaran als diaris els quadres de recomanacions de les diferents zones d’influència.\nEl servei tornarà a estar operatiu el març de l’any vinent (2018) i, de manera automàtica, tornareu a rebre setmanalment els correus electrònics pels conreus configurats. Pel cultiu dels cítrics es seguiran rebent les recomanacions de reg fins al final de la campanya del cultiu.\nCada any es van afegint millores a l’Eina per donar recomanacions de reg més ajustades a la vostra realitat. Per aquest motiu us animem a que reviseu les vostres parcel·les i les torneu a programar si és necessari.\nTambé us volem recordar que l’Eina encara es pot consultar setmanalment per als cultius que ho necessitin.\nNova imatge de l’Oficina del Regant\nAquest mes d’octubre també s’ha renovat la imatge del web de l’Oficina de Regant, amb un disseny més àgil i intuïtiu.\nA l’inici, es poden veure a cop d’ull les darreres notícies i activitats; a més, es pot accedir a les seccions de Formació en reg, Transferència, Programació, Informació i Recursos, així com a la bústia de consultes i el SimulaReg.\nEn aquest nou format, destaca el tractament documental de les publicacions. A l’apartat d’Informació (accessible des del bàner de fitxes tècniques, ubicat al menú superior del web) s’han reunit i endreçat totes: fitxes tècniques, dossiers tècnics, butlletins, articles, memòries anuals i altres publicacions relacionades amb l’Oficina i l’àmbit del reg i dels regants.\nEina de recomanació de reg en l'àmbit de l'agricultura


Diagnosi per a l’elaboració del Quart Pla d’acció per a la igualtat de gènere de la UAB (IV PAG) - L'Observatori per a la Igualtat de la UAB - UAB Barcelona\nDiagnosi per a l’elaboració del Quart Pla d’acció per a la igualtat de gènere de la UAB (IV PAG)\nL'Observatori per a la Igualtat ha publicat la diagnosi feta per a l'elaboració del Quart Pla d'acció per a la igualtat de gènere de la UAB. La diagnosi avalua el grau d'implementació del Tercer Pla, fa una revisió de la normativa vigent i proposa noves mesures d'acció.\nL'Observatori per a la Igualtat de la UAB ha publicat la diagnosi per a l'elaboració del Quart Pla d'acció per a la igualtat de gènere de la UAB (IV PAG). L'any 2017 va finalitzar la vigència del Tercer Pla d'acció, motiu pel qual el 2018 es va iniciar el procés d'elaboració de la nova proposta.\nEl procés d'elaboració del Quart Pla d'acció ha constat de l'elaboració de la diagnosi, la proposta de noves mesures, un procés participatiu i la redacció final de la proposta del nou pla d'acció. La diagnosi en qüestió avalua el grau d'implementació del Tercer Pla, revisa la normativa vigent i fa una proposta de noves mesures d'acció per assolir la igualtat entre homes i dones a la nostra universitat.\nL'informe s'estructura en 7 blocs, d'entre els quals hi ha la descripció de la situació de les dones a la UAB; la valoració de l'aplicació de les mesures del pla per part de la comunitat de la UAB; el marc normatiu vigent; i les referències europees en matèria d'igualtat de gènere a l'àmbit universitari. A més, la proposta incorpora els canvis legislatius en matèria de gènere i LGTBI+ que hi ha hagut en els darrers anys a nivell estatal, i es recuperen les lleis i normes jurídiques tant internacionals, com europees i nacionals ja aprovades en anys anteriors. També s'ha dut a terme un buidatge de documents i projectes de referència en matèria d'igualtat de gènere, drets LGTBI+ i universitat.\nLes principals conclusions resultants de la diagnosi són el fonament empíric pel disseny de les mesures d'actuació que conformen el Quart Pla d'acció. Tot i els reptes, mancances i necessitats en matèria d'igualtat de gènere que emergeixen de la diagnosi, es constaten avenços significatius. Amb tot, l'University Impact Rankings 2019 (The World University Rankings) situa a la UAB com l'onzena universitat del món en la promoció de la igualtat de gènere a la universitat.


