Симптоми свинки у дітей: очевидні ознаки — Zdorovia\nГоловна » Вагітність і діти » Симптоми свинки у дітей: очевидні ознаки\nСимптоми свинки у дітей: очевидні ознаки\nв Вагітність і діти 03.10.2018\t74 переглядів\nСвинка відноситься до дитячих захворювань. Незважаючи на вакцинацію, трапляється, що деякі діти хворіють паротит. Як правило, симптоми свинки у дітей, а потім і саме захворювання з’являється у віці 4-5 років, якщо їм не робили щеплення, коли вони були немовлятами.\nЗахворювання вражає слинні залози під вухом. Запалення супроводжується легким жаром і болем у вухах. Біль у вухах посилюється і стає нестерпним. Дитина багато плаче, їсть і п’є з працею. У нього запалене вушко. Свинка викликана вірусом, який призводить до припухлості під вухами. Свинка викликає жар протягом 1-7 днів, головні болі, втому і втрату апетиту. Нижня частина щоки припухає, відтісняючи мочку вуха. Шкіра в цій області стає червоною, гарячої та натягнутою. Коли захворювання вражає обидві сторони, особа деформується і приймає форму груші. Уражену ділянку дуже болючий. У дитини виникають труднощі з прийомом їжі і промовою.\nПо закінченні десяти днів інфекція зникає сама по собі. У цей період дитину краще тримати вдома. Інкубаційний період займає приблизно два тижні. Свинка передається через слину.\nВ першу чергу, якщо у дитини болять вушка, зверніться до педіатра. Він повинен перевірити звичайний або це отит або ж свинка. Дитині потрібен спокій, болезаспокійливу і жарознижуючу. Добре знімає біль у вухах нагріта сіль в шкарпетці. Її прикладають як компрес до вуха дитини.\nНе накривайте дитини. Давайте йому більше рідини. Температура в кімнаті дитини не повинна перевищувати 21°C. Кладіть дитину спати на спині. Не рекомендується купати дитину в теплій воді, робити холодні і мокрі обгортання, прикладати пакетики з льодом. Якщо температура підвищується, можна використовувати парацетамол, зберігаючи рекомендовану дозу (якщо у дитини немає алергії).\nЩоб полегшити біль, підійде парацетамол та нестероїдні протизапальні засоби.\nЩоб обмежити поширення вірусу мийте руки до і після кожного контакту з хворим. Слідкуйте за тим, щоб пляшечки, іграшки, ложки не використовувалися іншими членами сім’ї. Постарайтеся поки не цілувати дитину. Навчіть дитину прикривати рот і ніс одноразовими хусткою, коли він чхає і кашляє.\nБезпліддя і свинка, безумовно, ви вже чули про цю причинно-наслідкового зв’язку. Вірус може розміститися в підшлунковій залозі і статевих органах. Свинка може перерости в менінгіти, енцефаліт, панкреатит або глухоту дитини. Іншими словами, ускладнення після свинки набагато серйозніше, ніж саме захворювання. У підлітка після свинки можуть атрофуватися яєчка, і він залишиться безплідним.\nКращим профілактичним засобом проти свинки є вакцина.


Кращі поради для великий поцілунок яка відчуває себе просто відмінно\nПоцілунки дуже важливою частиною будь романтичні стосунки. З давніх часів багато експертів відносини говорили про важливість поцілунків, і тепер результати з досліджень довели, що частота поцілунків прямо пропорційна заданому рівні задоволеності у відносинах.\nУ зазначених досліджень було виявлено, що 66% жінок і 59% чоловічий закінчили свої відносини тільки тому, що їх чоловік не був гарний у поцілунках. Це показує, наскільки сильно потрібно навчитися мистецтву поцілунку, щоб зробити його / її відносини тривалий одна. Нижче наведені деякі корисні поради для великий поцілунок.\n– Намагайтеся уникати поцілунків у громадській. Так, Ви можете точно піти на швидких клює публічно, але він завжди мудро, щоб уникнути занадто захоплені у відкритій. Пристрасні поцілунки повинні прикрашати особисті моменти і тому краще, якщо ви віддалися в них за закритими дверима або коли нікого не бачити Вас. Поцілунки в приватних дозволяє обом партнерам бути в їх пристрасна краще, який є основним інгредієнтом великий поцілунок.\n– Люди, залучені в любовних відносинах часто важко зрозуміти, що саме вони повинні робити зі своїми зубами, коли поцілунки. Якщо ви не можете управляти своїми зубами, коли поцілунки, Ви, безумовно, погано цілується. Проблема, здається, досить простий, але насправді це надзвичайно важко подолати його.\n– Щоб переконатися, що ваші зуби не в кінцевому підсумку шкодить вашому партнерові або зупинити від того, досить пристрасний, коли поцілунки, ви повинні бути якомога лагідніше, коли стискаючи губи вашого партнера між зубами. Потім, повільно потягніть їх (губи вашого партнера) тому і дозволити їм ковзати через ваші зуби. Закон не так вже й складно, що важко буде пильність, не допускаючи вашого партнера, щоб зрозуміти, що ви усвідомлюєте про позицію ваших зубів.\n– Великі kissers завжди воліють робити зоровий контакт зі своїм партнером, коли поцілунки. Так, Є моменти, коли kissers закрити очі, щоб відчути момент, але це відбудеться тільки тоді, коли це ідеальний поцілунок. Для того, щоб поцілунок ідеально підходить, Ви не повинні закривати очі, як тільки ваші губи стикаються з тим з вашого партнера. Зробіть зоровий контакт; нехай потік пристрасті і вашими очима вашого партнера; це рецепт для ідеального поцілунку.\n– Любить цілуватися ніколи не дозволяє досвід цілуватися бути нудними для його / її партнера. Так, Якщо ви хочете бути добре цілується ви повинні знайти способи забезпечити, щоб акт про поцілунки не стала нудною для вашого партнера. Один зі способів зробити цілуватися більш захоплюючим є шляхом залучення все ваше тіло в акт. Пестити найбільш ерогенні частини тіла Вашого партнера, використовуючи ваші руки і ніжно масажувати його / її голову, обличчя та шиї. Ваш партнер, безсумнівно, почати насолоджуватися моментом більш.\nЩоб зробити поцілунок, великий поцілунок, Ви повинні робити те, що перетворить ваш партнер по. Робота не так вже й складно; він просто потребує правильного наміри і багато пристрасті\nІ що не можна робити Про внесення Перша Знайомства Введення\nЯк член Дата домашнім улюбленцем, Ви отримуєте одну можливість, щоб відправити вступне повідомлення для ваших матчів. Так...


