VAGA GENERAL - ATURADA DE PAÍS 08/11/2017 - Assessoria a Olot, Gabinet Permar SL, laboral, assegurances i gestoria\nVAGA GENERAL - ATURADA DE PAÍS 08/11/2017\nData de publicació: 11/6/2017\nÒmnium Cultural i de l’ANC, han convocat una “aturada de país” per al mateix dia, per a exigir l’alliberament dels líders de les dues organitzacions i dels conselleres i conselleres empresonats.\nEl concepte de “vaga” està establert en l’ordenament jurídic espanyol, com l’aturada dels treballadors per a la defensa dels seus interessos. Per tant, la vaga està directament relacionada amb el món del treball i amb els drets de les persones com a treballadors. Els treballadors de la seva empresa que facin vaga el proper dimecres, hauran de ser-nos comunicats el dia 9, per tal que procedim a tramitar la baixa durant aquell dia a la Tresoreria General de la Seguretat Social, i descomptem el dia de vaga de la nòmina del mes de novembre. El dia de vaga no es paga ni es cotitza.\nAturada de país.-\nEl concepte ”Aturada de País” no està contemplat legalment. Per tant, si l’empresa té voluntat de “permetre” a les persones treballadores que se sumin a l’aturada, sense que aquesta tingui incidència salarial, tenen diverses opcions, que han de pactar amb la plantilla:\nRecuperar de les hores no treballades.\nUna altra opció, que sí té incidència salarial i de cotització, consisteix en restar al treballador el dia com a absentisme. Aquesta opció permet a l’empresa no pagar el salari d’aquell dia i cotitzar per la base mínima, també només aquell dia. En aquest cas, cal ens comuniquin les persones treballadores a qui cal aplicar-ho, l’endemà dia 9.\nSi una persona treballadora no es presenta el dia 8, sense autorització de l’empresa, ni tenint cap causa justificada, l’empresa té dret a aplicar el punt anterior i a realitzar l’amonestació corresponent.\nNota: Foment del Treball ha anunciat que impugnarà la convocatòria de vaga, pel que haurem d’estar a l’espera de la decisió del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya.


Distribuidors Hitachi Andorra | Index\nHitachi, Ltd. és una empresa amb seu a Chiyoda, Tòquio, Japó . La companyia va ser fundada el 1910 a la ciutat de Hitachi de la Prefectura d’Ibaraki, com una botiga de reparació d’equips elèctrics.\nAl llarg de més de 100 anys, Hitachi ha aconseguit desenvolupar solucions d’alta tecnologia que ja formen part del nostre món actual, a més de continuar investigant i desenvolupant els productes del futur.\nDes de la seva fundació Hitachi ha contribuït amb l’avanç de la tecnologia mundial, tenint com a principi fabricar productes que superin les expectatives dels clients i de la societat. Aquesta declaració és un compromís a continuar inspirant a les noves generacions amb els productes, sistemes i serveis més avançats.\nEl pensament ecològic part de les primeres etapes del disseny d’un nou producte, continua durant la producció i en els processos d’instal·lació, equipament i funcionament, donant-li prioritat a l’ús de refrigerants que respectin el medi ambient com ara el R407c i el R410a.\nBlade és el servidor el format està creixent més ràpidament al mercat.\nEl format blade suposa un estalvi enorme en espai, energia i pes en relació als servidors tradicionals de bastidor.\nSón més barats, ja que es requereix menys electrònica i fonts d’alimentació per al mateix nombre de servidors. També consumeixen menys energia.\nSón més simples d’operar, ja que eliminen la complexitat del cablejat i es poden gestionar remotament.\nSón menys propensos a fallades ja que cap servidor blade conté elements mecànics.\nSón més versàtils, ja que és possible afegir i treure servidors sense aturar el servei.\nEls servidors blade són especialment avantatjosos per a instal•lacions d’entorns de virtualització, en clúster i per a web Hosting.


Les cosidores de mascaretes d'Alcanar, heroïnes anònimes | Ajuntament d'Alcanar\nInici Ajuntament Comunicació i premsa Notícies Les cosidores de mascaretes d'Alcanar, heroïnes anònimes\nLes cosidores de mascaretes d'Alcanar, heroïnes anònimes\n27 març 2020 | covid-19\nLes situacions més complicades fan despertar la resiliència humana, la solidaritat i l'esperit de comunitat. I el nostre poble no n'és cap excepció. Davant la crisi sanitària i social que està colpejant el país, la primavera canareva ha fet aflorar ”Cosim solidaritat”.\nUn grup de més de setanta dones d'Alcanar, les Cases i Alcanar Platja s'han ofert voluntàries per a cosir solidaritat a través d'un projecte impulsat per l'Ajuntament d'Alcanar per a abastir de mascaretes homologades la població en situació de risc i el comerç local. Aquestes mascaretes són un complement més a les mesures establertes per les autoritats sanitàries, com la de mantenir la distància entre les persones.\nEntre aquestes dones, de totes les edats, hi ha cosidores professionals, mestresses de casa, empresàries, etc. De fet, la cosidora més gran, de 100 anys, treballa tranquil•lament des del menjador de casa seua acompanyada de la seua família, que també li dona un cop de mà.\nA les mans d'aquestes dones està el repte de cosir 3.000 mascaretes a contrarellotge. "Si protegim les persones més exposades al virus, estem cuidant les persones que vetllen per la nostra salut o que ens proveeixen de productes de primera necessitat i, a més, també ens protegim tots i totes", explica Maribel Ramon, regidora d'Acció Social i coordinadora del projecte.\nEl procés d'elaboració implica un treball comunitari exemplar, seguint les màximes mesures de seguretat. Tal com detalla Joan Roig, alcalde d'Alcanar, "l'Ajuntament recull el material homologat a l'empresa Robin Hat, a Rubí, i el fil a una empresa del municipi. Després d'esterilitzar tot el material amb el suport de dentistes locals, es reparteix a les cosidores. Elles, des de casa, confeccionen mascaretes fetes amb material hidrorepel•lent per a fer servir en l'àmbit domèstic".\nUna de les cosidores explica que les mascaretes es confeccionen amb un tros de tela de 21 x 19 centímetres. "Es fan tres plecs a la roba i es passen els repunts amb la màquina de cosir, per a enganxar també les gomes. Més senzillet no pot ser", comenta.\nUna vegada fetes les mascaretes, els dentistes tornen a esterilitzar-les. Tot seguit, l'equip de govern lliura una part d'aquestes mascaretes als professionals de l'Àrea de Serveis Socials del consistori per a que les distribuïsquen adequadament a partir dels seus criteris de distribució i en funció de les necessitats de la ciutadania.\nParal•lelament, membres de l'equip de govern i la Policia Local distribueixen una altra part de la producció entre els comerciants del municipi. "El repartiment es fa de manera progressiva, a mesura que es van fabricant les mascaretes", detalla Jordi Bort, regidor de Governació.\nUna empresària local dona les "gràcies a les persones que confeccionen voluntàriament les mascaretes i a l'Ajuntament per pensar en les persones que tenim el comerç obert durant aquests dies de confinament". Per la seua banda, una farmacèutica del municipi agraeix el fet de "facilitar-nos mascaretes per a protegir-nos de la Covid-19 i poder oferir un millor servei als veïns del nostre poble". També afirma que "entre tots guanyarem la batalla a la Covid-19".\nJoan Roig, emocionat, agraeix la tasca de totes les persones voluntàries d'aquest projecte: "Ara mateix són els herois i heroïnes del nostre municipi perquè treballen nit i dia per a protegir-nos a tots i totes". El consistori també s'ofereix per a assessorar altres municipis que vulguen implantar la iniciativa. "Estem oberts a explicar com ho hem articulat al poble", diu Roig.


Tenir animals no és fàcil i tenir-los ben cuidats, sans, amb el pèl fi i net, ben educats, vacunats, desparasitats i microxipats, és difícil. I car. I quan a tot això i sumem un animal ja de per si delicat, la cosa es complica molt.\nFa més d’un any que amb la Llima l’anem ballant: que si mocs, que si pus, que si ara no menja, que si radiografies, anal.lisi, endoscòpies, ecografies, antibiòtics........ en fi, una pasta.\nLa setmana passada li varen fer el que encara no li havien fet: va anar al dentista, millor dit, el dentista va venir a casa. Tot va començar amb un altre episodi agut de secrecions nasals purulentes i nauseabundes , la galta se li va posar com una pilota de futbol i va estar molt i molt al límit. Sort que els rucs són molt valents i aguanten moltíssim.\nLa qüestió es que té un queixal de més i li fa una infecció crònica al maxil·lar (creiem).La dentita els hi va llimar i amb els veterinaris vàrem introduir un tub per sota de l’ull per buidar els sinus i totes les cavitats cranials de pus, ( amb una black and decker i una broca de 8mm, impresionant)\nCada dia li faig passar suero i la cosa sembla que evoluciona però molt lentament. A més d’ una altre tanda d’antibiòtics i la neteja tres cops al dia amb suero, l’haig de cuidar com un pollet perquè no menja. Li preparo farina d’ordi i la vetllo de dia i de nit.\nTot això sumat al mig metro de neu que va caure, els abeuradors glaçats, les tones de fang, el gel i el fred fa que ja n’estigui una mica tip. Però, que no faria jo per una burra...\nMolta ànims a la llima que es nota que és tota una campiona.\nGRÀCIES RAUL!, ELS HI DONARÉ DE PART TEVA.


El jutge deixa en llibertat amb càrrecs el director general d'Infraestructures de Catalunya\nMas diu que 'es criminalitzen aportacions a la fundació d’un partit legal, i no a la dels altres'\tMas diu que 'es criminalitzen aportacions a la fundació d’un partit legal, i no a la dels altres'\nTambé ha deixat en llibertat amb càrrecs l’ex-tresorer de CDC Daniel Osàcar\nEl magistrat del jutjat d’instrucció número 1 del Vendrell ha decretat avui a la tarda llibertat amb càrrecs per al director general d’Infraestructures de Catalunya, Josep Antoni Rosell, detingut abans d’ahir per la guàrdia civil en el marc de l’operació Petrum III. Rosell haurà d’entregar el passaport i comparèixer un cop al mes als jutjats. El director general de l’antiga GISA ha comparegut al migdia davant del jutge que porta el cas.\nEl jutge també ha deixat aquest migdia en llibertat amb càrrecs l’ex-tresorer de CDC, Daniel Osàcar, i els empresaris Jorge Soler (del grup Soler) i Xavier Tauler (Copisa). Com a mesura cautelar, a tots ells se’ls ha retirat el passaport. Els tres han declarat al jutjat del Vendrell pel presumpte cobrament de comissions irregulars. El jutge ha sol·licitat la retirada del passaport de l’extrerorer de CDC després que la fiscalia hagi al·legat la presumpta tinença d’interessos a l’estranger. Un extrem que l’advocat d’Osàcar, Xavier Melero, ha negat a la sortida del jutjat. És per això que Melero ha anunciat que recorrerà la decisió.\nDes de Convergència Democràtica de Catalunya, el responsable de regim intern i comunicació Francesc Sánchez ha assegurat en declaracions als mitjans que l’operació Petrum és ‘desproporcionada’ i ha manifestat absoluta confiança tant amb Osácar com amb l’actual tresorer del partit, Andreu Viloca.


