"Som un país una mica primmirat pel que fa a la cultura, i un pèl hipòcrita" - Diari de Girona\n"Som un país una mica primmirat pel que fa a la cultura, i un pèl hipòcrita"\nJimmy Pinyol, Salva Racero i Pemi Rovirosa actuaran amb la resta dels Lax avui a La Mirona. marc martí\nGrup català de rock. "Relax" va ser una pedra de toc a la història dels Lax'n'Busto. Perdien el seu cantant i el substituïen per Salva Racero, i volien demostrar que això no acabaria amb ells. L'èxit d'aquell disc els ha dut ara a "Objectiu: la lluna", un treball amb un so potent, lluny de complexos i molt ambiciós, que avui la formació presentarà en un doble concert a La Mirona de Salt: a la tarda per als menors de 16 anys, i al vespre per al públic general.\nEl rock no té edat; i si no ha mort per als vells rockers, igualment també és ben viu per als més joves, que en algunes ocasions no poden accedir als recintes de concerts sisón menors de 16 anys. Però els fans gironins de Lax'n'Busto estan de sort: perquè a la presentació del seu nou disc avui a La Mirona s'ha pensat en ells. Així, el popular grup oferirà dos concerts, un dels quals a la tarda, perquè hi puguin assistir els més joves. Parlem del nou disc, del grup i d'aquest concert amb els Lax Jimmy Pinyol (bateria), Salva Racero (cantant) i Pemi Rovirosa (guitarra).\nNo deixa de ser curiós que Objectiu: la lluna sigui un disc força més madur, i que vinguin a La Mirona amb un concert per a menors de16 anys...\n(Jimmy Pinyol) Estem presentant el disc en una gira de sales, i a les Cases de la Música ens van proposar de fer un altre passi a la tarda. A la presentació del disc al Espacio Movistar alguns fans amb entrada comprada no van poder-hi accedir, ni tan sols amb els pares, per la normativa municipal. Volem que ens vegi tothom i per això tindrem una sessió a la tarda, més curta, i un concert normal a la nit.\nEs controla molt el rock, però a les discoteques hi entra gent que tampoc té l'edat per fer-ho...\nÉs paradoxal. Als estius les primeres files estan ocupades per nois molt joves. Però a l'hivern no poden accedir al circuit de sales i es perdrien la presentació del disc si no fos per propostes com les d'avui.\nAquest concert a més té un preu reduït. Creuen que la cultura és cara, especialment per als més joves?\n(Pemi Rovirosa) En els temps que corren i tant, és un luxe. Sí que per al bon temps hi ha moltes opcions molt barates o gratuïtes, però també s'ha de tenir en compte que muntar concerts en sales és car i això reverteix en els preus.\n(Salva Racero) El que ens sap greu és que normalment el que es fa pagar són les propostes de rock, el que està destinat a la gent jove. A les festes majors es paguen els concerts, però l'envelat amb l'orquestra de ball és gratis, precisament allò que es destina a gent gran que té més poder adquisitiu.\nPotser encara no hi ha prou cultura del directe.\nPotser no, però també és veritat que l'era de l'orquestra va de baixa. La gent cada cop vol més música en directe, i això és el que cal potenciar perquè tanquem un cicle.\nAl nou disc es plantegen com a Objectiu: la lluna. Sí que es posen elevat el límit!\nI tant que sí, és més, no ens posem límit! Volem dir que tirem endavant amb més ganes que mai. Amb Relax vam començar una nova etapa amb en Salva a la veu, sota la producció de la Sylvia Massy, sortint del país per enregistrar el disc... I ara, després d'aquell gran canvi, la gent ja no es fixa en la diferència o ens compara amb els discos amb en Pemi (Fortuny), sinó que vol escoltar els nou Lax.\nI això els posa més o menys pressió?\nDesprés de les bones crítiques del Relax i els dos anys que hem estat de gira amb ell, hem vist que vam fer bé la feina. I ara n'estem recollint els fruits.\nEns trobem en un moment molt dolç i plens d'energia.\nI la diferència d'enregistrar aquí o als Estats Units, en què l'han notada?\nAllà tot era molt diferent. No coneixíem l'equip, ni l'estudi, ni l'idioma evidentment! Ara en canvi la Sylvia ha vingut aquí, hem enregistrat a casa, i fins i tot combinat la gravació amb algun concert que ens quedava pendent del Relax. Hem estat molt tranquils i amb tot el temps del món.\nLa música catalana cada cop té més influències estrangeres. És perquè ja no tenim la sensació d'haver-nos de refermar?\nEls grups catalans sempre han estat condicionats per etiquetes posades per persones de fora d'aquest ambient. Però les classificacions, i el tancar-nos, són una estupidesa en un món on hem de ser mestissos per naturalesa. Volem arribar a com més gent millor; si podem anar a tocar als Estats Units cantant en anglès, no és més maco ser català així? Som un país una mica primmirat en aquest aspecte, i culturalment un pèl hipòcrita.\nPer això ens va agradar anar a gravar als Estats Units; la Sylvia ens va dir que som una banda de rock que fem melodies pop, que és un concepte que allà no hi és. També li va agradar el nostre directe, i gràcies a tot això hem pogut treballar amb una persona que ha produït grups que idolatrem.\nAmb la crisi global i discogràfica, calen iniciatives curioses per vendre discos. Tant curioses com per oferir un concert particular a casa a través d'un sorteig...\nÉs el tercer cop que ho fem ja, el resultat se sabrà a l'abril.\nÉs un premi per a les persones que volen comprar el teu disc, que els pugui tocar aquest concert a casa seva. Quan ho vam fer per primer cop, vam pensar que seria increïble tenir Metallica tocant a casa; i nosaltres podem fer-ho perquè som propers. Quan truques al guanyador no s'ho creu, es posa a pensar on ens col·locarà i acabes tocant en llocs inverossímils!


Els 5 consells per navegar pel procés de SASE » Solutel\nMaria Cruz Alcocer2022-04-27T17:37:35+02:00\nSASE (serveis d’accés segur a la frontera de la xarxa, “la vora”) és una arquitectura emergent que ofereix una connexió segura i sense fissures a les aplicacions en qualsevol entorn i des de qualsevol lloc, alhora que agilitza les funcions de xarxa i seguretat de TI.\nCasos d’ús clau de SASE\nTreballador remot segur\nOferiu als treballadors remots un accés segur a les aplicacions i les dades des de qualsevol lloc.\nAccés segur a Internet ia les aplicacions al núvol.\nAutentiqueu els usuaris i garantiu l’estat del dispositiu abans d’establir la connexió.\nOferiu la millor experiència de connectivitat i amb les aplicacions a tots els treballadors remots.\nAgilitzeu la connectivitat amb aplicacions a les oficines.\nAprovisiona la fabric de SD-WAN a milers d’usuaris i ubicacions.\nAccés segur a les aplicacions i accés directe a Internet.\nIdentifiqueu i resolgueu problemes a ISP, SaaS, aplicacions públiques i privades.\nEls 5 consells principals per navegar pel procés de SASE:\nMilloreu el vostre WAN amb una arquitectura a escala de núvol. SASE consisteix a connectar de manera segura a qualsevol usuari amb qualsevol aplicació des de qualsevol lloc. Oferiu connexions segures i sense fissures amb accés integrat a diversos núvols, administració simplificada i coneixements pràctics de TI, alhora que proporciona als usuaris l’experiència digital que esperen en qualsevol moment i lloc. Més informació sobre Cisco SD-WAN\nAgilitzi la seguretat al núvol. Comenceu per la capa de DNS, o construïu sobre el que ja teniu afegint més funcionalitats amb una plataforma de seguretat oberta i integracions sense problemes. Combineu diverses funcions de seguretat en un servei nadiu del núvol, fàcil d’usar i amb seguretat integrada. Més informació sobre Cisco Umbrella\nSimplifiqueu l’accés segur a la xarxa amb Zero Trust. Mantingueu els controls d’identitat a totes les sucursals i als treballadors remots amb un enfocament simplificat de Zero Trust. Assegureu-vos que només els usuaris de confiança puguin accedir a les aplicacions habilitant controls basats en polítiques per a cada intent d’accés a les seves aplicacions, independentment d’on estiguin allotjades. Més informació sobre Cisco Secure Access by Duo\nTrieu la simplicitat de la plataforma en lloc de la fragmentació . SASE no és un producte, és una arquitectura. Com a tal, Gartner recomana utilitzar un únic proveïdor tant per a la xarxa com per a la seguretat en el procés de SASE. Elimineu la complexitat, augmenteu el rendiment i reduïu els costos amb un proveïdor que ofereixi un enfocament de plataforma: un amb l’amplitud i profunditat de coneixements necessaris per resoldre els reptes en qualsevol entorn. Més informació sobre com pot oferir Cisco una solució de xarxa i seguretat integrada de SASE\nDescobriu SASE a la seva manera. Passar a SASE és accelerar el viatge al núvol. Aquest viatge és diferent per a cada organització i cal flexibilitat per arribar al seu ritme. Trieu un proveïdor que pugui satisfer on és avui i que el cobreixi per al que és ara i serà en un futur.\nProveu-lo abans de comprar-lo!\nCom » Empresa d’Experts en Ciberseguretat » Solutel us ofereix prova gratuïta de Cisco Umbrella, de Cisco Secure Access by Duo, de Meraki MX, Demo de SD-WAN


Albert Puig encapçala la collita de medalles del CN Terrassa al Trofeu Ciutat de L’Hospitalet | Canal Terrassa\nDissabte les instal•lacions del CN L’Hospitalet van acollir el 30è Trofeu Ciutat de L’Hospitalet, sisena i penúltima prova del Circuit Català de Trofeus – Gran Premi Diputació de Barcelona. La collita del CN Terrassa va ser excel•lent, atès que la delegació egarenca va sumar un total d’11 podis.\nVa destacar sobretot l’actuació d’Albert Puig, que va sumar tres victòries. L’egarenc va vèncer els 50 metres esquena, els 200 estils i els 50 papallona. La canària Evelyne Álvarez va ser l’altre representant de la delegació local en repetir triomf. Álvarez va imposar-se en els 50 i 200 metres braça, la seva gran especialitat. Al seu torn, Patricia Castro va guanyar els 200 estils i va sumar una plata als 200 lliures.\nEl darrer or del CN Terrassa va ser de la mà de Cintia Álvarez. La nedadora canària va ser primera als 50 metres esquena i tercera als 50 lliures. Van completar la nòmina de metalls els bronzes de Natalia Rosón, als 50 metres esquena, i de Lautaro Rodríguez, als 50 lliures.\nTags: albert puigcintia álvarezCircuit CatalàCN L'Hospitaletcn terrassaDiputació BarcelonaEvelyne Álvarezlautaro rodrígueznatacióNatalia RosónPatricia Castro