ПОЕТ ПРИ ВЛАДІ МЕНШЕ, НІЖ ПОЕТ... - Культура - dt.ua\nПОЕТ ПРИ ВЛАДІ МЕНШЕ, НІЖ ПОЕТ...\nІдея написати про те, якою буде культурна політика нового парламенту, спочатку видалася мені прос...\nІдея написати про те, якою буде культурна політика нового парламенту, спочатку видалася мені простою і ясною: до його складу «від культури» увійшли переважно публічні люди, які вже так чи інакше «засвітилися» в політиці, щось зробили (чи не зробили), щось сказали. Тобто неважко припустити, які саме інтереси захищатимуть вони в парламенті. Втім, це здалося таким легким і очевидним лише на перший погляд. Другий погляд виявився більш затуманеним: передусім сумом, бо «на манежі ті ж самі», а отже, віз культури, якого вони не зрушили з місця досі, навряд чи буде зрушений тепер. По-друге, гостро стоїть питання ефективності будь-якої «культурної політики», що виходить від влади. Питання не пустопорожнє, оскільки саме значеннєве наповнення цього словосполучення залишається досить туманним не тільки для кожного з нас, але, певне, й для тих, хто має приймати рішення. Слово «культура» виявилося настільки простим і зрозумілим, настільки затребуваним у політичній риториці, що втратило будь-яку цінність. На жаль, навіть для тих, хто становив її кращу частину.\nПам’ятаєте, як багато було «людей від мистецтва» у перших радах народних депутатів, — першість, звісно, належала письменникам, але були й музиканти, артисти. З «духовних сфер» приходили в парламенти навіть священики. Країна отримувала духовність і шукала пророків — шукала як уміла і де вміла. А де було ще шукати, коли все життя «совістю нації» був саме письменник, коли мистецтво межувало з вільнодумством, що гніздилося в театрах, майстернях художників, на письменницьких кухнях. Про церкву годі й казати — з великими труднощами терпима ідеологічна опозиція. І пересуди про письменників-стукачів, попів-кадебістів та продажних художників клалися на карб часу — вони не кидали тіні на весь цех «духовних лідерів нації».\nПотім це захоплення минуло. Люди від мистецтва часто демонстрували нездатність до політики, що цілком закономірно, вони ставали «ідеологічним знаряддям» різних політичних сил, які використовували політичну недалекоглядність (а інколи й зовсім сліпоту) «народних улюбленців» у власних інтересах. Настали часи, коли «натхненників народу» в органах влади змінили власники більш «приземлених» професій —люди охочіше почали довіряти законотворчість юристам, економістам і навіть просто партійним та комсомольським функціонерам і «професійним чиновникам». Цікаво, що все це відбувалося паралельно з падінням довіри до влади. Може, так і треба. Але певна кількість творчої інтелігенції, як і раніше, потрапляє в парламент.\nЦього разу за кількістю представників творчого цеху лідирував блок «Наша Україна». Це не дивно: назвався «блоком духовного відродження нації» — лізь у кошик. Так уже повелося, що свій намір «відроджувати духовність» у нас підтверджують наявністю в списках когось «від мистецтва», як в СРСР «владу народу» підтверджували наявністю в органах влади парочки безмовних доярок. Не хочу кривдити «Нашу Україну» (тим більше що переможців не судять), але не можу не відзначити дивного як для «відродженців» вибору «духовних лідерів». Дуже хороший у минулому поет І.Драч більше відомий сучасному українцю як історія і не дуже добрий чиновник. П.Мовчан теж давно вибув із лав «практикуючих письменників» задля влади. Л.Танюк уже одного разу очолював Комітет із питань культури і духовності. Це не допомогло вітчизняній культурі, але позбавило її непоганого драматурга. В.Яворівський залишив депутатське крісло, повернувся було до літератури і навіть очолив СПУ, але знову «зірвався» у владу. «Свіжою кров’ю» тут є Оксана Білозір, яка нещодавно повернулася в коло популярних виконавців, але чомусь вирішила поміняти цей успіх на депутатство. Ще один невідомий політик — відомий артист І.Гаврилюк теж потрапив у парламент від блоку «Наша Україна».\nЗнайомі й улюблені в минулому обличчя Б.Олійника і В.Заклунної дозволила знову побачити в парламенті Компартія. Вона теж традиційно «піклується про духовність» і не змінює уподобань у сфері мистецтва.\nВсіх цих людей (крім О.Білозір) ми вже бачили у владі. За багатьма з них ми жалкували, бо нам бракувало їхньої творчості. А ще ми жалкували тому, що вони так і не стали видатними політиками, а отже, ми просто втратили їх, не отримавши нічого натомість. Їм чомусь забракло чуття, аби зрозуміти, що в умовах «громадянського суспільства», про яке так багато говорено, так само, як в умовах пережитого ними СРСР, можна бути або з владою, або з народом. Свого часу цього навчив нас досвід І.Драча, В.Яворівського, Л.Танюка, Б.Олійника, В.Заклунної. На жаль, цей досвід не став позитивним: вони знову дозволили використовувати свої імена в обмін на те, щоб ще певний час потішити себе приналежністю до влади.\nЯкось дивно вийшло: хотілося написати про те, як зміниться політика в галузі культури у зв’язку з приходом нового парламенту, а вийшло зовсім навпаки — про те, кого знову втратить наша культура, хто випаде з культуротворчого процесу принаймні на найближчих чотири роки.\nВтім, декого не жаль. Тут особливих слів заслуговує М.Поплавський — на цих виборах йому вдалося-таки прорватися у владу. Спочатку ця новина приголомшила культурний істеблішмент — М.Поплавський давно вже став у вітчизняній культурі риторичною фігурою, що асоціюється з повною плебеїзацією та несмаком. І тут — депутат... Втім, хто тільки тепер не потрапляє у владу. І коли минає перше потрясіння, у тому, що сталося, відразу знаходиш позитивчик: депутатом він, можливо, накоїть менше лиха, ніж наставником молодих. Був «співаючим ректором», а стане «співаючим депутатом» — тільки й лиха... Ректором він дискредитував освіту в галузі культури, співаком — виконавче мистецтво. Депутатом він може, хіба що, дискредитувати владу — погодьтеся, не він перший...\n«Попсовий» табір нового парламенту варто доповнити дуже вагомою на цьому терені постаттю президента «Таврійських ігор» М.Баграєва. На відміну від Поплавського, він не співає. Зате може змусити дуже багатьох із тих, хто співає (причому набагато краще за Михайла Михайловича), співати те, що треба; там, де треба, і тоді, коли треба. А це неабияка чеснота, особливо враховуючи його щирість і відданість — він до глибини душі відданий владі і цього не приховує.\nЯкщо стосовно деяких представників «культурного табору» парламенту хочеться говорити з погляду втрат і надбань вітчизняним мистецтвом, то інші —«професійні борці за культуру і духовність». До них можна зарахувати ряд церковних будівничих: Л.Григорович, В.Червонія, І.Юхновського, М.Косіва, В.Стретовича (усі — блок «Наша Україна»), аналогічний їм «церковний глашатай» КПУ К.Самойлик. Можна згадати ще, хоч як дивно, й ім’я В.Черепа (СДПУ(о) — яке дивним чином виникає в плутанині навколо прав УАПЦ на Андріївську церкву. І коли вже заговорили про будівничих і церкви — О.Омельченко (корпорація «Укрреставрація»). Всі зусилля першої групи на церковному терені останнім часом не сягнули далі декларацій. Напевно, воно й на краще — не парламентська це справа церкви створювати (чи навпаки — перешкоджати створенню). Взагалі, розклад навколоцерковних сил у парламенті дозволяє всім предстоятелям спати спокійно: нічого не змінилося (навіть обличчя). КПУ разом із «За єдУ» й СДПУ(о) не дасть скривдити УПЦ, а решта підтримають, якщо знадобиться, УПЦ КП й УГКЦ. На певну підтримку можуть також розраховувати протестанти — БЮТи, що робив на них ставку на виборах, слід гадати, відстоюватиме права принаймні окремих із них. До честі «Нашої України», слід сказати, що цей блок дав можливість потрапити в парламент і тим, хто захищатиме інтереси мусульман. Тож становище різноманітних українських церков у парламенті залишається більш-менш стабільним. Це не наблизить ні на йоту прийняття закону про свободу совісті, але, можливо, внесе в процес створення цього закону нову інтригу.\nСтан хиткої рівноваги, найбільше, мабуть, збережеться і з мовним питанням: захищати позиції української як «єдиної і неповторної» обіцяли блоки «Наша Україна», БЮТи і «За ЄдУ», але до кінця послідовними, швидше за все, зможуть залишитися лише перші два — «За єдУ» позначив можливість дрейфу у бік Росії. КПУ, як відомо, відстоює ідею двох державних мов. А СПУ, як і СДПУ (о), обережно говорять про можливість надання російській мові «особливого статусу». Позиції КПУ, СДПУ(о) і СПУ суперечать Конституції, але, з точки зору представників цих партій, перебувають у цілковитій злагоді зі здоровим глуздом.\nВтім, до таких глобальних і хворобливих питань, як закон про мову — тобто до прийняття такого закону — навряд чи дійде найближчим часом. Можливо, про нього знову поговорять — треба ж показати вельмишановній публіці, «хто є ху» в новому парламенті. Цікаво, як складуться долі готових до розгляду законопроектів про гастрольну діяльність (що пройшов перше читання в незапам’ятні часи та так більше і не сплив на поверхню), про меценатство — тобто тих законів, які могли б мати реальний (хоч і не моментальний) вплив на розвиток вітчизняної культури. До речі, у складі нового парламенту є люди, помічені у фінансуванні культурних заходів, — може, їм нарешті захочеться надати якийсь правовий статус цьому виду діяльності. Такі «неглобальні» культурні проекти реальніші, а головне — корисніші, ніж спроби негайно вирішити питання «національної самосвідомості».\nЗрозуміє чи ні новий парламент таку просту, на перший погляд, річ — найцікавіше. Бо це виявить, наскільки він професійний у цій сфері. Кожному бодай трохи грамотному гуманітарію відомо, що зміни в галузі культури відбуваються повільно, на відміну від подій реальної політики, технологій, інформації. Зміни в галузі культури означають зміну людини — її світогляду, моделей поведінки, способів мислення тощо. Поміняти світогляд за один тиждень прийняттям закону, постановою Кабміну чи навіть особистим указом Президента навряд чи вийде. У цьому й полягає особливість культурної політики: все, що можна зробити на рівні влади, — це створити умови, в яких людина, не дуже конфліктуючи з собою і навколишніми, поступово, може навіть мимоволі, вироблятиме нові форми взаємодії зі світом — інакше чинити, інакше розмовляти, інакше ставитися до ближнього. Щойно політик починає «відстоювати інтереси мови», «національної культури» чи ще чогось такого, він негайно ставить себе поза культурною політикою. Тому що ця сфера політики може бути орієнтована лише на людину як таку — не на націю, мову, соціальну групу тощо. Об’єкт культурної політики — людяне в людині. Тому зведення людини до абстракції в риториці «ідей» — чи лівих, чи правих — тут недоречне.\nВтім, щодо змін в галузі культурної політики у зв’язку з відновленням парламенту — гризуть мене різні сумніви. І ось чому. По-перше, попередній парламент, як ви пригадуєте, не особливо переймався культурною політикою (склалося навіть враження, що «культуртрегери», які входили до його складу, так і не зрозуміли до кінця, що це таке). А по-друге...\nЗверніть увагу на ще одну дуже примітну постать «професіонала» в галузі культурної політики. М.Жулинський — двічі віце-прем’єр із гуманітарних питань, у проміжках — директор Інституту літературознавства НАНУ. Ця постать з’являється і надовго утримується біля важелів керування вітчизняною культурою й іншою духовністю протягом усієї історії незалежної української держави. Він — постійна величина ідеї національного відродження: парламенти, кабміни і навіть президенти приходять і відходять, а М.Жулинський залишається в авангарді «відродження духовності». Не маю жодних негативних почуттів до Миколи Григоровича особисто, але саме його присутність серед до болю (щоб не сказати до нудоти) знайомих облич парламентаріїв-«політкультуртрегерів» наштовхує на одну просту думку: становище, яке існує в нашій культурній політиці, не зміниться і в нинішньому парламенті. Бо воно всіх влаштовує. Лише так можна пояснити те, що майже весь «культурно-політичний бомонд» плавно перекочував до складу нового парламенту. Що таке становище влаштовує консервативну КПУ чи підлесливу «За єдУ», мене не дивує. Але, судячи зі «складу гравців», воно влаштовує навіть таких усенародно визнаних реформаторів, як «Наша Україна». Я знаю, мені заперечать — мовляв, «вони хотіли щось зробити, але їм не давали». Це популярне судження — наші політики добре засвоїли звичку нарікати на планиду, коли не здатні зробити те, що повинні. Обставини — вони завжди сильніші за нас. Але де гарантія, що цього разу «їм дадуть»?\nТак, багато хто з тих представників творчої інтелігенції, які прикрашають своєю присутністю новий парламент, свого часу цілком заслуговували звання «духовних лідерів». Деякі з них стали прижиттєвими класиками. Деякі мали всі шанси стати ними в майбутньому. Але, на жаль, історія пострадянських країн — і нашої в тому числі — свідчить: ідея, що «духовні лідери піднімуть політику до свого рівня», ущербна. Більше того, вони не можуть не лише реально підвищити культурний рівень влади — вони не можуть навіть забезпечити їй позитивно-культурний імідж. Чи то ноша справді непосильна, чи не відчувають потреби. А застій у культурній політиці нашої держави, між іншим, пов’язаний зовсім не з цим. Творці не роблять політики — у тому числі культурної, — незалежно від того, вдалося їм посісти державне крісло чи ні. Їхнє високе призначення — створювати цінності. З другого боку, влада будь-якого рівня, на щастя, не робить культури — чи то руки не доходять, чи то справді не знає, як. Культурна політика досі залишається незвіданим континентом для наших державних мужів. Його доведеться досліджувати — може, цьому парламенту, може, ще якому. Якщо ми претендуємо на майбутнє, певна річ.