13 d'agost de 2013 Articles d'Economia publicats a diaris\nEl juliol passat el Departament d’Economia de la Generalitat donava a conèixer que per primer cop, el 2010, les exportacions de les empreses catalanes a la resta del món superaven les vendes a la resta de l’Estat. Aquestes darreres setmanes, l’agència per la competitivitat de l’empresa, Acció, del Departament d’Empresa i Ocupació, ha presentat l’informe de la internacionalització de l’economia catalana, amb dades actualitzades, en què es posa de manifest que aquesta tendència va en augment.\nFa uns quants anys, en aquest mateix mitjà, vaig escriure sobre aquesta tendència d’internacionalització creixent i de pèrdua de pes del mercat espanyol. Aleshores, el 2007, les vendes de mercaderies de les empreses catalanes s’apropaven a una distribució en tres terços: un terç es venia a Catalunya; un altre, a la resta de l’Estat, i el tercer, a la resta del món. Calia tenir present que el 1995 (primer any pel qual es disposen de dades homogènies), les vendes a la resta del món amb prou feines superaven el 20%. Bé, doncs el 2012, les vendes a la resta del món (les exportacions) s’apropen al 40% del total de vendes de les empreses catalanes. En concret, es va exportar per valor de més de 58.000 milions d’euros, mentre que les vendes al mercat català vorejaven els 47.000 milions d’euros i les vendes a la resta de l’Estat, els 49.000. Avui la distribució en tres terços s’ha desequilibrat cap al mercat internacional, que pesa un 38%, per un 32% del mercat de la resta de l’Estat, i un 30% del mercat interior català.\nCal destacar que aquesta inversió no és un simple fruit estadístic de la caiguda de vendes, per la crisi, als mercats català i espanyol. Això hauria pogut provocar aquest efecte sense incrementar les exportacions. Però no ha estat el cas, les exportacions, en volum i en valor, no han parat de créixer. Si el 2006 exportàvem per valor de 46.000 milions d’euros, avui ho fem per valor de 58.000 milions.\nÉs important analitzar més a fons aquests fluxos exteriors, tant d’exportacions com d’importacions, de cara als arguments econòmics sobre la independència presents en el debat públic. Podríem entrar en molts terrenys, però em centraré només en el de la nostra relació comercial amb la Unió Europea i els estats que la integren. El 2012, el 61% de les nostres exportacions a la resta del món van ser cap a la Unió Europea dels Vint-i-set, mentre que n’importàvem el 54% del total. Qui és el nostre principal client a Europa? França, seguida d’Alemanya, Itàlia i Portugal. I qui és el nostre principal proveïdor, a qui comprem més béns? Alemanya, seguida de França, Itàlia i Holanda. Val a dir que, si fem el rànquing global, i no ens centrem en la UE, la Xina ja ocupa el tercer lloc en els nostres proveïdors. I que el nostre comerç bilateral amb els Estats Units no és menyspreable.\nArribat el moment, si el poble de Catalunya, en referèndum, expressa majoritàriament la seva voluntat d’independència, els països europeus, els nostres veïns i socis comercials, seran els primers interessats que no es produeixi cap canvi en les relacions comercials que hi mantenim. Estiguem a la UE o fora de la UE transitòriament (a l’EFTA per exemple), no hi haurà barreres comercials de cap mena. I la primera interessada que això sigui així serà Alemanya, a qui l’any passat vam comprar mercaderies per valor de 10.614 milions d’euros.\nConfiança, doncs, en una economia que, si amb un Estat treballant sense descans en contra dels seus interessos, prioritzant infraestructures no competitives i menystenint les que la connectarien a Europa i al món, ha estat capaç d’aquest esforç d’obertura al món, de què no serà capaç quan disposi d’un estat que remi a favor seu?


Una mirada solidària.\nVolem veure un món millor i, per això, col·laborem des del 1999 amb diverses causes solidàries en favor de la salut visual al tercer món.\nGràcies a aquesta tasca solidària, hem rebut el reconeixement de la Fundació per al Desenvolupament i la Cooperació dels Països (CODESPA). Un premi fantàstic a la nostra mirada solidària, que continuarà fixada a la cerca de suport als desfavorits.\nDescobreix les nostres iniciatives:\nRecollida d’ulleres per a Medicus Mundi.\nProductes solidaris contra la ceguesa evitable.\nPer les teves ulleres velles donem 1 € a Medicus Mundi.\nLes teves ulleres velles poden ser la nova mirada d’algú que les necessita. Des de General Optica, i juntament amb Medicus Mundi, fa més de 15 anys que duem a terme la campanya de recollida d’ulleres usades als nostres centres, gràcies a la qual ja hem millorat la vista de més de 900.000 persones.\nPer participar-hi només has de venir a qualsevol de les nostres botigues i deixar-nos les ulleres que ja no fas servir. Nosaltres les lliurem a les ONG amb què col·laborem i elles les seleccionen i classifiquen perquè acabin solucionant els problemes de visió de qualsevol persona que no es pugui permetre el cost d’unes ulleres.\nLes ulleres que, després d’analitzar-les, no són reutilitzables perquè no compleixen els criteris mínims d’ús o no són aprofitables per les ONG segueixen un procés de destrucció ecològic.\nA més, per incentivar la participació, també donem 1 € per cadascuna de les ulleres que es donin desinteressadament.\nPerò la nostra solidaritat encara va més enllà, ja que també col·laborem en el trasllat de professionals o de material a zones desfavorides com Tanzània, Bolívia, el Sàhara o Brasil, o en la posada en marxa del Projecte Alegria, a través del qual hem creat una clínica oftalmològica a São José dos Campos.\nProductes solidaris per lluitar contra la ceguesa evitable.\nAmb el guiatge de la Fundació Ulls del Món i l’ajut dels nostres clients, hem llançat diversos projectes solidaris en els països més desfavorits. Un exemple n’és la campanya Ulls del Desert al Sàhara.\nEl 2015 vam posar en marxa una nova iniciativa en la majoria de les nostres botigues perquè els clients tinguessin l’oportunitat de participar activament en la lluita contra la ceguesa evitable: els productes solidaris.\nAquests productes són el clip per subjectar les ulleres i la funda per guardar-les. Si els adquireixes, col·labores en la lluita contra la ceguesa evitable que promou Ulls del Món amb el suport de General Optica. Tots junts podem aconseguir que hi hagi menys persones cegues al món.


Enric I. Canela » Blog Archive » Claudi Mans parla d’energia o millor d’utilitzar el cervell\nClaudi Mans parla d’energia o millor d’utilitzar el cervell\nUna recomanació. Llegiu el breu article de Claudi Mans a La Vanguardia d’ahir. Parla d’energia, és molt curt i no us cansarà. Bé, llegir a Claudi Mans no cansa encara que els articles siguin més llargs. Refrescant lectura que fa pensar. No cal ni dir que coincideixo plenament amb el contingut.\nClaudi Mans, per al que no el conegueu, és catedràtic d’Enginyeria Química de la UB. Ara diu que agafa la jubilació anticipada. Fruit d’algunes polítiques equivocades que caldria revisar. No sé, però espero que no deixi la seva activitat. Segurament no ho farà. He llegit que el rector en funcions de la UB ha tingut l’encert de nomenar a Mans delegat per al Campus de l’Alimentació de Torribera.


Exposició sobre els Objectius de Desenvolupament Sostenible Ajuntament de L'Hospitalet\nEs tracta d'una exposició sobre els Objectius de Desenvolupament Sostenible, dirigida al públic en general que torna a exposar-se en diferents espais de la ciutat de L'Hospitalet i Baix Llobregat.\nL'exposició que també arribarà a diferents escoles de la ciutat, anirà acompanyada en aquestes, d'una xerrada amb els alumnes sobre els Objectius.\nEl vuitè objectiu de desenvolupament del Mil·lenni (ODM), que inclou des de reduir la pobresa extrema fins frenar la propagació de la SIDA i garantir l'accés a una educació primària, segueix un model acordat per tots els països del món i totes les institucions de desenvolupament. Han servit d'estímul sense precedents per suplir les necessitats dels més pobres. L'ONU treballa conjuntament amb els governs, la societat civil i altres organitzacions per aprofitar l'impuls generat pels Objectius de Desarrrollo del Mil·lenni i continuar avançant amb un ambiciós programa de desenvolupament per a després.\nVersió interactiva del MAPAMUNDI DELS DRETS HUMANS:\nEls conflictes armats, la violència de gènere, l’espoli de recursos naturals, el tràfic de persones… Són manifestacions de la violència que es produeixen des de fa segles arreu del planeta, a cada regió del món.\nLes notícies ens arriben de forma inconnexa, però si poséssim en un mateix mapa tots aquests esdeveniments podríem començar a establir algunes relacions de causa-efecte entre ells. Les vulneracions dels drets humans arreu del món posen en relleu la interdependència dels éssers humans en el planeta i, per tant, la necessitat de protegir aquests drets a escala global. Però, les iniciatives de defensa dels drets humans es multipliquen i creixen les aliances entre moviments socials de diversos continents. Algunes d’aquestes lluites les poden trobar en el mapa\nEls ODS video\nFORMULARI per a sol.licitar l'exposició 2018\nDel 19/02/2018 al 25/02/2018 al Poliesportiu Municipal del Centre\nDel 26/02/2018 al 04/03/2018 al Poliesportiu SantFeliu\nDel 05/03/2018 al 11/03/2018 al Poliesportiu del Gornal\nDel 12/03/2018 al 23/03/2018 al vestíbul de l'escola Jaume Balmes


ÀMBIT 6. UN CAU DE SECRETS · Visitmuseum · Catalonia museums\nSantiago Rusiñol i Prats (Barcelona, 1861 – Aranjuez, 1931)\nNu masculí. París, 1891-1892\nLes col•leccions del Cau Ferrat guarden alguns petits secrets que no estan exposats. Com passa en la majoria de museus, l’espai expositiu no és suficient per mostrar totes les col•leccions, part de les quals s’han de conservar en les sales de reserva.\nAquest àmbit mostra una petita representació dels fons del Museu i de les col•leccions de dibuixos i de pintura que Rusiñol no va poder penjar a causa de la manca d’espai. Algunes obres han estat presentades en exposicions temporals i d’altres és la primera vegada que es presenten al públic.


divendres, 24 de setembre de 2021, 18:11\nEls concerts que comencen demà se celebraran cada divendres, del 30 de juliol al 27 d'agost, al pati del Xifré\nArxivat a: Cultura · Festivals · Festival de Jazz · Música\nCarles Toribio | dijous, 29 de juliol de 2021, 13:30\nEl pati del Xifré agafarà tot el protagonisme les nits dels divendres, ja que és sinònim de Festival de Jazz a Arenys de Mar, començant aquest divendres vinent amb La Vella Dixieland. Un festival que ja serà la vint-i-novena edició, després de deixar enrere l’any 2020 que no es va poder gaudir d’aquests concerts i que s’allargarà durant tot el mes d’agost, això si amb un aforament limitat al característic pati i sense servei de bar.\nLa Vella Dixieland, banda molt coneguda del panorama musical que ja va estar al festival l’any 2016, ho faran amb una celebració, la ‘40+1’ sempre mirant al futur, ja que l’any anterior no van poder gaudir dels quaranta anys, i aquest ho fan d’aquesta manera, i donant inici al festival arenyenc. A més portaran una proposta on convidaran tres joves prestigiosos músics: Irene Reig amb el saxo alt, Pablo Martin i el trombó i Joan Mar Sauqué i la trompeta. Un retrobament amb els seus orígens, amb un repertori de temes llegendaris.\nAl mes d’agost començarà amb Magnòlia Jazz Band, un quartet desenfrenat d’esperit americà on realitzen una cerca dels orígens del jazz. Posteriorment serà moment el divendres 13 de Wax & Boogie, on el blues, rythm and blues i el boogie-woogie no pararà d’escoltar-se al pati del Xifré, per arribar al 20 d’agost amb Marc Ferrer trio feat. Marian Barahona & Paul Evans, amb un piano jazz amb composicions pròpies, però que té com a novetat la incorporació de la veu de Marian i el reconegut trompetista Paul Evans. Tots van gravar el 2019 el disc ‘A drop of freedom’.\nL’últim concert serà el divendres 27, amb la banda Professor Cunningham & His Old School. Serà el punt final al 29è Festival de Jazz d’Arenys de Mar que organitza la Regidoria de Cultura i ho fan amb un grup de renom del panorama internacional.\nRecuperat el bust de la República del Centre Federal d'Arenys de Mar\nRecordant l'obra fotogràfica d'en Joan Torrentó\nLes puntes d'Arenys, a la mostra internacional de Sebourg\nAllau de reserves pels actes de Sant Roc


