Volkswagen повернув у лінійку найдоступніший електрокар » Автоновости - ВИННИЦА - НОВОСТИ ДНЯ - VND\nВсе новости / Автомир – Volkswagen повернув у лінійку найдоступніший електрокар\nКомпанія Volkswagen повідомила про те, що знову приймає замовлення на свій компактний і доступний електрокар e-up!\nЙого продаж було зупинено наприкінці 2020 року – це рішення в компанії пояснили тим, що на автомобіль було оформлено дуже багато заявок, термін виконання яких розтягнувся на 16 місяців.\nЧерез півтора роки e-up! Знову у строю.\nДо замовлення запропоновано Volkswagen e-up! у версії Style Plus: автомобіль оснащений електромотором потужністю 83 к.с. та має запас ходу, згідно з методикою вимірювань WLTP, 258 км. У електрокара дуже високий з погляду зіставлення показників у ДВЗ крутний момент, він становить 210 Нм.\nБатарея ємністю 32.2 кВт•год. при потужності постійного струму 40 кВт заряджається до 80% за годину. Якщо заряджатися від джерела змінного струму потужністю 7.2 кВт, процес розтягнеться на більш ніж чотири години.\nЦіна на Volkswagen e-up! в Німеччині починається від 26895 євро мінус державна дотація на покупку електротранспорту в розмірі 9570 євро. Тобто покупка електрохетча обійдеться в 17 325 євро, що трохи дорожче за електричний Dacia Spring за 16 920 євро. Електрокар від Dacia менш потужний – всього 45 к.с., і має меншу автономність – 230 км.\nТираж Volkswagen e-up! у всьому світі перевищує 80 тисяч автомобілів. У Німеччині модель посіла друге місце за кількістю нових реєстрацій у 2021 році.


Вслід за McDonald’s в Івано-Франківську може відкритись KFC (відео) | Стрічка.ком | Автоматичний інформаційний сервіс моніторингу та аналізу новин\nВслід за McDonald’s в Івано-Франківську може відкритись KFC (відео)\n19 квітня 2021 17:20:16 versii.if.ua\nПопулярна мережа ресторанів швидкого харчування KFC розглядає можливість відкриття закладу в Івано-Франківську.\nПро це в мережі розповів міський голова Івано-Франківська Руслан Марцінків, пишуть Версії.\nОчільник міста відзначив, що початок роботи McDonald’s це не єдине відкриття популярних закладів. Тож закликав франківців не робити скупчення в чергах до закладу та не забувати про карантинні обмеження, щоб знову не опинитися в «червоній» зоні.\n«Я дуже прошу, бо ми чомусь починаємо забувати, що в місті досі продовжується карантин. Все-таки, «жовта» зона – це не є зняття карантинних вимог і ми повинні бути обачні для того, щоб не потрапити в «червону» карантинну зону. Те, що відбувалося, на приклад, минулих вихідних в місті, те, що відбувалося біля відкритого МакДональдсу – це не засвідчує, що ми є європейська нація.\nВсе-таки, навіть якщо є відкриття такого закладу відомого – це не означає, що треба в перший чи другий день летіти і створювати великі скупчення людей. Відповідно не дотримуватися карантинних вимог. Зрозуміло, що це не акція і не захід, який організовувала міська влада, але я закликаю дотримуватися карантинних вимог, щоб ми не повернулися після Великодніх свят одразу в «червону» зону», – застеріг мер.\nТакож він заявив, що популярна мережа ресторанів швидкого харчування KFC розглядає можливість відкриття закладу в Івано-Франківську.\n«Це не перше відкриття, яке буде в місті Івано-Франківську. На приклад, представництво KFC теж цікавиться, щоб відкрити в Івано-Франківську свій заклад. Але це не означає, що треба робити колосальні черги. Ми вітаємо, бо це робочі місця.\nНаприклад, в МакДональдс – більше ста робочих місць, але не забуваймо, що є карантин, є обмеження. Тому прошу відтермінувати ваш похід в той чи інших заклад, якщо ви знаєте, що там може бути велике скупчення людей», – додав Руслан Марцінків.\n14 тра 12:00 - Калуш матиме свій фірмовий торт (Вікна (Івано-Франківськ))\n14 тра 11:58 - На Прикарпатті за добу померли від коронавірусу 9 людей (ПІК)\n14 тра 11:49 - В Івано-Франківську нагородили переможців гри “Шлях Василя Стефаника” (WestNews)\n14 тра 11:44 - "Для нас это очень опасно": мэр Ивано-Франковска об угрозе 4 волны коронавируса (ТСН | Rus)


Про це повідомило представництво України в Європейському Союзі.\n"Укладення цієї угоди сприятиме створенню спільного авіаційного простору між Україною та ЄС на основі спільних та надійних стандартів ЄС у сфері безпеки польотів, управління повітряним рухом та захисту прав споживачів", - заявило представництво на своїй Facebook-сторінці.\nЗавдяки угоді збільшиться кількість рейсів, розшириться географія, відкриються нові можливості для громадян та бізнесу, додали у представництві.\n"Спільний авіаційний простір Україна-ЄС створить умови для нових комерційних можливостей авіаліній України і держав-членів ЄС, а також сприятиме залученню інвестицій в авіаційну сферу України", - йдеться у повідомленні.\nУгода про спільний авіаційний простір з ЄС мала бути підписана 11 лютого, але початку лютого в офісі президента України заявили, що підписання зірвалося.\nЦя угода була парафована ще у 2013 році, проте досі не була підписана через британсько-іспанську суперечку щодо належності Гібралтара.