La FER talla les ales al RC Sitges | El Bloc del Rugbi-pensador\nLa FER talla les ales al RC Sitges\nLa Federación española de Rugby, tot just acaba de fer-li una mala jugada al RC Sitges, en no deixar-los jugar la fase de promoció d’ascens a la Primera Nacional, tal i com comenta en Diego Pacheco, entrenador de l’equip.\nJugadors i técnics havien fet una excel.lent temporada a la Catalana i havien aconseguit una molt bona segona posició que els havia de permetre jugar el play-off d’ascens a la 1a Nacional, però llavors la FER, el tarannà de la qual ja coneixem, ha decidit que el primer classificat de la comunitat de Murcia, on la seva lliga no està ni de bon troç a l’alçada del que pot estar el Sitges, entrava a jugar el play-off deixant fora tota possibilitat pel Sitges.\nJa ho apuntaven al bloc del Sitges fa uns dies, però no hi ha hagut manera. I dissabte passat, un cop sabut que la decisió havia estat presa definitivament, un jugador exposava la seva tristesa i indignació amb la seva Carta de un jugador del senior del Sitges. Amb tot, l’únic club català que jugarà aquest play-off d’ascens a 1a Nacional serà el BUC.\nReitero la meva desconfiança en la federació espanyola. Desconfiança en voler reduir les distancies que hi ha entre el rugbi català i l’espanyol. Si la federació catalana i l’espanyola no es parlen i a més es posen traves als clubs catalans per que aquests no prosperin, no és el moment de dir prou?\nAviat, penso jo, hauria d’arribar el moment en que els clubs catalans deixin de voler competir a les lligues espanyoles i poder així, potenciar de debó el nivell de les competicions catalanes. La federació catalana ha de seguir la seva marxa cap al reconeixement internacional i els clubs han d’intentar millorar dia a dia, seguint l’exemple del RC Sitges, obrint escoles i creant noves seccions complementàries i amb tot, caminar envers la professionalització dels seus primers equips.\nÉs necessari que el rugbi deixi de ser un esport subterrani i desconegut a casa nostra i es pugui situar allà on hauria d’estar des de fa molt de temps. Només és la meva opinió, però tot arribarà.\nThis entry was posted on dimecres, 23 de/d' Abril de 2008 at 7:00 am and is filed under pensaments, rugby-unió, sitges.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. Both comments and pings are currently closed.\n9 Responses to La FER talla les ales al RC Sitges\nAbril 24, 2008 a les 9:49 am\nSincerament crec que no s´hauria de donar tanta importància a la diferència de Clubs catalans o espanyols i realment aceptar la realitat. Estem a Espanya i primer sóm espanyols i per tant hauríem de formar part dels equips espanyols… i deixa de banda una mica tota la polèmica dels equips catalans i que aquests juguin en la lliga espanyola. Tot plegat és un enrenou i crec que no hi ha solució Ho sento però sincerament crec que és així. No sóc Nacionalista Espanyola ni Catalanista però veig les coses així i a vegades no val la pena perdre tant el temps en aquestes coses quan hi ha moltes més que són molt més importants.\nAbril 24, 2008 a les 3:42 pm\nTant de bo pogués dir que no és un tema de ser català o espanyol, però aquests tics franquistes de la FER i per extensió d’altres entitats no vinculades amb el rugbi, no m’agraden gens i donat que jo si sóc catalanista, doncs m’ho prenc com m’ho prenc.\nSi en comptes de fer-li aquesta mala jugada a un club català li haguessin fet a un club d’un altre lloc, potser ni m’hi hagués fixat, però no ha estat així.\nA partir d’aquí, podem callar i no perdre més el temps o protestar, ja sigui per la via catalanista o per la esportiva. Jo protesto per les dues.\nAnonimesc ha dit:\nAbril 24, 2008 a les 6:48 pm\nQuin goig veure que els espanyols ens ajuden en la feixuga tasca de separar-nos!\nJuancito ha dit:\nAbril 25, 2008 a les 12:15 am\nEs lo que hi ha, un grup de persones que per aconseguir una mica més de poder a la seva vida estan disposats a treure’ls hi la màgia, la fantasia i la il.lusió a tot un equip senior com es el notre i a mes de 100 nois que entrenen cada setmana al nostre “Campus Arena” dos cops per setmana. Vull remarcar en especial aquest fet, ja que el senior és un equip amb prou maduressa com per surtir-se’n d’aquesta, però als “xavals” encara els hi queda molt i no ho entenen, es clar que no entenen!!!\nQuina imatge poden tenir dels “pallos” (mereixen rebre aquest nom) que dirigiexen el seu esport i que en teoria l’haurien de fer més gran? Doncs haurien de saber que si aquest esport tenia un mínim d’imatge en auqest païs, l’acaben d’enfonsar.\nPerò aquí estem nosaltres, jugadors, no només del RCS si no jugadors de Rugby de tot l’Estat (Català i Espanyol) per fer fornt amb aquesta classe de gent i per portar l’esport a una portada en qualsevol diari, tranquils, n’estic ben segur, algun dia ho aconseguirem, nosaltres o els nostres fills en el pitjor dels cassos.