Mas i Rajoy: dues posicions enfrontades amb voluntat de diàleg - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMas i Rajoy: dues posicions enfrontades amb voluntat de diàleg\nEl President català diu no plantejar-se cap alternativa a la votació i Rajoy manté que la consulta «no se celebrarà»\nefe 31.07.2014 | 18:44\nMas i Rajoy: dues posicions enfrontades amb voluntat de diàleg EFE\nText íntegre del comunicat de Rajoy (.pdf en castellà)\nLes 23 reivindicacions de Mas (.pdf en castellà)\nLa reunió d'ahir entre el president del govern espanyol, Mariano Rajoy, i el President de Catalunya, Artur Mas, va servir per deixar clar que, per part de l´Estat, no es permetrà la convocatòria d´un referèndum el proper 9 de novembre. Rajoy va insistir a Mas que «la consulta és il·legal» i que, per tant, «ni es pot celebrar ni se celebrarà». Així, Rajoy no va obrir cap tipus de porta de cara al novembre i va instar Mas a buscar una solució que no passi pel referèndum, tot posant a disposició una col·laboració «franca i lleial». Mas va assegurar que no té un «pla B», i que la seva opció és convocar una consulta «legal» que, a més, voldria «pactada».\nDurant les gairebé dues hores i mitja que va durar la trobada, que es va celebrar al Palau de la Moncloa, Rajoy i Mas van intercanviar els seus punts de vista sobre la consulta i també van tractar altres assumptes. Després de la reunió, a través d´un comunicat, Rajoy va recordar que el seu Executiu no ha mogut fitxa en la qüestió de la consulta i que es manté en la línia «del que ja han expressat sobre la qüestió tant el Congrés com el Tribunal Constitucional».\nD´aquesta manera, el president del govern espanyol va aprofitar la reunió per reiterar que el seu posicionament és el mateix que va comunicar públicament el 12 de desembre de l´any passat, un cop es va haver assabentat pels mitjans de comunicació de la intenció de convocar una consulta d´autodeterminació a Catalunya. A més, Rajoy va advertir ahir Mas que la «inestabilitat política podria suposar riscos a l´incipient procés de recuperació» econòmica i va afegir que s´ha de «preservar el clima de confiança»\nEn l´escrit que va distribuir el gabinet de comunicació de la presidència del govern espanyol, es va destacar que Rajoy mostra la seva disposició de mantenir una col·laboració en tots els aspectes que beneficiïn els ciutadans de Catalunya, des del «reconeixement de la seva contribució al progrés general d´Espanya».\nPer la seva part, en la roda de premsa posterior a la reunió, Mas va remarcar que no té cap «pla B» i que només es planteja que es pugui votar sobre el futur de Catalunya, que és com, segons el seu parer, es trobarà una solució «estable» i «duradora» per al seu encaix a Espanya. El president de la Generalitat va afirmar que creu que ara «és clar que el conflicte està aquí» i, en aquest sentit, va opinar que «s´ha donat un pas endavant». Tot i això, va reconèixer que ahir va tornar a constatar que existeixen «visions molt diferents» en el moment d´afrontar-ho.\n«Aquesta vegada, si no es fa a través de la consulta, no hi haurà una solució estable ni bona», va assegurar Mas, que va posar de manifest que si s´obstaculitza la consulta, es passarà a una altra «fase», sense concretar com seria aquesta fase, ni referir-se a l´eventualitat de convocar eleccions anticipades amb una intenció plebiscitària.\nLa solució no és el pacte fiscal\nQuan el President de Catalunya va ser preguntat pels periodistes per la reunió que havia mantingut un parell d´anys enrere amb Mariano Rajoy, centrada en el Pacte Fiscal, Artur Mas va considerar ahir que ara aquest pacte «seria tremendament positiu», però que, alhora, «ja superat com a solució final» per al «conflicte polític, que ha de ser civilitzat, entre Catalunya i la resta de l´Estat». També va afegir: «només amb el pacte fiscal no sortim d'aquest punt en el qual estem».\nMalgrat que Mas va manifestar que no disposa d´un «pla B», sí que va admetre que té la «impressió» que el cap de l´Executiu espanyol impugnarà la llei de consultes que tramita el Parlament de Catalunya. «No m´ha dit explícitament que la portarà al Constitucional, però a bon entenedor n´hi ha prou amb poques paraules», va afirmar ahir Mas després de la reunió amb Rajoy i fent referència a la convocatòria de la consulta. Tot i això, Mas va mantenir que convocarà la consulta del novembre «d´acord amb una llei catalana», encara que prioritzant l´acord amb l'Estat.\nAixí, davant aquest panorama, el President de la Generalitat va lamentar que l´Executiu de Rajoy no ofereixi «cap proposta alternativa» a la consulta, «més enllà de dir que no es pot fer perquè és il·legal». Va reconèixer que «hi ha un clima de diàleg obert» i que «ahir no era el final de res», i va instar l´estat a fer una proposta de tercera via.\nMas va aprofitar la trobada per presentar a Rajoy 23 propostes sobre diversos assumptes més enllà de la consulta. Per a Mas, és «absurd» que es trenquin els ponts en els quals es pot arribar a acords «si el diàleg continua obert». Així va presentar a Rajoy un document amb «propostes» relatives a l´economia, les finances públiques, les infraestructures, la sanitat o la llei de dependència, entre d´altres. Mas va precisar que no va anar a Madrid «amb una memòria de greuges, sinó amb un paquet de propostes»; i a «resoldre temes», no a queixar-se, malgrat que «motius de queixa els tenim tots», va dir.\nSegons Moncloa, Rajoy es va comprometre a estudiar aquestes propostes «amb ànim constructiu». A més, el president espanyol va garantir la seva disposició a seguir col·laborant «francament i lleial» en tot allò que beneficiï els catalans; i va advocar per una cooperació més intensa en la consolidació i acceleració de la recuperació econòmica i la creació de llocs de treball. Rajoy va aprofitar per exposar dades sobre l´evolució de l´economia espanyola i per destacar el benefici per a les comunitats de mesures com el Fons de Liquidació Autonòmica i el Pla de Pagament a Proveïdors.\nInterrupció de la Falange\nLes joventuts de la Falange es van atribuir els crits de «Visca Espanya!» i de «Mas traïdor» que van obligar Artur Mas a interrompre durant uns instants la seva roda de premsa. Un membre de Falange va ser l´autor dels crits, proferits des de la planta baixa del centre cultural Blanquerna. Mas estava parlant al soterrani de l´edifici.


Masclisme a l’esport: dones i esports. – Sicom\nHome / Bloc / Masclisme a l’esport: dones i esports.\nPosted 14 juny, 2016\nMasclisme a l’esport: dones i esports.2016-06-142022-01-24https://www.sicom.cat/blog/wp-content/uploads/2019/10/Capcalera_sicom_.pngSicomhttps://www.sicom.cat/blog/wp-content/uploads/2016/06/dones-i-esport-1-salt.jpg200px200px\nResum de la taula rodona ‘El masclisme a l’esport: tabú informatiu’\norganitzada per l’ADPC -Associació de Dones Periodistes- moderada per la periodista Eva Donat i on hi van participar des de periodistes a esportistes d’elit i expertes en la recerca i la investigació sobre aquest tema.\nLa investigadora Montse Martín, del grup de recerca Esport i Activitat Física de la UVic-UCC, obre el debat amb el seu estudi sobre Els assetjaments i els abusos sexuals al món de l’Esport, un estudi únic en la seva temàtica donada la poca investigació que es fa sobre aquest tema. Aquest silenci al món de la investigació és transversal a tots els nivells de la societat i així ho exemplifiquen quan parlen les dues periodistes esportives. Per una banda, la Marta Ramon, de la Cadena SER, opina: “No és que sigui tabú, però és una cosa tan culturalment instal·lada dins nostra que costa molt reconèixer què és masclisme i que no”, a aquest punt de vista Jéssica Pérez, periodista a Teledeporte, hi afegeix: “Jo crec que també hi ha una mica de por de saber tractar segons quins temes i el camí fàcil, i no per això el bo, és obviar-ho i dedicar-nos a parlar del vídeo que ha fet Piqué a Twitter que és molt més còmode per tothom” -i continua- “a l’hora de presentar un tema per decidir si entra o no entra al programa segurament la resposta sigui: no ens fiquem en aquests merders que acabarem malament, parlem del tweet de Piqué”.\nPerò aquests silencis mediàtics i socials es veuen contraposats per part d’alguns esportistes com l’Albert Parreño, triatleta d’elit, que comparteix de forma natural aquest esport amb companyes dones, a les quals respecta i admira sense donar importància al gènere: “Considerem que no hem d’ajudar a la dona en l’esport, jo crec que la dona és igual de vàlida que l’home en qualsevol tipus d’esport”. Però des d’aquest respecte també n’és conscient i evidencia que hi ha moltes persones que necessiten ser sensibilitzades: “He escoltat moltes vegades a una dona contestar molt malament, i amb raó, a un home per fer comentaris que aparentment per l’home no són dolents, però si l’analitzes són comentaris que no fan falta i que juguen en contra del nostre col·lectiu”.\nPadrona Serra Payeras, esportista i investigadora del món de l’esport, també fa una crítica d’aquesta discriminació constant i retorna al camp dels mitjans destacant el paper de la dona dins d’aquests: “Quantes vegades hem vist noies ciclistes [als mitjans]? Mai i hi són, hi ha un Tour de França femení, per què no sabem que hi és?” -i continua- “Fa un any va sortir una selecció colombiana, va sortir als mitjans de comunicació perquè el seu mallot simulava el cos nu d’una ciclista. Sortim perquè som un objecte un altre cop? O perquè som esportistes? Aquí està el problema, seguim sent el tabú-objecte de les notícies”.\nDins d’aquest panorama, entitats i organitzacions segueixen lluitant per a una sensibilització de la població i als seus esforços s’hi afegeixen diverses iniciatives estatals i europees com el programa DAPHNE III, dins de la iniciativa Sport respect your rights. Aquest programa pretén crear una cadena sensibilitzant a uns joves de l’entorn de l’esport que finalment sensibilitzaran a uns altres joves sobre la importància del respecte de qualsevol gènere a l’esport.\n"violència masclista", abusos sexuals, Albert Parreño, assetjament, DAPHNE III, desigualtats, dones, equitat, Esport i Activitat Física de la UVic-UCC, esports, esports i masclisme, Jéssica Pérez, Marta Ramon, masclisme, Montse Martín, Padrona Serra Payeras, Sport respect your rights, “drets de les dones”\nFuturs 15/6/2016Bloc, D'altres Mitjans, Drets Humans, La Plaça dels Futurs/Ràdio Municipal Terrassa, Ràdio, Totes les publicacions


Continuïtat al capdavant del Col·legi de Veterinaris — Col·legi Oficial de Veterinaris de Lleida\nSou a: Inici / Actualitat / Notícies / Continuïtat al capdavant del Col·legi de Veterinaris\nContinuïtat al capdavant del Col·legi de Veterinaris\nEl passat divendres 17 de gener a la tarda, la junta de govern del Col·legi de Veterinaris de Lleida va prendre possessió dels seus càrrecs després d’haver estat automàticament proclamada per exercir-los en ser l’única candidatura que es va presentar a les eleccions, previstes pel 6 de febrer.\nEls sis components de la nova junta\nAixí doncs, es dona continuïtat al projecte del COVLL i es mantenen en els càrrecs els sis membres de l’actual junta. D’aquesta manera, Carmen López iniciarà la seva tercera legislatura completa com a presidenta al costat de la vicepresidenta, Dolors Corredera, i del secretari, Josep Torra, els altres dos membres de la junta que l’acompanyen des de l’inici.\nEls altres tres components de la junta, que també van completar tot l’anterior mandat, són Teresa Milà (tresorera), Ana Barbé (vocal) i Roger Bellet (vocal).\nLa Mesa Electoral va estar formada per Antoni Pané, Josep Maria Aumedes i Jordi Albets, i va nomenar la nova junta d’acord amb l’article 21.8 dels vigents estatuts col·legials.\nEls 15 compromisos de la nova junta per a la pròxima legislatura\nMantenir l’aposta per la formació continuada organitzant jornades i cursos de tots els àmbits, i col·laborant en congressos i accions formatives. Especial atenció a les actualitzacions de les normatives i als nous reptes de la professió.\n• Atenció especial als nous col·legiats amb una jornada d’acollida amb iniciatives per facilitar la seva integració al col·lectiu, el seu accés al mercat laboral i a la formació.\n• Incidir i vetllar per la deontologia professional reforçant la formació adreçada a tot l’ampli espectre del nostre col·lectiu.\n• Acostar la professió i la vida col·legial als alumnes de l’últim curs de veterinària.\n• Reactivar la comissió de jubilats organitzant activitats i incorporant el màxim possible de companys i companyes.\n• Fomentar, mitjançant les comissions, la participació dels professionals veterinaris en el dia a dia del COVLL i de la veterinària, dinamitzant així les ja existents i creant-ne de noves.\n• Prosseguir amb les reformes de les instal·lacions del Col·legi per tal de continuar adaptant-les als nous temps i que siguin un lloc de trobada per a tots els col·legiats i col·legiades.\n• Reforçar la presència dels veterinaris i reivindicar la seva importància dins la salut pública. Interlocutar directament amb les administracions i participar activament en les taules de debat.\n• Durant el 2020, fer un nou disseny de la Newsletter i crear el perfil oficial d’Instagram.\n• Fer un ‘reestiling’ de la revista oficial, dotant-la d’un nou disseny i de més articles de caràcter científic.\n• Crear un grup de treball al voltant de la figura del veterinari responsable d’explotació per defensar la seva tasca davant els canvis de normativa.\n• Organitzar un cop l’any una activitat social de caràcter saludable.\n• Donar visibilitat a la tasca del veterinari clínic d’animals de companyia en la salut pública, reforçant, entre d’altres, el seu paper com a educador dels propietaris d’animals, la seva integració, benestar i tinença responsable.\n• Fer formacions i ajudar a definir el paper del veterinari en aspectes claus del futur, com poden ser la sostenibilitat, el canvi climàtic o la digitalització.\n• Mantenir les accions que ajuden a tenir visibilitat dins la societat i a seguir ajudant a entitats solidàries, d’investigació i recerca.