Найпоширеніший вид птахів, що відносяться до сімейства ПОВЗИК, це поползень звичайний. Зустрічається він у багатьох країнах Європи, в Японії, Китаї, Кореї та в Росії. У Російській Федерації різні підвиди повзика поширені у всіх куточках країни. Вся територія проживання від берега Атлантичного океану до берега Тихого. Цей вид птахів виділяється своєю швидкістю. А також, може рухатися вертикально, навіть вниз головою.\nЗа характером здебільшого поползень звичайний дуже цікавий. Якщо побачити стрибає легкими невимушеними рухами в різних напрямках птицю, то відразу стане зрозуміло, чому було обрано таке ім’я. Птах ця дуже активна і непосидючість. У той же час, в народі є у повзика звичайного і інше “прізвисько”: ямщик. Хто дав таке ім’я невідоме, але присвоєно воно за рахунок видаваних характерних звуків.\nОсновні особливості повзика звичайного\nУ повзика звичайного тіло довжиною від 10 до 16 сантиметрів. У той же час існує підвид поползень гігантський. Цей підвид поширений в Китаї та Таїланді і може бути в довжину до 20 сантиметрів. А за розмахом крил в ширину від 21 до 28 сантиметрів. Вагою поползень звичайний приблизно 25 грам. Голова у цього птаха великого розміру, саме тулуб щільне, хвіст короткий. Є прямий форми дзьоб, пофарбований темно-сірим кольором. Дзьоб середньої довжини і нагадує за формою дзьоб дятла. Використовуючи свій дзьоб, поползень звичайний може розколювати горіхи або тверді насіння. Забарвлення пір’я залежить від місцевості проживання цього птаха.\nУ повзика, що проживає в північній і західній частині Європи, Кавказі, і в лісах західної частини Азії шия білого кольору. На півночі Європи черевце у нього коричневого кольору, а зверху забарвлення тіла сіро-блакитного відтінку. У лісах на заході Європи і заході Азії черевце у повзика звичайного рудим кольором. У північних широтах проживання у цих птахів, зазвичай, черевце білого кольору, з боків коричнево-рудого, а сам хвіст коричневого кольору з білими плямами. У птиці, що зустрічається на сході Китаю, тулуб знизу закрашено світло-коричневим відтінком.\nНа Далекому Сході у повзика, на відміну від інших регіонів, білий колір черевця. А забарвлення пір’я на кінчику хвоста виділяється цятками білого кольору. Впізнавана особливість цього птаха це наявність вузької чорної смуги на голові, що проходить через весь дзьоб і до шиї. Лапки з довгими кігтями і пофарбовані сіро-коричневим кольором. Самець від самки відрізняється розмірами тіла. Самці на вигляд трохи більше самки. За іншими ознаками їх не відрізнити один від одного.\nНайчастіше вони обирають для проживання хвойні, листяні або змішані ліси, парки, штучні сади. Поселяються в високих старих деревах. Від обжитих місць вже не відлітають. Поползень звичайний не є перелітної птахом. Винятки зустрічаються тільки у деяких підвидів, які проживають в районах північних областей. Вони на сезон холодів, не залишаються зимувати, а перелітають в південні краї своєї території проживання. Але більшість звичайних повзиків проживає і залишаються зимувати тільки на одній території. З цієї причини їх все-таки не вважають перелітними.\nІнших птахів в свої місця проживання не підпускають, але і самі не залітають в чужі володіння. Якщо настає холодна пора, іноді прибиваються до зграй інших птахів. У той же час звичайні повзики в зграї не збираються.\nПовзики звичайні в дикій природі можуть швидко пересуватися вертикально в будь-якому напрямку по стовбурах дерев. Вони мають таку можливість через наявність довгих і дуже чіпких пазурів. Нерідко дані види птахів селяться неподалік від місць проживання людей. Більшість цих птахів можуть бути легко приручені. Для них виготовляють спеціальні будиночки, в яких вони потім селяться і розмножуються.\nСпівають повзики звичайні на різній частоті. Незважаючи на свій невеликий розмір, вони можуть видавати гучні звуки, охоплюючи широкий діапазон частот. Склад звуків їх співу складається з свисту, що клекоче трелі і різних мелодій. Під час шлюбного періоду спів, зазвичай, нагадує по звуках позивку, правда, більш тривалу. Якщо птах займається пошуком їжі, то видає багаторазові нетривалі посвисти. За ці звуки отримала друге ім’я в народі “ямщик”.\nПри хвилюванні, відтворює гучні звуки, які схожі на “тьyoч” або “тьyoг”. Ці звуки з частими повтореннями і мають невеликі паузи. Також може звичайний поползень видавати різні трелі на різних частотах, щось схоже на “тіюй-тіюй-тіюй”. Найбільше шумить поползень звичайний, видаються звуками, перед початком періоду розмноження. Цей період у них починається приблизно в кінці зими і навесні закінчується.\nОсновне меню харчування складається з наступної їжі:\nЯк вживання в їжу комах поползень звичайний вибирає метеликів, жуків, мух, клопів, мурах, гусениць, довгоносиків. Використовуючи свій загострений на кінці дзьоб, він витягує їх з різних щілин або невеликих отворів в корі дерева. У деяких деревах звичайні повзики можуть навіть віддерти трохи кори в пошуках їжі. Влітку і восени займається видобутком насіння, жолудів, плодів, горіхів. Весь теплий період року поповнює запаси і ховає їх в ущелинах кори дерев, накриваючи зверху лишайником. Якщо немає поблизу лишайника, то використовує шматки кори. Зимовими періодами також з радістю користується годівницями, які люди підготували для них.\nПеріоди життя звичайного повзика\nЖиття цього птаха можна розділити на кілька етапів:\nЩе не вилупилося пташеня самка висиджує близько 13-15 днів;\nдо 4-5 тижнів може тривати вигодовування пташеняти;\nу віці близько 1 року настає статева зрілість;\nжиття звичайного повзика становить до 11 років.\nГніздиться птах поползень в весняні місяці приблизно з квітня по червень. Їх можна віднести до моногамного типу, тому що знаходять собі один раз пару і живуть все життя разом, піклуючись один про одного. Як гнізда вибирають вже готове дупло, найчастіше в залишеному гнізді дятла або в природному виїмці в стовбурі дерева. Обраний для проживання гніздо розташовується на висоті не менше 3 і не більше 8 метрів. Вхід в гніздо має отвір діаметром близько 4 сантиметрів.\nЯкщо необхідно, поползень звичайний зменшує отвір входу в гніздо, використовуючи для цього глину. На дні викладаються листя і невеликі шматочки кори сосни або берези. Якщо таких дерев немає поблизу, то може використовувати шматочки кори фруктових дерев.\nВ одній кладці яєць в середньому відкладається близько 7 штук. Яйця з матовою шкаралупою і пофарбовані білим кольором. Також на яйцях присутні червоно-коричневі маленькі цятки. В гнізді залишається сидіти тільки самка. Вона може покинути своїх майбутніх пташенят тільки в тому випадку, якщо безпосередньо її життю загрожуватиме небезпека. У разі сильної необхідності вилетіти з гнізда, кладка яєць накривається підстилкою. Сам процес висиджування яєць триває 13-15 днів. Пташенята, що вилупилися вже з народження покриті довгим пухом.\nЗдобиччю їжі і вигодовуванням пташенят займаються самець і самка разом. Після того як дитинчата з’явилися на світло, вони їх годують до 4-5 тижнів. Через 20 днів після народження, пташенята вже вміють літати. Майже всі підросли пташенята в кінці літа вже встигають вибрати місце свого проживання. Але в той же час остаточний вибір території для гнізда і постійного партнера доводиться вже на наступний сезон розмноження.\nПоползень звичайний: Зовнішній вигляд, чим харчується, перелітний птах чи ні Ссылка на основную публикацию\nЛежак для кота своїми руками: як самостійно зробити лежанку для кішки, різні варіанти виготовлення\nБагато людей вважають кішок повноправними членами сім'ї. Живучи в квартирі або ...\nБагато захворювань, якими хворіють домашні улюбленці, носять сезонний ...


Як взимку зміцнити волосся | Волинське Агентство Розслідувань\nГоловна / Новини / Як взимку зміцнити волосся\n23 Грудень, 2017, 18:45 •Новини, поради•Коментарі (0) •\nВзимку волосся страждає не тільки від морозу, а й вітру та різких змін температури. Щоб швидко його відновити та зробити міцним, допоможуть дієві маски з натуральних продуктів, – пише Газета.ua.\nНаприклад, маска з житнього хліба та перепелиних яєць.\nДля неї зі шматка хліба зрізатискоринку, подрібнити руками 100 г м’якушки. Залити склянкою гарячої сироватки і залишити настоятися 4 год.\nПотім додати в суміш два перепелиних яєць і перемішати. Накластиє маску на волосся на годину і змити теплою водою.\nДля підсилення дії маски, можна зробити ополіскувач із кропиви.\nСушену кропиву залити окропом. На частину сировини взяти чотири частини води. Поставити на водяну баню на 15 хв. Зняти з вогню, закрити кришкою й дати настоятися. Коли відвар охолоне, процідити і додати 1 ч. л. соди для м’якості.\nПісля ополіскувача волосся не треба сушити феном. Має висохнути саме.\nЧорні маски — кричущий тренд у сфері краси 2017-го. Продукт робиться на основі чорної косметичної глини, бруду або активованого вугілля. Відмінно очищає шкіру, має потужний детокс-ефектом та покращує колір обличчя.\nПропонуємо вам три рецепти для домашнього приготування модної маски. Перед нанесення засобу бажано розпарити обличчя, але без скрабу. Після – нанести зволожуючий крем. Процедуру краще робити ввечері раз на тиждень.\nволосся зима корисні поради маски