08 апрель 2019 769\nКачка з яблуками в мультиварці: рецепт святкової страви\nКачка, приготована в мультиварці, наприклад, з яблуками, виходить більш ніжною, соковитою і ароматною, ніж та, що запікалася в духовій шафі.\nВажливо, щоб вона помістилася в антипригарну форму цілком, тоді без клопоту можна приготувати дуже ошатне і святкове блюдо, яке прикрасить будь-який, а вже тим більше новорічний або різдвяний стіл.\nЗапікати качку в мультиварці найкраще, начинивши її сухофруктами з рисом, кислими яблуками, капустою тушкованою з грибами, часточками картоплі та інших овочів.\nРецепти приготування качки з картоплею чи капустою в мультиварці користуються небувалою популярністю.\nВелике блюдо з засмаженою і хрусткою скоринкою в оформленні гарніру буде виглядати дуже апетитно.\nТак як же все-таки приготувати качку в мультиварці?\nЦе блюдо вимагає особливого підходу і почати потрібно з вибору тушки.\nСекрети правильного вибору качки для приготування в мультиварці\nНезважаючи на те, що качине м'ясо дуже жирне, у свята хочеться побалувати себе і своїх близьких смачними ласощами.\nАле, на превеликий жаль, зустрічається вітчизняна продукція в магазинах досить рідко, в основному зустрічається польське або голландське виробництво.\nСвіжа тушка повинна бути з блискучою шкіркою, трохи жовтуватого відтінку, шкірка на грудці товстенька, з помітною жировим прошарком.\nТушка суха на дотик, шкірка не липка і прохолодна.\nМ'ясо при розрізуванні яскраво–червоного кольору, а при натисканні пальцем деформація швидко повертається на місце.\nНайважливішим критерієм при виборі качки є її вгодованість – чим повніше пташка, тим смачніше і соковитіше вона буде при приготуванні.\nОднак занадто жирна тушка може неприємно пахнути, до того ж цінні і корисні речовини в цьому випадку гірше засвоюються організмом.\nА ось худа пташка вийде дуже сухою і несмачною.\nВарто звернути увагу і на вік качки – чим вона старша, тим сильніше виявляється специфічний аромат м'яса.\nСамим ідеальним варіантом вважається полугодовалая качка, до цього часу вона накопичує оптимальна кількість жирового прошарку.\nЩо стосується замороженого м'яса, то визначити його якість важко.\nТут скоріше більше грає роль, скільки разів м'ясо підтавала та повторно заморожувалося.\nЯкщо не хочете запікати в мультиварці цілу тушку, то виберете філе качки.\nКритерії вибору ті ж, що і для тушки.\nКолір повинен бути не тьмяним, поверхню пружна і запах свіжим.\nПідготовка продукту до гасіння чи запіканню\nКачине м'ясо перед приготуванням необхідно обов'язково вимочіть, так м'ясо диких і домашніх качок має неприємний, злегка болотний запах.\nЦя процедура є обов'язковою, щоб дика качка в мультиварці не видавала стороннього запаху.\nДля вимочування використовується оцтовий розчин, кисле молоко або сироватка, огірковий розсіл.\nПроте варто відзначити, що оцет, який багато використовують для вимочування м'яса, може зробити його жорстким, тому краще використовувати розсіл або сироватку.\nУ разі якщо під рукою немає необхідних складових, то на відро води необхідно взяти дві склянки оцту, рекомендується використовувати яблучний оцет, і замочити в цьому розчині птицю.\nПеред тим як опустити качку в розчин, її необхідно добре промити, переконатися, що на шкірці не залишилися пір'я, зрізати качки «попку» і шию, а тушку проткнути виделкою в декількох місцях.\nТам, де м'ясо жирне, рекомендується зробити більше проколів.\nВимочувати качку необхідно не менше 12 годин.\nМаринування качки перед запіканням в мультиварці\nКорінь імбиру - 50 г\nРідкий мед - 50 мл\nорегано або базилік - щіпка\nпрованських трав - дві щіпки\nвелика сіль і мелений перець - за смаком\nПісля ретельного вимочування качки, її необхідно дістати з розсолу, і дати рідини стекти.\nА поки тушка обсихає, можна зайнятися приготуванням смачного маринаду.\nПорада: замість солі можна використовувати натуральний соєвий соус, який додасть м'ясу додаткову родзинку, до того ж він чудово поєднується з сухими травами і медом.\nА ще він добре підходить і для тушкованої качки, приготованої за допомогою мультиварки.\nЗняти з апельсина яскраву частину цедри (світла плівка сильно гірчить), розрізати плід навпіл і вичавити сік.\nДо соку додати мед і добре перемішати соус.\nЧасник пропустити через прес, корінь імбиру почистити і натерти на дрібній тертці, намагаючись не використовувати волокнисту серцевину.\nДодати часник і імбир до меду і апельсиновому соку з цедрою, посолити, всипати сухі трави і приправити соус свіжомеленим перцем.\nПідготувати ємність з щільно закривається кришкою, ідеально підійде пластиковий контейнер.\nТушку качки добре натерти соусом і викласти у форму грудкою вниз.\nПоверх неї вилити залишки соусу і прибрати в холодильник не менше ніж на 12 годин для того, щоб добре промаринувалася.\nЧерез кілька годин тушку можна буде перевернути на спинку.\nВибір начинки для рецепта качки в мультиварці\nНачинити святкову качку можна яблуками або, наприклад, вареною гречкою з обсмаженими грибами.\nКислі яблука сорту «антонівка».\nЯкщо яблука міцні, то можна очистити їх від шкірки.\nСорт хоч і кислий, але яблука м'які, тому очищати шкіру не рекомендується.\nЯблука розрізати на чотири частини, якщо вони великі, то на більш тонкі скибочки і видалити серцевину.\nУ мисці змішати яблука з додаванням меду, і нафарширувати ними качку, після чого її можна запікати.\nЯкщо є тільки солодкі сорти яблук, то обов'язково додати тонкі, майже прозорі скибочки лимона.\nДругий варіант начинки досить цікавий і мало кому відомий.\nВи не пошкодуєте, якщо виберете саме його.\nГості будуть із замилуванням відгукуватися про ваше блюді і просити його рецепт.\nНазва цього фрукта багато ніколи не чули. Фрукт мушмула: користь і шкода. Можливо після прочитання статті ви навіть захочете вирощувати його у себе вдома.\nЯк же хочеться іноді чогось смачненького і незвичайного! Пропоную вам не бігти в магазин, а спробувати приготувати це смачненьке самостійно. В статті ви дізнаєтеся як приготувати апетитну буженину в домашніх умовах.