EL GRUP SOCIALISTA EN L'AJUNTAMENT D'ALZIRA PRESENTA UNA MOCIÓ SOBRE LA LLEI INTEGRAL CONTRA LA VIOLÈNCIA DE GÈNERE | EL SEIS DOBLE - DIARIO DIGITAL DE ALZIRA\n04 de diciembre de 2008 - 13:04\t - Social. General\nÉs una lluita, entre totes i tots els ciutadans, per a aconseguir erradicar la violència de gènere de la nostra societat\nEl Grup Socialista en l’Ajuntament d’Alzira, a l’empar del que disposa l’article 91.4 del Reglament d’Organització, Funcionament i Règim Jurídic de les Entitats Locals, presenta, per al seu debat i votació la següent moció:\nLa Llei Integral contra la Violència de Gènere complirà quatre anys de vigència. El compromís adquirit pel Govern socialista amb la ciutadania, les institucions, els distints equips professionals i, en especial, amb les víctimes d’esta violència, continua vigent i més fort que mai.\nEl desplegament de la Llei s’ha complit en una gran part: s’ha dotat i es continuarà dotant financerament; el nombre de denúncies ha crescut espectacularment; les infraestructures que contempla la Llei han sigut posades en marxa majoritàriament; el Pla de Sensibilització 2007-2008 conclou esta primera fase el pròxim mes de desembre i el seu grau de compliment, així com l’impuls a la consecució dels seus objectius estratègics, han suposat un avanç enorme.\nPerò l’èxit de lleis com esta exigixen, a més, un suport i una voluntat social complets i sense fissures: les normes han d’emanar de la societat, impregnar aquells als quals van dirigides i aprofundir i arrelar en la seua memòria col·lectiva. Són els drets bàsics de ciutadania i per ella han de ser defensats.\nPer això enguany, a més i complementàriament, hem de rendir el nostre més profund homenatge a aquells ciutadans i ciutadanes que han anteposat, fins i tot, la seua integritat física a l’ajuda solidària a les dones víctimes de violència de gènere.\nA aquells ciutadans i ciutadanes que lluiten i continuaran lluitant per tornar la dignitat a les dones que, pel mer fet de ser-ho, patixen la mentalitat possessiva masclista i de vegades els costa la vida.\nA aquells ciutadans i ciutadanes que, sentint la terrible injustícia que per a les víctimes suposa la violència de gènere, intenten canviar les mentalitats opressores i repressives dels maltractadors i a això dediquen el seu esforç i treball amb total honestedat i dedicació.\nA aquells ciutadans i ciutadanes que, tant des dels estaments socials en contacte amb este flagell com des de la seua vivència quotidiana, fan recuperar a les víctimes de violència de gènere la llibertat que els és negada i a la qual tots els sers humans tenim dret.\nPer l’anteriorment exposat, el Grup Municipal Socialista presenta davant del Ple Municipal la Moció següent:\nInstar el Govern de la nació a continuar aplicant amb la mateixa diligència la Llei Integral de Mesures Urgents contra la Violència de Gènere i posar tots els mitjans per a continuar sensibilitzant la societat espanyola contra este flagell.\nInstar a la col·laboració lleial de la Comunitat Autònoma Valenciana i del l’Ajuntament d´Alzira amb el Govern de la nació perquè, en el marc de les seues competències respectives, posen a disposició de les dones víctimes tots els recursos possibles, implantant definitivament la xarxa integral d’assistència i suport a les dones víctimes de la violència de gènere, sense diferències, en tot el territori espanyol.\nFomentar programes específics per a abordar la situació de les dones en situacions d’especial vulnerabilitat en este municipi.\nLluitar, entre totes i tots els ciutadans, per a aconseguir eradicar la violència de gènere de la nostra societat.\nPortaveu del Grup Municipal PSPV-PSOE\n← EL CLUB HALTEROFILIA ALZIRA LOGRA SEIS MEDALLAS EN EL NACIONAL\nRODA DE PREMSA DEL BLOC DALZIRA SOBRE LES ESMENES ALS PRESSUPOSOTS DE LA GENERALITAT PER AL 2009 →


Com puc desfer-me del pic de la vídua? - Consells Per A La Neteja Masculina I Neteja Masculina\nCom puc desfer-me del pic de la vídua?\nEl meu cabell creix en forma de pic de vídua. Hi ha alguna cosa que pugui fer per desfer-me d’això?\nNikolas teu Instagram .\nPoques coses són susceptibles de relacionar Zayn Malik i el comte Dràcula; Luke Evans i Hannibal Lecter; i Leonardo DiCaprio i Eddie Munster. Però el pic de les vídues (en lloc d’inclinar-se per la vilanitat o, com se sap, menjar gent) ho fa exactament.\nquina és la meva forma de rostre masculina\nPer començar, només cobrim què és en realitat el pic d’una vídua. És una formació descendent de cabell en forma de V al centre de la línia del cabell al front. El nom fa referència a les caputxes que portaven les vídues després de la mort dels seus marits. També es diu que predetermina la mort d’un altre significatiu quan un d’ells (normalment el mascle) comença a perdre els cabells i desenvolupa un pic en el procés.\nPerò Gigi Hadid (i, per tant, tota la humanitat) no s’ha de preocupar. A part de les supersticions, la malaltia és simplement un tret genètic, igual que totes les altres línies de cabell, el color dels ulls i aquella cosa estranya que poden fer algunes persones. En resum, no es pot fer res per canviar el pic d’una vídua, però hi ha alguns trucs d’estil que poden minimitzar-ne l’aspecte.\n(Relacionat: 4 peculiaritats de cabell masculí: i com solucionar-les)\npantaló gris jaqueta de vestit negre\nFins i tot si el pic creix per la cara al llarg del nas i sobre la boca per formar un punt net a la barbeta, no intenteu afaitar-lo. (Simplement uniu-vos a un circ o alguna cosa així.) Si ho feu, només obtindreu un rebrot incòmode i dur que farà que la resta del cabell sembli una perruca.\nEn canvi, Ruffians el director artístic Denis Robinson recomana treballar amb el vostre barber per esbrinar quin estil és el millor per al vostre pic individual. El que té un pic de vídua o caputxa és que tenen una ment absoluta, alguns dirigiran el cabell d’una manera particular i, a la veritat, el millor és anar amb el flux.\ncom portar un gorro per a home\nAixò pot ser des de l'adopció d'una separació lateral fins al tall en una franja cònica. Feu el que escolliu, recordeu que us assegureu que l'estil s'adapti a la forma de la vostra cara. Ah, i que es reverteix fàcilment a temps per Halloween.\non aconseguir un vestit\nportar vestit sense corbata\ncom reduir els texans a l’assecador\npentinats llargs i ondulats per a nois\nquè vestir per treballar la festa de Nadal


TOT UN EXÈRCIT DE DISPOSITIUS ZOMBIS, A PUNT PER DESTRUIR INTERNET | COLLONADES\nTOT UN EXÈRCIT DE DISPOSITIUS ZOMBIS, A PUNT PER DESTRUIR INTERNET\nFrancesc Puigcarbó 27.10.16 Publica un comentari a l'entrada\nL'atac massiu de denegació de servei de divendres passat el va perpetrar, majoritàriament, un exèrcit de frigorífics, càmeres web, càmeres de vigilància i Vigila connectats. Una gran part de la Xarxa es va apagar durant 11 hores, deixant caiguts Spotify, Netflix, PlayStation Network o Twitter\nDyn és una empresa de noms de domini. Dit així no sembla gran cosa, però divendres passat Netflix, Spotify, PlayStation Network, Twitter, The Wall Street Journal o The Guardian van caure. I va ser per culpa seva. Tècnicament, Dyn és un proveïdor d'Internet. S'ofereixen com a analistes de trànsit per a webs, proveïdors de correu i de DNS, això que l'altre dia va saltar pels aires.\nVan ser gairebé 11 hores de pànic. "It 's tricky", que dirien els rapers RUN DMC als empleats de la companyia: a la seva web llueixen una samarreta personalitzada on imitant el logo del mític grup, es llegeix "DYN INC". No obstant això, res va poder salvar-divendres. Rondava el rellotge les cinc de la tarda a Espanya quan un atac de denegació de servei, més conegut com DDoS, es portava per davant els servidors de Dyn i apagava la xarxa a mig món.\nUn atac DDoS és una sobrecàrrega. Igual que la imatge que il·lustra aquest article, són milions de peticions arribant a la vegada a un servidor, sense que aquest pugui processar-les. Llavors el host curtcircuita i la web queda inutilitzada fins que el trànsit es redireccioni cap a un altre web o disminueixi. Dyn va aconseguir solucionar el problema cap a les dotze de la nit a Espanya. En aquells dies, la botnet que els va atacar ja portava unes quantes hores a casa, contemplant l'abast de l'atac.\nL'Internet de les coses, sense profilàctics\n"Via TOR, a la Deep Web es pot llogar una botnet i tirar llocs. Amb 150 $ aconsegueixes potència de foc per tirar tres hores la pàgina d'El País", explica a aquest diari Yago Jesús, que forma part de l'equip de Security by default i és un dels desenvolupadors de l'estructura de certificació del DNI-e al nostre país. "Sembla que els atacants buscaven més notorietat que realment demostrar força", continua.\nUna botnet és una xarxa de dispositius que duen a terme tasques de forma autònoma després de ser infectats per un malware. Se li crida també xarxa zombi, precisament perquè no "pensen" com ho faria un dispositiu normal: segueixen ordres d'un command and control, un sistema que envia les ordres a realitzar des d'un lloc remot.\nEls zombis aquesta vegada no eren només ordinadors. Sabem que l'atac a Dyn l'integraven routers, televisors, Vigila, càmeres web, de vigilància o frigorífics. És possible que hi hagués fins i tot algun osset de peluix. Tots estaven connectats a la xarxa i per això mateix tots són susceptibles de ser hackejats.\nÉs el que es coneix com l'Internet de les Coses, en anglès IOT (Internet of Things). "Ara mateix hi ha un desplegament molt gran d'aquest tipus de dispositius: vénen de sèrie amb una seguretat molt minvada, molt orientada a l'ús quotidià", explica Jesús. Segons recull Statista, el 2020, més de la meitat dels aparells de la llar estaran connectats a Internet. Actualment comptem amb un 23% dels dispositius a la Xarxa.\n"Moltes vegades, usabilitat i seguretat solen estar barallats, per això, no tenen mesures de seguretat". Jesús posa com a exemple a seguir el dels telèfons mòbils, que s'actualitzen automàticament. "En el cas del Iot, aquests dispositius no tenen aquest sistema d'actualització, de tal manera que quan es detecta una vulnerabilitat, realitzar un pegats i solucionar-la implica moltíssima força humana", explica. "Al final l'empresa ha d'anar un per un a cada dispositiu i subministrar-li l'actualització, pel que el risc que hi hagi dispositius no parcheados és molt gran".\nLa solució ja està inventada\nL'Internet de les Coses ens pot posar la música que ens agrada, recomanar un nou xampú per als cabells, dir-nos quants iogurts tenim a la nevera o quan caduquen. Els seus dispositius poden connectar-se a Internet però no actualitzar-: "No conec cap router, ni els de gamma alta, que ells solets s'actualitzin", continua Jesús.\nEncara que s'ha especulat amb que l'atac hagi partit des d'un Govern, de moment no hi ha cap certesa. "En aquest cas no sabem qui pot estar darrere, WikiLeaks va fer una mena de reivindicació dels seus servidors, però no queda del tot clar", explica l'editor de Security by Default. Com The Guardian, descarta que en l'atac hagin participat únicament dispositius del Iot. "Per la coordinació i el grau d'atac, és probable que hagin intervingut un altre tipus d'elements", afirma.\nSi, com apunten les previsions, en quatre anys més de la meitat dels nostres dispositius de la llar estaran connectats a la Xarxa, l'atac de divendres passat podria servir com a toc d'atenció als fabricants d'aquest tipus d'aparells. "Haurien de copiar l'estratègia d'altres dispositius com telèfons mòbils o sistemes operatius i seguir la mateixa estratègia: tant en la investigació com en seguretat", explica l'expert en seguretat informàtica.\n"A part de les fantàstiques funcionalitats d'una nevera que et digui els iogurts caducats, els desenvolupadors haurien de ficar a més una porció de codi perquè aquesta nevera sàpiga anar soleta per Internet, buscar-se una actualització o, almenys, avisar a l'usuari", sentencia Jesús. Fugim de la visió apocalíptica d'Internet com d'un lloc caòtic que concentra tots els mals de la societat. Però també vigilarem tant la capacitat de les grans corporacions tecnològiques per vulnerar el dret a la privacitat i com l'interès dels estats per reforçar el control dels ciutadans. ELDIARIO.ES\nresumint: estem en mans d'aprenents de bruixot, dels qui en som els conillets d'índies....