Славенка Дракуліч: «Найважливіше — усвідомлювати можливість вибору» – ЛітАкцент – світ сучасної літератури\nСлавенка Дракуліч: «Найважливіше — усвідомлювати можливість вибору»\n20.06.2018 25.06.2018 Роксоляна Свято1 253\nСитуація в колишній Югославії, війни 1990-х у регіоні, крах комунізму в Центрально-Східній Європі, доля жінок на зламі епох і після нього, – усе це теми документальних досліджень Славенки Дракуліч (н. 1949), хорватсько-шведської письменниці та журналістки, яка ще в 1990-ті стала відомою завдяки своїм англомовним публікаціям у світовій пресі. Її романи, своєю чергою, зачіпають не менш широке коло проблем, і зазвичай центральним їх персонажем постає саме жінка – чи то мексиканська художниця Фріда Кало («Фрідине ліжко»); чи фотографка початку ХХ століття Дора Маар, відома також стосунками з Пабло Пікассо («Дора та мінотавр»); чи боснійка, котра стала жертвою насильства під час війни («С», або «Так ніби я не там»); чи то врешті польська поетка в Нью-Йорку, охоплена шаленою пристрастю до бразильського антрополога («Смак чоловіка») тощо.\nСлавенка Дракуліч вибудовує тексти всіх жанрів так, що від них важко відірватися.\nІ водночас чи не всі її книжки є в доброму сенсі «некомфортними» – такими, які не розважають, а радше тривожать, і, замість відволікати чи давати відповіді, змушують радше підважувати власні уявлення і звертати складні запитання безпосередньо до себе.\nНа цьогорічний «Книжковий Арсенал» Славенка Дракуліч приїхала презентувати український переклад одного зі своїх головних «балканських» досліджень – «Вони б і мухи не скривдили» (2004), останньої частини її «трилогії» про війну.\nНапозір – це репортаж про злочинців балканських воєн, які опинилися на лаві підсудних Гаазького трибуналу. Але це – лише верхній, фактологічний, шар тексту. Не меншою мірою це і антропологічне дослідження, спроба глибше збагнути людську природу, через конкретні приклади зрозуміти, в який саме момент і чому звичайні «добрі» люди готові робити вибір на користь зла. І чи можна від цього якось вберегтися.\nПопри доволі песимістичні висновки книжки щодо людської природи, перегорнувши останню сторінку, мимоволі сподіваєшся, що вона вплинула бодай на тебе як на читачку, і якщо й не зробила «ліпшою», то принаймні змусила трошки глибше усвідомити цю людську вразливість супроти зла – і зовнішнього, і, головне, внутрішнього. Чи думаєте ви все-таки, що книжки (хоча б найкращі з них) здатні бодай щось змінювати?\nЯ просто мушу вірити в те, що книжки роблять якесь добро, – інакше б я їх не писала! Може, не всі вони діють як підручники, і не обов’язково їхній вплив є педагогічним. Не думаю, скажімо, що можна в цьому розумінні навчитися чогось із романів. Але хтось писав, що від кожної доброї книжки лишається осад, – майже як на дні горнятка після випитої кави. Іншими словами, вплив завжди є, і я в цьому не маю сумніву.\nДо речі, аналіз сам по собі теж є важливим, адже в процесі аналізу людина завжди чогось вчиться.\nВи, мабуть, маєте на увазі, що не кожне читання провадить до дії. Але пригадаймо хоча б революції: вони зазвичай виростають якраз із письма та аналізу (як-от Жовтнева революція – з писань Маркса і Леніна). Проговорення – дуже важлива частина будь-якої дії. І людей не можна спонукати до чогось – протестів, революцій або просто дій – на рівному місці.\nЦю книжку не назвеш натуралістичною, адже ви загалом не «зловживаєте» страшними описами злочинів. І все ж є кілька моментів або деталей, які змушують відчути нестерпний холод десь усередині, і, власне, тому що ми розуміємо: ідеться про реальні факти. Що було для вас найскладнішим у цій роботі?\nКоли я сідаю писати, власне, щойно обираю тему, то перестаю переживати цей досвід як тяжкий. Якщо тут і є якісь труднощі, то в самому письмі, у пошуку форми чи слова.\nЧесно кажучи, найскладнішим у написанні цієї книжки було перечитати в інтернеті тисячі сторінок документів Міжнародного трибуналу щодо колишньої Югославії (ICTY).\nВи, мабуть, знаєте, що всі звинувачення, судові слухання тощо (за дуже нечисленними винятками) доступні для загального перегляду. І якщо ти вивчаєш одну справу (наприклад, Ратка Младича чи ще когось, хто фігурує на суді), то мусиш пробиратися крізь весь цей лабіринт, щоб знайти ті факти й деталі, які придадуться для твоєї історії. Це неймовірний досвід, але він забирає безліч часу й вимагає великої уважності.\nА ще важливо було зберегти в тексті баланс між бажанням зрозуміти особу і писанням про неї, щоб не скінчити врешті виправданням її злочинних дій.\nВаш роман «С.» (у хорватському варіанті: «Так, ніби я не тут») напряму відсилає до досвіду зґвалтованих жінок під час Балканських воєн, так само, як і один із розділів у цій книжці (про Ґоспицьку групу). В чому для вас була відмінність у дослідженні цієї теми як для журналістки і письменниці, і що було, дозвольте спитати, нестерпнішим?\nПро це часто запитують. Дуже цікаво, до речі, що люди вважають, ніби писання на складні теми обов’язково означає і важкий досвід для автора. Звісно, коли маєш справу з воєнними злочинами та зґвалтуваннями, то мусиш розвинути в собі захисний механізм – так би мовити, ввійти в історію та вийти з неї, не завдавши собі внутрішньої кривди. Звичайно, я відчуваю співчуття і біль, але всі ці почуття, образи й документи не залишаються з тобою навічно.\nМабуть, найпростіше пояснити моє розуміння письма через аналогію з акторством. Актрисі теж треба вжитися в свого персонажа, перевтілитися в убивцю чи, навпаки, жертву. Їй треба ототожнити себе з дійовою особою, відчути її емоції, – але тільки на певний час. Вона грає, а потім виходить із образу. І те саме можна сказати й про мене.\nЯкщо вже я згадала про роман «С.», то хотілося б спитати ось про що: усі ці так докладно й переконливо описані в романі фізичні та емоційні переживання жінки, над якою поглумилися, є переважно документальними чи все-таки уявленими?\nЦе добре запитання. Я писала той роман на основі фактів, свідчень очевидиць – власне, постраждалих жінок. Але в усіх тих документальних матеріалах мені чогось бракувало – їхніх емоцій.\nВрешті я замислилася, чому ж так. А потім почала читати про психологію зґвалтованої особи і усвідомила дещо дуже важливе: всім жертвам неймовірно складно висловлювати свої почуття, адже це повертає їх у пережиту ситуацію. Потрібні роки психотерапії, щоб дати цьому раду. І саме в цьому я і побачила свою роль як письменниці – в тому, щоб описати цей інтимний досвід і ті почуття, які вони могли переживати. Дати голос тому, що самі вони не змогли висловити.\n«Вони б і мухи не скривдили» – книжка про злочинців і переважно – саме про чоловіків. Але все ж є тут і два жіночі персонажі, чиї історії добряче підважують уявлення про жінок як начебто «природно» справедливіших і опірніших до жорстокості. Чи для вас як письменниці, яка так багато пише про жінок і від їхнього імені, ці випадки були в чомусь несподіваними?\nЦя книжка – про людську природу. Не думаю, що в контексті схильності до добра чи зла чоловіки й жінки якось принципово відрізняються. Але соціальна роль жінок як матерів, тих, хто дбає про дітей, родину, старших людей, спонукає нас вважати, що вони мають бути менш жорстокими.\nНі, ці історії не стали для мене несподіваними. Власне, щоб Біляну Плавшич [сербська політична діячка, соратниця Радована Караджича, 1996–1998 – президент Республіки Сербської] сприймали як серйозного політика, їй доводилося бути ще жорстокішою у своїх рішеннях, і якраз через те, що вона була жінкою. А Мір’яна Маркович володіла зовсім іншою владою, неофіційною. Але це була влада над її могутнім чоловіком [Слободаном Мілошевичем], котрий повністю довіряв її судженням.\nТут ми також бачимо дуже різні перспективи: патологічно жорстоких злочинців, спостерігачів або просто тих, хто був надто слабким, щоб чинити опір. Є також і особи, які не вчиняли злочинів безпосередньо, але не менше прислужилися загальному «тріумфу зла». Як ви відбирали ці історії і людей із десятків чи сотень, пов’язаних із Гаазьким трибуналом?\nЯ прагнула саме цього розмаїття і відмінностей – злочинців із різних середовищ і професій, різного соціального статусу. Була справді ціла галерея осіб для відбору. І саме так я могла показати, що зло не зводиться до певної групи.\nЗвісно, серед злочинців завжди є невеликий відсоток клінічно хворих або психопатів, але ці люди мені не цікаві. Чому? Власне, тому що вони хворі, і з їхніх випадків ми не можемо чогось навчитися. Небезпека чигає на нас із іншого боку, – власне, вона ховається в можливості, що в кожному з нас є схильність як до добра, так і до зла.\nЯк на мене, найважливіше – усвідомлювати, що ми теж здатні обирати.\nКнижка завершується несподівано – у Схевенінґенському таборі утримання, де арештанти з різних сторін раптом знаходять примирення, чекаючи на вироки суду. І, як ви самі й пишете, вся та ненависть і руйнація, які вдома здавалися такими неуникними та поважними, як виявляється, врешті не варті нічого якраз для тих людей, які їх і ініціювали.\nЧи каже це нам щось про природу всіх воєнних конфліктів? Або ж це радше особливість цих конкретних воєн?\nНасправді усе це не було марним, саме тому що зрештою ті люди таки опинилися у в’язницях (не кажучи про те, що вдома їх уважали борцями за незалежність і воєнними героями). Знову ж таки, якби війни в колишній Югославії були такими особливими й суто «балканськими», якби їх можна було звести лише до специфіки конкретного регіону, було б значно легше дати цьому раду.\nАле навіщо тоді б вам в Україні про це читати? Ні, попри те, що мотиви та історичні обставини бувають різними, – війни є універсальними. Людська природа є всюди однаковою.\nУ 1990-ті ви мусили поїхати з Хорватії, й відтоді написали вже чимало книжок англійською.\nЧи пишете Ви досі хорватською? І де пролягає для вас межа між мовами – в художніх/ не-художніх жанрах чи також у чомусь іншому?\nТа ні, це не так. Я ніколи не покидала Хорватію. Певний час я не могла друкуватися в хорватських газетах, бо всюди панував націоналізм, який я не підтримувала. Тому тоді я писала переважно для іноземних медій. Власне, тому я й писала англійською, бо було надто мало перекладачів – особливо для публіцистичних текстів, які треба було друкувати відразу.\nАле, звісно ж, я пишу і хорватською. Всі мої романи написано хорватською, як і останню збірку оповідань, яка щойно вийшла друком. Це книжка про старіння, що має назву «Невидима жінка». Себто поділ між мовами йде суто по лінії художніх / не-художніх текстів.\nНа «Книжковому Арсеналі» читачів потішили новиною, що невдовзі з’явиться ще одна «класична» книжка Дракуліч українською, цього разу – одна з перших, про щоденний досвід східноєвропейських жінок відразу після падіння Залізної завіси [«Як ми пережили комунізм і навіть сміялися»]. Після неї про вас почали писати як про авторку-феміністку. Чи важлива для вас ця ідентифікація і чи стосується вона і ваших романів?\nЯкщо ідеться про фемінізм як ідеологію боротьби за жіночі права та емансипацію, то в мене є чимало статей і на цю тему. Моя книжка 1984 року «Смертні гріхи фемінізму (її немає в перекладі) була, безперечно, першою збіркою феміністичних текстів у колишніх комуністичних країнах. Але, звісно, писання прози, де головними персонажами є жінки, – це щось геть інше. Не думаю, що в мистецтві є місце для ідеології.\nІ останнє запитання. Це вже не перший ваш візит в Україну і, власне, в Київ. Як змінилися ваші враження за ці кілька років? І що скажете про сам Книжковий Арсенал?\nДуже складно говорити про місто лише після одного або двох коротких візитів. Уперше я була в Києві невдовзі після Майдану, і головна площа на той час іще була, так би мовити, зайнята. Сьогодні це місце має вже зовсім інший вигляд.\nСаме місто вражає: воно велике й цілком європейське, як на мене.\nЩо ж до фестивалю, то я була страшенно вражена тим, що так багато відвідувачів терпляче вистоювали в черзі, щоб потрапити досередини. Арсенал – чудове місце для зустрічей книжок, читачів і письменників, і для мене це був фантастичний досвід.\nРозмовляла Роксоляна Свято\nФорум видавців оголосив про ребрендинг і перших почесних гостей\nСьогодні відбудеться прощання з Іваном Драчем\nЛічилка про дванадцять дівчат – хто ж водитиме?\n«Життя Ізмаїла Ферика-паші: шип у серце»: голоси з обох боків барикад (Рецензія)\nНезвичні книгарні Великобританії: від закинутої залізничної станції до комірчини біля собору\nПразька осінь Мілана Кундери (очима Вацлава Гавела)


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Нічого на Конституцію нарікати.... | Korrespondent.net\nНічого на Конституцію нарікати....\nЗамість привітання з Днем Конституції\n28 червня День Конституції України. День, який повинен бути великим святом для кожного народу, країни, яка прагне розвиватися, зміцнюватись, створити відкрите громадянське суспільство та укріплювати свій авторитет у світі.\nСам термін і поняття Конституції походить від римського виразу Rem Publicum Constituere, тобто «римський народ постановляє». А це значить – тільки народ є головною владою в країні і тільки від його імені вона може здійснюватися. Всі решта, ті, хто вважає себе чимось вищим за звичайних людей, політики, можновладці, чиновники – насправді лише інструмент в руках народу.\nТак має бути. Але у нас все навпаки…\nКонституція України була прийнята 17 років тому. І якщо подивитись на коротку історію її існування, на потуги різних політичних сил внести зміни та доповнення, на так звані «конституційні реформи» і особливо нинішні спроби удосконалити Основний закон держави, то відразу згадується назва американського фільму «Хвіст махає собакою».\nБо політики повинні неухильно виконувати положення Конституції, а нинішня влада навпаки, прагне остаточно переробити Конституцію повністю «під себе». Вони хочуть не служити народу, керуючись нормами Конституції, а змінити їх так, щоб відгородитись Конституцією від суспільства, вписати такі норми до неї, які б забезпечили провладній Партії Регіонів якомога довше і комфортне перебування на владному Олімпі.\nЯкщо згадати 1996 рік, коли приймалася Конституція України, то це був дуже складний, але демократичний процес. На той час був досягнутий правдивий суспільний консенсус між різними політичними силами, різними орієнтирами, різними світоглядами. Як наслідок, була прийнята Конституція України, яка забезпечувала в повній мірі права і свободи громадян, чітко визначала функції державних органів і однозначно регулювала відносини між державою та громадянином.\nЦе було з самого початку. Далі українська Конституція почала нагадувати Конституцію СРСР, яка була найдемократичнішою в світі, але тільки на папері.\nСьогодні так і в Україні. Кожен апелює до Конституції і тут же намагається порушити її головні постулати. Нею прикриваються, її використовують, інтерпретують її положення в політичних цілях, змінюють під політичну кон’юнктуру.\nАле найгіршим є те, що її основні, засадничі положення сьогодні на практиці не працюють. На кожному кроці порушуються головні конституційні положення, з кожним днем, статті, які гарантують непорушні права і свободи громадян носять все більше декларативний характер…Спочатку варто навчитися жити за діючою Конституцією, а не нарікати на дзеркало….\nОднак, день 28 червня 1996 року – це великий день в історії України. Не зважаючи на нинішні спроби окремих політичних сил і політиків зробити Конституцію інструментом для боротьби з власним народом – Конституція в Україні є. І я впевнений, пройде зовсім не багато часу, коли наша Конституція стане по справжньому Головним законом України.\nТому я всіх вітаю з Днем Конституції! Бажаю всім мужності, витримки, а головне непохитної віри, що наша країна стане розвинутою демократичною державою, де головні права і свободи громадян, закріплені Конституцією, будуть непорушними і обов’язковими для виконання для всіх без винятку представників влади.