\nА ось ще один незвичайний рецепт: #deletetag#/pitanie/obshhie-voprosy/kotletu-iz-farsha-indeyki.html. Ці котлетки підійдуть як на обід, так і на вечерю.\nНе бійтеся експериментувати, адже багато страв.\nНаприклад, на обід ви можете порадувати свою сім'ю супом або пловом з качки в мультиварці.\nАле повернемося до нашої другої начинки.\nОтже, гречка з грибами:\nГриби консервовані – 400 гр.\nГречку заздалегідь відварити й остудити.\nЦибулини дрібно нарізати і обсмажити.\nДодати подрібнені гриби, посолити і приправити перцем і спеціями за смаком.\nДодати гречку, перемішати і остудити.\nЗа бажанням можна додати нарізану свіжу зелень, або використовувати сухі трави.\nПісля того як начинка буде підготовлена, нафарширувати качку і з допомогою зубочисток закріпити краї так, щоб начинка не випала.\nПокроковий рецепт приготування качки в мультиварці\nЯк було зазначено раніше підготовку качки до гасіння чи запіканню необхідно починати мінімум за добу перед подачею до столу, половину цього часу відводиться на вимочування продукту. Решту часу необхідно для маринування м'яса, щоб качка вийшла соковитою, ніжною і дуже смачною.\nПідготовлену і нафаршировану тушку викласти в злегка змащену маслом форму, викладати рекомендується грудкою вниз. Якщо багато жиру, то для того щоб він швидше витопився, рекомендується зробити хрестоподібні надрізи, надрізаю тільки шкірку, не дорізуючи до рівня м'яса. Зробити це необхідно до того, як птах буде нафарширована начинкою.\nВключити режим «Випічка» або «Смаження» і обсмажити качку з усіх боків, акуратно перевертаючи, намагаючись не подряпати антипригарне покриття чаші. Якщо під час приготування витоплюється багато жиру, його можна акуратно злити, а згодом на ньому ж обсмажити четвертинки картоплі.\nПриготування качки в мультиварці займе близько години, при необхідності можна змінити режим, виставивши програму «Гасіння». Якщо качка начинена яблучною начинкою, то можна влити трохи яблучного соку або сухого вина, це додасть додатковий аромат і солодкість утиному м'яса.\nПеревірка готовності м'яса\nПеревірити готовність можна традиційним способом, проткнути м'ясо гострим ножем.\nВытекаемый сік повинен бути прозорим, ніж легко входити в м'ясо.\nДля утворення золотистої скоринки качину шкірку можна змастити рідким медом.\nМаринувати м'ясо можна в будь-якому зручному за смаком маринаді, в сухому столовому вини, суміші меду і гірчиці.\nКачка з яблуками — страва, знайоме всім.\nА що, якщо вам приготувати качку по-далекосхідному в мультиварці редмонд?\nЗвучить по-новому і на вигляд дуже оригінально:


Архів. Оголошення «Засоби захисту (окуляри, наколінники, навушники). Спецодяг» від 13.03.2016 застаріло і тому приховано.\nФО-П Грицаєнко Н.В. пропонує засоби захисту від шуму, пилу, бруду при проведенні будівельних і монтажних робіт маски, респіратори, окуляри захисні, наколінники, рукавички, навушники виробництва yato, VOREL (TOYA), SIGMA, INTERTOOL, MASTERTOOL та ін Для зручності проведення будівельних, монтажних, столярних та інших робіт пропонуємо спецодяг. Жилети, кобуру для ручної дрилі, пояс для інструментів з кишенями, сумка на пояс, кишеня для інструменту і т.д. Також пропонуємо широкий спектр столярно-слюсарного, вимірювального, будівельного, автомобільного, пневматичного інструменту. Додаткову інформацію зітріть на сайті.\nадреса: м. Барабашово\nНомер оголошення: 385699\nГеодезичні зйомки (для проектів), виконавчі зйомки (для введення в експлуатацію). Винос ділянок, розбивка фундаментів Тел 761-52-13, 066-107-1441\nМонтажна струбцина (клема) `Erico` TKN\nМонтажна струбцина (клема) `Erico` TKN призначена для бессварочного монтажу на кутові і таврові несучі конструкції. Розрахована на серйозні ... Читати далі\nПокупаю ангар шатрового типа (ангар-гармошка)\nПокупаю ангар шатрового типа (ангар-гармошка) любого размера. АНГАРЫ шатрового типа (с двухскатной кровлей и наклонными стенами, стены сужаются к ... Читати далі\nВантажоперевезення: пісок, щебінь, вивіз сміття КАМАЗ, ЗІЛ,\nНадаємо транспортні послуги вантажними автомобілями-самоскидами ЗІЛ, КАМАЗ (вантажопідйомність 5-10 т.). Доставимо будівельні матеріали (щебінь, ... Читати далі\nспил, вырубка деревьев, корчевка пней\nвалка, вырубка деревьев, формовочная обрезка, корчевка пней, оформление порубочного билета при заказе от 10 деревьев бесплатно. Скинем 10 % от ... Читати далі\nГрузоперевозки Газель Воронеж. Город-межгород ГАЗЕЛЬ Доставка грузов. Переезды. Без выходных. Тел +7 (960) 100-65-31\n"Enkadrain" - дренажний геокомпозіт\nENKADRAIN ® - це легкий і гнучкий композитний матеріал, що складається з дренажного мату, укладеного між двома шарами геотекстилю. Дренуючих шар ... Читати далі\nШлифовка, укладка, реставрация паркета. Полный комплекс работ по паркету. Плоскошлифовальные машины. Работаем профессионально, качественно. Тел. ... Читати далі\nУзаконення самовільного будівництва. Отримання декларації на\n- Введення в експлуатацію об’єктів самовільного будівництва та перепланування - Отримання дозволів, реєстрація декларацій та повідомлень на ... Читати далі\nПродаємо антрацит вугілля марок АК,АО,АМ,АС,АШ. ріізні обєми. склад в микуличині.доставка за домовленістю.\nПродаємо антрацит вугілля марок АК, АО, АМ, АС, АШ. різні обєми. ціназалежить від регіону доставки. якісь гарантуємо.