LES JERC BLANES PRESENTEN LA SEVA CAMPANYA SOTA EL LEMA: "Mulla Segur, Mulla't per Blanes"\nEl passat divendres les JERC Blanes varen donar el tret de sortida a la campanya electoral. Després d’haver presentat el programa electoral per a la Regidoria d’Emancipació Juvenil ja fa unes setmanes, les JERC de Blanes varen presentar en una xerrada informativa amb Conrad Son, director de cinema; Joan Puig, candidat d'Esquerra a l’alcaldia, i Joan Bertrana, número 6 de la candidatura d’Esquerra Blanes, la campanya "Mulla Segur, Mulla’t per Blanes" "Si mulles, no te la juguis. Si mulles fes-ho amb Protecció". Aquesta campanya que ha tirat endavant les JERC Blanes, juntament amb Esquerra Blanes, pretén conscienciar la societat de la importància de la utilització del preservatiu en les relacions sexuals com a garantia per evitar des d'embarassos no desitjats fins a la prevenció de malalties de transmissió sexuals.\nEl passat divendres les JERC Blanes varen donar el tret de sortida a la campanya electoral. Després d’haver presentat el programa electoral per a la Regidoria d’Emancipació Juvenil ja fa unes setmanes, les JERC de Blanes varen presentar en una xerrada informativa amb Conrad Son, director de cinema; Joan Puig, candidat d’Esquerra a l’alcaldia, i Joan Bertrana, número 6 de la candidatura d’Esquerra- Blanes, la campanya “Mulla Segur, Mulla’t per Blanes” “ Si mulles, no te la juguis. Si mulles fes-ho amb Protecció”.\nAquesta campanya que ha tirat endavant les JERC Blanes, juntament amb Esquerra Blanes, pretén conscienciar la societat de la importància de la utilització del preservatiu en les relacions sexuals com a garantia per evitar des d'embarassos no desitjats fins a la prevenció de malalties de transmissió sexuals. Per això les JERC i Esquerra de Blanes repartiran 10.000 preservatius els pròxims caps de setmana pels principals locals d’oci nocturn de la població.\nPer aquest motiu, el proper 12 de maig, amb la presència de la diputada de les JERC al Congrés dels Diputats, Laia Cañigueral, juntament amb el també Diputat d’Esquerra al Congrés dels Diputats i candidat a l’alcaldia, Joan Puig; el portaveu de les JERC Comarques Gironines, Eduard Adrobau;el portaveu de les JERC Blanes, Marc Puig, i la presència de diferents representats de la Candidatura d’Esquerra Blanes, es realitzarà una repartida de preservatius pels principals bars d’oci nocturn de Blanes.\nCal informar també que durant els propers divendres i dissabtes del mes de maig se seguiran repartint preservatius per les diferents zones d’oci nocturn de la vila. També volem informar que es pot passar a recollir el preservatiu exclusiu per l’oficina electoral d’Esquerra Blanes (passeig de Dintre,18) o enviant un correu electrònic a info@mullatperblanes.cat.\nURL CURTA: https://joventrepublica.cat/url/130416


ADIA rep una nova aportació gràcies al casal solidari de La Mar Bella – Adia\nBy Comunicació ADIA 1 any ago\nHome / News / ADIA rep una nova aportació gràcies al casal solidari de La Mar Bella\nEn una situació tan complicada com la que viu actualment el Tigray, regió al nord d’Etiòpia sacsejada per la guerra civil, el desenvolupament de programes d’ADIA -l’ONG vinculada al CEEB- és francament complicat. No obstant això, els programes regulars que s’implementen sobre el territori per combatre la malnutrició infantil han rebut una nova injecció: els diners recaptats pel CEM La Mar Bella a través del casal Esport per Nadal s’han destinat íntegrament a ADIA. Una xifra rècord en els últims 5 anys de 1889,85 €!!\nGràcies a aquests nous recursos del casal, es vetlla per la continuïtat de projectes com el de suplement alimentari, enfocat en la població d’Alitena; el programa d’ajuda a la gent gran de Wukro. D’altra banda, aquesta injecció econòmica es complementa amb la tasca que porten a terme el pare Angel Olaran i Daughters of Charity a Etiòpia.\nADIA, desnutrició, Etiòpia, La Mar Bella\njuny 11, 2020 3\nfebrer 11, 2020 3


Persones innovant per a persones: Projecte Ricarda i Joel | LAS NAVES\nLas Naves Carrer de Joan Verdeguer, 16, 46024 València, Valencia\nProjecte Ricarda i Joel\nO com facilitar a les mares com Ricarda que puguen alletar els seus bebés als comerços de Russafa.\nVisibilitzar i sensibilitzar al voltant\nRicarda és una de tantes mares que poden alletar els seus bebés als comerços de Russafa sense necessitat d’haver de consumir res. I tot gràcies a la Xarxa Amiga de la Lactància, impulsada pel projecte Ciutat Cuidadora de Las Naves. Una iniciativa que busca la implicació dels comerços del barri per a facilitar la lactància.\nCiutat Cuidadora té com a objectiu visibilitzar i sensibilitzar al voltant de les pràctiques i relacions de cures a la ciutat, contribuint a posar-les al centre del disseny urbà, el desenvolupament comunitari i el model de ciutat que desitgem.\n1 Xarxa Amiga de la Lactància (Russafa)\n2 Connectant Sant Isidre (Sant Isidre)\n3 Mapa de Cures (Benimaclet)\n4 Colecamins (Castellar-L’Oliveral)\nAmb la participació de l’estudi La Dula\nÉs un projecte de Las Naves, amb la participació de l’estudi La Dula i la col·laboració del teixit associatiu i les iniciatives ja existents a la ciutat. D’eixa manera s’han desenvolupat 4 accions comunitàries: la Xarxa Amiga de la Lactància a Russafa, els Colecamins a Castellar-L’Oliveral, Connectant Sant Isidre per a combatre la soledat i el Mapa de Cures de Benimaclet.\nA Russafa, persones com Ricarda poden anar a qualsevol dels més de 50 comerços i establiments adherits a la Xarxa Amiga de la Lactància de Russafa amb el seu fill Joel i donar-li el pit. Allí els rebran amb els braços oberts, posant al seu abast algun racó o butaca còmoda per a que el puga alletar en tranquilitat.\nCom Ricarda moltes altres persones han trobat un espai on connectar i generar una ciutat que pose en el centre les cures. D’esta manera es contribueix a que València siga una Ciutat Cuidadora on la gent siga la principal protagonista, tal i com passa a tots els projectes de Las Naves.\n© 2020 Las Naves


Auschwitz blinda la seva supervivència | Cultura | EL PAÍS Catalunya\n31 països aporten fons per garantir la conservació del camp nazi, que ha estat a punt de tancar. Espanya no hi contribueix malgrat el seu suport inicial\nAuschwitz 16 NOV 2014 - 00:00\tCET\nVisitants a l'entrada del museu d'Auschwitz. fabrizio bensch REUTERS\nEl lloc més cruel de la terra rep més d'un milió de visites a l'any. Gairebé tantes com les persones que hi van morir. Al mig d'una plana polonesa, a 70 quilòmetres de Cracòvia, el Tercer Reich va desenvolupar sobre unes antigues dependències militars d'Oswiecim — que van passar a anomenar Auschwitz— una sofisticada indústria de la mort, tan eficaç com macabra. L'antic camp d'extermini, que celebrarà els 70 anys del seu alliberament el 27 de gener, ha estat al límit de la desaparició com a espai de memòria a causa de les estretors econòmiques per garantir la conservació dels 155 edificis, 300 ruïnes (entre les quals s'inclouen els dos forns i cambres de gas de Birkenau, que van fer volar els nazis) i milers d'objectes personals que en si mateixos condensen el terror: minúscules sabates infantils, pròtesis de mutilats, muntanyes d'ulleres rodones, tones de cabells, la maleta de Klara Golosein, la de Georg Weiss, la d'Else Meier, cartes de víctimes, anotacions de botxins… “Abans de la creació del Fons Perpetu, la situació era crítica. Actualment, gràcies a la comprensió general de com n'és d'important preservar l'autenticitat per a les generacions futures, comencem a veure la proverbial llum al final del túnel”, exposa Piotr M. A. Cywinski, director del Museu d'Auschwitz-Birkenau.\nLa conservació d'un complex que ocupa 200 hectàrees —els nazis van construir-hi tres camps, encara que el museu actual només inclou visites a l'I i II (Birkenau)— requereix una injecció financera que essencialment ha recaigut sobre Polònia, forçada per raons geogràfiques malgrat la seva nul·la responsabilitat política en el genocidi. Poc receptiva a les crides del Govern polonès (“Cada nació té el deure inalienable de protegir aquests llocs”, subratllava el ministre de Cultura i Patrimoni), la contribució internacional va resultar fins al 2009 anecdòtica (entre l'1% i el 3% d'un pressupost anual de vuit milions d'euros). Aquest any, els responsables del museu, obert el 1947 i d'accés gratuït (es cobra pel servei de guia), van llançar un dur avís: haurien de tancar Auschwitz al cap de poc temps per la falta de mitjans per preservar-ne els barracons, tanques, oficines i altres restes materials.\nFins al 2009, gairebé tot el finançament del museu requeia sobre Polònia\nEsperonat per la por que la desaparició dels últims testimonis es traduís en la mort de la memòria del que va passar, Wladyslaw Bartoszewski, presoner 4427 entre el setembre del 1940 i l'abril del 1941 i responsable del Consell Internacional d'Auschwitz, va promoure la constitució d'una fundació internacional, que hauria de reunir 120 milions d'euros per constituir un capital (l'anomenat Fons Perpetu) que permetés finançar amb els seus interessos anuals les necessàries labors de restauració i manteniment. En les seves intervencions Bartoszewski exposava la seva preocupació: “El moment en què no quedin més testimonis s'acosta inexorablement. Entre nosaltres es manté la convicció que quan la gent se n'hagi anat cridaran les pedres. Va unit a la naturalesa humana perquè quan no en queda cap empremta tangible els esdeveniments del passat cauen en l'oblit”.\nDes que la fundació es va constituir al gener del 2009 s'hi han sumat 31 països, amb unes aportacions econòmiques que arriben fins als 102 milions d'euros, no gaire lluny de la meta (120 milions). Per raons òbvies, Alemanya va ser el país més generós i diligent en rebre la petició del llavors primer ministre polonès, Donald Tusk: ha donat la meitat del que es necessitava (60 milions d'euros). Més tard s'hi han sumat nombrosos països de diferents continents, grandàries i poder econòmic per donar suport a la supervivència d'Auschwitz. També algunes ciutats, com París (310.000 euros), i contribuents particulars. Espanya, malgrat els contactes mantinguts amb la fundació, n'ha quedat al marge. Quan una delegació va visitar Madrid al setembre del 2010 per explicar el projecte, el Govern espanyol s'hi va mostrar receptiu i es va comprometre a prendre una decisió a finals d'aquell any. “Des de llavors no han fet cap concreció financera”, segons consta en la memòria anual de l'organisme polonès. Fonts diplomàtiques espanyoles asseguren que la naturalesa de la fundació dificulta l'encaix jurídic per atorgar-li una ajuda econòmica i que les fórmules alternatives ofertes van ser rebutjades. La Unió Europea com a tal ha salvat els seus esculls jurídics aportant 4 milions d'euros per als projectes de conservació que executa el Museu d'Auschwitz pel seu compte.\nPer preservar el lloc, Alemanya ha aportat 60 milions d'euros\nLa veritat és que, cinc anys després de la creació de la fundació, Espanya és un dels pocs països grans de la Unió Europea que no ha contribuït al Fons Perpetu (l'altra excepció cridanera és Itàlia, pàtria de Primo Levi, autor d'una de les cròniques més esgarrifoses sobre Auschwitz a Si això és un home). “No sóc jo qui ha de jutjar. Molts grups de joves vénen des d'Espanya per conèixer aquest lloc, per la qual cosa sembla que les institucions governamentals haurien de ser conscients del paper que té aquesta experiència en el procés de maduració dels joves perquè siguin ciutadans conscienciats. Espanya es va mantenir en bona part fora de l'abast d'aquesta història, però el Fons ha estat construït, entre d'altres, també gràcies a les contribucions del Canadà, Austràlia, Suècia o Suïssa”, sosté Piotr M. A. Cywinski, que a més de director del museu és president executiu de la fundació.\nEl 2013 van visitar Auschwitz 52.800 espanyols, la setena nacionalitat més interessada a recórrer el tètric memorial després de polonesos, britànics, nord-americans, italians, alemanys i israelians. Per davant fins i tot de França, un país que va tenir una relació més directa amb la Xoà i que ha donat cinc milions d'euros al Fons Perpetu. Si s'observa l'evolució en els últims cinc anys, l'interès espanyol és creixent des del 2009, en què hi van acudir 26.700 persones.\nAmb prou feines van morir espanyols a Auschwitz, encara que la xifra definitiva és confusa per alguns equívocs sobre deportats des de França. En qualsevol cas, no té res a veure amb el que va passar als camps de Mauthausen i Gusen, per on van passar 7.000 exiliats republicans, dels quals van sobreviure 2.000. Als Arxius Nacionals dels Estats Units es custodia un clarificador discurs del 27 de juny del 1941 d'August Eigruber, governador de l'Alt Danubi: ·Quan vam ocupar França l'any passat, el senyor Pétain ens va donar aquests 6.000 espanyols rojos i va declarar ‘No els necessito, no els vull’. Vam oferir aquests 6.000 espanyols al cap de l'estat, Franco, el cabdill espanyol. Ho va refusar i va declarar que mai admetria aquests espanyols rojos que havien lluitat per una Espanya soviètica. Llavors vam oferir els 6.000 espanyols rojos a Stalin i a la Rússia soviètica (…) i el senyor Stalin amb el seu Komintern no els va acceptar. Ara són a Mathausen aquests 6.000 combatents rojos, treballadors (…); s'hi quedaran per sempre”.\nFràgil camp de la mort\nBirkenau és una gran intempèrie. Uns rails, que parteixen el camp, conduïen a la cambra de gas encara que els passatgers d'aquells trens creien en realitat que desfilaven cap a punts de neteja i desinfecció. A diferència del primer, on en part es van utilitzar instal·lacions preexistents, aquest camp va néixer per matar jueus, gitanos i enemics polítics del Tercer Reich.\nLes construccions, que van començar a l'octubre del 1941, són més precàries i necessiten conservació. Una de les primeres intervencions finançades gràcies al Fons Perpetu s'ha destinat a restaurar els barracons de maó de les dones, que es trobaven en pèssimes condicions per la fràgil estructura i també per les característiques del sòl.\nHi ha també edificacions de fusta, com la destinada a latrina col·lectiva, on s'amuntegaven els presos en hores prefixades i sense cap intimitat. Eren molts els que sospiraven per integrar-se a la unitat de neteja de vàters. La possibilitat de supervivència creixia: feien tan mala olor que els guàrdies no solien acostar-s'hi i, enmig de la gèlida plana, on les temperatures baixaven fins als 17 graus sota zero a l'hivern, passaven les hores sota sostre.\nEl Museu dedica també una especial atenció a la cura dels arxius, que subministren més informació per a la Història, i els milers d'objectes deixats a Auschwitz per les víctimes i els seus botxins.