Формалізований опис економічної інформації, Поняття даних, Класифікація економічної інформації - Інформаційні системи і технології в управлінні організацією - Навчальні матеріали онлайн\nПоряд з поняттям "інформація" поширення набуло поняття "дані". У загальновживаному сенсі це синоніми, але існує досить суворе відмінність, яка полягає в тому, що "інформація" має загальнотеоретичне значення – "заходи упорядкованості системи", а поняття "дані" зводить інформацію до об'єкта тих чи інших перетворень. У цьому відношенні дані представляють собою конкретні відомості (інформацію в певній формі – мовну, аудіо, відео) на носії, які можна піддати обробці, в тому числі і комп'ютерними засобами. Таким чином, інформацію пов'язують із змістом відомостей про об'єкти реального світу, а дані – з формою подання цих відомостей в процесі їх зберігання і переробки. Співвідношення понять "інформація" і "дані" подано на рис.1.2. :\nРис. 1.2. Ілюстрація співвідношення понять "інформація" та "дані"\nІнформація за допомогою процедур формалізованого опису перетворюється у дані. Таким чином, дані – це інформація, що подана у формалізованому вигляді, прийнятому для опрацювання автоматичними засобами за можливою участю людини.\nПроцес перетворення економічної інформації у відповідні дані приведений на рис. 1.3:\nРис. 1.3. Процес перетворення інформації в дані\nНайбільш поширеними процедурами формалізованого опису економічної інформації є: класифікація та кодування [6, 19].\nСистема класифікації визначається і характеризується використаним методом класифікації, ознаками, їх послідовністю і кількістю ступенів класифікації, а також кількістю угруповань (ємністю).\nМетод класифікації – це сукупність правил створення системи класифікаційних угруповань і їх зв'язки між собою.\nОзнака класифікації – це властивість об'єкта класифікованої множини, які можуть мати кількісне або якісне значення. Кількість значень ознаки класифікації визначає кількість класифікаційних угруповань, які можуть бути створені при розподілі множини об'єктів за цією ознакою.\nТаким чином,класифікація – це поділ множини об'єктів на частини за їхньою подібністю чи розбіжністю згідно з прийнятими методами.\nІснує два методи класифікації, а саме: ієрархічний та фасетний .\nІєрархічний метод класифікації – це послідовний поділ множини об'єктів на підлеглі класифікаційні групування, між якими встановлюються відношення підпорядкованості (ієрархії) (рис. 1.4).\nРис. 1.4. Ієрархічна схема класифікації\nІєрархічний метод класифікації характеризується тим, що початкова множина об'єктів техніко-економічної інформації послідовно поділяється на угруповання (класи) першого рівня поділу, далі – на угруповання наступного рівня і т.п. Сукупність угруповань утворює при цьому ієрархічну деревоподібну структуру, яку часто зображують у вигляді гіллястого графа, вузлами якого є угруповання (рис. 1.5).\nКількість рівнів класифікації визначає глибину класифікації. Кожне угруповання може поділяти на угруповання нижчого рівня з використанням своєї ознаки, і глибина класифікації у кожній гілці ієрархічної структури може бути різною.\nВ ієрархічній класифікації в окремому випадку на кожному рівні поділу може бути використана одна ознака. Це означає, що об'єкти початкової множини характеризуються однаковим набором ознак.\nНайбільш суттєвими і складними питаннями, при використанні ієрархічного методу класифікації, є вибір системи ознак, які стануть основою поділу, а також їх послідовність. Вибрані ознаки мають бути визначальними в розв'язуванні конкретних техніко-економічних задач, для яких створюється ця система класифікації. При цьому формовані в угрупованні об'єкти повинні мати найбільшу кількість однакових ознак. Вибір послідовності ознак залежить передусім від характеру техніко-економічної інформації.\nПри застосуванні ієрархічного методу класифікації для об'єктів із незалежними ознаками (наприклад, кадрів, продукції тощо) вибір послідовності ознак залежить від статистичних характеристик – частоти та ймовірності звертання до тієї чи іншої ознаки (найчастішим звертанням мають відповідати вищі рівні класифікації).\nІєрархічний метод класифікації характеризується кількістю рівнів класифікації, глибиною, ємністю і гнучкістю. Кількість рівнів визначає глибину класифікації, яка встановлюється залежно від міри необхідної конкретизації угруповань і кількості ознак, які беруть участь у розв'язуванні відповідних задач. Від глибини класифікації та кількості створених на кожному рівні угруповань залежить ємність. Як правило, найбільшу кількість послідовних угруповань, на які може поділяти попереднє угруповання на кожному рівні класифікації, беруть сталою або для всієї класифікації, або для даного рівня. Розділи ідентифікуються однозначним цифровим кодом. Код підрозділу складається з коду розділу та однозначного коду підрозділу.\nПереваги методу: логічність побудови, чіткість виділення ознак, великий інформаційний обсяг, традиційність і звичність використання, повна пристосованість до ручної обробки інформації, велика інформативність кодів, які мають змістове навантаження.\nНедоліки методу: жорсткість структури, яка зумовлена фіксованістю ознак і заздалегідь встановленим порядком їх проходження, які не допускають включення за відсутності резервного обсягу нових об'єктів класифікаційних угруповань та ознак; неможливість групувати за будь-якою наперед незаданою ознакою; відсутність для стабільності класифікаторів потрібних великих резервних обсягів [6, 19].\nФасетний метод класифікації – це паралельний поділ множини об'єктів на незалежні класифікаційні угруповання. При цьому множина об'єктів, що характеризується деяким набором однакових для всіх об'єктів ознак (фасет), значення яких відповідають конкретним виразам зазначених ознак, може поділятися багаторазово і незалежно.\nУ класифікаторах фасети найчастіше розміщуються простим переліком і мають свій код (рис. 1.5).\nКожна ознака фасетної класифікації відповідає фасету, що являє собою список значень найменованої ознаки класифікації. Отже, система класифікації може бути подана переліком незалежних фасетів (списків), які містять значення ознак класифікації.\nРис. 1.5. Фасетна схема класифікації\nМножинний опис об'єктів техніко-економічної інформації відбувається в кожній конкретній задачі на основі завдання фасетної формули, яка утворюється із послідовності ознак класифікації. Кількість фасетних формул визначається можливим поєднанням ознак. Для кожної фасетної формули може бути утворена ієрархічна класифікація, в якій на кожному рівні поділу використовується одна ознака, що відповідає окремій фасеті, а послідовність ознак визначається фасетною формулою.\nУ кожному конкретному випадку фасетна формула визначається залежно від характеру розв'язуваних задач і алгоритму обробки даних. Можуть створюватись одночасно різні незалежні підмножини класифікаційних угруповань.\nФасетний метод класифікації є однорівневим, оскільки вхідна множина об'єктів ділиться на підмножини відповідно до значень ознак окремих фасет (рис. 1.5).\nПереваги методу: гнучкість структури, яка може пристосовуватися до змін у задачах; можливість включати нові фасети чи видаляти старі; особливо ефективний у разі функціонування комп'ютерних інформаційних систем.\nНедоліки методу: недостатньо повне використання обсягу через відсутність практично багатьох із можливих комбінацій фасет; не традиційність і незвичайність при використанні для ручної обробки даних [6, 19].


Крах британської партійної політики в добу Brexit: урок для України – КАЯ Схід\nКрах британської партійної політики в…\nПолітична діяльність як в Україні, так і в Сполученому Королівстві зазнає значних змін в даний час. Brexit викликав потужний розлом у Великобританії та Північній Ірландії, а нинішні вибори в Україні є лише другими після революції Євромайдану 2014 року. Партійна політика у Великобританії повністю руйнується, оскільки дві найбільші партії, лейбористи та консерватори, не досягають жодного внутрішнього консенсусу стосовно політичного плану щодо Brexit. Хоча розрив і внутрішні колотнечі в найбільших партіях Великобританії можуть здатися специфічною реакцією на нинішню політичну ситуацію, я вважаю, що їх корені закладені в самій політичній системі Великобританії. Для порівняння: політичні партії України не спроможні бути подібними до або діяти відповідно до визначення «партії». Вони не пропонують жодного конкретного політичного плану чи ідеології, на які виборці можуть реагувати. Замість цього партії є організаціями, організованими окремими особами заради сприяння їх перемозі на виборах і консолідації влади.\nОчевидно, що українські політичні партії повинні розвинутись у справжні організації, що представляють групи людей з спільними ідеологічними та політичними поглядами. Припускаю, що ці зміни відбуваються, але я вважаю, що Україна повинна також запровадити систему, яка дозволить партійній політичній діяльності зберігати функціональність навіть у випадку драматичних і складних політичних подій. Отже, Україна може бути у вигідній позиції для розвитку стабільної системи партійної політичної діяльності, яка продовжватиме працювати незважаючи на майбутні виклики.\nПартійна політична діяльність в обох провідних партіях Великобританії стає все більш дисфункціональною та роздробленою. Для цього існує багато причин. І є деякі відмінності в тому, як саме партії розділились. Але є й деякі ключові подібності. Обидві партії наразі охоплюють надзвичайно широкий набір ідеалів, що виходять за рамки ідеології, яка спрямовувала їх під час створення (сотні років тому). Лейбористи намагаються увібрати все більш явний соціалістичний рух і помірну центристську позицію. Відмінності стали настільки радикальними в останній час, що сім центристських депутатів-лейбористів вийшли з партії, щоб сформувати власну групу. Проте переважна більшість центристів залишилася. Консервативна партія так само розділена між радикальними депутатами, які хочуть найжорсткіший Brexit з можливих, та більш помірними, які шукають компроміс. Це призвело до того, що жодна з партій не змогла досягти тривалого консенсусу щодо голосування або політичного плану. Через це парламент Великобританії сліпо прямує до варіанту «Brexit без угоди» просто завдяки власному паралічу.\nХоча ці проблеми мають свої безпосередні причини в певних політичних і політичних дебатах нашого часу, їх є системні негаразди із британською політичною системою, особливо з виборами. Ці проблеми викликали розбрат у британських партіях фактично протягом другої половини ХХ століття. Британська демократія використовує просту мажоритарну систему одномандатних округів. Більше того, голова держави є невиборною посадою і виконує абсолютно символічну роль. Тому справжнім «лідером» країни є прем’єр-міністр, який, по суті, обирається на тих же виборах, що й депутати. Наслідки цієї виборчої системи неоднозначні та, значною мірою негативні. Мажоритарна система одномандатних виборчих округів має послідовну тенденцію до створення двопартійної системи, оскільки отримання навіть значної кількості голосів в масштабах всієї країни не дає гарантії отримання пропорційної кількості місць: якщо в більшості виборчих округів представники партії не будуть лідерами і не отримають місця. Наприклад, якщо ми припускаємо, що в одному виборчому окрузі йдуть перегони між трьома партіями та дві партії отримують по 33% голосів, а третя —34% голосів, то в такому випадку третя партія виграє місце так, наче б то вона була обрана величезною більшістю. Більше того, якщо ми припускаємо, що перша і друга партії мали порівняно схожі (але зовсім не ідентичні) ідеології або політичні плани, то система створила кандидата, який не представляє свій округ і додатково заохочує виборців до тактичного голосування (тобто голосувати за кандидата, який вам не подобається, але все ж подобається більше, ніж інша третя партія, яка є вашим найбільшим конкурентом). Внаслідок цієї системи, виборці отримують потужний стимул не голосувати за менші, менш популярні партії, оскільки вони навряд чи отримають будь-які місця в парламенті взагалі. Як практичний приклад: на парламентських виборах у Великобританії 2015 року ліберальні демократи отримали близько 8% голосів, але лише 1% депутатів у парламенті. Партія незалежності Великобританії (UKIP) отримала 12% голосів, але лише 0,2% депутатів. І навпаки, консерватори отримали 35% голосів і 51% депутатів. Саме з цієї причини Лейбористська партія і консервативна партія настільки роздроблені та постійно неспроможні досягти консенсусу.\nДепутатам і членам цієї партії можуть сильно не подобатися загальний напрямок, який обрала партія, але вони також розуміють, що справжній розділ буде політичним самогубством — вони розділили б голоси виборців і передали б перемогу своїм опонентам. У працюючій системі лейбористи та консерватори дійсно розкололись би на різні партії. Brexit обговорювався б між декількома партіями, що привело би до більш відкритого компромісу. Тереза Мей намагалася (і не спромоглася) укласти угоду, яка задовольняє всі течії в партії торі, щоб утримати її цілісність, на відміну від того, щоб досягнути угоду, яка б мала міжпартійну підтримку.\nЯке це має відношення до України і який урок з проблем Великобританії вона може отримати?\nПроблеми України та Великобританії здаються дуже різними. Питання розколу в партіях або їх нездатності досягти консенсусу на перший погляд здаються абсолютно невідповідними. Щоб дійти до розколу, партіям потрібно спочатку мати спільну ідеологію, що абсолютно не стосується вождистських партій України. Україна також має іншу виборчу систему: країна використовує паралельну систему голосування, де половина депутатів обирається за одномандатними мажоритарними округами (як у Великобританії), а ще половина — за партійними списками. Крім того, Президент (роль якого не символічна) обирається безпосереднім волевиявленням. Можна припустити, що формування партій повинно передувати вдосконаленню системи, оскільки системні зміни будуть на часі лише після створення справжніх партій. Однак, по-перше, важливо очікувати на зміни на краще в політичній діяльності українських партій, щоб ситуація продовжила покращуватись. Якщо справжні партії дійсно будуть створені, а система залишиться недосконалою, то її неминуче вразять ті самі проблеми, що й Британію. Більше того, природно легше вирішити цю проблему ще до закріплення двопартійної системи, оскільки велика партія не відмовитися від своєї влади для створення більш демократичної системи. Нарешті, впровадження конкретної виборчої системи може насправді привести до поліпшення політичної діяльності партій в Україні, зробивши партії ще більш відповідними до природи виборчої системи, і таким чином надати потужний стимул політикам створювати дієві партії, які апелюють до справжньої бази виборців.\nЯ пропоную Україні впровадити пропорційну систему із змішаним підрахунком, щоб поліпшити свою систему та уникнути пасток Великобританії з мінімальними змінами для українських округів та виборців. Так само, як і чинна українська система, вона передбачає два одночасні голоси: один за місцевого кандидата і один за партію. Відмінність полягає в тому, що ці голоси є змішаними, а не паралельними при підрахунку. На практиці це означає, що депутати у виборчих округах обираються так само за мажоритарною системою, тоді як парламент наповнюється депутатами від партійних списків таким чином, щоб весь його склад пропорційно відповідав результатам волевиявлення за другим бюлетенем (партійним голосуванням). Такий підхід дозволяє людям обирати місцевих депутатів, але також отримати парламент, що відображає волю людей в цілому. Це ставить партії на передній план виборчої системи і може сприяти їх розвитку.\nТаким чином, зараз для України вбачається момент можливості. Легко бути песимістом щодо політичної активності в України: корупція квітне, передвиборчі дебати характеризуються особистими образами та спробами очорнити опонентів, а українські виборці голосують за лідерів та партії на підставі особистостей, а не політичних планів. Ці проблеми є вкоріненими, але їх можна розв’язати. Тенденції в українській політиці в даний час дають Україні можливість для системних змін, які здаються недосяжними для Великобританії.\nПатрік Дж. ОРМ, інтерн-волонтер КАЯ Схід\nПопередняPrevious post:Соціалізація як елемент партійного життя в НімеччиніНаступнаNext post:Партійні агітатори повинні бути членами партії