Як куріння впливає на беспліддя ? - Surrogacy\nВплив нікотину на репродуктивну функцію\nЧитать на русском: Влияние никотина на репродуктивную функцию\nНі для кого не секрет, що куріння негативно впливає на організм. За статистикою кожні кілька секунд у світі помирає одна людина через хворобу, викликану цією звичкою. Пристрасть до тютюну називають «чумою ХХ століття» і намагаються всілякими методами зменшити число курців чоловіків і жінок. Не так давно сучасна наука довела, що вживання тютюну тісно пов’язане з неможливістю мати здорове потомство.\nОтрути, які вбивають організм\nПерш за все, хочеться нагадати, що основою тютюну є нікотин, який звужує і руйнує судини. В результаті отруєння організму найбільш страждають серцево-судинна система, ендокринні органи і статева система. Ці органи вимагають великого кровопостачання, а в результаті пристрасті до куріння, не отримують достатню кількість кисню. Крім нікотину в складі сигарет можна знайти канцерогенні речовини, смоли, продукти згоряння, радіоактивні речовини, які не тільки небезпечні для здоров’я і життя, а й негативно впливають на вироблення гормонів.\nЩо відбувається в організмі жінки, що палить\nМало того, що представниця слабкої статі, в руці якої знаходиться сигарета, виглядає вульгарно і давно вже не модно, так вона завдає незгладимої шкоди власному організму.\nОсновні зміни в репродуктивній системі:\nпорушення вироблення гормонів, що відповідають за репродуктивну функцію;\nвиробляється окситоцин, який викликає мимовільне скорочення матки і спазми судин;\nвироблення гормону стресу;\nКуріння, як причина імпотенції\nВчені з’ясували, що тільки в 15% причиною еректильної дисфункції є психологічні проблеми, в інших 85% випадків основною причиною проблем з ерекцією є куріння. Крім можливості відчути себе справжнім чоловіком, представники сильної статі, активно захоплюються курінням, забирають у себе можливість продовжувати рід. Під впливом шкідливої звички на репродуктивну систему, спостерігається повільне вироблення сперми, погана рухливість сперматозоїдів.\nМи рекомендуємо відмовитися від куріння в період планування і зачаття дитини.\nробота сурогатне материнство


Найзеленіше місто Європи - екскурсія парками Києва - Wonders & Holidays\nНайзеленіше місто Європи - екскурсія парками Києва\nПрогуляйтеся найкрасивішими парками найзеленішого мегаполісу Європи, подивіться на чудову панораму Дніпра і відвідайте місця, які стали візитною карткою міста.\nГоловна Україна Київ Найзеленіше місто Європи\nУ 2017 році Київ був визнаний найзеленішим містом Європи за індексом NDVI. Однак, не обов’язково робити математичні розрахунки, щоб в цьому переконатися – досить вийти на схили Дніпра і озирнутися!\nНайзнаменитіші парки Києва розташовані уздовж Дніпра. В кінці XIX століття їх об’єднали в зелену зону, яка простягнулася від Володимирської гірки до Голосієво.\nВи прогуляєтеся по центральній частині історичного паркового комплексу, місцях, де вже майже 200 років люблять відпочивати кияни і гості міста та побуваєте на найкращих оглядових майданчиках, звідки відкриваються чаруючі види.\nПарки, в яких ви побуваєте:\nЗаснований в 1882 році як сад Купецького зібрання. Сьогодні це одне з найромантичніших місць в Києві. У парку розташовані Національна філармонія України, Музей води, арка Дружби народів, Міст закоханих і Пам’ятник вічному коханню.\nНайстаріший парк Києва – був заснований в 1743 році на місці старовинного саду, заснованого ще російським царем Петром I (який наказав посадити тут виноградники).\nУ парку були висаджені плодові дерева та влаштовані квіткові оранжереї, які називалися “Долина троянд” і розташовувалися на місці, де зараз футбольний стадіон “Динамо”.\nПарк перед Маріїнським палацом – однієї з історичних пам’яток Києва. Був створений в англійському пейзажному стилі і відкритий в 1874 році. У парку росте понад 80 порід дерев, деяким з яких вже кілька сотень років. У Маріїнському парку встановлено пам’ятник каштанам – рослинному символу Києва.\nІсторична місцевість, де за часів Київської Русі знаходився заміський палац князя Володимира Великого, який хрестив Русь в 988 році.\nПарк з’явився тут в кінці XIX століття і став одним з найпопулярніших місць відпочинку киян. У 1956 році територію реконструювали в парк Вічної слави воїнам Другої світової війни. У парку знаходиться Меморіал вічної слави, Алея героїв і Меморіал пам’яті жертв голодоморів в Україні.\nЗ оглядового майданчика парку відкривається захоплюючий вид на Дніпро і східні райони Києва.\nЦіна: 1800 грн. (для груп від 1 до 10 осіб)\nекскурсія по маршруту.\nУ стародавні часи на місці Києва були непрохідні лісові хащі, в яких водилися дикі звірі. Дістатися від Подолу до Києво-Печерської Лаври було справжньою пригодою.\nКиїв – потопає в зелені і сьогодні, але тепер всі зелені зони доглянуті і впорядковані. У місті 122 парки і понад 400 скверів.\nКаштани, які з’явилися в місті з середини XIX століття, сьогодні стали символом Києва, а в період їх цвітіння – в травні, місто немов освітлюється мільйонами білих і рожевих каштанових “свічок”.\nУ київському ботанічному саду знаходиться одна з найбільших в світі колекцій бузку – 21 вид з 28 існуючих в природі.


Вітання голови | Рада земляцтв областей та регіонів України\nДоброго дня Вам, шановні відвідувачі сайту!\nРаді зустрітися з вами та презентувати Спілку земляцьких організацій України.\nВитоки її беруть початок з вересня 2000 року, коли керівники вісімнадцяти громадських об’єднань, які представляли більшість областей України, домовились об’єднати свої зусилля для вирішення спільних завдань. А спільність їх пов’язана як з природнім для всіх людей потягом до «малої батьківщини», так і з розташуванням земляцтв, які входять у Спілку в одному великому мегаполісі – столиці України місті Києві.\nЧлени кожного земляцтва, які входить до Асоціації, поріднені між собою, перш за все, місцем народження, тому будь-яке земляцьке громадське утворення відображає весь спектр мовних особливостей, переконань, уподобань, політичних поглядів, притаманних даному регіону.\nДетально оглянувши загальні списки наших громадських організацій та відомості про керівні органи земляцтв, ми побачимо в них і відомих вчених, і дипломатів, і знаних господарників, і публічних політиків.\nСаме тому, що у кожному земляцтві є члени або прихильники різних політичних партій та визначних особистостей, об’єднуючим началом, з яким погодились всі члени Асоціації, стала відмова від міжпартійних «розборок». В основу діяльності покладено декларування рівності всіх учасників.\nПроголошуючи позапартійну позицію, ми заявляємо про свою відданість рідній землі, бажання об’єднати зусилля в земляцькій взаємодопомозі та взаємопідтримці.\nЗапрошуємо вас частіше заходити на наш сайт, вносити свої пропозиції, надавати поради.\nБудемо раді спілкуванню з вами та приросту наших рядів.