‘Boulder’, d’Eva Baltasar, premi Òmnium a la millor novel·la de l’any | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nJordi Cuixart i Eva Baltasar, durant el lliurament del Premi Òmnium a la millor novel·la de l'any. Massimiliano Minocri\nBarcelona 5 FEB 2021 - 10:57\tCET\nEls personatges de les fins ara dues úniques novel·les de la poeta Eva Baltasar conreen la solitud, busquen un lloc per experimentar la seva misantropia i la vida no els ho posa fàcil. Capricis de la fortuna, tant les propostes de Permagel com de Boulder no han estat gens solitàries a les llibreries, amb una miríada de lectors i una excel·lent acollida crítica. Aquesta paradoxa s'ha ratificat aquesta tarda a la sala Hiroshima de Barcelona amb l'elecció de Boulder com a premi Òmnium a la millor novel·la de l'any 2020, el guardó amb la major dotació a llibre publicat en català: 20.000 euros per a l'autor i 5.000 més per al segell editorial, Club Editor, per destinar-los a la seva promoció. La celebració per part d'Òmnium Cultural, entitat convocant, ha estat doble perquè aquesta quarta edició del premi, en format híbrid sense públic i retransmesa en línia amb un centenar d'espectadors, és la primera que ha pogut ser lliurada pel seu president, Jordi Cuixart, des del 29 de gener en tercer grau penitenciari després de la seva condemna pels incidents del procés del 2017.\nEva Baltasar: “La solitud és l’única manera de trobar-se amb un mateix. Seria bo que els nens ho aprenguessin”\nCrítica de 'Boulder', per Ponç Puigdevall\nBaltasar (Barcelona, 42 anys), que es va imposar als finalistes Miquel Martín i Serra, autor de La drecera (Edicions del Periscopi), i al seu company d'escuderia editorial, Sebastià Perelló, seleccionat per La mar rodona (Club Editor), ja està avesada als premis: com a poeta, la desena dels seus poemaris amb els quals va iniciar el 2008 la seva carrera literària han obtingut cadascun un premi, mentre que Permagel, el seu debut en la novel·la i primer lliurament d'un tríptic que segueix amb Boulder (tots dos a Club Editor), va obtenir el Llibreter i el de L’Illa dels Llibres. I, pel que sembla, també està acostumada que els seus llibres no pateixin solitud: de Boulder, que va aparèixer pocs dies abans de la quarantena per l'esclat del coronavirus el març de l'any passat i que narra la història d'una solitària cuinera d'un buc que s'enamora d'una geòloga que l'ancorarà a terra ferma embarcant-la en una gestació assistida, se n'han venut ja 14.000 exemplars només en català.\nL'acta del jurat va reconèixer en Boulder “un retrat sense concessions i uns personatges amb gran potència narrativa i estilística, que s'endinsa per camins poc transitats en la literatura catalana”. La novel·la, composta amb una prosa de fraseologia curta i carregada d'imatges poètiques, s'ha traduït al castellà (Literatura Random House) i ja se n'han venut els drets al francès, l'italià i l'anglès. Les fites de Permagel passen, des de la seva publicació el 2018, pels 24.000 exemplars venuts, traduccions al castellà, el gallec, el francès i l'italià i, a l'abril, a l'anglès, amb prepublicació en la prestigiosa revista Granta.\n“La meva protagonista transita pels límits de la vida, se sent a gust en aquest estar sola, és feliç així”, ha assegurat la guanyadora, que defensa que el seu personatge “no és una dona esquerpa, potser ho soc jo, però més aviat és que viu per dins, no desitja gaire tracte amb els altres; passa que és també molt honesta i els honestos solen passar per esquerps”. En aquesta línia d'honestedat, Baltasar va reconèixer que la versió publicada era la tercera que escrivia de l'obra. “Em va costar trobar la veu de Boulder”, ha admès, fruit de la tensió que viu el personatge entre “l'amor, que sempre tira cap enfora, i la solitud, que arrossega cap endins”. Tampoc és aliè al complex perfil de la protagonista l'episodi de “la seva maternitat no desitjada, que la porta a entendre que alguna cosa s'ha transformat dins seu”.\nL'escriptora, que té previst tancar aquest fris narratiu el proper 10 de març amb Mamut, s'afegeix amb Boulder (el nom amb el qual es coneixen unes solitàries pedres de la Patagònia) a un palmarès que conformen Els estranys, de Raül Garrigasait (2017); Aprendre a parlar amb les plantes, de Marta Orriols (2018), i L’esperit del temps, de Martí Domínguez (2019).\nAmb uns versos de Walt Whitman, Baltasar ha agraït el premi després d'un breu parlament previ de Cuixart, que, “poc abans que hagi de marxar per tornar a la cel·la”, ha volgut recordar que “aquest és el meu primer acte cultural després de 1.207 nits a la presó” i ha posat l'accent en el valor simbòlic de l'esdeveniment: “Lliurar el quart premi Òmnium a la millor novel·la de l'any és tornar-ho a fer perquè, quan ens volen muts i obedients, com a societat civil organitzada tenim l'obligació moral i l'oportunitat preciosa de mobilitzar-nos i no callar”. Però també ha volgut denunciar que “les institucions no estan protegint la cultura com a bé essencial: hem de denunciar la greu irresponsabilitat de les administracions de deixar la cultura desemparada i abandonada, com estan fent”. Una actitud que “està posant en risc tota una generació de creadors, cosa que tindrà conseqüències dramàtiques per al nostre imaginari col·lectiu com a societat”. I ha acabat amb una crida: “Urnes plenes, llibreries obertes i que la cultura ho inundi tot”.