PienSo eN PoLiEdrO: 2017\nPeus de lluna\nPeus de lluna,\nnomés són la una\ni em vull morir...\ntrepitgeu amb mi\naquest terra fred que gira\ni m'atrapa en un sospir infinit\nretorneu a mi!\ncom l'ànima que gira\nen un cargol sense fi\nparleu-me de mi\nexpliqueu-me a jo\nel que vull sentir\ndueu-me sense destí\na un somni etern d'estrelles\na anys llum de distància d'aquí\nja és fosca nit\nno m'enduc equipatge\ntracteu-me amb delit\nPublicado por Mònica G. F. en 12:48 No hay comentarios:\nEl que és polític, hauria de escol·lar-se en la nostra vida personal?\nBons i poliedrics dies,\nSón dies de moltes coses i molt diferents les unes de les altres. Ja no s'hi val allò de saber-ne només d'una cosa sinó que ara hem de ser expertes de tot una mica: com criar els fills perfectes, com mantenir la relació de parella perfecta, com tenir la casa perfecta i perfectament decorada gastant els diners perfectes, i la feina i la vocació perfecte. És complicat que tot això rutlli si a més li afegim el moviment polític que els dies i mesos que estem passant porten a les seves esquenes. La pregunta sorgeix en part ara que ja ha passat la pitjor part de la primera tempesta (jo crec que ningú sap quantes ens en queden) de fins a quin punt aquesta crisi política ha entrat a casa nostra. La resposta esperable és que això depen de cada casa, o que ' cada casa és un món' i és cert. Però el que també he pogut corroborar, i segur que molts de vosaltres també,és que la política ha entrat a totes les cases d'una manera o altra. I ara ve la pregunta que us plantejo...hauria de ser així o al revés? Hauria de ser lo polític que afectés (com ja està fent) la vida personal o el que és personal hauria d'afectar el que és polític o hi hauria d'haver un diàleg a dues bandes?\nAquesta qüestió em fa pensar en una frase molt coneguda i ja reconeguda de Kate Millet. ´El que és personal és polític´ ja ho diu Kate Millet als anys setanta. En comemoració a la seva recent defunció (Minnesota, Estats Units; 14 de setembre de 1934 - París, Panamà; 6 de setembre de 2017). És clar que suposo que jo com moltes i molts de vosaltres us haureu sentit una mica defraudats aquests dies en que se'ns exigeix molt i se'ns escolta poc. Defraudats seria només una forma de definir-ho. Moltes persones han exterioritzat la seva tristesa, la seva rabia, la sensació d'impotència, i fins i tot la tristor de veure com és desencaixen tot un seguit de coses sense perspectives esperançadores que es tornin a posar a algun lloc interessant, no cal que sigui al mateix lloc però els nous encaixos necessiten uns passos molt meditats, clars, definits i ben pactats amb un mateix i amb la contra. Sempre hi ha una part que és resisteix i s'ha de pactar, dialogar. És igual de complicat fer canvis en la vida política que en la vida privada pels mateixos motius. Totes les parts d'un mateix han d'estar convençudes i esperançades que allò és el millor. Sinó tururut. Seran canvia que duraran poc o, si duren, poder no ens aporten tot els que haviem esperat.\nJa per acabar m'agradaria deixar-vos alguns enllaços interessant que he anat trobant i que afegeixen altres aspectes a aquesta reflexió i desitjant que ens poguem tornar a veure per aquí per seguir parlant de canvis personals, polítics i de altres temes polifacètics:\n-Aquí teniu un capítul de El Tornillo – la secció feminista del programa La Tuerka- que dura una cinc minuts i on es parla d’aquesta frase ja cèlebre ‘El que és personal és polític´i d’altres coses igualment interessants: https://www.youtube.com/watch?v=0JzfuKns3j8\n-Aquí un article del blog de la Alicia Puleo, és una filòsofa feminista argentina amb qui vaig tenir la sort de creuar-me a l’assignatura de gènere a la Universitat Internacional d’Andalusia, tota una joya.\n-I per últim una reflexió interessant i pràctica sobre com iniciar processos de canvi perdurables en el temps. http://anoiadiari.cat/roser-claramunt/acceptar-canvi-por-canvi/\nPublicado por Mònica G. F. en 2:02 No hay comentarios:\nArquitectura de les relacions\nLes dones hem tingut un paper essencial, i encara el tenim, en l’arquitectura de les relacions. Ens dediquem a construir ponts, els refem quan aquests cauen i en pensem de nous, de més sòlids, més curts, més llargs o més flexibles depenent de les nostre necessitats, caràcters o dels moments que estem vivint tant interior com exteriorment, si és que hi ha una línia clara que pugem traçar entre aquests dos espais.\nLes dones som l’amalgama i les peces del puzle de les relacions i ho fem tot simultàniament, si sou dones segur que ja m’heu entès. Per això quan s’ajunten tot de dones que es reconeixen com a tal a elles mateixes i entre elles el resultat pot ser inimaginablement potent. Poden canviar juntes les lleis de la cultura en una tarda prenent te o poden senzillament descobrir noves lleis que regeixen aquest univers i que encara estan ocultes al sistema cultural en el que elles estan inscrites i amb el que han de conviure, tot i que de vegades no sigui gens fàcil.\nLa meva experiència és que sota les runes que està deixant aquesta cultura patriarcal obsoleta dins els nostres cors, ovaris, peus, caps, panxes i colls hi ha aigua neta i pura, hi ha sentiments i sensacions humanes pures que mereixen ser buscats, escoltats i sentits. L’aigua pura que no ens queda fora la podem trobar dins nostre. Hem de treballar però és possible, se’n pot trobar, i,si bé és cert que no soluciona el problema cultural que tenim, sí que alleugereix la nostra existència perquè ens mostra noves maneres d’estar en el món i de relacionar-nos, noves formes de tendir ponts entre nosaltres.\nEls pous no són només de runa que estan fets, també hi ha aigua pura que va brollant inesperadament quan anem arribant a les profunditats de nosaltres mateixes. I llavors podem compartir grans descobriments amb les altres, que també fan els seus, i que de ben segur que ens resultaran enriquidors quan els intercanviem. Hem d’atrevir-nos a cavar! Encara que surti merda i que de vegades ens esquitxi en tota la cara...així és la vida.\nPublicado por Mònica G. F. en 4:31 No hay comentarios:\nDes del jardí de l'Eden que no tinc\nAvui escric des de l'Eden, perquè he pensat que és un bon lloc per escriure 'from'. Sóc milenial i els fallos ortogràfis, gramaticals i lingüístics estan premiats, oi? La ignorància i la ximpleria estan a la ordre del dia i tothom ( o quasi tothom) vol ser com els famosos de ximple i també de famós. Acabem dubtant que el nostre cervell funcioni adequadament i no és casualitat que la confusió mediatíca i informativa arriba a uns extrems inimaginables literalment. N'estic gairebé segura però sense poder-ho corroborar com tantes altres coses del dia a dia que no estan sota el meu control.\nMolts ja no sabem ni qui som gràcies a això, a aquesta invasió total de tots (ara ja que queda per envaïr?) els aspectes de la nostra vida. M'he deixat endur per les passions aquests últims temps, les bones i les dolentes, cosa que segurament farà que alguna mà invisible de la economia liberalista (que són els nous deus reals que manen sobre les nostres vides) vingui i em tregui de l'Eden aviat. Amb més o menys culpa (o gens) depenent de l'enganxada que jo estigui a la cultura patriarcal i cristiana que reparteixen pena i culpa a parts desiguals entre els sexes però igual de.contundentment, ja que una es filla moderna de l'altra. Són com el PP i.la falange, la seva vinculació és innegable ni pels propis participants actuals d'aquestes festes de la ultradreta en contra dels drets de tots i totes.\nAquí estic jo plantada al terç o més de la meva vida decidint si prendre la pastilla vermella i quedar-me adormida o la blava i conèixer la realitat. I entre mig les veus discordants del meu voltant que no em permeten ser feliç. Tot i que m'he dedicat a compondre un concert per a corda i vent en quatre actes per si volien aprendre a animar-me però, malhauradament, no ha servit de gaire o més aviat de res. No sé si sóc jo que sóc mala compositora o és que la felicitat no va pas per aquí.\nPublicado por Mònica G. F. en 10:23 No hay comentarios:\nNo sóc ni puta ni santa\nNo sóc puta ni santa. Puc ser, si em preguntes, molt mesquina, frívola, cruel, obscena, egoista i sàdica. Però no sóc puta. Puc ser, per si t'interessa, molt bona gent, amable, amorosa, carinyosa, comprensiva i detallista. Però no sóc santa. - Sóc jo com podria ser qualsevol dona - El patriarcat treu el pitjor de totes nosaltres i ser dona avui dia, tal i com està el pati, és un acte de rebeldia i alhora de resistència. És una mica com fer de puta i de santa al mateix temps, per a que ens entenguem. I com comprendreu no és feina fàcil perquè la balança es pot desequilibrar en qualsevol moment. Si afegim al inconscient col·lectiu com a societat que pesa sobre tots nosaltres, la nostra ciclicitat interna, les nostres variacions mensuals i anuals i septienals, els canvis "d'humor" i "d'amor" que tan prohibits estan en aquesta societat podrida i lineal, tenim un coctel molotov que poder explica una mica més les primeres paraules d'aquest text.\nLes dones podem ser el que ens doni la gana, l'únic problema és que ningú ens ho recorda mentre creixem, i això no és un problema lleu és un gran problema perquè se'n oblida que podem ser tot allò que desitgem ser i acabem perdudes, vagant pels carrers, demanant almoïna a qualsevol home una mica més poderós que nosaltres que ens pugui donar uns centimets d'amor, reconeixement i comprensió. O acabem cridant o escupint o insultant al món per a que ens escolti i finalment fer sentir la nostra veu perquè ens sentim oblidades, profundament dolgudes i molt maltractades en el dia a dia. És així al menys per mi i per moltes altres dones.\nJo, la modernitat me la passo per el forro si no em permet anar més enllà dels meus propis límits com a dona. De què em serveix tirar-me en paracaigudes si després quan en necessito un a la vida real per no caure d'una gran alçada ningú m'ensenya com desplegar-lo? Una gran alçada per mi personalement podria ser la dels somnis de ser algú i fer gran coses, per exemple, que és el somni frustrat de la generació de la crisi que s'exté entre els joves de 25 a 35 anys i que està deixant profund impactes emocionals i de salud en les generacions més joves entre les quals m'incloc. Ja no cal ser vell per tenir mal d'ossos i no saber de que et serveix estar viu. De vegades no cal ser vell tampoc per sentir-se profundament sol, abandonat i traït per la vida. A això em refereixo.\nAixí que, davant d'aquest ventall de possibilitats enfrontades que sovint ens posen en situacions d'extrems hem de fer cada dia un petit esforç per trobar l'equilibri que ens permeti estar en nosaltre si ser qui som. Difícil, eh? El nostre repte generacional, dels que ens afrontem a al situació actual sense fugir a tercers països que ens facin de papis i mames més moderns i bons és aquest. Sobre nosaltres recau tot aquest pes. Poder si que es cert que podem ser la peça clau de un nou engranatge.\nUs deixo amb un video tan esperançador com realista:\nPublicado por Mònica G. F. en 5:22 No hay comentarios:\nDia de Halloween, dia de la por...\nAquí estic. Un dia més a la vila del pingüí. Però no us voldria aborrir. Si escric per aquí és perquè és terapèutic i interessant veure com un mateix reacciona a les seves pròpies paraules un cop surten a l'exterior i no es queden adintre guardades amb pany i clau. És un experiment interessant que recomano. Tots tenim coses a dir. Sé que l'interés literari del que escric és relatiu o nul. En sóc conscient i és quelcom que intentaré millor (hi estem treballant, això sempre!).\nAhir em va sortir un text sobre les dones, per variar irònicament dir és clar, que parlava de com viure entre ser putes i santes sense morir en l'intent. No l'he penjat perquè no em vaig atrevir i perquè sembla un tema gastat. Em va donar per pensar que el patriarcat i l'esglèsia no podien haver triat una millor forma de convertir-nos en subjectes que no es creuen amb dret d'una vida digna. La CULPA i la POR a la mort. Quin tàndem! I no parlo només de dones, eh? però prioritàriament sí.\nEn l'anterior text publicat aquí al blog vaig intentar abarcar la culpa des de la perspectiva de ser dona. No sé si ho vaig aconseguir o si va sembla més aviat un relat personal sense importància, o una depressió d'aquelles que no val la pena atendre massa perquè formen part de col·lectius poc intel·ligents de persones que es deixen portar per les seves emocions en comptes de per el raciocini, però penso que és subjacent a la nostra cultura i al nostres sistema de criança, la culpa, que tots i TOTES la portem dintres i que, justament per això és un tema que em vaig atrevir a compartir i que penso seguir explorant. Avui segueixo amb la POR.\nCom diu José Luís Sampedro en un video: https://www.youtube.com/watch?v=5cyZcMzjoxI\n"Una de las fuerzas más importantes que motivan al hombre (y a la mujer, afegeixo) és el miedo".\nSempre he pensat que tot i que s'han intentat carregar la seva imatge com la de tantes altres figures perquè atenta contra els interessos fonamentals del sistema que tenim muntat, a aquest home se li reconeix una sensibilitat especial alhora de captar els mecanismes que ens governen i predir les conseqüències que assumim tots i totes col·lectivament. Els seus propis crits ofegats en molts dels seus llibre com "REACCIONA" fa pensar que realment ens veia i ens veuria molt adormits. Va morir als 96 anys d'edat, el 9 d'abril de 2013, en plena crisi de la qual ell n'era perfecte coneixedor, tant de les seves causes així com possiblement de les conseqüències més o menys predecibles en la nostra economia a curt i mig plaç, sinó a llarg plaç. Suposo que fins que no estem morts no ens atrevim a parlar en serio. I quan ja ho estem, oh! quina llàstima! ja se'ns ha passat la hora! O ens ha arribat!\nSigui com sigui. Què és tenir por? Aquest excercici seria més propi d'algú que es dediqués a la filosofia que meu però poder puc aportar una visió, una faceta, una cara del poliedre. Quan parlem de por parlem de dignitat també, sense adonar-nos. És a dir que parlem de límits. Fins aquí manes tu i a partir d'aquí mano jo. No deixo que tu envaeixis tot el meu espai amb els teus motius, que poden ser molt bons i alhora terriblement perniciosos i acabar amb la meva fe i la meva esperança en la humanitat. Per tant parlem de límits. Quan parlem de límits parlem d'espai, parlem d'amor. Jo em dono espai a mi mateix per pensar i actuar i sentir com jo vulgui, per tant m'estic estimant. I parlem també de solidaritat i altruisme, si ens atrevim a anar un pas més enllà. Perquè si jo em et poso un límit no només m'estic donant amor a mí. També t'estic regalant autoamor a tu. Éstas aprenent a estimar-te tu més i millor. Oi?\nGairebé segur que tots i totes estem pensant en algú que coneixem que algun dia ens va fer alguna cosa que no enteniem o ens va posar un límit que no ens va agradar i que hem entés, respectat i agraït amb el temps. Doncs una mica d'això es tracta, crec jo. D'aprendre a ser valents. Però aquí entra una altra POR fonamental en el èsser humà que és la POR a estar sol. Si jo em defenso com jo crec, qui estarà al meu costat? EM quedarè sola o sol? I com que és massa per un sol text això ho deixo per demà.\npd. Prometo penjar el text de Putes i Santes perquè penso que és interessant.\npd2. Si hi ha alguna cosa que volgueu aprotar (constructivament, perfavor!) o que volgueu corregir (amb cura) m'ho podeu dir als comentaris, així m'ajudeu a millorar els textos i les teories i ho fem entre tots. Co-auditories. Estic interessada en les vostres opinions.\nPublicado por Mònica G. F. en 5:07 No hay comentarios:\nAvui, als trenta, he sortit al meu balcó\nAvui, i en tinc trenta me’n acabo d'adonar que no em permeto descansar ni un moment. És com si el pes del món recau sobre les meves esquenes atzarosa i continuadament des de que vaig començar a tenir consciència que era una nena. I vaig voler ser un nen. Més tard vaig descobrir que no es podia estirar l'ànima en sentits i direccions que no fossin les seves pròpies perquè llavors la deformem i la emmalaltim. Aquell dia, un plor intern indesxifrable va omplir tot el meu cos de nena de vuit anys i vaig comprendre que des d'aquell descobriment hauria de conviure amb aquella pesada manta, volgués o no. Era nena i per tant hi havia coses que no podia fer, sentir i ser. Què injust, oi?. Lo del "pensar" arribaria més tard però també arribaria ja d'adulta, per exemple, quan pensava en altres dones com a companyes sexuals i tot el meu cos es retorçava 'No!, no!, au va, calla!'.\nAvui, als trenta, ha sortit al meu balcó i de sobte se'n ha adonat (permeteu-me que parli en tercera persona) de la immensa pressió que ha posat durant tant de temps a les seves esquenes. Havia triat una carrera professional descartant d'altres per por a no ser prou bona. La crisi l'havia dut a una joventut precària i, en sortir al món professional als vint-i-un, amb la crisi econòmica recent començada i tot un seguit d'incerteses personals havia fet que es quedés quieta i desconcertada, sense saber ben bé cap a on anar. Aquella paràlisi, que no era física, de vegades la limitava com a qualsevol altre minusvàlid i no li permetia caminar tranquil·lament pel carrer ni tenir fàcil accessibilitat a tots els llocs on ella volia anar. Se sentia incapacitada crònica i aquella pesada manta no li permetia ni prendre decisions, ni respirar, ni caminar, ni saludar, ni dutxar-se, ni cuinar, ni conviure, ni abraçar, ni comprendre, ni estudiar, ni estimar, ni estar.\nTotes les funcions bàsiques de la seva vida d'adulta es veien tremenda i perillosament afectades per aquest fantasma negre que tot ho cobria amb la seva manta pesada i fosca i que a més ho justificava dient que la culpa era seva, per estar allà, per viure, per respirar, per caminar, per voler anar cap allà i no cap a un lloc que ni la pròpia manta negra sabia indicar. Fes el que fes la culpa era seva. Si movia un dit la culpa era seva. Si parpellejava o si agafava massa aire per respirar la culpa també era seva. Si badallava, sospirava o feia un moviment massa brusc la culpa era seva i era culpa. Amb totes les lletres amb les que s'escriu la paraula. En el seu cas, el més terrible va ser el gran sentiment de solitud, la sensació d'aïllament. El sentir que estava terriblement sola i que ningú no la podia ajudar amb això. Ningú que no ho hagués passat, és clar. I que, tot i així, qui ho havia de patir era ella i ningú més. Era el seu càstig diví que ningú li trauria perquè era tot seu.\nHavia descartat les pastilletes, de totes les opcions, gairebé les primeres. No s'imaginava perdent encara més el control de sí mateixa ni la seva salut. Ella ja tenia una fera indomable dins seu, que la tenia empresonada en un gàbia de vidre, que no es veia però que hi era. No li calia una altra substancia desconeguda al seu interior perquè llavors ja n’haguessin estat dues, i no volia. Així com a d'altres els hi tocava viure d'altres misèries (que els hi robin la casa, la terra, l'aigua, que els hi matin la família, que els bombardegin el país, malalties i morts de gent estimada, misèria associada a la pobresa de sentiments o de recursos...), ella havia de passar per allò (perdoneu que torni a la primera persona), era la meva penyora. I així va ser.\nAquella lacra pesada, aquella manta negra, aquell forat negre absorbent amb una massa gravitatòria infinita que atreia qualsevol pensament positiu o il·lusió vana cap al seu nucli m'anava absorbint i xuclant dia a dia. Poder no ben bé a mi sinó als pensament que jo tenia llavors per així anar arribant al nucli de la qüestió, al que sí era real, em va ensenyar a saber distingir entre la llum real i la que no ho era. Un procés dur, donat que es creu que els forats negres tenen tal massa que xuclen fins i tot la llum! Difícil sortir-me’n, però interessant poder dir que penso que conec el meu propi forat negre, com si l’univers m’hagués concedit el privilegi d’estar-hi en contacte, flotant, entre galàxies properes i més terrenals i les haguès atravessat totes. Poder ha estat l'efecte de túnel quantic que desconnec però que acabo de llegir a la Viquipèdia i sembla interessant.\nApropar-se a la mort, encara que sigui interior, també ens apropa a la vida.\nPublicado por Mònica G. F. en 7:58 No hay comentarios:\nLa importancia de la tercera via\nCom a dona en descobriment, donat que la feminitat és la faceta del meu poliedre personal que més temps m'està portant descobrir i pulir, penso que això que vaig a dir és important i que no tothom ho entendrà perquè penso que no estem acostumats a pensar i a sentir en clau femenina i encara molt menys a assumir les conseqüències que tot això implica.\nEl pensar femení obre mires i fronteres, exerceix i exigeix el dret de igualtat i solidaritat només pel fet de mirar el món sota una nova perspectiva, "des delr marges", com diu una sàvissima amiga meva. Així ho fan també d'altres lluites lligades a les ètnies no occidentals o a la pobresa. Molts cops aquestes tres lluites s'entrellacen, passa massa sovint, i ens trobem amb una dona indígena i pobra, quin deliri. I perquè no dir-ho, quin martiri. El pensar i sentir femení coordina, no cohibeix. El pensar i sentir femení coopera, no competeix. El pensar i sentir femení col·labora i no causa efectes col·laterals en el seu entorn. El pensar i sentir femení col·lectivitza i no acapara. I també cocrea, no col·laciona ni premia perquè existir i estar vius ja és un premi en sí mateix que val la pena de ser compartit. El fruit de l'esforç col·lectiu és del més dolç que hi ha, i això ja ho sabem tots.\nEl "femení", em permeto el luxe d'usar-ho com a nom, no hagués permés mai pèrdues pel camí perquè tot es recicla, fins i tot els mals humors. He mantingut converses interessant aquests dies i he passat per diferents estats d'ànim i d'opinió però només una visió clara és la que s'ha mantingut de principi a fi en el meu conscient com a dona, que és el que sóc i el que em sento. En tot aquest procés han faltat veus i visions, i pensars i sentirs femenins. Trobo a faltar més Colaus i més Carmenes arribant a organs de govern centrals i liderant procesos de diàleg que comencin a tenir cap i peus i que comencin a assemblar-se a una democràcia real.\nHe cregut necessari sacsejar un cop més passat, present i futur dins meu i entendre que, sense un profund sentit del bé comú ,en temps de crisi i de tensions l'únic que generem és més crisi i més tensions. I que, com diu una amiga, als avis i les àvies "deixem-los que descansin en pau" i deixem d'utilitzar el passat per justificar el present. Estem al moment actual i és temps de diàleg intern i extern. Per molt mal que ens faci, és hora de parlar amb els nostres dimonis interns i pregunta'ls-hi què volen.\nAquests dies he pensat en el 15M i me'n he adonat que aquella sí que era una revolució del poble i allà sí que els mossos van desallotjar la Pl. Catalunya a cops de porra. Això sí que va ser un ultratge a Catalunya i al món. Un moviment solidari, d'arrel, jove i feminista i no racista i anticapitalista que queda reduït i desacreditat a base d'insults televisius, en els que TV3 va participar, recordeu!, i que va anar quedant reduït al imaginari col·lectiu que s'excusava dient que encara no erem prou bons o transformats en partits polítics de poca monta perquè no calen en el discurs hegemònic televisiu.\nQuan vaig anar a la manifestació contra el terrorisme arrel dels atemptats de les Rambles vaig tenir un mal presagi. Digueu-me anticuada o purista però jo sí que tenia por (i en tinc) a l'odi, a la ignorància a la intolerància i a mi no em va agradar veure barrejada la política dels colors i les banderes amb els drets humans, que hauríen de ser ben blancs i ben respectats arreu. No m'agrada perquè és un ultratge als valors fonamentals que compartim com a humanitat.\nQuan vaig cridar, a la manifestació del Sánchez i Cuixart, que els carrers serien sempre meus/nostres i "llibertat!" "llibertat!" de cop me'n vaig adonar que alguna cosa anava malament dins meu. Que aquell crit no corresponia al que jo realment sentia i em vaig preguntar perquè. Els carrers no eren tan meus com del home que hi havia al meu costat, perquè jo era una dona, i tothom qui ho és sap que, a la nit, s'ha d'anar depressa per si un cas i que no es pot anar vestida depen de com si no vols que es creguin amb dret a tu (així és com és de dur l'assumpte) i que no tenim tan dret visual ni espacial quan anem pel carrer. Així que no! els carrers no són tan meus com teus.\nI allà vaig començar la deconstrucció d'aquest moviment que fins que no inclogui totes les sensibilitats (és complex però és possible) no serà un moviment del poble, com sovint es diu. Serà el moviment com sempre d'uns quants. Això ens ha servit per aprendre molt d'aquests quants, i ara què? Escoltem altres sensibilitats o ens quedem amb les nostres i prou?\nPublicado por Mònica G. F. en 14:12 No hay comentarios:\nEl que és polític, hauria de escol·lar-se en la no...