Я - фінансист? (Так.)\n1. Моя робоча одяг елегантна? (Ні.)\n2. У своїй роботі я використовую якісь робочі інструменти? (Ні.)\n3. У мене є постійне місце проживання? (Так.)\n4. Моя робота пов'язана з транспортом? (Так.)\n5. Моя робота пов'язана з поїздками? (Так.)\n6. Люди моєї спеціальності носять сумки? (Так.)\n7. Це невеликі елегантні сумочки? (Ні.)\n8. Це великі господарські сумки? (Так.)\n9. В цих сумках найчастіше знаходяться продукти? (Ні.)\n10. В цих сумках одяг? (Так.)\nЯ - «човник»? (Так.)\nСоціальні ролі визначені: вчителька, модель, фінансист, студент, човник, бомж, хіпі, чиновник.\nДругий етап. Якщо всі соціальні ролі визначено, учасники отримують завдання розселитися в готелі. Але їм пропонують лише два тримісних і один двомісний номер. Інших місць в готелі немає. Адміністратор розселяє представників усіх перерахованих соціальних ролей наступним чином:\n• тримісний номер - вчителька, модель, дівчина-хіппі;\n• тримісний номер - чиновник, бомж, студент;\n• двомісний номер - фінансист, човник.\nЧас пізніше, не саме підходяще для з'ясування відносин і претензій, всі втомилися. Зрозуміло, далеко не всім подобаються їхні сусіди. Але кожен вирішує вчинити розумно за принципом «побачити не калюжу на дорозі, а сонце, відбите в калюжі», тобто треба знайти щось хороше і корисне і в такому сусідстві, проявити толерантність.\nЗавдання 1 (Думки вголос)\nВчителька. Ну і номер мені дістався! А сусіди? Одна дуже модна, що називається «вся з себе». Інша - навпаки. Дійсно вся з себе, тільки в тому сенсі, що її рванья видно Занадто багато тіла.. та й зачіска чого вартий. Цікаво, чи давно вона приймала душ? І що їй на все це говорять її батьки?\nХоча... поспілкувавшись з моделлю, я постараюся дізнатися щось новеньке Зі світу моди. Та й взагалі, з таким еталоном приємно перебувати поруч. Відразу хочеться і самій підтягнутися, подумати про себе більше. І доньці буде що розповісти. Цікаво, що у неї за дієта?\nНу а цю дівчинку-хіпі можна зрештою відправити в душ... останній, звичайно. Шкода дівчинку, он яка симпатична мордочка. І треба так себе спотворити! Так і з розмови видно, що не дурна. А спробую-но я розговорити її. Та й модель підключу. Може, і зможемо дівчинці в чомусь допомогти. Сподіваюся, що дізнаюся про життя молоді досить багато, та ще й з перших уст. Давно збиралася обговорити зі своїм класом всі ці їх «штучки» - ось і буде свіжий матеріал. Ну що, дівчатка, давайте знайомитися?\nМодель. Так, компанія у мене ще та! Одна почне випитувати, чому я така худа. Інша буде дивитися на мене з висоти свого «хиппового прикиду».\nХоча... вчителька, якщо придивитися, досить мила жінка. Кого ж вона мені нагадує? Точно, нашу хімічку. А адже я з хімічкою ладила. Може, і тут обійдеться? Дивно, але вона досі мовчить і нічого не питає. Ось і привітно посміхнулася. Так, школа! Скільки років пройшло. А я поцікавлюся, що вона викладає. Мені чомусь здається, що літературу. Може, тоді попросити почитати вірші? Все краще, ніж вислуховувати настанови або відповідати на питання про свою вагу. Тим більше що будь-яке нагадування про вагу викликає страшний апетит.\nНу, а малятко що засуджувати. Сама колись хіпувати. Це повинно пройти з віком. Покажу-ка я їй кілька своїх нарядів. Може, це допоможе їй згадати про те, що можна одягатися красиво і елегантно.\nХіпі. Т-а-а-а-к... Вчителька. Варто підготуватись, щоб вислухати дещо про свій одяг або зовнішності. Або, принаймні, до допиту з пристрастю. А може, все обійдеться. Начебто посміхається. Можливо, я даремно налаштовую себе проти неї. Ні, не дивиться зневажливо. Швидше зацікавлено. Посміхається. Гаразд, не будемо нервувати і подивимося, що буде далі.\nА модель? Чи Не занадто вона впевнено і гордо себе тримає? А з іншого боку, чому б їй такий і не бути? Красива, доглянута, струнка і модна. Цікаво, у неї є ще з собою якісь модні речі? Треба зізнатися, хотілося б глянути. Можливо, і порозуміємося, якщо не будуть настирливо лізти мені в душу.\nЧиновник. Ось вже не пощастило. Ця термінова поїздка так і вибила мене з колії. А тут ще таке сусідство. Але не хотілося обтяжувати своїх друзів і залишатися ночувати у них. Так, не відпочину. А завтра такий напружений день. Але нічого не поробиш, треба якось розташовуватися. Думаю, що бомж нарешті прийме гарну ванну, поїсть (он і їжа в пакеті) і по-людськи виспиться, чого йому давно, як я бачу, не доводилося робити. А мені, як чиновнику, цей чоловік - зайве нагадування про мої зобов'язання перед виборцями: закінчити нарешті в місті будівництво приймальника-розподільника для таких людей. Та й невідомо, чому цей чоловік опинився в такій ситуації. Пограбували, обдурили, залишили рідні, обпоїли чим-то в дорозі? Треба поцікавитися, може, зможу допомогти.\nА студент? Швидше за все, він піде в кафе або на побачення. Так що не варто засмучуватися заздалегідь, можливо, я зможу спокійно відпочити.\nБомж. Так, я потрапив у компанію. Он як чиновник на мене поглядає. Вивчає. Не подобаюся. Напевно, думає, що я обов'язково що-то стащу у нього. А я вже за стільки років звик задовольнятися малим. Та й за своє життя ніколи нічого не вкрав. Випити - так, міг. Але не вкрасти. Випити, д-а-а-а... Випивка мене і згубила. Тоді, в дорозі, що вони мені підсипали? До цих пір мало що пам'ятаю. Але хтось же мене шукає. Доберуся як-небудь до передачі «Жди меня». Допоможуть. А може, до нього звернутися? Важливий такий! А, була не була. Поговорю, раптом допоможе? Значить, мені пощастило. Життя в його особі дає мені, можливо, шанс. Студент? Нічого не пам'ятаю. Може, і в мене ось такий же росте? Добрий, простягає мені щось. Значить, мені нема чого боятися, кругом мене люди. Люди, допоможіть мені!\nСтудент. Так, цей дядько серйозний. У нього не вдастся пошуміти. Думає, буду гуляти всю ніч, потім прийду пізно, запалю світло, розбуджу, не дам відпочити і т. д. А як, дядько, щодо запалити світло відразу? У мене ще багато справ. Адже і не підозрює, що буду сидіти як мишка і зубрити. Нічого не поробиш, перездача. Гаразд, не будемо дратувати серйозної людини. Он який вид втомлений. Стурбований. Нелегко, мабуть, великі гроші даються. Йому б гарненько відпочити, а тут така компанія. Задумаєшся. Гаразд, візьму настільну лампу і поверну її в іншу сторону. Нехай не хвилюється, виспиться. А наш бомж, той взагалі притих. Місце в готелі йому хтось оплатив. Але все одно, мабуть, боїться, щоб не викинули. Уже звик до цього, бідолаха. Швидше за все, голодний. Пригостити його, чи що? Он скільки мені бабуся пиріжків настряпала.