Природа Франції - презентація з географії\nШАМОНі Французькі Альпи - найвищі гори Західної Європи, найбільший у світі центр зимового спорту. Популярні курорти - Шамоні і Куршевель, Валь д‘Ізер і Тинь у Валь Торансе, Ле Дез Альп, Ля Плянь, Межев, Мерибель та ін. Шамоні - найстаріший зимовий курорт світу, розташований біля підніжжя м. Монблан.\nГідрографія У Франції чотири великі ріки - Сена, Луара, Гаронна і Рона, серед них найбільшою довжиною (1000 км) відрізняється Луара. Найбільші морські порти Гавр, Нант, Бордо і Марсель розташовані в гирлах цих річок. Сена дренує Паризький басейн і впадає в Атлантичний океан біля Гавра. Вона відрізняється рівномірним розподілом стоку протягом року, що сприяє судноплавству, і сполучена каналами з іншими річками. Луара бере початок в Центральному Французькому масиві, перетинає південну частину Паризького басейну і впадає в Атлантичний океан у Нанта. Рівень води в цій річці дуже коливається, тому часто бувають повені. Це характерно і для Гаронни, яка починається в Піренеях, перетинає Гароннську низовину і впадає в Атлантичний океан у Бордо. Рона бере початок у Швейцарії і, виходячи з Женевського озера, вступає на територію Франції. Вона з'єднується з Соною в Ліоні і впадає в Середземне море біля Марселя. Рона відрізняється швидкою турбулентною течією і має великий гідроенергетичний потенціал. На цій річці споруджено ряд гідроелектростанцій.\nГрунти Грунти Франції різноманітні. Найбільш цінні з них - бурі лісові на лесовидних суглинках, а також лесові і алювіальні. Бурі лісові, або, як їх називають у Франції, лимонні грунти, багаті перегноєм, вапном і поруч легко засвоюваних речовин, займають в країні великі простори. Особливо характерні вони для Паризького басейну. Вельми родючі і алювіальні грунти, що простягнулися смугами в долині Луари, від Орлеана до Анже, в долині Нижньої Рони, в середній течії Гаронни і в долині Сони, а також наносні грунти на місцях колишніх морських заток, заповнених в наш час наносами.\nВ горах поблизу снігової лінії поширені оголені скельні субстрати з незначним розвитком мохів та лишайників. Далі вниз по схилах, але все-таки вище верхньої межі лісу альпійські луки використовуються для випасу овець і великої рогатої худоби. Нижче верхньої межі лісу більш високий пояс представлений хвойними лісами з сосни, модрини, ялиці та смереки, біля верхньої межі їх зростання гальмується і переважає криволісся, але зі зниженням висоти дерева стають вище і стрункіше. У передгір'ях хвойні ліси змінюються широколистяними з дуба, бука та каштана. Рослинність і тваринний світ\nУ Франції збереглися лише незначні залишки величних лісів, які колись покривали рівнини і низькі гори. Більша частина рівнин розорана, а ділянки лісу приурочені до бідних грунтів. Однак рівнинні райони Франції аж ніяк не позбавлені дерев: уздовж доріг і каналів зазвичай тягнуться лісопосадки. Вони особливо типові для ландшафтів бокаж (bocage) Нормандії і Бретані. Найбільш своєрідна рослинність середземноморського узбережжя, де можуть існувати тільки рослини, які переносять тривалу літню посуху. Замість лісів тут ростуть ізольовані невисокі дерева і чагарники, між якими зустрічаються виходи корінних порід. Найхарактерніші дерева - маслина, корковий дуб і алеппская сосна. Фауна Франції сильно обідніла під впливом господарської діяльності людини. Проте тут дика фауна збереглася краще, ніж у сусідніх країнах.


Трамп оголосив надзвичайний стан у США заради стіни на кордоні: як це працює і що це означає - Світ - TCH.ua\nСвіт 16 лютого 2019 05:05\nКількість переглядів 7354\nАналітики прогнозують зростання світового споживання картоплі\nГроші Сьогодні 08:15\nКоронавірус Сьогодні 03:25\nТрамп офіційно вивів США з ВООЗ у розпал пандемії коронавірусу - сенатор\nСвіт Вчора 23:13\nСвіт Вчора 20:21\nУкрaїнa Вчора 20:21\nВ Австралії чоловік поборов одну з найсмертоносніших змій, доки кермував автівкою\nСвіт Вчора 13:53\nСвіт Вчора 14:32\nСвіт Вчора 06:24\nСвіт Вчора 18:28\nПриховані тепловізори та тотальна дезінфекція: ТСН перевірила посткарантинний відпочинок у Туреччині\nУ Трампа подумують заборонити TikTok у США\nСвіт Вчора 17:10\nКонгрес або суд можуть зламати плани американського президента.\nПрезидент США Дональд Трамп оголосив про запровадження надзвичайного стану в країні. Він планує скористатися ним для забезпечення фінансування стіни на кордоні між США та Мексикою.\nЗапровадження надзвичайної ситуації може дозволити Трампу обійти Конгрес і отримати доступ до військових коштів і ресурсів. Але планам президента США можуть завадити конгресмени або суд, пише BBC.\nНадзвичайний стан у США зазвичай оголошується в часи національної кризи. У цьому випадку Дональд Трамп заявив, що на кордоні між США та Мексикою відбувається міграційна криза.\nОголошення національної надзвичайної ситуації дає президентові "доступ до спеціальних повноважень, які прописані в більш ніж 100 різних законах", сказала Елізабет Гойтеін, співдиректор Програми свободи і національної безпеки Центру Бреннан.\nЦі повноваження фактично дозволяють президентові обійти звичайний політичний процес, коли виділення державних коштів є прерогативою виключно Конгресу.\nЕлізабет Гойтеін вказала на дві норми закону, якими міг би скористатися Трамп для досягнення своєї мети. Згідно з першою, можна було б переорієнтувати кошти на військові проекти, які вже були затверджені Конгресом. Згідно з другою нормою, адміністрація Трампа має довести, що стіна – це військова споруда.\nВідео Трамп оголосив у США надзвичайний стан\nНапередодні обидві палати Конгресу ухвалили бюджет, де немає жодного центу на омріяну президентом стіну на кордоні з Мексикою. Тому Трамп збирається профінансувати свою головну передвиборну обіцянку сам, виділивши на цю споруду 8 мільярдів доларів з непризначених для цього фондів. Однак навіть низка республіканців обурена таким ставленням до основного закону Сполучених Штатів: ще ніхто з президентів не запроваджував надзвичайний стан за настільки надуманим приводом.\nЧи може Конгрес заблокувати дію надзвичайного стану?\nАмериканський закон про надзвичайні ситуації містить положення, яке дозволяє Конгресу припинити дію надзвичайних ситуацій - за умови, що обидві палати парламенту це підтримають і президент не накладе вето.\nДемократи мають перевагу у Палаті представників, а республіканці контролюють Сенат. Втім, низка сенаторів-республіканців голосно висловлюють занепокоєння з приводу оголошення президентом надзвичайного стану в країні. Зокрема, йдеться про кандидата в президенти 2012 року і сенатора від штату Юта Мітта Ромні, сенатора від Флориди Марко Рубіо і сенаторку зі штату Мен Лізу Мурковську.\nОднак резолюція все одно вимагатиме підпису Дональда Трампа, який може накласти вето. Для того, щоб його подолати, необхідна надмірна більшість в обох палатах Конгресу.\nІснує й інший варіант блокування надзвичайного стану – за допомогою суду. Саме так сталося 1952 року, коли президент Гаррі Трумен намагався націоналізувати металургійну промисловість під час війни з Кореєю, встановивши юридичний прецедент.\nЯк часто президенти використовують спеціальні повноваження?\nНадзвичайний стан: прецедент 45-го президента США\nПопередник Трампа Барак Обама використовував їх 13 разів, а його попередник Джордж Буш - 12 разів. Для нинішнього американського президента це буде вже вчетверте.\nПроте попередні президенти використовували цю норму в основному для вирішення зовнішньополітичних криз - у тому числі для блокування пов'язаних з тероризмом суб'єктів доступу до коштів або заборони інвестування в країни, пов'язані з порушеннями прав людини.\nЯкщо треба, то побудуємо стіну з людей: Трамп знову згадав про кордон із Мексикою і мігрантів\nДеякі попередні спеціальні повноваження були пов'язані з епідемією грипу H1N1 і вже закінчилися. Інші є більш загальними і продовжують існувати і донині, як, наприклад, блокування власності людей, що "беруть участь у серйозних зловмисних кібер-активностях".\nЕкс-президент Джордж Буш використав надзвичайні повноваження після терактів 11 вересня 2001 року, щоб силовики могли застосовувати до підозрюваних методи прослуховування та допиту, які пізніше були визнані катуванням.\nЧи дійсно на кордоні з Мексикою існує надзвичайна ситуація?\nПонад 2000 людей щодня повертали назад або заарештовували на кордоні у листопаді 2018 року. Прихильники планів Трампа щодо стіни вважають, що ці цифри свідчать про надзвичайну ситуацію.\nПерелізти не вдасться: Трамп показав фото стіни на кордоні з Мексикою\nПротивники стверджують, що міграція через південний кордон США зараз набагато нижче, ніж десять років тому, і тисячі людей, які їдуть з таких країн, як Гондурас, є шукачами притулку, які прагнуть в'їхати до США легально.\nВідео США збільшують кількість військових на кордоні з Мексикою\nСполучені Штати у шість разів збільшують кількість військових на кордоні з Мексикою. Американське міністерство оборони спрямовує туди 3750 солдатів. Їхнє завдання - допомогти прикордонній і митній службам. На кордоні з Мексикою військові залишатимуться три місяці.\n© За матеріалами BBC / ЛЛ


США обговорюють разом із країнами-партнерами нові санкції щодо Росії. - Дзеркало Тижня\nСША обговорюють разом із країнами-партнерами нові санкції щодо Росії.\nНе виключається і нова особиста зустріч Джо Байдена та Володимира Путіна.\nАдміністрація президента США Джо Байдена зараз намагається «стримати та відмовити» російського колегу Володимира Путіна від «вторгнення в Україну», повідомляє New York Times.\n"У нас є представники адміністрації в Європі, які намагаються узгодити, якими будуть ці економічні заходи", - сказала NYT експерт з Росії Центру нової американської безпеки Андреа Кендалл-Тейлор.\nЗа її словами, можливі обмеження можуть містити санкції щодо російських банків та виробників енергії, а також суверенного боргу країни.\nОкрім цього, опрацьовуються нові заходи щодо осіб, близьких до російського президента. Серед запропонованих варіантів – запровадити для них заборону на використання кредитних карток Visa та Mastercard, а також обмежити можливості відвідування країн Європи та Великобританії для них та їхніх сімей. При цьому, як зазначається, застосування таких обмежень може завдати шкоди економікам США та ЄС.\nРаніше міністр оборони України Олексій Резніков заявив про те, що США та Британія нададуть Україні серйозну підтримку у протистоянні з Росією.\nБлінкен та Лавров говоритимуть про Україну: держсекретар США розповів деталі. Закон про онлайн-реєстрацію місця проживання: важливі моменти та недоліки. У разі агресії РФ проти України США будуть готові запровадити економічні санкції, від яких відмовлялися раніше - Блінкен. Лукашенко бреше, що українські військові просили Росію «захистити Крим від вторгнення НАТО». Google почне додавати 20% ПДВ до вартості послуг в Україні: кого це торкнеться.