Et trobes Iniciació ** Històries positives ** Márcia: ART ha arribat tard\nART va arribar tard a Márcia, en Memorian\nTot i que ja no era resident de la casa de suport i, com que no podia aconseguir feina, vaig oferir-me voluntari al CRT-A i a la casa de suport, cuidant una persona tristament afeblada, que em va ensenyar molt sobre humilitat, per tant, tot i que era home, calia netejar el seu penis i no tindria la cara de trucar a una infermera perquè "a la polleta no ho entenc".\nPer tant, Vaig ajudar a la gent i vaig rebre dos àpats al dia, un al CRT-A i l'altre a la casa de suport, on em vaig negar a viure en aquest infern. Això, en certa manera, pot semblar cínic, o fins i tot hipòcrita, però una persona amb sida, sense medicament, sense habitatge, sense haver de poder alimentar-se, sempre considerarà aquest expedient lícit, especialment en el fosc escenari de la dècada 90,\nART va arribar a la fi de la segona meitat de la dècada 90 del segle XX\nDesprés va arribar el còctel i, amb ell, el que vaig anomenar "el final de la primera onada" (la triple teràpia - el còctel acabava d'implantar-se i encara hi havia molta gent en una situació de mala salut) no va ser difícil de trobar què fer.\nL’ART també va arribar tard Waldir\nTot i que no formava part del públic objectiu, vaig tenir un Suport a la casa Brenda Lee, el meu antic gerent, Elisabete Waldir, que va morir uns dies després de 65, va ser víctima d’una cosa que apareixia al certificat de defunció com a tuberculosi mil·lenària i em va semblar clar que la tuberculosi es va estendre per tot el cos (un dia m'alegro i explico aquesta altra història). Va morir de pobresa o de Waldir.\nPerò la història de Waldir no és que arribi a explicar aquí, en aquesta pàgina, és Márcia's, que vaig tenir el plaer de conèixer-me mentre l'acompanyava a Waldir.\nLa "Lliurament" de Waldir, ja a l'Era de ART\nDesprés de "lliurar" Waldir per rebre la seva cura, que era innumerable i va prendre tot el dia, vaig ser lliure per anar a casa i només vaig venir a trobar-lo a la tarda (mireu aquí és posar a la cadira de rodes i portar a l’ambulància), que era de la casa de suport, coneguda com a papa tots (...); però preferia quedar-me a l’hospital, encerclar els passadissos, entrar a cada habitació, parlar amb la gent i tenir l’oportunitat de lliurar un got d’aigua a una persona oblidada o, de vegades, alimentar l’esperit d’una persona amb certa esperança que jo mateix jo no tenia i, com podeu veure, es va equivocar. Crec Vaig donar tanta esperança que acabava de convèncer-me.\nAixí doncs, vaig conèixer a Lia, Edna, Pedro, Angela (anys hemofílics de 19), uns altres (com aquella noia que tenia toxoides i les seves complicacions viuen conscientment i en posició fetal, depenent de tothom durant tot el temps); entre aquests altres, Marcia, que em porta llàgrimes, fins i tot ara, després de tants temps.\nVa contreure el VIH del seu marit i va ser capturada per sorpresa per un diagnòstic positiu del VIH a causa d’una sèrie d’infeccions oportunistes que van atacar i van matar al seu marit en un període de mesos.\nTampoc no era genial (sempre em pregunto com una persona es va cansar d’aquest o d’aquest i ningú es molesta per fer un examen més exhaustiu; també em pregunto com la persona no s’adona que alguna cosa està malament i deixa anar fins al final. Ha de ser la por a conèixer.\nPerò quan la vaig conèixer, estava millor, estava de peu, com una mica d’ànec (sempre li vaig dir això, va somriure ...), i estava plena d’esperança.\nNo era com Ultragas, cada dos dies, ultragas a la porta\nPerò havia de ser allà cada dia i rebre medicaments per via intravenosa; les punxades la torturaven, no hi havia cap veta que es pogués trobar sense buscar 30, 50 minuts ... i va plorar només per veure l'agulla (crec que això empitjorava la situació en les seves venes encara pitjor) i sempre hi he passat per allà 8 i mitja dotzena al matí per tractar d'ajudar (la va abraçar i va continuar parlant sense sentit a l'oïda, va passar a cantar pelut a la noia de trenta-set anys i va riure com un nen.\nI ella "tenia alta"\nMesos després, jo estava fora de la casa de suport, vaig entrar al CRTA per cuidar-me i vaig baixar per les escales de 8 per les escales, passant per cadascuna de les habitacions i vaig acabar trobant a Marcia, que dormia, amb els ulls oberts, bastant abatuda. Tan deprimit que vaig tenir por. També es va espantar per l'arribada sobtada d'una persona i es va despertar.\nEl cansament ... .. ho sé\nNo hi havia molt que dir. No crec en res més ... i em va dir així:\nCláudioEstic cansat, no vull viure més.\nFins i tot sense esperança, la vaig renyar i li vaig dir que visqués, lluités, no renunciés ara que estava tan a prop (que!), Per continuar un dia més.\nEm vaig quedar amb ella tant com vaig poder, però vaig haver de marxar, era un divendres i la vida em va cridar fora, exigint obligacions i compromisos ...\nQuan em vaig anar, em va abraçar i va dir:\nVaig plorar (quan ploro ara) i no tinc cap paraula ... Va ser l'última vegada que la vaig veure viva, a la Terra ... va morir a casa, al costat d'ella, que es va sentir immensament alleujada.\nÉs una història normal, comuna a qualsevol hospital del món. Només un detall d’aquesta història em diu:\nEl dilluns al matí, vaig córrer a l’hospital, encara no sabia quina era la seva destinació i volia informació.\nVa ser llavors quan Dona Teresa, infermera capdavantera de l’hospital de dia, dama de 55 anys, de cabell gris, ulls feliços (la imatge de l’avi) em va dir que havia mort.\nPer què ets així? Ja sabeu, les persones amb VIH i les persones que viuen amb la sida sempre acaben així ...\nDurant un segon estava a punt de tirar-la des del quart pis, però jo la vaig donar ...\nMai no vaig parlar amb ella. Em sembla absolutament absurd que un professional de la salut pugui ser tan insensible ...\nMárcia, estimada, sé que em esteu mirant allà on sigueu: Gràcies per les lliçons que heu donat i per l’oportunitat de servir i començar de nou, després d’un RESET, per aprendre a estimar\nPor del VIH i l'envelliment? Deixar de fumar - seropositiu. Org 16/07/2017 at 18:47\n[...] Els investigadors van identificar a algunes persones amb VIH que tenien millor [...]\nfinestra immunològica, els fets en 04 / 08 / 17 Ministeri de normes sanitàries 03/03/2018 at 09:56\n[...] Márcia, un estimat amic! [...]\nClaudio Souza - L'editor del lloc »REACTOR NO ÉS UNA SENTENCIA DE LA MORT 14/03/2018 at 18:50\nDirectrius de sexe segur: Punt 1: Preservatius cognitius · M'agrada rebre els missatges rebuts 11/10/2018 at 13:00\n[...] van arribar seria la proteïna 350 cèl·lules CD4! Llavors, i només llavors, seria l'ús d'un "còctel", també conegut com [...]\n[...] important assenyalar que, en l'actualitat, en molts països s'adopti, i no estic segur de si això s'aplica al Brasil (Vaig a tractar d'informar-me) hi ha una altra [...]\nPer Claudio Souza3 10995\nPer Claudio Souza10 9671\nPer Claudio Souza16 9656\nPer Claudio Souza16930\nPer Claudio Souza06504\nPer Claudio Souza8 6451\nPer Claudio Souza16429\nPer Claudio Souza3 5845\nPer Claudio Souza11 5799\nPer Claudio Souza3 5684\nPer Claudio Souza6 5554\nPer Claudio Souza15477\nPer Claudio Souza15444\nPer Claudio Souza7 5212\nPer Claudio Souza05210\nPer Claudio Souza2 5064\nPer Claudio Souza3 4958\nPer Claudio Souza04777\nPer Claudio Souza14669\nPer Claudio Souza04592\nPer Claudio Souza14482\nPer Claudio Souza5 4353\nPer Claudio Souza13 4158\nPer Claudio Souza03360\nPer Claudio Souza03249\nPer Claudio Souza03130\nPer Claudio Souza03126\nPer Claudio Souza03067\nPer Claudio Souza03054\nPer Claudio Souza02901\nPer Claudio Souza02818\nPer Claudio Souza02735\nPer Claudio Souza4 2735