\nLa segona i no per això menys important és que no sé si us heu adonat però heu tornat a caure en la mateixa roda que no us deixa crèixer. Heu caigut en discussions polítiques en l’esport. Us esteu comportant com els seniors que ens han deixat sense promoció. Si us plau, els maletins, els tratges i el papereig, que quedi afora del camp, a nosaltres, si us plau, que ens deixin jugar.\nAbril 27, 2008 a les 11:48 pm\nJuancito estic d´acord amb el teus comentaris finals. Ànims i a jugar!!!\nAbril 27, 2008 a les 11:52 pm\nEooooooooo!!!! Us torno a animar… el món no s´acaba aquí.\nLa vida contínua i no s´atura aquí ni amb aquest “politiqueix”… A JUGAR!!!!!\nMai 13, 2008 a les 10:37 am\nDoncs el Sitges no juga competicions espanyoles? quin és el problema? si voleu podeu anar a competir a Anglaterra com fan els Enginyers o a altres llocs on segurament sereu ben rebuts.\nEl problema que alguns teniu és que penseu que el món comença i acaba a Espanya, i el mon és molt més gran. Estudieu anglès i aneu a jugar competicions de veritat.\nPer cert, recordeu el vostre vot contra la presència de l’Alguer a 1 Catalana? el temps fa justicia a tots.\nCrexeiu i deixeu de pensar tant en espanyai penseu al mon mundial que és molt gran\nMai 19, 2008 a les 6:32 pm\nMolt bona la de l’Alguer. Però amb el Sitges poca cosa farem; la seva gran colla d’argentins fan que el club pensi gairebé exclusivament en castellà i d’ahí que només hi vulguin participar en la “liga de las estrellas española”.\nNova temporada « El Bloc del Rugbi-pensador ha dit:\nAgost 22, 2008 a les 12:27 pm\n[…] fem memòria recordarem que el RC Sitges havia estat exclós de jugar la promoció d’ascens a la Primera Nacional […]


Un final ignominiós (Editorial)\nUn final ignominiós\nEl líder del PP haurà d'abandonar la Moncloa per la porta del darrere\n3 min. Barcelona 31/05/2018 21:57\n651x366 La tele dissimula l’absència de Rajoy La tele dissimula l’absència de Rajoy\nEl PNB va dictar sentència aquest dijous i el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, té les hores comptades. O bé dimiteix 'in extremis' abans de la votació d'aquest divendres al migdia, o bé perd la moció de censura i passa a ser cap de l'oposició. És el final més ignominiós per a un dels polítics més longeus de la democràcia espanyola, un autèntic supervivent, mestre en l'art de la tàctica, però que al final s'ha estavellat contra la dura realitat de la corrupció i la manca d'aliats (o excés d'adversaris). La política sol ser cruel, però l'adeu de Rajoy és merescut.\nÉs hora de fer balanç de tota una carrera en què, darrere tota una retòrica de moderació, sentit comú i normalitat, s'amagava el cinisme més absolut, l'electoralisme més descarnat i el tacticisme més curtterminista. La cirereta del pastís va ser l'absència de Rajoy ahir durant tot el torn de tarda de la moció de censura. Una manca de respecte al Congrés de Diputats, que, recordem-ho, representa tots els ciutadans espanyols. Doncs bé, ahir Rajoy va donar l'esquena als ciutadans, els va menystenir i es va tancar amb el seu equip per estudiar com sortir de l'atzucac al qual s'ha col·locat ell mateix amb gran dedicació i menyspreu.\nPerò, mentre medita com sortir-se'n, o com minimitzar els danys, hauria de reflexionar profundament sobre el que ha fet durant els últims 40 anys. Què va fer per evitar la corrupció sistèmica i generalitzada al seu partit? Per què va encapçalar una campanya irresponsable contra l'Estatut català i va voler treure profit electoral de l'anticatalanisme? Per què ha retallat drets i llibertats fins al punt de posar en perill la llibertat d'expressió? Per què va torpedinar el procés de pau a Euskadi des de l'oposició i després des del govern? Per què es va negar a tractar políticament el conflicte català i va decidir enviar la policia contra la població indefensa que volia votar l'1-O? En la resposta a totes aquestes preguntes trobarà les raons que l'han portat a ser el primer president espanyol que ha d'abandonar el càrrec per la porta del darrere. Tots els fantasmes del seu passat se li van aparèixer ahir de cop.\nUn altre que aquest dijous ha tingut una forta topada amb la realitat ha estat Albert Rivera, que s'ha vist clarament superat pel nou escenari i no ha tingut més remei que acceptar el seu nou lloc al costat del PP de Rajoy i en contra de la nova majoria. Com li va recordar Sánchez, el pla de Cs per continuar creixent a costa del PP ara està en perill.\nSi aquest divendres Pedro Sánchez guanya la votació caldrà analitzar amb lupa tots els seus passos com a cap de govern. De moment, aquest dijous ha reconegut que el conflicte català és de caràcter polític i que, per tant, necessita una solució política. I s'ha mostrat disposat a dialogar amb el nou president de la Generalitat, Quim Torra. És un primer pas, tímid i incert, però un pas que obre un nou escenari possible de distensió i diàleg que potser permetrà, més endavant, abordar el nucli del conflicte a través d'una negociació. De moment, però, el que tenim és la marxa de Rajoy de la Moncloa. Agur, Rajoy.