\nФінансист. Сусід у мене, звичайно, не той. З ним-то і поговорити, напевно, буде не про що. Але, з іншого боку, це краще, ніж залишатися наодинці в кімнаті з бомжем. Величезні баули. Челночит, значить. Але, якщо він знайшов гроші, щоб оплатити такий готельний номер, значить, не такий дурний. Цікаво поговорити. Як він будує свою справу? Може, і мені знадобляться якісь відомості? Та й мова у нього, здається, цілком пристойна. Діватися нікуди. У будь-якому випадку, двомісний номер краще, ніж тримісний, та ще й у тій компанії, в яку потрапив чиновник. Гаразд, спробуємо познайомитися... Ви граєте в шахи?\nЧовник. Минулого разу хоч люди були по мені. А зараз попався якийсь дуже важливий. Напевно, думає про мене з презирством: тягає, мовляв, сумки, купи-продай. Нічого, я ще трохи потаскаю. До того ж у мене все офіційно. Нема чого на мене підозріло дивитися. Ось розвернуся зі своєю справою, так до мене потім і прийдеш підбирати костюмчик, «щоб сидів». До мене потихеньку і попливуть твої фінанси. Не дарма ж я стільки мучився, і вчився. Треба ж, заговорив зі мною. Може, він не такий поганий, як я думаю? Шахи? Це ми з великим задоволенням. Це розвиває мислення. Побачиш, що я непогано розумію. А не обставити вас, шановний? А потім і розмову можна продовжити. Та й проконсультуватися з деяких питань. Сподіваюся, не відмовить, коли зрозуміє, що і я дечого вартий. Так що не так все і погано. Ну-с, е2, е4. Почали.\nОрганізувати взаємодію таким чином, щоб його результатом стало розселення з загальної згоди. Можна додати або прибрати деякі соціальні ролі. Можна змінити їх. Наприклад, можна домовитися, що студент піде на побачення з моделлю, і т. д.\nРефлексія. Висновки: про що вас змусила задуматися гра?\n• Перш за все, про те, що поруч з тобою знаходяться люди, і не треба забувати про це. Не судіть про людину одразу, за зовнішнім виглядом або його соціальним статусом. Треба поговорити, поспілкуватися, зрозуміти людину і, найчастіше, прийняти його.\n• Не все так погано у цьому світі. Особливо якщо ти і, здавалося б, у поганому вмієш знайти позитивні моменти.\n• Про людей навколо мене і людинолюбство.\n• Про те, що не можна зациклюватися на прикрі дрібниці. Це все минає. А вранці - знову день і сонце.\n• Розвитку комунікативних здібностей, думки, що здатна, вмінню бачити хороше, терпимості, взаєморозуміння.\n• Вчитися стресостійкості, вмінню дивитися на життя з оптимізмом.\nЯк ви оцінюєте свою участь у грі?\n• Можна було б менше соромитися. З'явилося бажання взяти участь в грі не один раз.\n• Завдяки участі в грі я переоцінив свій недавній вчинок. Придбав деякий досвід.\n• Був активний, хочу програти і інші соціальні ролі.\nДля спостерігачів гри - метод «Інтерв'ю»\nПризначення методу: розвиток через мыследеятельность, смыслотворчество, діалог.\nЧас роботи: від 20 хвилин.\n1. Беруть участь всі спостерігачі гри.\n2. На дві або три частини (залежить від кількості гравців і спостерігачів) розрізаються листівки. Одну частину кожної листівки віддають основним гравцям. Всі перемішують і роздають спостерігачам (вони - журналісти). Кожен журналіст знаходить по частинах своєї листівки тих, у кого він буде брати інтерв'ю. Дається час на обдумування питань(2-3 питання).\n3. Журналісти задають свої питання, фіксують цікаві думки та висловлювання в блокнотах протягом 5 хвилин, що сприяє активізації учасників.\n4. Далі журналісти коротко представляють найбільш значущі висловлювання та цікаві думки.\n5. Згодом матеріал може бути представлений у спеціально випущеної стінгазеті.


Микола Романюк. Богослов’я Церкви у час війни - РІСУ\nМикола Романюк. Богослов’я Церкви у час війни...\nЗагально відомо, що те, у що у ми віримо визначає як ми живемо. А те, як ми живемо, що робимо і від чого утримуємося виказує наші вірування, тобто богослов'я.\nБогослов'я з одного боку – це об'єктивне і раціональне вивчення Бога, а з другого - переконання і діяння які розглядаються у їхньому зв'язку з Богом і релігією. Яке богослов'я «продемонтрували» євангельські віруючі перед лицем першої (після другої світової) війни?\nНаше церковне богослов'я неабияк відкрилося у скрутний для країни час. Ми всі виявилися сердечними молитовниками. Чимало знайшлося благодійників.\nХтось відкрив у собі здатність боятися, панікувати і переживати, втрачаючи спокій та сон. А хтось укріпився й удосконалився у політиці невмішання – це справа світу, духовним людям варто лише молитися. Це те ж богослов'я.\nБогослов'я ряду віруючих людей відкрила потаємні двері їхнього прихованого глибинного гніву та злості, рівно як духовної і душевної мізерності та егоїзму.\nБогослов'я одних унеможливлює прощення брата, який у час, коли категорично потрібно говорити - мовчить, бо як і в ап. Петра це мовчання зрадницьке. Богослов'я інших християн виправдовує не лише гнів і ненависть, боротьбу збройну й ідеологічну, але й боротьбу шляхом брудної, брутальної мови, яка виправдовує лайку і матюк. Хоча навіть архангол Михаїл «коли сперечався з дияволом і говорив про Мойсеєве тіло, не наважився винести суду зневажливого, а сказав: Хай Господь докорить тобі» (лист Юди 9). А хто я, щоб словами своїми вершити остаточні присуди на ліво і на право, навіть якщо я й бачу дітей диявола за вчинками їх? Богослов'я дозволяє продукувати мегатони неприязні, приниження, зверхності і осудження. Мотивуючи кожен своїм уявленням правди і відповідності.\nНаше богослов'я заставляє нас відмовлятися від одних заходів, свят, фестивалів і організувати інші заходи та ініціативи.\nСаме богослов'я дозволяє одному відкупитися від армії а іншому піти у військо і вернутися у труні.\nБогослов'я дозволяє одним умити руки переклавши вину на інших, а других заставляє ризикувати життям і майном, вивозячи людей з під куль чи довозячи їм хліба.\nБогослов'я одних веде до внутрішньої і діяльної подавленості, скороченняя багатьох важливих життєвих справ, а інших виправдовує їх безтурботне життя від тусні до тусні.\nІ загалом нерв війни виявив, що багато з того, що ми цінували, про що говорили, що постили у мережах було марнотою, розслабленістю духа, ізолбованістю від світу. Сіль надійно засіла в солонці, передторилася на монолітний камінь, вивітривши минулу соленість.\nЯКЕ БОГОСЛОВ'Я ПОВИННА ПРОПОВІДУВАТИ ЦЕРКВА У ЧАС ВІЙНИ?\nМи маємо відкривати світу церковному і секулярному Бога великого і суверенного, Бога, що є. Того, який близько. Він не програв тимчасово і не здався. Він тримає руку на нерві усього. Його болить що нас болить. Він у Сині поніс біль світу і несе далі. Але Він має свій час на все. Тому з християнізованого атеїзму ми маємо повернутися до беззастережного довір'я Всемогутньому. «Його панування панування вічне, а царство Його з покоління в покоління.