Harry Potter en català -> Fanfictions -> La Fugida - Soledat Per Compartir\nLa Fugida - Soledat Per Compartir\nEnviat el dia 23/04/2016 a les 16:34:46\nÚltima modificació 23/04/2016 a les 16:34:46\nSoledat Per Compartir\n—Elizabeth! —li va dir l'Agnes amb un cop de colze—. Si continues amb el cap als núvols et negaran la teva ració de dinar!\nEn Matyi va desaparèixer darrere d'un bloc i ella va tornar a la terra. Va mirar la pila de sabates que havia de classificar i es va adonar que la seva era molt més gran que les altres S'havia d'afanyar, anava molt endarrerida i l'encarregada la mirava amb mala cara.\n—Has vist aquell noi?\n—Qui, en Mátyás? És clar, jo també treballo d'intèrpret.\n—I què en saps?\nL'Agnes va arrufar el front sense deixar de classificar sabates, i l'Elizabeth va tornar a aturar-se per mirar-la. La seva pila era molt més petita; era de les més ràpides, i això que només tenia 15 anys. Era polonesa, i també havia arribat d'Auschwitz amb la seva germana petita. Dormia amb ella (i centenars de presoneres més) al bloc 42, que no tenia ni lliteres. Estaven totes a terra amb mantes, sense matalassos, sense res.\nEs va distreure un moment quan va veure una noia que havia acabat i sortia corrents cap al Frauenlager. L'encarregada no li va dir res; si acabaves la teva feina, tenies una certa llibertat. En això Bergen-Belsen era molt diferent d'Auschwitz.\n—Va a cuidar la seva germana gran —va explicar l'Agnes—. No es pot ni llevar. Li queden dies. Passa'm uns quants parells, per Déu, que et quedaràs sense dinar.\nLi va passar i la va mirar, agraïda. Es va posar a la feina amb tota la celeritat que va poder.\n—Llavors, Mátyás, has dit?\n—Mátyás Almássi. És hongarès, però la seva mare és polonesa, per això també parla polonès. Va aprendre alemany i anglès a l'escola, el tenen en molta consideració.\n—Segur que li encanta, estar tan ben situat. Tu parles anglès, també! T'haurien de tenir en compte. Sense tu jo no hauria sobreviscut, aquí. No he vist que ell fes res per ajudar-me.\n—No en parlis així... En Matyi és una de les millors influències del camp. Es preocupa que els nens, els malalts i els més febles tinguin més menjar i una feina menys dura. Els de les SS l'escolten i li fan cas. De fet no hauria de treballar, si no volgués, perquè és un dels jueus hongaresos que Himmler té ben cuidats per negociar amb els aliats.\nL'encarregada els va fer un crit i van mirar avall automàticament. L'Elizabeth es va posar a classificar sabates tan ràpid com va poder, però el cervell li anava a cent per hora. Havia d'aconseguir que aquell noi l'ajudés a marxar, segur que es posaria del seu costat quan sabés que era bruixa. Però primer l'havia de convèncer.\nHi havia molta feina per a fer.\nL'Elizabeth va arribar al bloc dels nens una mica més tard del que hauria volgut, però li havien donat dinar en l'últim torn pel que havia trigat a fer la feina. Havia d'aprendre a optimitzar el temps.\nVa fer un somriure de satisfacció en veure que en Mátyás en sortia. Havia arribat justa però havia arribat! L'Agnes li havia dit que després de dinar sempre el podies trobar al bloc dels nens.\n—Sé que ets aquí —va dir ell, i ella va aixecar les celles. No havia ni sortit de les ombres.\n—Hi puges gaire sovint, als arbres? —va fer posant-se a caminar al seu costat.\n—No, no és una de les meves aficions.\nElla es va quedar enrere rascant-se la cama un moment i va córrer per atrapar-lo.\n—Vigila amb les picors, assegura't que et rentes bé. Què hi fas, aquí?\n—Per no pujar-hi gaire sovint, trobo que tens molt bona tècnica baixant!\n—Quan vas saltar va semblar que caiguessis a càmera lenta! —va dir amb innocència.\n—Suposo que tinc un do. Què vols?\n—Ja et vaig dir que no et podia ajudar, en això. A més, per què hauria de voler-ho fer?\n—Perquè no ets tan dur com vols aparentar.\n—Et penses que em coneixes? No saps res, de mi.\n—Sé que intentes semblar arrogant, però ajudes els altres presos. Que et preocupes per ells.\n—Em dic Elizabeth.\n—Com tu diguis.\n—Ets un bruixot.\nEn Mátyás es va quedar un moment parat a mig camí, i ella el va mirar fixament, sabent que l'havia enganxat. Aquesta era la manera. Aquesta era la sortida.\n—No diguis bestieses —va fer, tornant a caminar.\n—On tens la vareta? Com has aconseguit amagar-ho al doctor Moser?\n—Jo no tinc res d'això que dius. Estàs segura que no comences a tenir febre? Potser hauries d'anar a la infermeria.\n—Matyi, és important. Necessito sortir d'aquí, i m'han pres la vareta. Vaig entrar en una missió de rescat per l'organització Màgia Aliada, i m'he quedat aquí dins incomunicada. He de tornar amb ells.\n—I la resta de gent ha de tornar amb les seves famílies. Què et fa tan diferent d'ells?\n—Que jo sé que ets bruixot. I que ens hem d'ajudar!\n—Jo no sóc bruixot, i no tinc cap vareta.\n—Matyi, no em menteixis. Ho he vist. No pots haver saltat així sense vareta.\n—Sento donar-te la notícia, gran bruixa, però no tot passa per les varetes. Que tu no puguis fer màgia sense no vol dir que jo no pugui.\nAra va ser ella, que es va quedar parada. Màgia sense vareta? N'havia sentit a parlar, però no ho havia...\nSí. Ho havia vist abans.\n—No has anat mai a una escola? Ets com els menors d'edat, no t'han ensenyat a canalitzar la màgia!\nSempre havia donat per fet que això només ho podien fer els menors, però no havia conegut cap major d'edat sense entrenament. Podia fer màgia sense vareta! I si ell podia, llavors, llavors potser...\n—M'has d'ensenyar com ho fas. Si puc fer màgia sense vareta, podré sortir d'aquí! Podria desaparetre, o fer un encanteri mimetitzador...\nVa mirar-lo i l'emoció li va baixar tan bon punt el va veure. La capa d'en Matyi havia desaparegut, i s'havia quedat exposat, sense màscara. I el que va veure sota de la màscara la va deixar congelada. Hi havia alguna cosa darrere dels ulls, un pes que carregava, una tristesa profunda.\n—No t'has preguntat per què no vaig estudiar?\nTenia raó. Ni tan sols hi havia pensat. Es va sentir molt egoista de cop.\n—Havia de cuidar el meu germà petit, que sempre havia estat delicat de salut. Era 1937, i la guerra s'estava gestant. La mare va morir quan jo era petit, i el pare era a l'exèrcit. Algú s'havia de quedar a casa.\n—I com vas acabar aquí?\n—El pare no va tornar mai. I ens van ficar a Bergen-Belsen el passat juny. El meu germà va durar dues setmanes. Tenia 12 anys.\nEs va sentir fatal. Ho havia tornat a fer: havia tornat a jutjar una persona sense conèixer-la.\n—T'ajudaré a marxar —va dir ell—. Però el doctor i el Kramer t'odien. Haurem d'anar amb compte.\nVan encaixar les mans. Cap dels dos va ser capaç de somriure.\nLlegit 376 vegades\nAgatha Black (Moderador/a FF) Enviat el 23/04/2016 a les 23:34:11\n#26790 He escrit 8 fanfics amb un total de 196 capítols\nEm va agradar quan la Rowling va parlar a Pottermore dels mags americans, els indígenes que ja "havien descobert" la seva pròpia terra abans que els blancs anessin a redescobrir-la i a imposar-hi la civilització. Va explicar que aquests mags feien màgia sense vareta. Això em va agradar; em va agradar saber que es podia fer sense un canalitzador. I és que havia d'haver-hi algun manera. En part perquè jo ho he utilitzat també a la meva FF, i perquè massa vegades m'havia preguntat com un nen inexpert podia fer màgia que, comparada amb el que fan els primers cursos de Hogwarts, sembla màgia d'alta nivell.\nBé, sembla que en Matyi la domina, aquesta màgia. M'agradarà, si li explica a la nostra protagonista com fer-la servir!\nM'ha encantat l'escena de les sabates, m'ha semblat molt realista i encenrtada, així com el personatge de l'Agnes. També m'agraden molt les converses del Matyi i la protagonista, són molt intenses, i cada frase està carregada de significat. La del capítol anterior ha estat forta, però aquesta encara més.\nM'està agradant molt! Segueixo!