Primer judici a Tarragona en reclamació de l'IPC de les pensions del 2012 | Diari de Tarragona\nCCOO ha coordinat les denúncies individuals d'un centenar d'afectats a la demarcació\n19 de Octubre de 2015 - 06:30 hs\nEl govern espanyol va pagar l'any 2012 un increment de les pensions d’un 1% en previsió del percentatge que l'IPC s’incrementaria durant l’any. Quan es va recalcular el percentatge, va resultar un 2,9%, però l’executiu espanyol no va abonar la diferència als pensionistes. Aquest dilluns se celebra a Tarragona el primer judici de la demarcació relacionat amb aquest cas. Els afectats han hagut de presentar reclamacions a títol individual, a diferència d’altres demarcacions on s’ha permès reclamar de manera col·lectiva. Comissions Obreres, que ha coordinat les denúncies individuals d’un centenar d’afectats a la demarcació de Tarragona, alerta que hi haurà un “altíssim percentatge” d’afectats que, per desconeixença, no presentaran reclamació. El judici ja s’hauria d’haver celebrat, però s’ha ajornat en dues ocasions.\nSegons Montse Sanahuja, de Comissions Obreres, el govern “va decidir unilateralment” que no pagaria la diferència de l’increment de l’IPC. A més, s’ha queixat que a la demarcació de Tarragona no s’hagin pogut fer les reclamacions de forma col·lectiva per a què tot el col·lectiu de pensionistes en sortissin beneficiats. “En fer-ho individual, si surt favorable només ho serà per una persona”, ha afirmat Sanahuja, que ha recordat que arreu d’Espanya ja han arribat casos de pensionistes als jutjats, alguns de manera col·lectiva.\nEn cas que els pensionistes guanyin el judici, “a títol individual no estem parlant de gran quantitat de diners”, segons Sanahuja. “Estem parlant de quantitats irrisòries, però hem de tenir en compte que hi ha pensions que són molt baixes i per a aquestes persones ja és un tot”, ha explicat. Sanahuja ha recordat que els pensionistes són un col·lectiu que ja “ha patit moltes retallades” i que “de vegades difícilment arriben a finals de mes”. “També és una qüestió de dignitat”, ha conclòs.\nDes de Comissions Obreres recorden que aquest cas afecta als pensionistes que havien de cobrar la pensió al 2012, però que “el govern pot decidir el moment que vulgui tornar-ho a fer”.