Discografia Els Zeromonstres Notícies Galeria Contacte\nCollage digital: realitzat per Jaume Serra Cantallops\nL'arbre dels penjats\nDe CORC (1976) a MASSUTÍ I ELS ZEROMONSTRES\nA finals dels anys 70 ens coneguérem de manera casual Pep Lluis Victòry, Toni Hernansáiz, Jaume Bergas i jo, perquè ells eren amics del meu germà Quique. Tots, malgrat que jo fos uns anys més vell, teníem en comú la follia per la música.\nEscoltàvem, quasi de manera obsessiva King Crimson, Pink Floyd, Jethro Tull, Genesis, Yes... Però també, sobretot jo, a Pau Riba, Jaume Sisa, Pep Laguarda, Oriol Tramvia, músics que fugien de la "nova cançó" i alguns grups com Velvet Underground, Soft Machine i Daevid Allen.\nVàrem començar a fer cançons del que posteriorment s'anomenà" rock català", però vint anys abans. Érem CORC. Teníem el local d'assaig a Ses Voltes on també hi estaven els Forats Negres, Peor Imposible, Axalot i més grups que ara mateix no puc recordar. A Corc també s'hi sumaren na Begonya Gómez a la veu, en Joan Mas als teclats i en Tomas Albendea al violí.\nPassats els anys, molts d'anys, ens hem anat retrobant durant èpoques (de manera intermitent) i treballant cançons (encara que mai veren la llum). Una època molt creativa va ser la dels finals dels 90 amb la incorporació de Carles "setriman" Segui a l'estudi dels Coanegra de Santa Maria. Érem ja els Zeromonstres. De tots aquells mesos de feina, a causa d'un infortunat incendi vàrem perdre tot el material enregistrat (algunes mixes de prova es salvaren), sobretot em sap greu una balada que vaig compondre per una amiga, Silvia Zierer, que havia mort en un absurd accident. Una balada on vaig comptar amb l’excepcional col·laboració de Conxa Buika.\nJa serà a partir del 2013 quan, de manera quasi increïble, em retrob amb Toni (caimarienc per part de dona com jo) que es mudava a Caimari. Aquesta serà la motivació per convertir la meva cotxeria en un estudi de gravació. Per això neix Son Cantagrins.\nA partir d'aquí, amb la incorporació de Pep Lluis, Alfonso de la Sierra (veïnat de Selva) i Carles Bujosa (també amb casa a Caimari), començam a fer feina i a enregistrar cançons.\nEl primer disc, una auto-edició casolana Zeromonstre (1976-2013) recull material fet sobretot a finals dels anys 70 fins als 80, amb un parell de cançons noves.\nÉs a partir d'aquí que començam a fer feina en "L'arbre els penjats" (Blau/Discmedi).\nL'any 2013 vaig deixar el fotoperiodisme —feina que havia realitzat durant 28 anys—, i durant sis mesos em vaig dedicar a compondre i a enregistrar els temes del disc. Un desafortunat accident amb la meva Vespa (we are the Mods) em va tenir a l'hospital més de set mesos, amb la consegüent paralització del disc.\nEl desembre del 2015, ja a casa i malgrat les seqüeles que em deixa la "paperina", acabam el disc i s'acaben també les mescles i la masterització del disc, a càrrec de Miquel Llinàs a Sonoteque. El treball visual del disc és dels artistes Rafel Joan i Jaume Serra Cantallops.\nFoto: realitzada per Guillem Bosch\nMiquel Massutí: guitarra acústica, guitarra elèctrica, glissando, sintetitzadors orgánics, armònica, ukelele i veu.\nAlfonso de la Sierra: guitarra acústica, guitarra elèctrica, guitarra flamenca, ukelele, baix, banjo i coros.\nToni Hernansáiz: bateria i percusions.\nPep Lluis Victòry: baix.\nCarles Bujosa: Mellotron, Hammond, flauta travesera i whistle.\nMiquel Massutí pone música a la poesía de Miquel Cardell\nMassuti i els Zeromonstres\nSu nuevo disco con Els Zeromonstres se publicará el próximo mes de febrero\nMiquel Massutí tiene nuevo trabajo discográfico. Lleva por título El gest imaginari y verá la luz el próximo mes de febrero. De momento nos llega un primer avance, el de Els blaus, els verds... canción en la que el cantante, compositor y guitarrista, durante años fotógrafo de Diario de Mallorca, pone música a un poema de Miquel Cardell.\nSe trata de uno de los dos poemas musicados en este álbum que edita Blau. El citado single es un tema que huele a primavera, "una especie de road movie payesa por el Pla de Mallorca y una de las pocas canciones acústicas del disco". Un cedé en el que participan Ali Domínguez, al violín, Natàlia Tascón, en los coros, Pep Lluís Victòry, contrabajo, Toni Hernansáiz, batería y percursiones, y Massutí, a la acústica y en la voz.\nMassutí i els Zeromonstres a l'especial ENDERROCK ILLES BALEARS\nPromo de la cançó "Com tinta de calamar" realitzada per Curly Commas a Son Cantagrins\n210 B #Revisited de "L'arbre dels penjats"\nPer si vos vàreu perdre el petit reportatge que ens varen fer Xisco Sánchez i Aina Riera per a l'informatiu d'IB3 Notícies aquí teniu l'enllaç del nostre canal de Youtube. Primers assajos per preparar la presentació de "L'arbre dels penjats" en directe i l'entrevista sencera a Miquel Massutí parlant del disc. Gràcies per l'ajuda de Pere Dávila per l'enregistrement televisiu.\nEscoltens al programa Mediterràdio de IB3 Ràdio\nMEDITERRÀDIO DE IB3 RÀDIO\nA partir de les 21h podràs escoltar el nostre disc... en un recorregut musical.\nEn una estona a IB3, la #ràdio pública de Balears.\nEn fm a 106.8. 88.6, 93.7 i en stream a www.ib3radio.com\nOn podeu adquirir el disc "L'arbre dels penjats"\nTeniu al vostre abast el disc de Massutí i els Zeromonstres a Xocolat i a El Corte Inglés de Palma (si vos fa ganes comprar-lo millor a Xocolat i així ajudam a les botigues petites).\nTambé el podeu descarregar a l'iTunes o a altres plataformes digitals (però vos perdeu un treball genial del pintor Rafel Joan i un llibret de 16 planes amb ses lletres i els crèdits). Els amics que estiguin per Barcelona també el poden comprar a la FNAC, Disco 100 o a www.discmedi.com i a www.produccionsblau.com, també per Amazon.\nEntrevista a IB3 Noticíes "L'arbre dels penjats"\nENTREVISTA A IB3 NOTICIES\nPer si vos vàreu perdre el petit reportatge que ens varen fer Xisco Sánchez i Aina Riera per a l'informatiu d'IB3 Notícies aquí teniu l'enllaç. Primers assajos per preparar la presentació de "L'arbre dels penjats" en directe amb la incorporació de Pere Dávila als Zeromonstres:\nPitja aqui per vore el reportatje de IB3 a la carta\nRessenya del nostre disc al Setmanari Felanitx\nRESSENYA DEL NOTRE DISC AL SETMANARI FELANITX\nQuina il·lusió m'ha fet trobar una ressenya del nostre disc al Setmanari Felanitx escrita per Pere Estelrich Massutí. "L'arbre dels penjats" té part i mitja d'arrel felanitxera, la mitja sa meva per part de Massutí i un poc d'Oliver, la sencera la de Rafel Joan (Magarola) que ha fet la portada i el llibret del disc. Esta collonut sortir damunt la pluviometria i devora el santoral (pot ser una senyal). Bromes a part Gràcies Pere.\nAvui ens ha visitat un equip d'IB3 Notícies\nAVUI ENS HA VISITAT UN EQUIP DE IB3 NOTICIES\nAvui ens ha visitat a l'estudi de Son Cantagrins a Caimari un equip d'IB3 Notícies, hem conversat sobre el disc "L'arbre dels penjats" i hem interpretat la cançó 210B #Revisited dedicada als professionals de Hospital Sant Joan De Déu Palma, en especial a Adela Fornés Álvarez, Ancor Rebassa, Toni Recio Ferrer, Esther Plaza, Silvia Izquierdo i Tomeu Gacías. Avui vespre, a l'informatiu d'IB3!\nDiari ARA a l'edició en paper i l'Ara Balears\nAvui el Diari ARA a l'edició en paper i l'Ara Balears\nA l'edició digital ens treu una entrevista preciosa. Moltes gràcies Cristina Ros per l'entrevista amb pluja i galetes d'Artà.\nMassutí i els Zeromonstres: L'arbre dels penjats\nMASSUTÍ I ELS ZEROMONSTRES PRESENTEN\nEL DISC "L’ARBRE DELS PENJATS"\n“L’arbre dels penjats” és una mena de petita biografia personal –amb totes les contradiccions: pors, fantasmes i moments que freguen la felicitat– que s’enriqueix amb les eclèctiques aportacions musicals d’un grup d’amics que es retroben i troben per circumstàncies de la vida en un moment i lloc determinat.\nAl disc Miquel Massutí parla d’amor-odi, paisatge-bars-obscuritat, addiccions psicotròpiques i, sobretot, de la distorsió dels records i del pas del temps, l’envelliment i la mort.\nMassutí i els Zeromonstres presenten “L’arbre dels penjats”: un disc que neix de l'atzar, com quasi totes les coses màgiques que ens passen a la vida. És el resultat de retrobar-se músics-amics que es coneixien des de fa un grapat d'anys, alguns dels quals han acabat vivint a Caimari o Selva. Es tracta d’un disc en primera persona, ple de vivències i imatges que s’acompanyen musicalment a vegades només de guitarres acústiques i d’altres amb arranjaments de banda, navegant entre el folk-rock amb pinzellades psicodèliques.\nEl procés de composició del disc comença l'any 2013 a Son Cantagrins, l’estudi de Miquel Massutí a Caimari. En aquell moment Massutí deixa el fotoperiodisme i durant sis mesos es dedica a compondre el gruix del material del disc. En aquest procés hi participen Toni Hernansáiz (bateria) i Pep Lluis Victòry (baix), amb els que els uneix més de trenta anys de fer música plegats, així com Alfonso de la Sierra (guitarres) i Carles Bujosa (teclats i flautes). Aquest procés es veu interromput arran de l'accident de moto que pateix Miquel Massutí i que el deixa fora de joc durant més de vuit mesos. El darrer tema del disc (210 B # Revisited) l'escriu precisament a l'Hospital Sant Joan de Déu de Palma. Un cop torna a casa el desembre del 2015 reprèn els enregistraments d’un disc que compta amb les col·laboracions de: Cris Juanico, Marta Elka, Maryflowers, Carolina Marí i Natalia Tascón. El poeta caimarienc Jaume C. Pons Alorda posa veu al seu poema Pudak 3000. El disc ha estat mesclat i masteritzat per l'alquimista dels decibels Miquel Llinàs a Sonoteque. El disseny gràfic de la plana de Massutí i els Zeromonstres és de l'artista digital Jaume Serra Cantallops i els grafismes de disc són del pintor Rafel Joan.\nEl resultat on la imatge és un recurs omnipresent —no oblidem que l’autor de les cançons, Miquel Massutí, és també fotògraf— per parlar de temes diversos com l’amor-odi; la contraposició entre la contemplació del paisatge i la part mes obscura dels bars i la nit; les addiccions psicotròpiques, la distorsió dels records, el pas del temps, l’envelliment i la mort. No hi falta l’admiració cap al seu poble d’acollida, Caimari. Musicalment una part del disc és cruament/càlidament senzilla, feta amb guitarres acústiques (la Martin tan blanqueta...) amb l'estreta col·laboració d'Alfonso de la Sierra. L'altra part de les cançons són amb banda (rock amb dibuixos de psicodèlia i rock simfònic).\nMiquel Massutí (Palma 1960) es dedicà professionalment al fotoperiodisme a diferents mitjans de comunicació (El Dia de Baleares, La Vanguardia, El Pais, Diario de Mallorca) però mai ha abandonat la seva relació amb la música i la composició. Des de finals dels anys setanta amb Corc, Mediterrànic o als anys noranta amb Zeromonstres, sempre com outsider. L’any 2005 forma amb uns col·legues periodistes el grup de punk-histriònic Rock&Press amb qui publica Cemento, Korrupción i Crisis, tots editats per Blau/Discmedi. Sis anys intensos i, sobretot, divertits, denunciant en aquell moment aspectes sobre la corrupció que ningú s'atrevia a dir. És amb la decisió de deixar Palma i traslladar-se a Caimari quan començà a fer feina per reprendre amb els seus amics d'aventures musicals el treball del qual sorgirà l'enregistrament de temes dels anys setanta i vuitanta: Zeromonstres. I és a partir del 2013 quant comença a treballar amb "L'arbre dels penjats".\nContacta amb nosaltres omplint el següent formulari i ens posarem en contacte amb tu.\n© Copyright 2017 | Massuti.com\nProgramaciò realitzada per: Bernat llabrés\nFacebook iTunes Spotify Pujar adalt