"Lo verdadero es un momento de lo falso" Lucía Etxebarria\nPublicat per IBP 20:32\nAquest mes de febrer s'ha publicat l'última novel·la de Lucía Etxebarria, Lo verdadero es un momento de lo falso, Editorial Suma de letras. L'escenari: el Madrid d'avui, un cop més. els protagonistes: un famós grup de música alternativa, els Sex & love addicts, format per tres nois pijos d'insuportable bellesa apol·línia, amics des de la seva infantesa en coincidir al Liceu francès; i al seu voltant, una constel·lació de personatges: unes mares extravagants, uns pares absents, una desfilada d'amigues i amants, veïnes i mànagers, connectats en una complexa xarxa de relacions.\nLa tràgica mort de Pumuky, el vocalista del grup, porta un narrador invisible a conversar amb els éssers més propers al carismàtic cantant,a mb l'encàrrec sobreentès d'escriure la seva biografia.\nCada veu és una peça d'un puzzle sempre incomplet, una visió filtrada d'una realitat que a la fi no existeix, doncs hi ha tantes realitats diferents com ulls que la observen i d'aquí el títol de la novel·la.\nCada amic o familiar entrevistat ceu conèixer millor que ningú a Pumuky i creu saber què pot haver passat. El lector té el privilegi de presenciar aquest ventall de versions. Però al final, qui és capaç de dilucidar si es tracta d'un suïcidi o d'un assassinat? I que seria el culpable, en aquest últim cas?.\nDiu l'autora que ha escrit una falsa novel·la negra. I és que , en definitiva, el que tenim entre mans és "més del mateix" del segell Lucía Etxevarria: hi ha erotisme i frivolitat, hi ha reflexió literària i filosòfica, hi ha drogues i alcohol, amb una joventut i uns que no són tan joves passats de volta... sense oblidar la impecable sintaxi d'un estil propi.\nNo podem acabar sense esmentar ( i això sí és sorprenent) l'original campanya de marketing que ha precedit la publicació de la novel·la. Fa un any va aparèixer el perfil de Pumuky al Facebbok, com si existís realment, i va aconseguir 3000 amics. L'anunci de la seva mort va trasbalsar més d'un incaut. Fins i tot es va presentar un single del grup, "Coge palomitas", amb video clip i tot (la mateixa Lucía fent de figurant)


"Fes-me visible. Per dignitat. Cap persona sense llar" | Bisbat de Lleida\nInici » "Fes-me visible. Per dignitat. Cap persona sense llar"\nEn Ramon Baró, director de Càritas, ha presentat la campanya recordant que "la seva dignitat està lligada a la nostra, no som prou dignes per poder-nos considerar ciutadans" quan permetem la situació en què viuen les persones sense llar. Ha denunciat especialment la situació en què es troben les persones que viuen en assentaments d'hivern, sobretot a Alcarràs i a Torres de Segre, exigint que "siguin acollides en condicions correctes per persones humanes".\nSeguidament, la Natàlia Méndez, directora d'Arrels Sant Ignasi, ha destacat que actualment, a Lleida, l'entitat ha atès 550 persones en situació de sense llar, i 643 persones que cobren menys de 400 € mensuals. Continuen essent temes de gran preocupació la dificultat d'accés a l'habitatge normalitzat, així com la manca de recursos de diagnòstic i tractament de patologies mentals, l'accés a la formació i al món laboral, i també la gran manca de recursos i de xarxa social positiva.\nA continuació, en Joan Suñol ha incidit en el fet que la campanya es caracteritza pel fet que són les mateixes persones sense llar les qui la lideren, i això queda reflectit en el manifest de campanya, que es presentarà dijous 24 de novembre. Ha comentat també, davant el nou escenari que presenta la pròxima realitat de la residència de les persones sense llar, que les entitats hem de "resituar-nos per tal d'afavorir un treball en Xarxa que posi realment al centre les persones" i que els criteris d'acció social deixin de ser contraprestacionistes per basar-se en una real relació d'ajuda.\nL'acte central de la campanya es farà aquest dijous 24 de novembre. A les 12 h, al davant de l'IEI, hi haurà una flashmob reivindicativa que acabarà amb la lectura del manifest de la Campanya. També a l'IEI, i a partir de les 11'30 h, es podrà visitar una exposició que du per títol el lema "Fes-me visible. Per dignitat. Cap persona Sense llar". El dia 27 de novembre, a les 13 h, hi haurà l'Eucaristia-Memorial, i el dijous 1 de desembre, a les 20:30 h, la pregària en clau de solidaritat.


plaestanydigital.cat | Banyoles Televisió - El Pla de l’Estany celebra la Diada Nacional de Catalunya amb diversos actes\nEl Pla de l’Estany celebra la Diada Nacional de Catalunya amb diversos actes\nEl Pla de l’Estany ha celebrat l’11 de setembre amb diversos actes arreu de la comarca. Cada municipi ha fet la seva celebració amb parlaments i activitats populars.\nA Banyoles es va fer l’acte institucional de la comarca. En aquest cas, l’esdeveniment es va fer el dia abans, el dimarts dia 10. Després de l’ofrena floral a l’escultura Catalan Power, a la Plaça Major, que va ser molt ràpida i sense cerimònies, degut a que plovia, els actes es van traslladar a l’interior de l’Auditori de l’Ateneu.\nAllà van parlar tant l’alcalde de Banyoles, Miquel Noguer, com el president del Consell Comarcal del Pla de l’Estany, Francesc Castañer. Noguer va tenir paraules pels polítics presos, i va recordar que l’11 de Setembre és una oportunitat per fer sentir la veu dels catalans al món. A més, va incidir en la importància dels municipis com a base del país.\nTot seguit va parlar per primera vegada com a president del Consell Comarcal, Francesc Castañer. Durant el seu discurs va parlar de la situació política actual, de la possible davallada de participació a la manifestació de l’endemà, però va demanar la unitat del poble per seguir fent país i comarca.\nL’acte es va cloure amb una petita actuació de l’esbart dansaire de Fontcoberta i amb una sardana de germanor. Altres municipis també van optar fer els seus actes el dimarts dia 10, com van ser Palol de Revardit, Fontcoberta o Camós.\nEl propi dia de la Diada de Catalunya, la resta de municipis van fer les seves activitats que, degut a la pluja, es van haver de modificar en alguns casos. A Cornellà del Terri els actes es van fer al Pavelló municipal. Tot i que el dia abans al vespre ja es va fer la tradicional Marxa Nocturna, que enguany complia els 26 anys, i a la que van participar 170 persones tot i la pluja i el vent, el dimecres es van fer els actes tradicionals. La celebració va consistir en un discurs de l’alcalde acompanyat d’un concert de la coral Veus de l’Estany, seguit d’un vermut.\nA Esponellà també s’han mantingut les tradicions, amb la pujada al castell per plantar la senyera i un dinar popular. Enguany s’ha canviat la bandera per una de més gran i s’ha modificat la ubicació habitual per un lloc amb més visibilitat. La pluja va endarrerir els actes però finalment es va poder fer sense problemes, tot i que el dinar es va traslladar al local social, on van assistir una cinquantena de persones.\nPer la seva banda, a Porqueres van deixar l’acte de la Diada Nacional de Catalunya pel vespre. Tots aquells que no van anar a Barcelona i que van voler celebrar la diada van poder assistir a una audició de sardanes, de la mà de la cobla La Principal de Porqueres, a la plaça 11 de Setembre. L’acte es va cloure amb un aperitiu per tots els assistents.\nA Serinyà també es van fer actes per commemorar l’11 de setembre. En aquest cas, però, els actes es van fer coincidir amb la celebració del 15è aniversari del Casal de la Gent Gran del municipi i un homenatge als Donants de Sang.\nLa banyolina Clàudia Cedó porta “Una gossa en un descampat” ...\nL’Ajuntament de Porqueres presenta tres projectes a les subv...\nCornellà del Terri aprova un pressupost de 2.258.000€...\nLa UE Porqueres supera el Bescanó i s'acosta al liderat de S...\nEl Triops Banyoles guanya per primera vegada el Campionat de...