Як зберегти свіжість макіяжу у спеку: 3 б'юті-поради\nПоради для літнього макіяжу / Instagram / @diormakeup\nЗапорукою гарного макіяжу є правильно підготовлена шкіра, що також сприятиме стійкості косметики у спекотні дні. Також не забувайте, що літній макіяж повинен бути легким, використовуйте кремові текстури.\nБільше корисного: Щоб підсушити, очистити і зволожити: домашні маски для жирної шкіри обличчя\nМейк-ап довго матиме свіжий вигляд, якщо ви регулярно доглядатимете за своєю шкірою. Насамперед влітку потрібно очищувати і контролювати сальні залози. Жінкам зі жирним і комбінованим типом шкіри слід звернути на це особливу увагу. Аби уникнути появи жирного блиску на обличчі, користуйтеся масками на основі блакитної або чорної глини. Красуням зі сухою шкірою варто робити процедуру 1 раз на тиждень, а зі жирною – 2 – 3 рази.\nТакож відмовтеся від будь-яких кремів. Серед них і легкі зволожувальні. У період сильної спеки чудовою альтернативою слугуватимуть сироватки з матовим фінішем.\nНехай влітку термальна вода буде мастхевом вашої косметички. Її потрібно розпилювати на обличчя 2 – 3 рази на день, щоб шкіра мала зволожений і матовий вигляд. Такий корисний засіб можна приготувати навіть в домашніх умовах. Для цього змішайте 0, 5 літрів мінеральної води з 2 ампулами гелю алое. Перед використанням завжди струшуйте пляшку.\nЯкщо блиск на обличчі турбуватиме вас протягом дня, то не намагайтеся його замаскувати пудрою. Таким чином можна лише погіршити ситуацію. Натомість користуйтеся матувальними серветками. Щоб позбутися від жиру, слід легенько промокнути шкіру серветкою, а потім нанести трішки прозорої пудри для матового ефекту.\nПравильно наносіть косметику\nСтворення макіяжу необхідно починати з праймера, який слугуватиме надійною основою для мейк-апу. Також можна скористатися б'юті-лайфхаком: нанесіть праймер і на шкіру губ. Це допоможе зберегти стійкість і колір улюбленої помади.\nУ спекотні дні варто наносити косметику лише пензлями і спонжами. А для макіяжу очей використовуйте спеціальну основу, щоб розподілити тіні рівномірно. Зокрема, не малюйте стрілок на повіках влітку, бо олівець може розтектися.


Wimbledon: Шарапова завершила виступи на турнірі - Korrespondent.net\nWimbledon: Шарапова завершила виступи на турнірі\n24 червня 2009, 16:43\nШарапова покидає турнір\nРосійська тенісистка Марія Шарапова поступилася Хіселі Дулко з Аргентини в матчі другого кола Wimbledon.\nУ першому сеті гру повністю контролювала аргентинка. Упевнено виграючи свою подачу і нав'язуючи боротьбу на чужій, Дулко поставила у безвихідь російську тенісистку, яка так і не змогла знайти свою гру до кінця партії.\nДругий сет міг стати копією першого - аргентинська тенісистка вела з рахунком 3:0, але найскладнішого моменту Шараповій вдалося переламати хід зустрічі.\nУ вирішальній партії суперниці подарували глядачам прекрасний теніс, проте в кінці російська тенісистка дозволила Дулко зробити брейк. Останній гейм видався наднаполегливим, проте успіх був на боці Дулко.\nЗазначимо, що в 1/16 фіналу турніру Дулко битиметься з Надією Петровою.


Етап 3. Обробка результатів: Обговорення та аналіз результатів навчального фокус=групового - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nЕтап 3. Обробка результатів\nОбговорення та аналіз результатів навчального фокус=групового дослідження укладаються в два академічні години. Записаний під час групової дискусії текст піддається аналізу, в процесі якого ідентифікуються і вичленяються різні аспекти змісту аналізованого явища, реконструюючи дане явище у всій його повноті.\nЗазвичай в дослідженні приймає участь кілька груп, укомплектованих за різними підставами (наприклад, вік, стать, професія і т. п., можливі також «збірні групи»), однак на даному занятті буде проводитися аналіз роботи тільки з однією групою.\nУ процесі аналізу групуються відповіді та думки учасників групи по кожному з питань, що обговорювалися на одному або декількох аркушах паперу.\nУ тому випадку, якщо груп кілька, використовують ручки або олівці різних кольорів. При аналізі висловлювань кожної групи з даного питання можна використовувати цитати, чітко і конкретно виражають важливу точку зору. Ці цитати включаються до звіту як ілюстрація певної позиції.\nЯкщо у навчальній групової дискусії брали участь і юнаки, і дівчата, їхні відповіді на питання при аналізі можна фіксувати так, як зазвичай фіксуються відповіді різних груп (у реальному дослідженні з даної теми рекомендується формувати одностатеві групи учасників дискусії).\nПриклади фіксації відповідей на питання в процесі фокус=групи\nАналогічним чином описується кожен обговорюване питання з приміткою, яка приблизно частка групи висловила чи інша думка (все, більшість , багато, кілька, трохи, один або два, що мали особливий досвід або особливу позицію), і дослівно записуються при цьому важливі цитати.\nПідсумком є ??висновки за матеріалами групової дискусії. Дані висновки можуть бути оформлені індивідуально кожним студентом у вигляді звіту по фокус=груповому дослідженню на тему «Справжній чоловік - хто він?»\nПримірний варіант звіту, що представляє вивчення чоловічої ідентичності методом фокус=групи, наводиться в додатку.\n1. Назвіть поняття, найбільш близькі за змістом до поняття «гендерна ідентичність».\n2. Які проблеми виділяють дослідники в процесі розвитку жіночої / чоловічої ідентичності людини?\n3. Як пояснюють дослідники існуючі відмінності та стереотипи самосприйняття в соціальних групах жінок і чоловіків?\n4. Які психологічні дані можна отримати за допомогою методу фокус=груп?\n5. Які складнощі доводиться долати при підготовці та проведенні методу фокус=груп?\n6. Як змінилися б результати дослідження, якби розширився якісний склад груп (був би введений принцип професійного чи вікового комплектування груп)?\nІнформація, релевантна " Етап 3. Обробка результатів "\nКонтроль за правильністю обробки рук персоналу містять хлор дезинфектантами\nРуки працівників при зіткненні з харчовими продуктами можуть служити причиною інфекційних захворювань і харчових отруєнь мікробної природи. Тому перед початком роботи рекомендується ретельно вимити руки з милом і щіткою і обробити 0,2%-ним розчином хлорвмісних препаратів. Хід визначення. Для контролю правильності обробки рук хлорсодержащими дезінфеканта, беруть тампон,\nОбробка новонародженого проводиться на пологовому столі, за-1еМ в дитячій кімнаті акушеркою в стерильних рукавичках, з використанням стерильних інструментів (піпетка, затискачі Кохера, ножиці, дужка Роговина) і перев'язувального матеріалу. Етапи обробки новонародженого і їх мета 1-й етап - профілактика аспірації вмісту порожнини рота і носоглотки при першому вдиху новонародженого. З цією метою


У Славутському районі трапилося дві пожежі, одна з яких закінчилася летально | TV7+ НОВИНИ Хмельницького\nУ Славутському районі трапилося дві пожежі, одна з яких закінчилася летально\nНапередодні у Славутському районі трапилося дві пожежі, в одній з яких загинула людина\nНапередодні у Славутському районі рятувальники ліквідували наслідки двох пожеж, одна з яких забрала життя місцевого жителя. Про це інформує прес-служба ДСНС Хмельницької області.\nТак, одна масштабна пожежа розгорілася приблизно о дев’ятій ранку на території приватного домоволодіння в селі Волиця. Там вогонь охопив хлів, після чого очевидці одразу ж звернулися по допомогу до служби порятунку. Отримавши повідомлення на місце події одразу ж вирушили надзвичайники з 18 ДПРЧ, до яких приєдналися їхні колеги з місцевої пожежної команди села Ганнопіль.\nНа момент прибуття вогнеборців на місце події полум’я встигло перекинутися на суміжно збудований житловий будинок та гараж. Через сильне задимлення рятувальники були змушені застосовувати засоби для захисту органів зору та дихання. Завдяки злагодженим та професійним діям рятувальників пожежу, що розповсюдилася площею 198 кв. м, було локалізовано о 09:34, ліквідовано о 09:39, а також врятовано приватне домоволодіння.\nЧерез порушення правил пожежної безпеки під час експлуатації пічного опалення, що найімовірніше стало причиною пожежі, вогонь встиг пошкодити три будівлі.\nНа щастя цей інцидент обійшовся без жертв чи травмованих, чого не скажеш про іншу пожежу, котра сталася близько одинадцятої вечора в селі Іванівка.\nТам загорівся один з приватних житлових будинків. Зафіксувавши виклик на місце події хутко вирушила чергова бригада бійців ДСНС з тієї ж 18 ДПРЧ. Менш ніж за 20 хвилин після виклику пожежа вже була локалізована, а ще через 10 хвилин її повністю ліквідували. Вогнеборці впоралися зі своєю роботою досить швидко та професійно, Однак нажаль навіть цього короткого проміжку часу виявилося достатньо, аби в пожежі загинула людина – господар оселі 1978 року народження.\nЧитайте також: На Хмельниччині рятувальники ліквідували пожежу вантажного автомобіля\nНаразі експерти схиляються до думки, що причиною займання стала необережність під час паління.\nпопередня статтяНа Хмельниччині 14-річна велосипедистка постраждала в ДТП\nнаступна статтяВізуальна історія Хмельницького\nНовую дорогу в Одесский порт построят до конца 2022 года (фото, аудио) — УСИ Online\nВідомий блогер з Волині став радником заступника Кличка\nУ Львові посеред дороги горить автомобіль (фото, відео) | Новини Львова та України


Кам'янецька школярка здобула бронзу на Всеукраїнському конкурсі плакату "Я - Україна" - 3849.com.ua\nКам'янецька школярка здобула бронзу на Всеукраїнському конкурсі плакату "Я - Україна"\n10:08, 4 липня\nВ Києві відбувся Всеукраїнський конкурс плакату "Я - Україна".\nВсеукраїнський конкурс плакату "Я – Україна!" проводився в рамках відзначення Дня Конституції України та з метою сприяння розвитку дитячої творчості, активізації потенціалу дітей та спрямований на формування національно-патріотичної свідомості молоді. Повідомляє міська рада.\nНа конкурсі було представлено близько 900 робіт з різних регіонів України. Учениця 8 класу школи мистецтв НВК № 9 імені А. М. Трояна Петелько Анна (викладач Олексишина Олена Юріївна) виборола почесне 3 місце. Церемонія урочистого нагородження відбулася в місті Києві. Вітаємо переможицю і бажаємо подальших успіхів.\nяукраїна конкурс київ плакат