Bloc de Comunistes de Catalunya: El moviment contra el CETA es manifestarà a Estrasburg per la votació al Parlament Europeu\nEl diversos moviments europeus organitzats per frenar els tractats de lliure comerç que està negociant la Unió Europea, tant amb els Estats Units (TTIP) com amb el Canadà (CETA), es trobaran els propers 14 i 15 de febrer a Estrasburg en una data marcada en vermell al calendari: la votació del ple del Parlament Europeu per ratificar el CETA. Un autobús noliejat per la Campanya No al TTIP sortirà de Barcelona cap a la ciutat francesa a les 15h de dimarts per a participar a la mobilització.\nTambé acudirà a Estrasburg el coordinador general d’EUiA i diputat de Catalunya Sí Que es Pot, Joan Josep Nuet, que participarà en un col·loqui organitzat pel grup GUE/NGL contra el tractat. Nuet mostrarà així el rebuig d’Esquerra Unida i Alternativa al tractat, que en cas d’aprovar-se tindria greus conseqüències sobre la sobirania dels estats i àmbits com els drets laborals, la seguretat alimentària i el medi ambient.\nAixí ho denuncia la responsable de Món del Treball d’EUiA, Núria Lozano, que posa de manifest la “perillositat” del CETA per la devaluació dels drets laborals, doncs els equiparia a la normativa laboral d’EEUU i el Canadà, que és “molt menys garantista”, a més que aquesta “quedaria supeditada a les regles del lliure comerç”.\nAixí mateix, assenyala els efectes sobre la seguretat alimentària i la salut de les persones que tindria donar llum verda a productes usats a l’agricultura i a la ramaderia en aquests països i que a la UE estan prohibits. A més, subratlla que en l’articulat dels textos “no queda prou clara la separació entre el que es consideren serveis públics i l’activitat econòmica privada”, amb la qual cosa fàcilment es podrien produir ingerències de l’àmbit privat en l’esfera pública.\nPerò “una amenaça fins i tot més preocupant” d’aquests tractats, destaca Lozano, és que “posen en peu d’igualtat els grans grups de poder econòmic, les multinacionals, respecte els estats, a través de la introducció de mecanismes arbitrals on una multinacional podrà adreçar-se jurídicament contra un estat per adoptar mesures que són pròpies de la seva sobirania”. És a dir, que una empresa podrà demandar un estat per haver adoptat mesures que li “provoquin no ja un perjudici, sinó una reducció dels seus ingressos”. “I no està prohibit que qui fa d’àrbitre hagi estat advocat de grans corporacions internacionals, que és el que succeeix a la majoria del cos d’àrbitres comercials internacionals”, apunta. “La neutralitat d’aquest mecanisme és inexistent”, sentencia la responsable de Món del Treball d’EUiA.\nDavant d’aquesta amenaça, el moviment europeu contra aquests acords ha aconseguit, si més no, situar el debat en l’opinió pública de diversos països, i petites victòries com que el Parlament de Valònia (Bèlgica) hagi qüestionat la validesa d’aquests tribunals d’arbitratge. En el cas que es ratifiqui el CETA el pròxim 14 de febrer, àmplies seccions d’aquest acord comercial i d’inversions s’aplicaran provisionalment, fins i tot abans que sigui votat per la seva confirmació final en els diferents parlaments nacionals dels 28 membres de la UE.


Adolfo García-Sastre, director de l'Institut de Salut Global i Patògens Emergents de l'Escola Icahn, revela el pronòstic més desitjat\nper Redacció 08/02/2021 15:30h\nAdolfo García-Sastre, director de l'Institut de Salut Global i Patògens Emergents de l'Escola Icahn, revela el pronòstic més desitjat | cedida\nAdolfo García-Sastre, director de l'Institut de Salut Global i Patògens Emergents de l'Escola Icahn, va vaticinar a primers de març de 2020 que la pandèmia de coronavirus duraria prop d'un any, «amb vacuna o sense». A punt d'entrar a la data clau segons ell, García-Sastre està segur que el final de la pandèmia s'aproxima i ha posat una data.\nEn una entrevista per al digital 'Sinc', l'investigador espanyol considera que aquesta situació tan complicada no arribarà més enllà de 2021. «Si tot va bé, si hi ha bona administració de vacunes, no durarà més d'aquest any. Quan tindrem els primers resultats que s'està tornant a una normalitat? Això dependrà de la velocitat amb la qual ens puguem vacunar. Si és molt ràpid, potser a l'estiu es podrà pensar que estem en una nova normalitat», pronostica el científic espanyol.\nLa solució per veure el final de la pandèmia\n«Si per a l'estiu només tenim un 20% de vacunats, potser encara serà d'hora. Tot dependrà de la rapidesa de les vacunes, tant a adquirir-les com a produir-les i administrar-les. L'eficàcia de les vacunes que s'han aprovat és extremadament alta, és clar que són la solució», ha sentenciat.