Al nord del terme, servint de frontera natural amb Fontanars dels Alforins, es troba la Serra de Beneixama, que compta amb altures que superen els 900 metres com ara el pic de l'Ascensió (1.004 m) i el del Carrascalet (955 m), prop d'on es troba l'avenc de Baldó.9 Aquesta part del terme és de sòl pedregós, cobert per pins, algunes carrasques i principalment matoll. De la serra cap al sud hi proliferen els olivars, ametlers i alguna vinya, que acaba en l'horta del Vinalopó, on es troben les terres de cultiu més fèrtils i on es troba la població. Al sud-est del terme s'alça la serra de la Fontanella, que continua en direcció Banyeres de Mariola i Biar, i on es troba l'avenc del Cosí. Existeix una microreserva de flora en el Barranc del Toll.\nLa vila actual té els seus orígens en una antiga alqueria musulmana pertanyent al terme de Biar. Fou integrada a la corona d'Aragó per Jaume I mitjançant el pacte del 1245. En 1248 s'esmenta Beneixama en el Llibre del Repartiment indicant que serà poblada per Pere Ballester i cinquanta colons cristians. En 1276 el rei va donar el lloc i la torre a Gil Martí d'Oblites per la seua lluita contra els musulmans. En el segle XV es va veure molt afectada per les guerres amb Castella. El 1448 Alfons el Magnànim va atorgar el títol de vila. En el XVII, roman gairebé despoblada. El XVIII és un segle de creixement, posterior a la seua crema i pràctica destrucció durant la "Guerra de Successió", per donar suport als maulets, segons que es desprén d'alguns documents històrics conservats; en 1777 assoleix la independència eclesiàstica i el 14 de desembre de 1795 l'administrativa amb la definitiva separació de Biar, per decret de Carles IV. La independència de la vila tingué lloc després que es fera arribar al rei un document que citava els motius pels quals demanaven la separació.\nMolins de BeneixamaModifica\nEls Molins de Beneixama estan situats principalment a les vores de l'anomenat "Camí dels Molins". És un conjunt de prop d'una desena de molins, actualment en desús, testimonis de l'activitat econòmica de Beneixama des del segle xvii a primeries del segle xx.\nTot i que la majoria estan necessitats d'una restauració urgent, encara conserven restes d'arqueologia industrial ben interessants. Aprofitaven la força de l'aigua d'una séquia propera per moure "la cacau", que movia les moles de pedra.\nJuntament amb els molins, hi ha tota una altra sèrie d'infraestructures relacionades amb l'aprofitament de l'aigua, com "el partidor" (assut i basses) i diverses séquies i braçals que testimonien l'ús racional de l'aigua que es feia des de temps ben antics.\nLa festivitat dels Moros i Cristians que se celebra del 6 a l'11 de setembre és, per antonomàsia, la festa major del poble. Un total de dues comparses i dues formen l'eix que vertebra la celebració. La facció cristiana la compon la Filà de Cristians, la Comparsa de Llauradors i la Comparsa d'Estudiants. El bàndol moro el forma la Filà de Moros.\nHi ha diversos plats típics, comuns a la resta de pobles valencians. Així, podríem parlar de la "coca de creïlla", "l'arròs i conill", "l'olla", "el putxero amb facegures", "l'olleta de blat picat", "els gaspatxos", "l'arròs caldós" (equivalent a "arròs brut" mallorquí), la paella a l'estil de Beneixama, "les miques", "els rovellons torrats", "la pericana", "el mullador", "els ronyons de masover",i molts altres plats d'arròs i de verdures.\nQuant als embotits, hi destaca el "figatell", les botifarres de ceba, les botifarres de carn, la llonganissa, els blanquets, les salsitxes i fuets, etc.\nPel que fa a la dolceria i rebosteria, també hi trobarem una gran varietat: tonyes, polvorons, tortada de Beneixama, coca bova, sospirs, ametllats, rotllets d'anís, rotllets de vi, rotllets encarats, torrons de neu, torrons de rovell d'ou, crocant, bunyols, casques, melcutxa, etc. Quant a les begudes, hi ha actualment bons vins i licors elaborats per diferents empreses locals, de més a més dels que alguns veïns i veïnes del poble elaboren per a autoconsum, com "l'herberet". S'hi cultiva una poma, la Roja de Beneixama coneguda per al seu gust i perfum exquisits, però amenaçada sota la pressió d'espècies comercialment més rendibles. Antigament, també s'hi feia vi arrobat.\nVicente Ibáñez Cruz 618 53,79% 5 (\nAna Isabel Irure Goñi 327 28,46% 3 (\nJuan Carlos Valdés Vera 195 16,97% 1 (\n↑ «Camí dels molins». Ajuntament de Beneixama. [Consulta: 28 maig 2012].[Enllaç no actiu]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Beneixama&oldid=28173490»\nDarrera modificació: 2 set 2021 a les 23:46


Intel·ligència Artificial simbòlica: al centre de la tecnologia d'Inbenta\nIntel·ligència Artificial Simbòlica\nEn el centre de la tecnologia Inbenta\nLa nostra Plataforma d’Interacció amb el Client està impulsada per la Tecnologia Artificial Simbòlica, la qual permet d’automatitzar l’autoservei i de minimitzar alhora els esforços de formació.\nQuè és la Intel·ligència Artificial Simbòlica?\nLa Intel·ligència Artificial Simbòlica és un enfocament que entrena la Intel·ligència Artificial (IA) de la mateixa manera que aprèn el cervell humà. Aprèn a entendre el món formant representacions simbòliques internes del seu “món”.\nEls símbols desenvolupen un paper vital en el procés de pensament i raonament humà. Aprenem tant objectes com conceptes abstractes, després creem regles per tractar aquests conceptes. Aquestes regles es poden formalitzar d’una manera que capturi el coneixement diari.\nLa Intel·ligència Artificial Simbòlica imita aquest mecanisme i intenta representar explícitament el coneixement humà a través de símbols i regles llegibles per l’ésser humà que permet la manipulació d’aquests símbols. La Intel·ligència Artificial Simbòlica implica la incorporació de regles de coneixement i comportament humans en programes informàtics.\nDiferències entre Intel·ligència Artificial Simbòlica d’Inbenta i aprenentatge automàtic\nLa Intel·ligència Artificial Simbòlica d’Inbenta s’utilitza per impulsar la tecnologia patentada i patentada de Processament de Llenguatge Natural. Aquests algoritmes, juntament amb el coneixement lèxic i semàntic acumulat, contingut en el Lèxic d’Inbenta, permeten els clients d’obtenir resultats òptims amb conjunts de dades mínims o fins, i tot sense formació. Aquest és un avantatge dels algoritmes d’aprenentatge automàtic de força bruta que sovint requereixen mesos d’”entrenament” i manteniment continu, a mida que s’agreguen conjunts de dades o expressions.\nCom que es tracta d’un sistema de raonament basat en regles, la Intel·ligència Artificial Simbòlica permet també els seus desenvolupadors de visualitzar fàcilment la lògica darrera de les seves decisions. En cas d’un problema, els desenvolupadors poden seguir el seu comportament línea per línea i investigar els errors depenent de la instrucció de la màquina on s’hagin produït. Aquesta lògica es pot analitzar i solucionar els problemes en cas necessari.


Els riscos de recongelar aliments | Consumer\nEls riscos de recongelar aliments\nRecongelar un aliment augmenta el risc d'intoxicació alimentària perquè, després de la descongelació, els bacteris poden multiplicar-se de forma ràpida\nData de publicació: Dimecres, 23deAbrilde2014\nLa majoria dels bacteris poden sobreviure a la congelació, encara que durant aquest procés queden inactives a causa de les baixes temperatures i a la falta d’aigua. Quan un aliment es descongela, la temperatura interna s’eleva i l’aigua està de nou disponible, la qual cosa proporciona les condicions idònies perquè els bacteris creixin. En la majoria dels casos, com més alta és la temperatura, més actives són els bacteris, per aquest motiu es recomani descongelar els aliments de manera lenta (en el refrigerador) perquè és més segur. A temperatura ambienti, els bacteris poden multiplicar-se de forma ràpida i, per tant, si l’aliment es torna a congelar, aquestes sobreviuran. A continuació s’explica per què no és segur recongelar aliments i com afecta el fred als patògens.\nLa congelació dels aliments inhibeix el creixement de bacteris i floridures. No obstant això, ha de tenir-se en compte que no esterilitza l’aliment. Encara que alguns microorganismes patògens moren, uns altres poden reprendre l’activitat tan aviat com augmenta la temperatura. La congelació conserva els aliments segurs, ja que disminueix el moviment de les molècules i fa que els microorganismes entrin en un estat latent.\nPerò una vegada descongelats, bacteris, llevats o floridures poden tornar a ser actius i arribar a multiplicar-se, si es compleixen les condicions adequades fins al punt de provocar intoxicacions alimentàries. Quan es descongela un aliment de forma total o parcial, est ha de manipular-se de la mateixa manera que es faria amb un fresc perible. Si es congela de nou un aliment que ha estat descongelat, la qual cosa s’està fent és congelar un que ha pogut començar a deteriorar-se.\nNo recongelar aliments\nDesprés de la descongelació, processos microbiològics que estaven inhibits poden activar-se de nou\nA temperatures de congelació (-18 ºC) s’estén de manera considerable el temps d’emmagatzematge dels aliments i es deté el creixement de microorganismes (encara que no s’eliminen), així com els canvis químics i enzimàtics, que són els que causen la pèrdua de qualitat. També es produeix el creixement de cristalls de gel, responsables dels canvis de textura dels aliments i de la major pèrdua de líquid durant la descongelació. Si la congelació no es realitza de manera correcta (es trenca la cadena del fred, per exemple), es formen cristalls de gel que poden arribar a deteriorar l’aliment.\nDesprés de descongelar un aliment, est ha de consumir-se. De no ser així, tots els processos, entre ells els microbiològics, que estaven inhibits durant la congelació s’activen una altra vegada: l’aigua deixa d’estar en forma de gel i pot ser reutilitzada pels microorganismes.\nSolament podrà recongelarse un aliment que s’ha congelat en cru després de cuinar-ho, perquè la calor intensa elimina la majoria dels microorganismes. Temperatures superiors als 65 ºC poden canviar l’estructura física i química dels aliments i eliminar gran part dels bacteris.\nEl fred i els patògens\nLa refrigeració i la congelació exerceixen de factors limitants del creixement bacterià. Ha de tenir-se en compte que la majoria dels patògens no poden multiplicar-se a temperatures inferiors als 8 ºC, encara que aquesta conseqüència és més eficaç per sota dels 4 ºC. Un dels efectes de la refrigeració és que fa més lenta l’activitat dels microorganismes i dels enzims (proteïnes actives) dels microorganismes i, en conseqüència, es retarda la degradació i duren més temps. La diferència entre el fred de la refrigeració i el de la congelació és que el primer ralenteix el metabolisme dels microorganismes i, el segon, ho deté. En cap dels dos casos, no obstant això, els elimina. El fred, a diferència de la calor intensa, no és higienizante.\nLa reproducció bacteriana, com la majoria dels processos biològics, es produeixen de forma més ràpida a temperatures més altes que baixes. La velocitat de reacció dels bacteris augmenta amb la temperatura: com més calent és l’entorn, més ràpid avança la proliferació de patògens. En funció de la tolerància dels microorganismes a diferents rangs de temperatura, alguns creixen solament a temperatures de refrigeració (Listeria monocytogenes, Yersinia enterocolitica i Aeromonas hydrophila) i uns altres ho fan bé a aquestes temperatures, però es desenvolupen millor a temperatura ambienti. El creixement bacterià en la nevera es ralenteix però no s’inactiva. Per tant, ha de tenir-se en compte que els aliments també s’espatllen, encara que ho fan de forma més lenta.\ncongelació descongelació patógenos-ca recongelación temperatura


Una vinyeta on es relaciona un mico amb el pla econòmic d'Obama, se l'acusa de racista\nPolèmica als Estats Units per una vinyeta publicada en un diari sensacionalista. El "New York Post" va publicar un acudit gràfic on es pot veure un mico abatut a trets per dos policies, mentre un dels agents afirma que s'haurà de buscar algú altre per escriure el pròxim pla d'estímul econòmic. Segons el diari, la vinyeta fa al·lusió a l'atac d'un ximpanzé a una dona, aquesta setmana a Connecticut. Però a ningú no se li escapa que el dibuix podria comparar el mico amb Obama, sobretot si es té en compte que ha estat el mateix president qui ha aprovat el pla d'estímul econòmic.\n20/02/2009 - 06.31 Actualitzat 20/02/2009 - 09.49\nLa vinyeta no ha agradat gens a alguns sectors, que l'acusen de racista. Fins i tot un centenar de persones es van manifestar davant la seu del "New York Post", en considerar el dibuix ofensiu. El diari s'ha justificat a la seva editorial afirmant que una vinyeta és només una vinyeta i ha demanat disculpes als qui s'hagin pogut sentir ofesos. Això sí, també carrega contra aquells que, diu, s'han sumat a les crítiques per antigues enemistats i enfrontaments mediàtics.\nUna vinyeta compara Obama amb un ximpanzé abatut


Una parella de 'turistes professionals', de ruta per Catalunya\nVic serà la primera parada de les dues noies seleccionades per fer "turisme de qualitat" i explicar-ho a través de les xarxes socials\n2 min. Barcelona 24/10/2011 12:39\n260x366 Sitges, una de les destinacions de la parella de turistes Sitges, una de les destinacions de la parella de turistes\nAlba Danés i Laura Saula són les dues noies seleccionades, entre més de 2.000 aspirants, per treballar temporalment com a turistes de qualitat. En el marc d'una iniciativa conjunta de Diputació de Barcelona i la Cambra de Comerç per promoure el Sistema Integral de Qualitat Turística en Destinacions (SICTED), aquesta parella de joves periodistes -en aquests moments, totes dues es trobaven sense feina- recorreran durant tres setmanes un total de 14 destinacions de la província de Barcelona per provar-ne alguns dels llocs i establiments amb reconeixement Compromís de qualitat turística. L'objectiu del projecte és que en facin promoció a través de Facebook i Twitter.\nLa primera parada d'aquesta ruta les durà, aquest dilluns, a Vic on, entre d'altres activitats, faran un viatge en globus per la zona. Per arribar fins aquí, les dues turistes professionals han hagut de superar diverses proves on es valorava la seva capacitat comunicativa. Es buscaven persones extrovertides, sociables i implicades per embarcar-se en aquesta iniciativa a canvi d'un sou d'uns 1.000 euros per tres setmanes de turisme.\nDurant l'acte inicial de la seva ruta, el vicepresident de la Diputació de Barcelona i diputat de l'àrea de Desenvolupament Econòmic i Ocupació, Alberto Fernández Díaz, ha concretat que l'objectiu de la campanya és "promoure el turisme" i "posar en valor l'opinió dels usuaris a través de les xarxes socials". Després de l'acte, les dues joves han pujat aquest matí al cotxe que les ha de portar fins a Vic.