Altromenu — Спагетті з тунцем – бенкет для студента!\nСпагетті з тунцем – бенкет для студента!\nХто з нас не був студентом? Так, знаю, багато хто не був і мені через це їх дуже шкода. І зовсім не тому, що вважаю людей з освітою кращими або успішнішими, часто трапляється якраз навпаки. Та я щиро переконана, що кілька років, проведених поза домом, далеко від батьківської опіки (та за їхневидимої, але відчутної підтримки!), в атмосфері, де вирує в одному котлі наука, дружба, побут, любов, розваги та ще багато-багато дрібніших, але не менш значимих речей, залишають свій відбиток назавжди.\nУ студента життя цікаве і насиченае, тому залишається мало часу на вирішення нудних побутових негараздів. Тож брудна білизна у вихідні відвозиться мамі, для прибирання кімнати складається графік (який практично не виконується), при купівлі речей надається перевага тим, що не мнуться… а все інше можна вирішити потім… бо друзі вже чекають, щоб піти на дискотеку чи концерт, або ж просто поспівати під гітару!\n…Але пісні піснями, а їсти все одно хочеться! І так, щоб швидко, смачно, недорого і ситно! Чим харчуються студенти? Мій батько згадував, що у студентські роки рятувався оселедцем або навіть солоною хамсою з хлібом, благо в ті часи ця їжа коштувала копійки. Мама в студентські роки налягала на кисломолочні продукти – кисляк, сметану та сир. Їй, що виросла в селянській родині на коров’ячому молоці, так було простіше. Для мене найбільш студентська їжа – смажена картопля (з тушонкою або без неї), наше покоління користувалося “розкішшю” мати в розпорядженні газову чи електричну плиту. А мої діти вже пізнали комфортність мікрохвильовки, тому надають перевагу стравам, готовим до розігріву.\nА ще нещодавно мені попався на очі у Фейсбуку пост однієї подруги, італійської студентки. Вона закликала відгукнутися тих, хто за час студентства спожив хоча б сотню баночок тунця. За лічені години накопичилося безліч лайків і коментарів. Більшість з них згадували спагетті з тунцем як найбільш студентську їжу. Ну, а раз так, то слід і нам звернути на неї увагу, тим більше, що початок навчального року на носі, а рецепт дуже простий і відомий, як і все, що готують студенти. До того ж це улюблена їжа моїх дітей, старша не так давно залишила студентську лаву, а молодший якраз готується наступного року стати студентом!\nОтже, на 4 порції візьмемо:\n320-350 г спагетті\n160 г консервованого тунця\n400-500 г свіжих помідорів (або приблизно таку ж кількість консервованої томатної м’якоті)\nгострий перець (за бажанням)\nКладемо на вогонь каструлю з підсоленою водою для пасти. Поки закипить вода і зваряться спагетті, готуємо до них заправку. У глибокій сковороді розігріваємо трохи оливкового масла, кладемо подрібнену цибулю і гострий перець (за бажанням), пасеруємо кілька хвилин. Відкриваємо консервований тунець, зливаємо з нього рідину. Для чого це робити, ми вже обговорювали в статті про оливкову олію. Викладаємо тунець у сковороду, розминаємо виделкою (1). Помідори миємо, нарізаємо і додаємо до нашої заправки, солимо і перчимо та тушкуємо до розм’якшення. Взимку замість помідор можна використовувати консервовану томатну м’якоть. При необхідності у сковороду можна додати трішки води з каструлі, де вариться паста. За кілька хвилин до готовності посипаємо соус нарізаною зеленню петрушки (2).\nГотові спагетті відкидаємо на друшляк і перекладаємо в сковороду. Ретельно перемішуємо (3) не прибираючи з вогню, щоб паста добре просочилася соусом і відразу подаємо до столу. А після такого гарного студентського бенкету можна і пісню продовжити… або книгу почитати… або поспати… Ну, студентам видніше!\nМінестроне – великий овочевий суп\nІталійські м’ясні „вушка” (каппеллетті) у бульйоні\nПаста паккері запечена із начинкою з рікотти та шпинату.\nСтрава-свято – полента\nФарротто з цикорієм та деякі згадки про „Артек”\nІталія Різдво м'ясо меню молоко мортаделла моццарелла кабачки картопля паста паста з начинкою перець печиво помідори просто абрикоси артишоки баклажани безе бешамель бульйон горошок грушки еміграція економно зимово лимон лосось літнє оливки риба рис рікотта сир спагетті салат свята солодкий перець тунець тісто фрукти шинка швидко яйця яєчне тісто


Рівненська громадська ініціатива пропонує підприємцям безкоштовну допомогу з тендерними закупівлями | Четверта влада\n20:22, 12 квітня 2018\nГромадські активісти з ініціативи «За чесний тендер» пропонують представникам фірм з Рівненщини, Волині та Житомирщини безкоштовну допомогу по підготовці документів та участі в тендерах на Прозорро.\nПро це повідомляє керівник ініціативи «За чесний тендер» Святослав Клічук.\n– Кількість підприємців збільшується, ми постійно проводимо навчання, консультуємо. Але ще відчувається боязнь і недовіра до тендерів у багатьох потенційних учасників. Ця зневіра підсилюється і критикою чиновників реформи закупівель, і зловживаннями деяких посадовців, як, наприклад, рівненського УЖКГ, які руками й ногами опираються проти допуску у свою сферу нових учасників, – розповідає Святослав Клічук для «Четвертої влади».\nТакож керівник ініціативи «За чесний тендер» зазначає, що найбільше коштів виділяється на ремонти та будівництво, також ліки, медобладнання, харчування, техніку, транспорт.\n– Реформа у сфері публічних закупівель принесла багато можливостей, – говорить керівник ініціативи «За чесний тендер» Святослав Клічук, – але без збільшення кількості підприємців чи фірм, які готові чесно працювати у цій сфері значних позитивних змін не настане. Тому ми готові допомагати бізнесу, початківцям, взяти участі у кількох тендерах.\nЯкщо когось зацікавила така можливість, активісти просять писати їм на [email protected] або телефонувати 067-877-60-98 (Мирослава Примак).


Главная / Українською / Чоботи вище коліна\nУ житті будь-якої дівчини рано чи пізно знаходиться така річ, яка або стоїть в шафі, або на полиці в магазині, але не вистачає рішучості її купити або надіти. А раптом її буде не з чим носити? Експериментувати, на жаль, більшість бояться. Таких штучок існує дуже багато, і однією з них є популярна взуття під назвою «ботфорти».\nБотфорти — це, по суті, високі чоботи вище коліна. У перекладі з французької, ця назва означає «сильне взуття». І правда, тільки сильні і самовпевнені особи можуть собі дозволити носити це взуття. Ботфорти з’явилися в XVII столітті у Франції і спочатку були призначені для офіцерів кавалерії. Однак таке взуття припала вельми до душі монарху Франції Генріха IV, і негайно ботфорти стали незамінною частиною світських образів.\nНе варто забувати, що спочатку це було суто чоловіче взуття. Жіночі ботфорти почали випускати в XX столітті, проте, вони не були популярні до тих пір, поки в них не з’явилася на екрані Джулія Робертс в 1990 році. У фільмі Красуня, де вона зіграла головну роль, її образ був складений до дрібниць і включав в себе ботфорти і міні-плаття. Після цього мільйони дівчат кинулися в магазини купувати взуття з Красуні.\nМинуло вже 25 років, і ботфорти починають входити в високу моду, це незамінна частина будь-якого показу мод. Як саме потрібно носити їх у повсякденному житті, щоб не виглядати нерозумно або розпусне? Завдяки різноманітності ботфорт, можна сказати, що вони підходять практично під будь-який наряд. Головне пам’ятати: не варто одягати облягаючий верх в комбінації з цим взуттям. В такому випадку образ може вийти зухвалим. В основному, представниці прекрасної статі носять ботфорти з короткими сукнями. Також, в жарку пору року, можна одягати ботфорти з короткими шортами і спідницями, тільки не слід забувати, що верх наряду, повинен являти собою модель по типу «оверсайз». Тоді образ буде виглядати природно і невимушено. Ботфорти також можна і потрібно носити взимку. Ідеальним поєднанням буде довгий светр і облягаючі штани, заправлені в ботфорти. Якщо ж ви все-таки вирішили залишити зверху облягаючий кофту або майку, то розумно буде поверх надіти довге пальто, кардиган або шкіряну куртку.\nВ цілому можна сказати, що ботфорти позиціонують будь-яку жінку як сильну і впевнену в собі особистість. Однак не варто переходити межу між простотою повсякденного способу і вульгарністю, що дуже легко зробити, доповнюючи свій образ подібним взуттям. У XXI столітті існує нескінченно широкий вибір ботфорт різних фасонів, так що будь-яка дівчина обов’язково знайде щось для себе.


З Днем народження! // dlja pepregljadu foto\nДорогий, отче Іван!\nВітаємо Вас з Днем народження ! Дякуємо Богові за дар Вашого життя, яке Ви щедро посвячуєте служінню Церкві - вашим вірним на парафії, потребуючим, убогим, страждаючим, усім тим, хто приходить до Вас за порадою, допомогою, потіхою. Як Добрий пастир, Ви впевнено провадите довірене Вам стадо до брам Небесного Царства дорогою любові, віри, милосердя, єдності і миру, дорогою святості. Тож нехай Господь щедро обдаровує Вас усіма потрібними ласками, скріплюючи і надихаючи Вас на працю у Божому винограднику, а Божа Мати огортає своїм Покровом! Нехай у повноті сповнюється у вашому житті Божа воля - наша святість. Многая літа! З молитвою, вдячністю і любов'ю, ваші парохіяни.\nКоментарі добавив(ла): Ірина і Андрій Борик\nДай Вам Боже,Отче,багато миру і радості в серці!Прийміть від нас слова подяки і любові!Та низький уклін за Вашу невтомну працю в Божому винограднику!Многая літа!\nКоментарі добавив(ла): cімя Гончарук\nКоментарі добавив(ла): Тетяна Іскрова\nМногих та благих літ! Пароха і провідника духовного, Отця Івана, шановного, щиро з Днем народження вітаємо! Многая літа бажаємо. Нехай не тернистою буде дорога, якою провадите всіх нас до Бога, здоров'я міцного і сили вам духу, низький Вам уклін від парохіян церкви-(Серця Господнього) м.Яблонець над Нісою!\nКоментарі добавив(ла): сімя Сернюків\nДорогий наш Отче Іване! Дякуємо Вам за теплоту , турботу і любов. Хай зерна цієї любові, що ви посіяли в наших серцях, проростатимуть плодами милосердя і добра на Славу Божу і Вам на радість.Многая літа!


Світ юрського періоду 3 вийде в 2021 році\nUniversal Pictures назвала дату виходу фільму «Світ юрського періоду 3» - 11 червня 2021 року.\nНад сценарієм працюють: - Колін Треворроу ( «Світ юрського періоду») і Емілі Кармайкл ( « Тихоокеанський рубіж 2 »), а продюсерами стрічки виступлять 71-річний Стівен Спілберг ( « Секретне досьє ») і все той же Треворроу. Виробництвом фільму займуться відразу дві студії - Amblin Entertainment's і Universal Pictures. При цьому режисерське крісло поки що не зайнято.\nКолін Треворроу пояснив, чому взяв в помічниці Емілі Кармайкл. Він вважає що для серії важливо залучати нових творців, які допоможуть написати живу і яскраву історію. «Я в захваті від емоційного напруження і краси, які Байона [режисер попередньої стрічки] привніс до другої частини серії. Я знаю, що Емілі додасть до сценарію завершальній третій частині ще один емоційний рівень» - Колін Треворроу.\n7 червня 2018 року вийде друга частина фільму «Світ юрського періоду». Головні ролі в ній зіграли Кріс Пратт ( «Вартові Галактики»), Брайс Даллас Говард ( «Чорне дзеркало»), Джефф Голдблюм ( «Тор: Рагнарьок»), Тед Левін ( «Мовчання ягнят»), Рейф Сполл ( «Життя Пі» ) і Джеймс Кромвелл ( «Чортова служба в госпіталі Меш»). Режисером стрічки виступив каталонець Хуан Антоніо Байона, відомий по роботі над серіалом «Страшні казки».


Майкл Бей пообіцяв нових героїв в «Трансформерах 4»\nСтудія Paramount цілком очікувано не може відмовитися від курки, що несе золоті яйця, і старанно розробляє четверту частину «Трансформерів» з прицілом на нову франшизу.\nНезважаючи на всі свої улюблені запевнення в режисерське крісло протистояння інопланетних розумних машин повернеться головний ідеолог проекту Майкл Бей. Але зробить він це, як сам стверджує, щоб надалі до «Трансформерів» не повертатися, підготувавши плацдарм для нового постановника.\nВичавивши з тріквелу максимум зі створеного ним світу, Бей перезапустить історію. У стрічці точно не з'являться улюблені герої, а самі роботи на цей раз опиняться центром оповіді, а не його фоном для розвитку людських відносин на екрані. До того ж, очікується, що не тільки місце в картині, але і вигляд Трансформерів буде переглянутий. Однак сценарій напише автор двох попередніх частин Ерен Крюгер.\nЧетверта частина «Трансформерів» повинна з'явитися на кіноекранах 29 червня 2014.\nА поки Бей цілком поринув у роботу над малобюджетним проектом «Кров'ю і потом», справа його живе. Не так давно у каліфорнійському диснеївському парку пригод відкрився тематичний комплекс «Transformers: The Ride», покликаний підтримувати звичку людей нести гроші в скарбничку жителів Кібертрона.\nРозі Хантінгтон-Вайтлі зіграє в «Божевільному Максі»