\nGarcía-Sastre pensa que el fet de tenir les vacunes en temps rècord ha estat en part un gran treball de la cooperació científica, però apunta a un altre aspecte. «Hem tingut sort amb els resultats de les vacunes, ja que les primeres que han sortit tenien molt bons resultats», afirma, encara que també avisa que «tot i les dades positives, és veritat que encara no hem acabat amb això. El virus està tenint nivells de circulació que són dels més grans des de l'inici de la pandèmia. Existeixen variants que encara no sabem amb seguretat si canviaran l'impacte de la vacunació. Desconeixem certes coses, però no estem com al principi».\nAixí se sent García-Sastre després de quedar immunitzat\nEl científic espanyol ja ha rebut les dues dosis de la vacuna contra la Covid, de manera que ja té la immunitat. En una entrevista a l'espai 'Horizonte' amb Iker Jiménez, García-Sastre va explicar que tant a ell com a la seva esposa els van administrar la vacuna de Moderna per treballar en un hospital i fer front cada dia al coronavirus. L'investigador explica que els seus fills, en canvi, encara no han rebut la vacuna en no pertànyer als actuals grups prioritaris del pla de vacunació.\nA García-Sastre li ha canviat la vida el fet de saber que està ja immunitzat i es mostra molt satisfet: «La veritat és que canvia molt com t'enfrontes a això. Sabem que ja ens podem reunir amb gent dels nostres amics que ja estan vacunats. Ens podem reunir sense tenir problemes perquè sabem que, fins i tot si ens infectem, seguirem tenint mesures per tractar de no propagar el virus i és molt difícil que tinguem la malaltia», ha confessat.\nHi ha vida més enllà de la Covid\nL'investigador espanyol vol deixar clar que en el seu laboratori no només s'està treballant en la lluita contra la Covid: «Seguim treballant en la grip i en altres virus d'ARN. I per a la Covid-19 estem provant altres medicaments, no només plitidepsina. Ara volem valorar l'impacte en la resposta immunitària de les mutacions de les diferents variants; estem desenvolupant la nostra pròpia vacuna contra la Covid-19, basada en un vector de virus d'aus, que no ocasiona efectes greus en humans i que és molt més barata i fàcil de produir; també estem treballant en un sèrum per esbrinar per què hi ha respostes diferents entre pacients», conclou l'entrevista.\nT'interessa: Publiquen la base de les noves ajudes pels més afectats per la crisi


*ESPECIAL 100 ANYS ENRIC GRANADOS – EL PELELE / GOYESCAS | BON DIA AMB MELODIA\n*ESPECIAL 100 ANYS ENRIC GRANADOS – EL PELELE / GOYESCAS\nLa setmana que vé es celebren 100 anys de la mort del pianista Enric Granados. Va ser, concretament el 24 de març de 1916 en un accident de guerra. En el següent article descobrireu com va ser la seva vida i la seva mort. Aquesta setmana el Bon Dia amb Melodia fem un homenatge a aquest gran músic català. Gaudiu de la seva música!\nEnric Granados i Campiña va néixer a Lleida, a la comarca del Segrià, el 27 de Juliol de 1867, on el seu pare, que era cubà i militar, estava destinat. Al cap de poc temps el van traslladar a Santa Cruz de Tenerife, on va passar-hi quatre anys, fins que el 1874 tota la família es traslladà definitivament a Barcelona.\nDe petit ja va començar a tocar el piano i a Barcelona va fer estudis de perfeccionament amb el mestre Joan Baptista Pujol, considerat el millor professor de piano de la ciutat (Albéniz, Malats i Viñes, també eren alumnes seus).\nAls tretze anys ja es guanyava la vida com a pianista i el 1886 va donar el seu primer concert important com a solista. La prematura mort del seu pare el va convertir en el cap de família, el qual tenia la responsabilitat de contribuir al màxim amb els ingressos familiars.\nEl seu mestre Felip Pedrell va tenir molt a veure amb els gustos per la música tradicional espanyola que es reflexa a les seves obres.\nEl 1901 va fundar l’Acadèmia Granados que va dirigir fins que va marxar a Amèrica. D’aquesta acadèmia ha donat grans noms a la interpretació pianística: Paquita Madriguera, Baltasar Samper, Alícia de Larrocha, Rosa Sabater.\nVa morir el 28 de gener de 1916 en el naufragi de la nau Sussex, al canal de la Mànega, en ser torpedinada per l’armada alemanya en el transcurs de la Primera Guerra Mundial.\nFrancisco de Goya y Lucientes va ser un pintor i gravador aragonès. Va desenvolupar un estil que inaugura el Romanticisme.