El Món | El ‘mea culpa’ malaltís de l’independentisme\nEl ‘mea culpa’ malaltís de l’independentisme\n"Som al segle XXI i Espanya continua tancant-nos la boca i lligant-nos les mans"\nper Víctor Alexandre 07/04/2019\nUn dels trets més significatius de les persones o dels pobles llargament sotmesos a un poder dominador és el de l’automenysteniment i l’autoculpabilització, fins al punt que, per paradoxal que sembli, l’oprimit acaba esdevenint el millor defensor del seu opressor. L’oprimit sempre troba alguna cosa, algun detall, algun element que minimitza les accions de l’opressor i tendeix a l’autoinculpació : “La culpa és meva, perquè jo, sabent com és, hauria de callar”; “La culpa és meva, perquè jo, sabent com és, no hauria de fer el que em ve de gust, sinó el que ell vol que faci”; “La culpa és meva perquè jo, sabent com és, hauria de demanar-li permís per sortir de casa o per pensar com penso, o per dir segons què, o per vestir-me segons com, o per anar amb segons qui...” O també: “Ell és molt violent, això ja ho sabem, però en el fons, en el fons, si no li portes la contrària, és bona persona”; “Em diu que he d’acatar les seves ordres, tant si m’agraden com si no, però no és un feixista, eh? No, i ara!”; “Quan el desobeeixo em posa manilles, m’emmordassa i em tanca a les golfes, però la culpa és meva perquè, coneixent-lo, hauria de saber que la seva voluntat és llei”...\nDe frases autoinculpatòries, les persones i els pobles sotmesos n’han dit i en diran sempre un munt. És una constant en tots ells: sempre estan fent examen de consciència, sempre es repeteixen que “alguna cosa no han fet bé”, “que no s’expliquen prou bé”, “que la via unilateral d’obrir la porta i marxar no és la via que ha de seguir la persona maltractada o el poble captiu. El bon maltractat, el bon captiu és el qui espera que un dia, d’algun any, d’algun segle, l’opressor, en un gest d’infinita benevolència, li obri la porta somrient tot dient-li: “Te’n pots anar, ets lliure”. Tot el que no sigui això, seria radical, molt radical, per més que l’opressió estigui garantida tant si l’oprimit fa bondat com si no. Educat en la submissió, l’oprimit sempre espera. No sap ben bé què, però ell espera i espera i espera. De motius per esperar, mai no li’n manquen. Espera que un àngel baixat del cel imparteixi justícia, li obri la porta de la gàbia i l’alliberi. Una mica com Jesús a Llàtzer de Betània: “Aixeca’t i camina”. No s’adona que l’opressor no castiga només l’acte de ser lliure, castiga fins i tot la intenció. I, home, si t’han d’estomacar només per tenir intenció de fer una cosa, potser millor que la facis, no? Preu per preu sabates grosses, xicot!\nDic això, perquè sovinteja força, ja sigui en escrits o en tertúlies radiofòniques i televisives, la cantarella segons la qual “l’independentisme hauria de preguntar-se què ha fet malament en el decurs del Procés”. És un tema recurrent que, fins i tot quan no hi ha mala fe, acaba associant el mot “independentisme” al mot “malament”, com si fossin indestriables: “independentisme-malament”. I és que el captiu, tan maldestre ell, pobrissó, fa un munt de coses “malament”. Ja se sap, ell ha vingut a aquest món a obeir i ha de retre comptes pel fet de pensar com pensa, pel fet de dir el que diu i pel fet d’actuar com actua. I si l’opressor l’apallissa, si l’opressor l’inhabilita, si l’opressor l’envia a l’exili, si l’opressor l’empresona, és perquè l’oprimit ha gosat escapolir-se de l’opressió sabent que la llei opressora no li ho permet. De la mateixa manera que quan ets petit, si no fas bondat, et poden fer pam-pam al culet, quan ets gran l’opressor et fa pam-pam al capet. Això ho sap tothom, només l’independentisme comet l’error d’oblidar-ho. I és clar, ha d’assumir-ne les conseqüències per insubmís.\nSignifica això que l’independentisme ho ha fet tot bé al llarg del Procés? La resposta ara mateix és SÍ. Apel·lo a la intel·ligència del lector per entendre aquest sí. Ara mateix cal un SÍ unànime. El NO ja el posa l’espanyolisme, es digui PP, PSOE, Ciudadanos o Comuns. No cal que fem nostre el seu marc mental i en repetim la lletania. Altrament, contribuirem a crear una altra mena d’unanimitat que ens inclourà també a nosaltres segons la qual l’independentisme hauria fet “moltes coses malament”. Això farà feliç el nacionalisme espanyol, que, ben cofoi, podrà dir: “Si no ho diem només nosaltres! Si ho diuen els mateixos independentistes!”\nSi una travessia tan noble com la llibertat del nostre poble no és capaç d’unir-nos, és que no en som dignes. Els egos, les calculadores, els interessos de partit..., són un llast letal. Temps n’hi haurà, quan siguem una nació lliure, d’analitzar els errors, les temences, les indecisions i també els encerts i les victòries. No és durant la batalla, la cursa o el partit el moment de fer-se retrets i de veure qui la té més grossa, altrament la batalla, la cursa o el partit acaben en derrota.\nNo cal dir que l’associació d’aquestes dues paraules, “independentisme” i “malament”, acostuma a fer-se des d’una posició de superioritat moral, com el parer d’algú que no està ni amb els uns ni amb els altres, que no puja ni baixa, que no és home ni dona, sinó tot al contrari, i que només pretén ser objectiu. Perquè, és clar, és clar, alguna cosa haurà fet malament l’independentisme per tenir un miler de persones encausades, dos milions i mig criminalitzades, la meitat del govern a la presó, l’altra meitat a l’exili i tot el país sota sospita, oi? No hi ha dubte: és quan era minoritari, que l’independentisme ho feia tot bé. Aleshores sí que era maco i pintoresc. No hi havia cap conflicte amb Espanya, de la mateixa manera que tampoc no n’hi havia entre el negre i l’amo blanc quan el primer es mostrava submís. Que n’eren de bons, aquells temps!\nDoncs bé, l’error del negre submís era ser submís. Aquest era el seu únic i veritable error, i no es va alliberar fins que ho va descobrir. I totes les coses que va fer per aconseguir-ho, encara que fos amb una sabata i una espardenya, van estar ben fetes. Ben fetes! Perquè, com deia Martin Luther King: “Ja n’hi ha prou! I això implica pertorbar la pau!” I que és, de vegades, la pau? Ho respon la cançó de Raimon: “De vegades la pau no és més que por; de vegades la pau tanca les boques i lliga les mans”. La història d’Espanya és resumeix en milions de boques tancades i milions de mans lligades, tant en el seu entorn geogràfic com a ultramar. Mèxic li ho ha recordat recentment.\nSom al segle XXI i Espanya continua tancant-nos la boca i lligant-nos les mans. Espanya, l’Estat dictatorial de la Unió Europea, tanca les boques i lliga les mans dels qui li són desafectes, i, veient que ningú no li para els peus, arriba al paroxisme de criminalitzar el color groc i prohibir paraules. Paraules! Què hi ha més feixista que això? Fins i tot dicta als periodistes de Televisió de Catalunya i Catalunya Ràdio, i la resta de mitjans públics, què han de dir i què no poden dir, quines paraules poden fer servir i quines no. Però tranquils, no passa res. La pau tot s’ho val. Amb el cap cot es viu millor. Així, des d’un prisma hispanocèntric, podrem continuar preguntant-nos quines coses ha fet “malament” l’independentisme fins a coincidir amb Espanya en què allò que de debò ha fet “malament” ha estat existir.\nO podem fer una altra cosa, una cosa ben catalanocèntrica, com ara pensar que la llibertat comença per alliberar-se d’aquesta cantarella malaltissa que enllaça els mots “independentisme” i “malament” com si fossin un de sol i que ens renta el cervell, ens malmet l’estat d’ànim i ens afebleix. Deixem de menystenir-nos, si us plau! Deixem d’autoflagel·lar-nos! Més autoestima, amics! Som la víctima, no el botxí. És pervers retreure a la víctima d’un segrest les coses que pugui haver fet malament per ser segrestada, o la víctima d’una violació per ser violada, o la víctima d’un Estat opressor per ser sotmesa. Malament rai, quan el segrestat pensa que si s’hagués quedat a casa no l’haurien segrestat, o quan la dona violada pensa que si hagués dut un vestit més llarg no l’haurien violat, o quan el poble sotmès pensa que si hagués fet bondat no l’haurien fuetejat. Tota autodefensa en una situació límit, especialment la que es fa amb resistència passiva, és vital, legítima i absolutament irrefutable. Tota lluita pacífica i democràtica per la llibertat no és mai un error. Mai! L’error és defugir-la, l’error és conformar-s’hi, l’error és acomodar-s’hi, l’error és enterrar-s’hi. I un poble enterrat, és un poble vençut.\nSr. Alexandre, ha fet un molt bon article i de fet és aquesta autocrítica permanent que pot donar la Generalitat a ERC que es el principal objectiu de l'estat. I l'eix dreta esquerra quedarà restablert, com diu en Voltas. Tot normalitzat.\nVíctor, tens tota la raó..Però quan tu dius que no és el moment de fer-nos retrets, tot i sent cert, no puc evitar la indignació que em provoca la falta d’unitat a les Europees, quan el que més tocaria els collons al règim putrefacte que patim, es que el president Puigdemont fos elegit com diputat Europeu.\nTodo en el Procés se ha hecho magníficamente.\nA las pruebas me remito. Y a los excelentes resultados obtenidos.\nRespectem-nos i ens respectaran.\nExcel.lent article! L'independentisme ha fet fins on ha pogut. Tot be? Potser no. Però ni ha apallissat, ni ha engarjolat, ni ha prohibit que ningú pugui expressar-se, ni ha prohibit en general. Tot això i més ho ha fet l'Estat amb tot el seus aparells i els partits unionistes. I ni els passa pel cap autoinculpar-se o flagel.lar-se, és més, n'estan cofois.\nEl Pep de cal Pepet\nNo pot ser més lamentable i perjudicial per Catalunya que els partits polítics no es vulguin UNIR en defensa de la nostra Nació. Fins que no tinguem implementada la República aquí no hi ha d'haver cap més partit que Catalunya. Si no es fa així, TOT el que es vulgui fer serà en va i no servirà per a res. Els partidets csl dexar-los per després.\nDoncs no del tot\nAlguna cosa es deu haver fet malament per que aquell sentiment espontani i obert, popular i familiar, alegre i esperançat, entusiasta i il·lusionat i absolutament comú, d'ampli espectre social i del tot transversal dels anys 2010 - 2014 s'hagi anat transformant en molt més minoritari, ideologitzat, polititzat molt a l'esquerra, dirigit i encarrilat volent-lo controlar, ben blindat vers el futur ja d'entrada i amb baralles internes constants entre els polítics. O no?\nEn posa nerviosa en les tertulies sentir cuan es fan retrets als altres sempre possem PERO ELS NOSTRES TAMBE .PODRIA DIR QUINA TERTULIA .I TERTULIANS FAN SERVIR AQUET AFEGUIT .(crec que tots sabem que autuflagelarse produes plaer )ens considerem tan democrates i tan bons .que ens aplaudim nosaltres sols mentres els altres es fotem.\nNo era el que s'esperava ni el que es preveia.\nHeu escoltat una sola autocrítica per part de l'estat per la inmensa cagada de no trovar una sola urna i poc després apallissar a la gent que solament volia votar, devant els ulls de tot el món?. No, no ho heu escoltat perquè ni els passa pel cap, fer ho. Exemple, el rei. Però si no fer autocrítica es dolent , fer-ne massa és pitjor.\nmalaltís es no complir el mandat del 1-o, tb es posarse un llacet cuado te vienen a dar de hostias, malatis es hacer perfomance inifensivas y no destrozar la economia del enemiga etcetcetc\nTens tota la raó, noi. S'ha acabat el mea culpa, però, que s'acabi també la competència partidiste entre els nostres perqué llavors aquests bons proposits ens els carragem nosaltres mateixos.\ntotalment d'acord amb l'article. Fa temps que penso el mateix. Tanta autocrítica perquè? per donar pistes? per victimitzar-nos? per flagel·lar-nos? per sentir-nos culpables? per fer-li més fàcil a l'opressor. Tanta autocrítica només ha servit per dividir i enfortir a l'opressor. Tants manuals d 'autoajuda per sortir del pou i no ens ho sabem aplicar. Cal millorar l'autoestima. Sempre endavant. Llum als ulls i força al braç. Ni un pas enrere.\nVictor Alexandre: Ets la veu que clama en el desert... del pànic ancestral del català poruc i acoquinat\nArticle sense cap ni peus\nUn símptoma de demència (senil o no) és la desinhibició de les persones: es despullen en públic, diuen el que els dóna la gana, es poden tornar agressius, desvarien no distingint realitat i fantasia, etc. Que el Catsalut faci alguna cosa per Víctor, si us plau; està molt malalt.\nAmb la primera fase ja he hagut d'anar urgentment al lavabo. Gràcies, Alexandre pel teu efecte laxant! Per fi el processisme serveix pe alguna cosa!\nGran articla Vistur\nMireu, la autocrítica seveix per fer un debat i acabar amb un llistat de lliçons apreses, res més. Immediatament s'ha de tancar el debat si algú ha de plegar que ho fassi , deixar-se de lamentacions i acusacions cainites. Ara mirar endavant i procurar no trair la voluntat de la gent si us plau.\nSi ho hagués fet bé, ara seríem una república, si o no? Alguna cosa haurem fet malament. Com escollir el moment fent-lo coincidir amb el Brexit? Com que potser els nostres líders no son els millors? O directament perquè ens han aixecat la camisa per poder seguir vivint pel morro de les seves cadires.\nM'encanta veure els feixistes rabiosos que corren per aquí dient les barbaritats de sempre. Encefalograma pla.


Inspiració al descobert: Receptes de cuina\nEsta obra està sota una llicència de Creative Commons. Text inscrit al Registre de la Propietat Intel·lectual.\nReceptes de cuina amb amor\nAquesta és una secció de receptes de cuina que preparen les mestresses de casa dels pobles de Lleida, meves i de persones que conec.\nJo preparo uns canalons casolans, que tot seguit us transcric, perquè pugueu preparar-los a casa. De totes maneres, allò que imprimeix el toc final a tots els plats és l’amor que hi posem en la seva elaboració. Són receptes sanes i senzilles, que tots podeu posar en pràctica.\n300 gr. d’espinacs trossejats\n1 picada de nous o ametlles\nPreparació: Fregim per separat amb una mica d’oli els espinacs, les gambes i el carabassó. Als espinacs i al carabassó, hi afegirem sal i a les gambes, julivert i la fulla de llorer. Un cop tot fregit, ho posem tot junt en una paella amb el brou i la picada de fruits secs, fins que redueixi. Quan s’hagi absorbit el brou, si volguéssim, ho podríem passar tot lleugerament per la batedora (les gambes, totes, no cal). Si no, deixar-ho tal com està. Amb aquesta mescla preparada, ja podem embolicar els nostres canalons amb la pasta de canalons, que haurem bullit prèviament. En el moment d’embolicar-los, els afegirem unes panses. Quan hàgim acabat d’embolicar-los, afegirem per sobre la salsa beixamel, el formatge ratllat i una mica de mantega. Només ens restarà gratinar-los.\nEstan boníssims i són relativament ràpids de fer!\n250 gr. de talls de lluç\n4 o 5 pals de cranc\n4 o 5 anelles de calamar\n1 picada de fruits secs (nous o ametlles)\nBrou de peix 1 rajolí de vi blanc\nHerbes: romaní, timó, julivert, llorer.\nPreparació: Posem a fregir a la paella, amb una mica d’oli, els talls de lluç, les gambes, els pals de cranc, les cloïsses, els anells de calamar i la picada de fruits secs. Quan comenci a estar una mica cuit, afegirem una rodanxa de llimona, un raig de vi blanc i les herbes. Després, quan vegem que ja està cuit, afegirem el brou de peix fins que redueixi.\nQuan hagi reduït, ho enretirem del foc (passar-ho tot per la batedora és opcional) i ja podrem començar a embolicar els nostres canalons amb la pasta de canalons, que haurem bullit prèviament. Ara, només ens restarà abocar-hi per sobre la salsa beixamel, el formatge ratllat i la mantega... i a gratinar!\nDe totes maneres, la millor satisfacció, a part de cuinar-los i menjar-los, és donar-ne una safata a aquells que estimes i que t’estimen. Ja veureu que contents que els fareu! I què em dieu quan et truquen i et diuen: Boníssims! La Sra. Teresa de Torres de Segre m’ha fet arribar aquesta senzilla recepta.\nCanalons d’espinacs i peix\n250 gr de lluç\nPasta per a canalons\nPreparació: Es cou el lluç amb una mica d’oli i a part, els espinacs, també amb un rajolí d’oli. Simultàniament, posarem aigua a bullir i hi afegirem els dos ous fins que siguin durs. I també bullirem a part, la pasta dels canalons. Quan estan cuits els espinacs i els lluç, els barrejarem i afegirem a aquesta barreja els ous durs i una mica de salsa beixamel i l’acabarem de sofregir lleugerament. Aquesta mescla final la passarem lleugerament per la batedora i ja podem reomplir amb aquesta barreja els nostres canalons. Per sobre, hi afegirem una capa de salsa beixamel, trocets repartits de mantega i una mica de formatge ratllat. Gratinar i emplatar.\nA Bellvís, m’han donat aquestes receptes de tota la vida...\nCanalons tradicionals de verdures\n400 gr. d’espinacs en fulla, naturals i tendres\n4 cors de carxofes 250 gr. de xampinyons\n1 ou dur 1 ceba mitjana\nSalsa beixamel Formatge ratllat (preferentment, parmesà)\nPreparació: Bulliu les fulles d’espinacs en la seva pròpia aigua (podeu afegir, si voleu, una mica d’aigua). A part, bullir els cors de carxofa. Després, també a part, fregiu els xampinyons. Tot seguit, trossegeu aquests 3 ingredients ja fregits i barregeu-los amb el sofregit de ceba i tomàquet, que prèviament haureu preparat. Afegiu, al final, l’ou dur. Optatiu: posar una mica de salsa beixamel en aquesta barreja final, que ens ha de quedar espessa i no triturada. Finalment, només cal omplir amb aquesta mescla final la pasta de canalons, que haurem bullit prèviament i afegiu per sobre la salsa beixamel (feta de llet, sal, ceba, farina, mantega i nou moscada) i el formatge parmesà.\nCoure els canalons al forn i gratinar.\nSopa de congre\n100 gr. de congre sec\n100 gr. de fesols\nUna mica de safrà en branca\nPreparació: Bullir el congre. Quan estigui bullit, cal destriar-ne la carn. Un cop fet això, aprofitarem l’aigua on hem bullit el congre per bullir-hi l’arròs i la patata. Tot seguit, afegirem el sofregit dels alls (prèviament haurem sofregit aquests alls) colat, el suc dels fesols colat i els trossets del peix (els fesols han d’estar bullits a part). Emplatar.\nAquest és un brou tradicional de Quaresma i de Setmana Santa.\n200 gr. d’espinacs en fulla, naturals\nPreparació: Bulliu les fulles d’espinacs en la seva pròpia aigua (podeu afegir, si voleu, una mica d’aigua). Tot seguit, fregiu a part la patata, tallada a daus fins que quedin forts, no desfets. Després, es barreja tot en un sofregit i afegirem a aquest sofregit un rajolí de vi blanc i d’oli. Després, afegiu el bacallà, arrebossat en farina i prèviament fregit i també afegirem la picada d’all, julivert i d’ametlla i una mica de sal. Emplatar.\nEl Macià del Soleràs, m’ha donat aquesta recepta...\n150 gr de pasta d’espagueti\n2 o 3 alls 200 gr. de cansalada viada\nPreparació: Bulllirem la pasta amb aigua i una mica d’oli i sal fins que ens quedi al dente. Després, sofregirem uns alls amb oli abundant, els traurem i saltejarem la pasta sense els alls, només amb l’oli (que haurà agafat el gust dels alls). Tot seguit, reservarem la pasta. A la mateixa paella, afegirem una mica d’oli, abundant cansalada fumada i la deixarem coure lleugerament sense que estigui dura. Tornarem a saltejar els espaguetis amb aquesta cansalada ara cuita. Després, prepararem una barreja d’ous batuts (un per persona), una mica de sal, una mica de crema de llet (uns 100 cl) i el formatge ratllat parmesà. Hem de barrejar-la o batre-la a mà amb una forquilla fins que cualli l’ou (lògicament, ho farem fora del foc, com si batéssim una truita). Finalment, abocarem els espaguetis sobre aquesta mescla.\nEl secret d’aquesta recepta és saltejar els espagueti dues vegades, afegir poca crema de llet i només un ou per persona. La Carme Gutiérrez de Balaguer prepara aquesta recepta ràpida i fàcil\nTruita de pebrot i patata\nPreparació: es tallen el pebrot i les patates i es sofregeixen amb oli i sal. Quan el sofregit está cuit, afegim els ous i fem la truita volta i volta.\nElla també prepara aquesta truita\nTruita de xipirons\n4 o 5 xipirons per persona\nPreparació: es tallen els xipirons a quadrets i es sofregeixen en oli. Quan estan fregits, aboquem els ous batuts i acabem de fer la truita.\nElla també prepara aquesta senzilla recepta de pollastre\nPollastre a la fruita\nPreparació: Escalfem oli en una cassola i hi afegim el pollastre trossejat i salpebrat. Quan estigui daurat, afegim el conyac i quan s’hagi evaporat, afegirem la poma pelada i trossejada.\nDesprés, afegirem el suc de toronja i les panses. Ho deixarem reposar a foc lent uns deu minuts (baixarem la flama a foc lent per evitar que el suc se’ns recremi durant la cocció).\nLa Noèlia Escuer de Torrefarrera prepara aquest deliciós...\nPastís de peres i ametlles\nAquesta recepta és amb peres llimoneres, però també es pot fer amb pomes, préssecs, albercocs, pomes o figues.\n2 peres llimoneres\n2 cullerades soperes de licor de pera\n1 polsada de vainilla\n2 cullerades soperes d'ametlles en làmines\nPreparació: Escalfem prèviament el forn a 175º i suquem amb oli o mantega un motlle de ceràmica. Després, tallem les peres per la meitat, enretirem el cor i les tornem a tallar a tires. Tot seguit, les col·loquem al fons de la platera del nostre motlle i hi aboquem el licor de pera. Ara batrem els ous amb el sucre i un cop batut, afegirem a aquesta mescla la vainilla, la farina, la llet i la meitat de l'oli d'oliva. Ho barregem tot bé (amb la batedora) i cobrim la fruita del fons del motlle amb aquesta massa, A la superfície, afegirem les ametlles i hi abocarem l'oli restant. Finalment, ficarem el pastís al forn a foc mitjà durant 40 minuts. Està boníssim!\nLa Sra. Francisca Ibars Bosch d'Aitona prepara aquesta boníssima recepta de cuina...\nRecepta ideal per aprofitar el pa del dia anterior\n6 llesques de pa del dia anterior (aixut)\n¼ de llet ¼ de sucre\n¼ d’oli de soja\nPreparació: S’agafen les llesques de pa i es posen en una plata escampades. I s’hi tira la llet fins que quedin ben estovades, però no molt perquè no es trenquin en manegar-les. Posem la paella al foc amb oli de soja bullent Batem tres ous en un plat, i suquem les torrades pels dos costats a l’ou i les posem a la paella a fregir.Quan ja estan rosses dels dos costats, s'enretiren i les deixem en un paper perquè s'absorbeixi l’oli sobrant. Mentrestant, les posem ben ensucrades. Servir.