А всі мешканці землі пораховані за ніщо, і Він чинить за Своєю Волею серед небесного війська та мешканців землі, і немає нікого, хто спротивився б Його руці та й сказав би Йому: Що Ти робиш?» (Даниїла 4).\nБог, якого ми сповідуємо – це грядущий Бог. Він незабаром повернеться і учинить справедливий суд, якого ніхто не зможе уникнути. І якщо поганські релігії надавали посмертних преференцій багатим та людям при владі, то суд живого Бога справедливий для усіх: «…кожний дістав суд за своїми вчинками» (Об'явлення 20,13). Важливо проголошувати наближення часу повернення Господа Ісуса та справедливий Божий суд.\nНайбільший гріх після невір'я – це байдужість до людей у біді. А тому у час війни Церква перетворюється на гуманітарний пункт, де постраждалі знаходять не лише духовну, але й матеріальну допомогу. Про доброчинність потрібно навчати, нагадувати, практикувати: «Вірне слово, і я хочу, щоб ти і про це впевняв, щоб ті, хто ввірував у Бога, дбали про добрі діла пильнувати. Для людей оце добре й корисне!» (Лист до Тита 3).\nУсі люди у Адамі брати, а в Христі брати двічі. Тому християнин покликаний молитися за усіх людей. Що робити з нелюдами (зрадники, хабарники, мародери і вбивці) – про це вчить сам Спаситель Ісус: «А Я вам кажу: Любіть ворогів своїх, благословляйте тих, хто вас проклинає, творіть добро тим, хто ненавидить вас, і моліться за тих, хто вас переслідує, щоб вам бути синами Отця вашого, що на небі, що наказує сходити сонцю Своєму над злими й над добрими, і дощ посилає на праведних і на неправедних» (Євангелія від Матвія 5,44-45).Особливої ваги навчання та практикування прощення набує після завершення війни, коли спостерігається розділення та непримиренність у суспільтві.\nРазом з цим важливо навчити менше судити (або судити не так швидко чи строго) людей ані за те, що вони роблять, ані за те, чого вони не роблять. «Тому не судіть передчасно нічого, аж поки не прийде Господь, що й висвітлить таємниці темряви та виявить задуми сердець, і тоді кожному буде похвала від Бога» (І Коринтян 4,5).\nЦерква повинна навчати та заохочувати людину продовжувати жити повним життям. Звичайно ми не можемо ігнорувати та виявляти байдужітсь перед лицем убивства і смерті. Звичайно ми будемо і повинні плакити з тими, хто плаче. Але ми не можемо і не маємо права жити занурено у депресію, жити виключно трагедією та образою на агрессора. Безпечно, необхідно осмисленно підходити до будь яких свят, сміливо обмежувити себе від звичних атрибутів розуміючи ситуацію. Так, наприклад, вартує відмовитися від фейєрверку у клубі, де неподалік військовий шпиталь. А також вартує радіти з тими, хто радіє. Бо життя триває, і те, про що написан Соломон, у час війни лише пришвидшується у рази: «...час родитись і час помирати, час садити і час виривати посаджене, час вбивати і час лікувати, час руйнувати і час будувати, час плакати й час реготати, час ридати і час танцювати, час розкидати каміння і час каміння громадити, час обіймати і час ухилятись обіймів, час шукати і час розгубити, час збирати і час розкидати, час дерти і час зашивати, час мовчати і час говорити, час кохати і час ненавидіти, час війні і час миру! Яка користь трудящому в тім, над чим трудиться він? Я бачив роботу, що Бог був дав людським синам, щоб трудились над нею, усе Він прегарним зробив свого часу, і вічність поклав їм у серце, хоч не розуміє людина тих діл, що Бог учинив, від початку та аж до кінця... (Екклезiяст 3:2-11).\n"Вмирати вмирай, а хліб сій!" – життєве кредо покійного ірпінського диякона. Цією приказкою можна зформулювати усю біблійну філософію життя. Доки Господь Бог не вирішив покласти кінець існуванню планети Земля, доти має тривати життя! Господи, подай же нам миру!\nТеги: #Сучасне протестантське богослов'я #Микола Романюк


Дудар Марта "Чорним по білому" - Сторінка 4\nГоловна Наш край Творчі особистості Дудар Марта "Чорним по білому" - Сторінка 4\nДощ тихо торкається моїх вуст, гіпнотизуючи їх своїм отруйним ароматом… На зруйнованій бруківці мого життя краплинами він вирізає своє ім’я, яке я все одно ніколи не зрозумію. На розцяцькованих обличчях знову й знову вчувається його іронічний сміх наді мною, бо лише вітер має силу його втихомирити. Чому кидаючи мить в обійми Морфея, я знову лину до тебе, такого чарівливого та невблаганного, такого незбагненного та чутливого, такого таємничого та священного?..\nКожного разу, цілуючи скривавлені ноги Ісуса,я згадую, що була твоєю Марією Магдалиною, яку, однак ти давно загубив у звабах минулого і спокусах майбутнього… Зараз я можу бачити твою тінь, яку ніколи не зловлю чужим світлом, котре вкрала , дивлячись на твої шалені танці з життям біля вогнища спопелілого відчаю. Зараз відчуваю твої терпкі обійми лише уві сні, адже тепер зі студеної калюжі розбитого скла наших почуттів, я все ще відчайдушно прагну скласти мозаїку з тих скалок, які вп’ялися мені в душу і своїми гострими кінцями розкраяли моє серце наполовину, при цьому розкидавши їх по Молочному Шляху.\nЗнову сама і вже давно не твоя… Радію від миті, коли забуду себе у сні і віддамся гріховній насолоді бути коханою. Ти полетів до нового сонця, а я … А що зі мною? Я лише залишаюся біля старого світла, яке обпалило мої вії і висушило серце. І дозволяю собі лише згадувати…\n«Ми з тобою, як сонце і місяць » - кажеш ти, ніжно торкаючись кінчиками пальців до мого волосся, і залишаючи закоханий погляд на моїй долоні.\nНевже такі різні?\nНі, просто я не бачу твого темного бокуі це мене лякає… Я готовий віддати життя, щоб знову побачити тебе поряд на секунду, щоб відчути стук твого серця, яке б’ється в один такт з моїм, щоб втопитися в твоїх очах, які залишаються єдиним, але неповторним зв’язком із цим світом…\nТи знаєш, а я готова жити заради тебе… Ловити твій подих, як божевільний фанатик женеться за вічною славою, наздоганяючи лише свою тінь… Я вірю, що тебе мені послав той, хто знає ціну життя і неоціненність його втрати…\nІкаріус глибоко зітхнув, ловлячи губами сльозу, яка крапала з мого дощового серця. Він відкрив свою вроджену ніжність і побачив у мені те, чого не помічали люди, які у веселковий дощ ходять з розкритими сірими парасольками і кажуть, що обожнюють ті краплини, які він жертвує світу… Я пізнала ритуал благочестивості, який генії ховають на старому горищі черствоти людських сердець… Мені здавалося, що Ікаріус колись давно спалив свої крила і, замість того, щоб впасти у бездонну прірву, він розділив своє життя зі мною…\nМи тихо