V-Organització, planificació i equips d'obra 1\nElaboració individual de treballs 0 12,00 2,00 14,00\nProva d'avaluació 11,00 27,00 0 38,00\nSessió expositiva 0 14,00 28,00 42,00\nTotal 33,00 75,00 42,00 150\nTutoria i elaboració treball monogràfic. S' avaluarà el contingut del treball i la presentació per part de l'alumne. 10 No\nProves d'avaluació continuada realitzades durant el semestre.\nConsta de 3 PAC's presencials. Es valoraran i puntuaran les diferents proves relacionades. 50 No\nExamen en període oficial de convocatòria. Es valorarà la resposta concreta a l'examen plantejat.\nÉs una prova recuperable. 40 No\n. Foment de la participació de l'alumne en veritables grups de treball en el desenvolupament de les sessions pràctiques.Discusió i proposta d'alternatives entre els alumnes.\nL'avaluació continuada representa el 60 % de la nota de l'alumne i està conformada per 5 proves. Aquestes proves estan detallades a continuació i amb el percentatge que correspon a cadascuna.\nPAC - 4: Elaboració d'un treball monogràfic sobre maquinaria i equips d' obra. En aquesta prova es valoren 2 aspectes, la elaboració del treball, powerpoint de presentació.Es valorarà un 60% el contingut del treball i un 40% la presentació.La prova 4 equival al 10%. Prova no presencial.\nPAC - 5: Prova realitzada no presencial, l'alumne ha de plantejar l'organització i relació de dependència de una obra en fase de moviment de terres, fonamentació, murs i estructura. Possibilitat de consultar qualsevol documentació com a suport. La prova 5 equival al 10%. Prova no presencial.\nEl treball monogràfic s'hauràn de lliurar al professor responsable en el termini i format establert. Un cop passat aquest termini no s'acceptarà el lliurament del treball.\nLes proves realitzades en l'avaluació continuada no seran recuperables.\nEn l'examen es valorarà i puntuarà la resposta concreta sobre el contingut de l'examen. El seu valor serà el 40% de la nota de l'alumne i no s'exigeix nota mínima. La nota obtinguda farà mitjana amb la nota de l'avaluació continuada. Per aprovar l'assignatura, aquesta mitjana tindrà un valor igual o superior a 5.\nL'examen ordinari és recuperable.\nEn el cas que un estudiant decideixi per a l'opció d'avaluació única, aquesta constarà d'un examen global de l'assignatura (100% nota) en el període que estableixi el calendari d'examens amb dret a examen de recuperació en cas de no assolir la nota mínima (5) per aprovar l'assignatura. L'examen de recuperació, si s'escau, es realitzarà en el període establert.\nEs manté una relació constat de suport a l'estudiant a base de tutoria individualitzada o en grup.\nb) Presencial amb cita prèvia, podrà ser individual o en grup.\nc) Es resoldran via online (meet) de manera individual o en grup si s’escau, dubtes o plantejaments fets pels estudiant amb suport documental.\nI tal com s'exposa en les tutories per via individual mitjnaça de manera presencial, per correu electrònic o on line. Si és de manera col·lectiva serà presencial o amb sistemes on line com el mett o qualsevol altre plataforma que ofereixi la UdG.


L’antic càmping Internacional podria ser el nou Prat Gran - Altaveu el diari digital d'Andorra\nL’antic càmping Internacional podria ser el nou Prat Gran\nEs negocia llogar la parcel•la que serà la futura cessió de Casa Joantoni, que es podria unir amb els 5.000 metres quadrats que es queda el comú de l’actual parc\n17/10/2019 (20:15 CET)\nImatge recent del Prat Gran.\nL’antic càmping Internacional, juntament amb l’espai que el comú conservarà de l’actual Prat Gran –la zona de l’actual aparcament de barrera, el pipican i part de la plaça del rellotge de sol-, podria ser el nou parc d’Encamp. Almenys això és el que preveu el cònsol major, Jordi Torres Arauz. L’equip comunal està ultimant un conveni amb la propietari dels terrenys ara en desús des del tancament de la instal·lació turística per lloguer els 5.000 metres quadrats que correspondria en concepte de cessió un cop es desenvolupi la unitat d’actuació i, d’aquesta forma, que el guanyador de les eleccions del 15 de desembre disposi ja d’un espai alternatiu a un Prat Gran que romandrà obert entre tres i quatre mesos més.\nEl mandatari encampadà ha parlat per primer cop des que ara fa deu dies es va fer pública la renúncia a comprar els terrenys a Casa Areny. Ha explicat que s’ha preferit esperar per poder tancar diferents serrells de l’abandonament de l’espai, al mateix temps que s’avançava en trobar una alternativa com a zona lúdica. Aquesta, ha afirmat, estaria embastada i, tot just, consistiria a desplaçar uns metres el parc. En concret, Torres Arauz ha recordat que, fruit de la cessió urbanística concentrada, la corporació ja és propietària d’uns 5.000 metres quadrats de l’actual Prat Gran. En concret, de la zona ocupada ara per l’aparcament d’Encamp, del pipicà i de bon tros de la plaça del rellotge.\nEl cònsol major ha recordat que, actualment , el parc –sense comptar els dos pàrquings, ocupa uns 13.000 metres quadrats. Per això, s’ha buscat l’ampliació d’aquesta superfície a l’altra banda del carrer de la Molina, als terrenys de l’antic càmping Internacional. Aquesta unitat d’actuació pertany a Casa Joanantoni i es preveu un desenvolupament no gaire llunyà en el marc d’un projecte conjunt amb la Federació Andorrana de Futbol. Això suposarà la cessió al comú d’un espai d’uns 5.000 metres quadrats i el que es negocia ara és un acord per llogar anticipadament aquesta parcel·la. La idea és tancar-lo abans de final del mandat perquè el nou comú ja la tingui disponible.\nEn un futur, en total, quedaria un terreny totalment comunal d’uns 10.000 metres quadrats, amb el petit problema de la separació del carrer. Torres Arauz ha indicat que, en ser de la corporació, es podrà fer inversions més potents. Una idea que ha posat sobre la taula és la de compatibilitzar un aparcament soterrani amb el parc per sobre. El que sí que ha admès és que, si bé la part infantil del Prat Gran continuarà en altres punts, la resta, segurament estarà un temps sense estar disponible i, per tant, caldrà trobar ubicacions alternatives a actes que es feien a l’espai com ara concerts i actuacions de la Festa Major, etc.\nTorres Arauz també ha explicat el procés de sortida del parc. S’ha signat un conveni amb Casa Areny que dona al comú un termini de vuit mesos –tal com ja va avançar Altaveu- per abandonar l’espai, durant el qual no es pagarà el lloguer. La corporació disposa de prou temps per adjudicar el projecte que permetrà retornar el Prat Gran al seu estat original –així el vol la propietat-, redactar-lo i fer-ne l’execució. Es preveu que l’actual zona lúdica romangui oberta fins a l’inici dels treballs, entre tres i quatre mesos.\nPel que fa a les instal·lacions actuals, els parcs infantils es traslladaran a altres espais. Així, una part se situarà als jardins del Notari, aprofitant l’espai guanyat amb l’ampliació de les voravies de l’avinguda François Mitterrand. Una altra, al passeig de l’Alguer, a zones verdes existents davant el complex esportiu i l’escola bressol.\nPel que fa a les dependències del servei de circulació, s’estan estudiant dues opcions. Una seria l’antiga casa comuna i l’altra les actuals oficines del servei d’higiene. A banda, es vol deixar un espai per al despatx de policia.\nSobre la decisió de desistir de la compra de les parcel·les –inversió que suposava uns 16 milions d’euros-, Torres Arauz ha explicat que “des de la majoria vam entendre que calia mantenir el Prat Gran i aquest era l’objectiu; es va arribar a la fórmula mixta que vam presentar en la reunió de poble”. Després, però, “vam copsar quina era la sensibilitat del poble i hi havia divisió amb gent que sí i gent que pensava que eren massa diners”. Davant d’això, “vam entendre que no tocava”. El mandatari, però, ha admès que “hem pres un acord que no va en sintonia al que jo pensava” tot indicant que “les coses no s’han de fer perquè ho desitja un cònsol”.


El Síndic demana inversions per garantir la comunicació i la seguretat a les carreteres arran dels casos d'esllavissades i de despreniments - Síndic de Greuges de Catalunya - El defensor de les persones\nEl Síndic demana inversions per garantir la comunicació i la seguretat a les carreteres arran dels casos d'esllavissades i de despreniments\nLa institució sol·licita que s’aprovi un pla especial de protecció de la xarxa viària per evitar aquestes incidències\nCal definir els punts o trams de les carreteres que requereixin una actuació prioritària i aprovar un calendari d’actuacions de prevenció i defensa\nLes mesures s’han d'adoptar amb coordinació i col·laboració entre administracions, tot respectant les competències i informant sobre les incidències en el sistema de comunicació\nEl Síndic de Greuges de Catalunya ha publicat una resolució sobre l’anàlisi de l’actuació de les administracions públiques per garantir la seguretat de les persones usuàries de les carreteres arran dels casos d'esllavissades de terres i de despreniments de roques. La institució ha elaborat un seguit de suggeriments adreçats al Departament de Territori i Sostenibilitat.\nDurant els primers mesos de l’any 2018 el Síndic va tenir coneixement de diverses esllavissades de terra i de despreniments de roques sobre carreteres amb importants afectacions i danys a persones i béns. Alguna d’aquestes esllavissades va tenir lloc a la carretera C-16 (a la Nou de Berguedà) i va provocar la mort d’una persona i tres ferits, i també a la carretera C-31 (al tram de les Costes del Garraf), que va quedar tallada al trànsit durant hores en caure a la calçada una pedra de grans dimensions, entre d’altres. En els darrers mesos també hi ha hagut altres casos en carreteres com la C-13 i l’N-II.\nEl Síndic de Greuges té la funció de protegir i defensar els drets i les llibertats que reconeix la Constitució i l’Estatut d’autonomia de Catalunya. La institució només té constància de les incidències que s’han recollit en els mitjans de comunicació, ja que el Síndic no disposa d’un registre de les incidències (despreniments i/o esllavissades) que es produeixen a la xarxa viària de Catalunya, ja que aquesta és una funció que correspon a les administracions competents en la gestió de les infraestructures.\nEl mes de juny de 2018 l’Observatori del Georisc del Col·legi de Geòlegs de Catalunya va fer pública una nota de premsa en la qual recordava que “els esllavissaments de terres i els despreniments de roques constitueixen un procés geològic natural […], on el risc zero no existeix”. Així mateix, va reclamar una millor planificació i coordinació en la construcció d’una bona base de dades per crear una eina de gestió de risc d’esllavissades i de despreniments. En conseqüència, el Síndic va iniciar una actuació d’ofici l’any 2018 i va sol·licitar informació sobre aquesta problemàtica al Departament de Territori i Sostenibilitat i al Col·legi Oficial de Geòlegs.\nEn els últims mesos la institució s’ha tornat a adreçar al Departament de Territori i Sostenibilitat i Col·legi Oficial de Geòlegs, a causa de diverses esllavissades i despreniments. El Col·legi Oficial de Geòlegs ha informat de les actuacions realitzades per l’Observatori del Georisc durant els anys 2018 i 2019, i dels treballs en curs. Així mateix, adverteix que l’anàlisi del risc d’aquesta problemàtica és parcial i incompleta i, per tant, millorable.\nCal tenir en compte que l’Estatut d’autonomia de Catalunya dedica l’article 48 a la mobilitat i la seguretat viària i determina el següent: “Els poders públics han d’impulsar, d’una manera prioritària, les mesures destinades a l’increment de la seguretat viària i la disminució dels accidents de trànsit”. A més, hi ha normativa diversa que obliga les administracions a vetllar per la seguretat de les persones usuàries de les carreteres.\nEn aquest sentit, el Síndic adreça diversos suggeriments al Departament de Territori i Sostenibilitat, el principal dels quals se centra en l’aprovació d’un pla especial de protecció de la xarxa viària davant de les esllavissades i els despreniments. Com a complement d’aquest pla, és cabdal l’encàrrec a un òrgan específic la realització d’un inventari unificat de totes les esllavissades i punts amb inestabilitats del terreny, a fi d’elaborar una base de dades que identifiqui els punts o trams de la xarxa de carreteres que requereixen actuació prioritària i aprovar un calendari d’actuacions pressupostades de prevenció i defensa. I, així mateix, cal adoptar les mesures anteriors d’acord amb els principis de coordinació i col·laboració entre administracions, de respecte mutu en l'àmbit competencial i d'informació pel que fa a les incidències en el sistema de comunicacions.