\nLa seva obra més destacada és Goyescas. Es tracta d’una Suite, un conjunt d’obres en aquest cas per a piano. Va començar a composar-la l’any 1909 i la va acabar l’any 1911.En aquella època Granados sentia una gran admiració pel pintor espanyol Francisco Goya Lucientes. Li agradava molt la psicologia dels seus personatges, el seu estil, la seva paleta de colors, etc. És per això que es va inspirar en una sèrie de pintures i li va dedicar l’obra Goyescas. La composició que escoltarem, El Pelele, la va escriure alguns anys després, el 1914.\nGoyescas es va convertir també en una òpera, l’any 1915 i El Pelele va esdevenir la seva obertura. Després d’estrenar l’òpera amb un gran èxit a Nova York, va ser quan va patir el bombardeig en el trajecte de tornada en vaixell i va morir ofegat.\nEl Pelele: Quadre de Goya que inspirà a Granados\nUn video amb on podem escoltar una de les millors alumnes d’Enric Granados: Alicia de Larrocha en una gravació de l’any 1962 amb imatges diverses.\nUn enregistrament en directe de la pianista Judith Jáuregui a Veneçuela el 2012.\nFinalment un vídeo de Alejandro Algarra en un concurs de piano a Albacete l’any 2010.\nA més de Goyescas i El Pelele, també va escriure entre altres: Bocetos, 12 Danzas espanyoles, Peces sobre cants populars, Valsos poètics, Madrigal, l’ ópera María del Carmen (1898), Follet, Picarol, Liliana (sobre textos d’ Apel•les Mestres), una nova sèrie de Danses espanyoles, Sardana, Rapsòdia aragonesa, El cant de les estrelles (per a piano, coral i òrgan). etc..\nEl Pelele: Fragment de la partitura.\nUna interpretació de la seva alumna Alicia de Larrocha\nEnric Granados (a l’esquerra) amb Pau Casals.\nPau Casals i Enric Granados es van conèixer el 1891 a Barcelona. Granados, deu anys més gran que Casals, es va convertir musicalment, en el seu millor amic i en l’aspecte personal, en una mena de germà gran. La seva amistat, va durar fins la prematura mort de Granados vint anys després.\nLleida té un gegant dedicat a Enric Granados\nCom va morir Granados?\nGranados i la seua esposa es van desplaçar a Amèrica malgrat l’aversió del músic als viatges per mar. En efecte, tota la seua vida s’havia resistit a embarcar-se ni tan sols per anar a Mallorca.\nL’estrena va ser el 26 de gener de 1916, amb un èxit apoteòsic. Va escriure una missiva al seu amic Ricard Viñes en què li deia: “Per fi he vist realitzats els meus somnis (…) Tota la meua alegria actual la sent més per tot allò que ha de venir que pel que he fet fins ara”.\nEl viatge de tornada, que havia de ser en un vaixell espanyol – i per tant neutral i més segur en aquells temps de guerra – es va retardar arran que fou convidat a fer un recital a la Casa Blanca davant del president Wilson. Això va fer que en retardés la partida i hagués d’agafar un altre vaixell que anà a Anglaterra, on van prendre, a Liverpool el ferri francès Sussex amb destinació a Dieppe\nVaixell de passatgers Sussex (1886-1916)\nEn ser confós amb un vaixell de transport d’explosius, un dels temibles submarins alemanys UB-29 el va torpedinar al canal de la Mànega, entre Folkestone i Dieppe. Granados es llençà al mar i va ser hissat a una llanxa de salvament, però en veure la seua esposa debatent-se entre les ones, es va llançar a rescatar-la, sent engolits els dos per la mar el 24 de març de 1916.\nEstat de la nau Sussex desprès del bombardeig\nEl vaixell, però, només s’enfonsà parcialment per la popa i fou remolcat fins a Boulogne-sur-Mer; moriren 80 persones més, i la majoria de tripulants i passatgers hi arribaren sans i estalvis: la cabina dels Granados, amb totes les seves pertinences, no patí cap dany.\nThis entry was posted in General, Música instrumental on 14 març 2016 by xdangla.\n← STILTCHES – SAWN MENDES BARCELONA S’IL·LUMINA – BUHOS →


medicina xinesa per a l’acne: funciona? | portobelloartgallery.com\nDe vegades donar un cop de peu a la vella escola és la millor manera de resoldre un problema. La filtració de l’aigua funciona igualment (o millor) que aparèixer un Advil quan tens mal de cap, i una immersió a l’oceà pot substituir ungüent si necessites una cura calmant per a la inflamació de la pell. Així que quan es tracta d'acne, no és estrany que adoptar un enfocament antic pugui fer meravelles.\nUn dels mètodes de curació més antics del llibre? Medicina tradicional xinesa.\n'La medicina xinesa és un medicament basat en la fundació que té una mirada a l'arrel del cos', afirma Mona Dan, un acupunturista de Beverly Hills i propietari de Vie Healing, un centre de medicina holística i de suplements. 'Creiem que el medi ambient i el flux adequat de sang i energia a tot el cos tenen un fort impacte en nosaltres.\n“L’enfocament més important per lluitar contra l’acne és mirar l’aspecte intern.\nSegons la Dan, la pell propensa a la fractura no és diferent. “L’enfocament més important per lluitar contra l’acne és mirar l’aspecte intern”, afirma. 