Pahisa: “Vull que Sant Cugat sigui una ciutat sense prejudicis ni clix\nEl santcugatenc ha explicat la seva història a través del seu documental 'Glance up'. FOTO: Artur Ribera\nEl TOT entrevista al pregoner d'enguany de la Festa Major l'esportista Joan Pahisa\nper Mariona Sagalés Mas Periodista 26 de juny de 2015\nQuè li suposa ser el pregoner?\nEm fa molta il·lusió perquè sóc de Sant Cugat de tota la vida i és un reconeixement a tota la meva trajectòria. A més, és tota una responsabilitat perquè la Festa Major s’ha de començar amb bon preu. Estic molt content perquè ha estat aquest any que he estat més implicat amb la ciutat a través de xerrades a escoles i instituts i he tornat a jugar a tennis de taula a la UESC. És la culminació d’un any més santcugatenc.\nQuin missatge llançarà des del balcó de l’ajuntament durant el pregó?\nSerà un pregó curtet en què explicaré el meu somni per a Sant Cugat. M’agradaria que Sant Cugat, encara que ja ho és bastant, fos una ciutat oberta a tothom, sense prejudicis i sense clixés. Llança- ré aquest missatge i donaré ànims a la gent perquè s’atreveixin a relacionar-se amb altres persones que els puguin semblar molt diferents d’elles i que no és fixin en les diferències, sinó en les coses que tenen en comú.\nQuines són les seves activitats preferides de Festa Major?\nEl Castell de Focs el veig cada any i més ara que els puc veure des de la terrassa de casa, el Paga-li, Joan i, principalment, els concerts. També el Concurs d’Arrossos, aquest any m’han demanat que sigui jutge i m’agrada perquè un any vaig participar amb uns amics, no sé com va quedar l’arròs, i un any...\nNo, no vam guanyar res.\nNo devia quedar gaire bé!\nQuina ha estat la notorietat del documental basat en la seva vida per haver estat escollit pregoner?\nHa estat molt important perquè ha fet que la meva història hagi estat més visi- ble a escala local i catalana. La gent em para pel carrer i això és fàcil, sóc molt recognoscible.\nLa seva elecció com a pregoner implica una aposta per una ciutat més inclusiva?\nCrec que sí, i per això la meva xerrada anirà en aquest sentit. També amb les xerrades s’està fent una aposta. Sant Cugat està eliminant moltes barreres arquitectòniques, encara queda mol- ta feina, però és una de les ciutats més avançades en aquesta línia i el fet de ser pregoner és un pas més en aquesta direcció. I també em fa il·lusió per això.\nQuan vas a explicar la teva experiència a escoles i instituts, què dius i quina resposta reps?\nParlo de la meva experiència personal des del punt de vista esportiu i treballo amb preguntes. De preguntes sempre n’hi ha moltes, i aquí es on treballem l’assetjament escolar, l’empatia, les pors, la sensibilització i la diversitat en general. La resposta és molt bona i és curiós perquè quan arribo a l’hora del pati o d’entrada, segueixo veient el que veig sempre: els nens m’assenyalen, es riuen de tot. I, en canvi, quan acabo, canvia totalment la visió d’aquells nens i de la dinàmica de l’escola. És molt important, sobretot en aquestes edats. Quan vaig pel carrer i un nen se’n riu i els seus pares el renyen o li diuen que no miri, si no li expliquen res més, la bronca és pitjor i contraproduent. Se’ls ha d’explicar que hi ha gent que és alta, baixa, que va en cadira de rodes i ja està: si els ho expliques així de fàcil, el nen ja ho entén.\nMirant enrere, com ha viscut la seva infantesa i adolescència? Ha estat difícil i una de les parts més complicades de fer front. No m’agradava sortir al carrer i m’amagava darrere els cotxes perquè de vegades són nens i no tan nens els que riuen. Jo poc a poc he anat fer front a aquesta por sense amagar-me i, si la gent riu, jo els saludo per girar la truita i que vegin que jo estic bé i que són ells els que tenen el problema; l’objectiu és fer-los reflexionar. Ara ho visc molt diferent de com ho vivia abans. Les activitats d’inclusió són tan positives per a les persones amb discapacitat com per a les que no ho són.\nFesta Major Pregó\nPregó de la Festa Major Alternativa


Enclave Les Contamines Montjoie Les Contamines-Montjoie França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nEnclave Les Contamines Montjoie-, Le Baptieu, Les Contamines-Montjoie, França, 74170 - Veure al mapaExcel·lent8,1Basada en1comentariEnclave Les Contamines MontjoieVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 14 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Les Contamines-Montjoie, Enclave Les Contamines Montjoie és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Enclave Les Contamines Montjoie és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix habitació familiar. L'ambient de Enclave Les Contamines Montjoie es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, cuina americana són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Enclave Les Contamines Montjoie és una elecció inteligents per a viatgers a Les Contamines-Montjoie, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


La Pobla de Segur remodelarà l'entorn de l'estació de tren per convertir-la en punt neuràlgic | Pallars Digital\nLa Pobla de Segur remodelarà l'entorn de l'estació de tren per convertir-la en punt neuràlgic\nFerrocarrils cedeix a l’ajuntament l’ús de part d’un hangar ubicat a l’estació i els terrenys adjacents per a la promoció cultural, de l’esport i del turisme\nper Redacció , 20 de maig de 2020 a les 11:58 |\nEntorn de l’estació de la Pobla de Segur on s'actuarà | FGC\nL’Ajuntament de la Pobla de Segur i Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) han signat un conveni de col·laboració per millorar l’entorn de l’estació de tren al municipi. Amb aquest projecte, les dos institucions potenciaran l’àrea propera a l’estació com un punt neuràlgic de la mobilitat a la Pobla de Segur, fomentant l’ús del tren i posant en valor la seva importància en la configuració de les comunicacions del territori.\nA la vegada, la col·laboració pretén facilitar la promoció turística, cultural i econòmica del territori, mitjançant actuacions que facilitin i posin de relleu les potencialitats turístiques locals i comarcals. D’aquesta manera, FGC cedeix a l’ajuntament l’ús de prop de 1.700 metres quadrats d’uns espais de l’entorn de l’estació que actualment no són necessaris per a l’explotació ferroviària.\nEs tracta d’una part de l’antic hangar de l’estació, concretament 69 metres quadrats, així com els terrenys adjacents, al voltant de 1.600 metres quadrats. El consistori municipal i Ferrocarrils treballaran conjuntament perquè en aquests espais s’hi desenvolupin activitats de promoció cultural, de l’esport i del turisme en benefici del municipi.\nL’alcalde de La Pobla de Segur, Marc Baró, espera que amb la millora d’aquest espai i l’adequació d’aparcaments dissuasius, la zona “deixi de ser una àrea d’intercanvi de viatgers i es converteixi en un centre d’atractiu turístic que potenciï el turisme actiu i sostenible”, ha assegurat. Per la seva banda, el president d’FGC, Ricard Font, ha posat de manifest la intenció de Ferrocarrils de “col·laborar amb el desenvolupament dels municipis per on passen els nostres trens o hi gestionem actius turístics”, ha assenyalat.\nEl Moll de la Pobla\nAmb aquest nou entorn que es crearà al voltant de l’estació es vol reforçar l’objectiu d’integrar les estacions de Ferrocarrils als entorns urbans, encabint-hi activitats més enllà del transport de viatgers. L’adequació de l’entorn de l’estació comportarà la urbanització de la zona compresa entre l’andana i l’avinguda de l’Estació, i un nou aparcament per a vehicles al costat de l’estació.\nL’Ajuntament de la Pobla de Segur també promourà en aquest entorn la creació d’un nou espai divulgatiu i expositiu, anomenat El Moll de la Pobla, per posar en valor el patrimoni històric ferroviari de la línia del ferrocarril de Lleida a la Pobla de Segur i la seva importància en el desenvolupament de les comarques pirinenques.\nImatge d’una de les grues històriques que es restauraran. Foto: FGC\nAmb aquest objectiu, també es restauraran i col·locaran en un lloc accessible tres peces històriques, que actualment ja es troben a l’estació: dues grues i una aiguada (grua d’aigua). Per a FGC, comptar amb un espai com aquest a l’entorn de l’estació reforça la seva voluntat de posar en valor el patrimoni ferroviari a través de la restauració i la posterior exposició en llocs accessibles per a la ciutadania.\nÈxit de participació al «Trivial poblatà» per afavorir l'economia local\nEconomia i turisme, cessió, Ajuntament de La Pobla de Segur, tren, tren de la Pobla, línia Lleida-la Pobla, estació, El Moll de la Pobla, FGC