'El teu cos conté toxines perquè és deficient (nutrient). Això acumula calor, que es presenta a la pell com a diferents tipus de granes.\nLa solució, diu Dan, no és un sèrum únic, sinó un enfocament de 360 graus. 'No vull haver de treballar per explica el Dan, sinó que trobeu la manera de fer que el vostre cos funcioni per a vosaltres. Això significa atacar el problema a la prova essencial i d'error de les cremes puntuals necessàries (phew).\nA continuació, es detallen les quatre maneres més importants de combatre l’acne, segons la Medicina Tradicional Xinesa.\n1. Trieu temes naturals\nUna cosa està segura: TCM mai no us demanarà que apliqueu tractaments contra l’acne dur (així que podeu acomiadar-vos del peròxid de benzoyl). En canvi, es tracta d’utilitzar ingredients orgànics totalment naturals que tinguin propietats de refrigeració, molts dels quals ja podeu tenir a la vostra cuina. 'L'aplicació de coses com el pols de flor de lligabosc, la pólvora de perles, la cúrcuma i el suc de cogombre fresc inverteix la calor en el cos que causa l'acne', explica Dan.\n'La mel és la meva arma secreta per a tot', afegeix Dan. 'És un gran antibacterià i antifúngic. (A més, és efectiu com a rentat facial, ja ho he provat.) Dan aconsella barrejar-lo amb una mica d’oli de coco per obtenir una barreja sinèrgica que pot augmentar la pell. Una altra solució d’acne que podeu trobar al vostre armari és la farina de civada, que Dan diu que és millor per tractar l’acne sec i quístic.\n2. Menja una dieta neutra\nEvitar els aliments inflamatoris és un element clàssic de lluita contra l’acne des de dins, però TCM és particularment contundent per disminuir la calor (tant en la temperatura com en el gust). 'Eviteu aliments grassos, picants i humits', diu Dan. 'Proveu a menjar plats que no siguin massa calents ni massa freds; en cas contrari, poden atracar la calor als vasos sanguinis i això es pot presentar com a acne.\nAssenyala que els àpats a la temperatura ambient són els millors, ja que digerir aliments freds i crus també poden atrapar la calor dins del cos. 'Necessiteu que el vostre cos estigui relaxat perquè funcioni correctament', diu Dan, que no treballa les hores extres per descompondre les coses que mengeu. (Necessiteu la recepta inspo? La truita japonesa d'una sola paella marca totes les caselles.)\n3. Es mou en moviment\nNo hi ha gaire exercici no ho fa ajuda amb problemes per a l'acne inclòs. 'És important que la sang flueixi, però de manera moderada, sense impostos, afirma Dan. 'Sigues gentil amb el cos, però trenca la suor.\nDe manera que, quan es lluiti contra un descampat, seria millor optar per Pilates que no pas, per exemple, la classe HIIT més dura del vostre barri. 'El fet de causar massa estrès al cos el posa en lluita o en fugida', afegeix Dan. 'Això evita els vostres modes de processament adequats i us pot provocar estralls a la pell. (A més, a qui no li importa tenir cap motiu per descansar des del camp d’arrencada?)\n4. Recorreu a les herbes i als adaptògens\nSi penses en les herbes quan penses en TCM, ets… totalment correcte, tenen un paper important en l’estabilització del cos. Dan Adaptogens ajuda a regular les hormones i el sistema nerviós, que estalvia la pell, diu Dan. 'Són molt equilibrats i permeten digerir més adequadament el que calma els brots irritats. Però, depenent del tipus de pell, algunes herbes poden ser millors que d’altres, així que assegureu-vos de parlar amb un professional abans d’acumular-vos suplements.\nL’última cosa important que podeu fer per evitar l’acne no té res a veure amb la vostra dieta: Dan diu que la reducció de l’estrès i la regulació de les hormones sempre ajudaran a netejar la cara (per tant, per què la seva línia de suplements inclou herbes restauradores i que potencien la immunitat com l’ashwagandha, l’arrel de regalèssia). , schizandra berry, ginseng i astragalus). Com més baix sigui el cortisol, més clara serà la teva pell.\nSi creieu que és el moment d’iniciar els reforços de lluita contra la ruptura, aquí teniu les posicions de ioga que us podrien ajudar a aclarir la pell. I quan falla tota la resta, és com fer front a les cicatrius de l’acne de la forma natural.\nTot el que necessiteu saber sobre l'ús de retinol per a la vostra pell més brillant\nLa manera més senzilla d’aplicar el matí és canviar el so d’alarma\nVaig anar a un lector de puny per obtenir informació sobre el meu camí de vida, i els resultats estaven totalment a punt\nAquest entrenament de 6 moviments al darrere us donarà un préssec pesat en 5 minuts plans