сиділи на даху обсмальцьованої будівлі, яка, мабуть, колись перетерпіла пожежу. Я та Ікаріус зачаровано слухали щемливий звук скрипки, що його породжували руки глухонімого скрипаля з дому навпроти. Ми крадькома стежили за його плавними рухами, які творили мистецтво, що розцвітало ароматною трояндою на землі, яка не варта навіть сонця. Коханий знову звернув свої сріблясто-спокусливі вії на мої очі і сказав : «Боже,як в них багато дощу… Як багато акварелі... І як мало гріха… Я досі пам’ятаю нашу зустріч кілька років тому, коли я отримав твого листа… - з цими словами він вийняв з кишені зім’ятий лист і зітхнув – Я буду вічно тримати його біля серця, щоб відчувати життя… Страшно подумати, що без цього папірця ми так ніколи б не зустрілися. Кожного разу я його читаю перед сном з надією, що навіть там, в далекому порталі людської свідомості ,зустрінуся з тобою…». Він усміхнувся своєю обеззброюючою усмішкою і ми разом опустили очі на ті слова, які залишили долю поза нашими душами…\n«Ікарію, чи знаєш ти, як стати Богом? Мабуть, для цього варто вдихнути аромат подиху вітру, щоб збагнути ту цінну духовність, що він вселяє в наші серця, які наче засліплені дуче стоять на вершині свого хреста, де їх стратять із заходом краси, яка ніколи не повернеться до свого начала.\nЯ пишу тобі не для того,щоб ти збагнув дар життя, як поцілунок долі, а знову повернувся до того, з чого все починалося – любові.\nСидячи на березі річки, яка залишилася єдиною світлиною мого життя,я відчула своє тіло лиш ланцюгом, який приковує мою душу до землі. Спів птахів, який в далекому дитинстві чарував мене своєю витонченістю та природністю, перевтілився у плацдарм для фантазії, яка покинула мою свідомість, мов зрадник свою фортецю і розіп’яла мій світ під пеленою свого сонця.\nЯ знову пишу тобі ті самі слова, які писала чотири роки тому, нишком шукаючи давно загублене співчуття, яке гірко вражало мене своєю жорстокістю. І зараз, заглиблюючись у далину мінливого ранку, що, наче старий з крилами, присвятив гімн життя землі, я знову бачу твій неземний силует, який подарував мені неоціненну частинку того, що жахливий світ викрадає в людини на шляху її народження – істину.\nНе знаю чи захочеш ти збагнути мене і мій настрій, який був таким ворожим тобі раніше, але знаю, що ці хвилини, які я провела на березі річки, пишучи тобі листа, залишаться найщасливішими в моєму житті...»\nІкаріус палко пив солод моїх очей і я хмеліла від його нестримної жаги відчути життя. Часто мені здавалося, що він потерпає від спокуси відкрити мені якусь таємницю. І тоді, сидячи на даху, ми знову й знову мінялися своїми очима з зорями, шукаючи в тінях розвітрену облудливість. Він нестримно вдихав мій подих і ми сміялися над цим світом, який був створений для того, щоб ми могли кохати.\nЗдавалося, що ми стали первісними творцями всього живого і на цьому світі залишаємося єдиними, хто знає для чого живе. Ми ж жили для того, щоб почути патетичну сонату дощу та розкрити книгу власних життів, котрі ошукали наші душі при народженні.\nОдного разу ми знову пили амброзію неба, як раптом Ікаріус здригнувся. Фізичний біль, який конвульсивно рвав його тіло був схожий на пожадливого хижака, котрий поринав у вирій зимового відчаю і шукав тепла там, де давно замерзло сонце. Його стогони стали моїм розп’яттям. На мить мені здалося, що химера гріховності засліплює мої очі своїм каменетворчим поглядом Василіска. Земля під ногами Ікаріуса здригалася так, наче передчувала падіння неба. Я хотіла крикнути, але почула лише здавлений скрегіт власного голосу, який шаллю закутав мряку, котра була єдиним свідком наших страждань. Ікаріус втратив свідомість, а я лише безсило кликала на допомого когось, хто про мене давно забув… Машинально підбігла до телефону і набрала номер швидкої допомоги, стискуючи до крові на руках телефонні кабелі…\nЦя ніч стала нефритом мого серця. Холодна та незмінно чуттєва, вона породжувала бажання відчути свободу слухати себе. Когось вибирає життя, а хтось залишається вільним бранцем вічності. Тієї ночі я вперше відчула як це – бути рабом дзеркала, яке плаче твоїми ж сльозами.\nСтурбовано і меланхолійно вивчаючи свої лінії життя, я чекала вироку від тих, кого мало цікавило для чого в мені тече кров, що ще не застигла у венах лише завдяки моєму Ікаріусу.\nІз кабінету вийшов старий чоловік у білому халаті і сірому обличчі. Він невпевнено крокував до мене… Я з тисячі поглядів пізнала цей – співчутливий і трохи флегматичний, той самий який колись безмовно повідомив про втрату мого брата Альрока.\nЗгадую, як ми разом пізнавали смак життя, дихали власним щастям, а потім – автокатастрофа, клінічна смерть і вимкнення апаратів життєзабезпечення… Це було так давно, та з кожним спогадом біль не старів, а розцвітав з новою силою, з’їдаючи щасливі миті своєю гниллю…\nЛікар підходив до мене невпевнено і я відчувала його співчуття, від якого мене нудило. Він крадькома підкрадався до моєї душі, відрізаючи від серця по шматочку із задоволенням поглинаючи його судомну міць.\nВи родичка Ікаріуса ?\nНі. Я його дівчина. Лікарю, що з ним?\nЯ вас хочу запитати, він що наркоман?\nТа, як ви смієте?!.. Він для вашої ж лікарні був донором. В нього четверта група крові з резус-фактором мінус – обурено піднімалось у мені прагнення відтворити істинне обличчя Ікаріуса, мого Ікаріуса…\nНе може бути… В нас усе стерильно…\nВін хворий на синдром імунодефіциту людини.\nЦі слова стали луною зла в моїх вухах, які не сприймали інших слів лікаря, котрий повідомляв про важливі деталі хвороби Ікаріуса. Я залишилася наодинці із своїми почуттями, котрі оглушливим криком боролися за своє існування. До мене долинув мій-таки глухий голос:\nМожна мені його побачити?\nЯ йшла по довгому коридору до 13 палати, в якій спав дитячим сном мій коханий Ікаріус і думала, що я залишуся з ним до кінця чи вірніше до нового початку… Я вже сама не знаю чого чекати…\nЙого сріблясто-сірі вії знову дивляться на мене виваженим стомленим поглядом, підсвідомо чекаючи втрати, яка вже тримала його за руки і нашіптувала зрадливі слова свого погребіння.\nЙого бліді вуста, з яких хтось висмоктав усю кров, шепотіли такі слова для мене, які свинцем заливали серце і чарували своєю гнітючістю…\nЯ розумію все… Ти можеш іти…\nЩо? Іти? Невже ти думаєш, що моє життя чогось варте без тебе? Невже ти думаєш, що я буду сама слухати «Примху» Паганіні без тебе та ще й насолоджуватися коханням до цієї музики?…\nВін тихо відвів свій погляд і сказав:\nТа чи зможу я жити з думкою, що отруїв твоє життя?\nМи будемо разом жити, разом бігти вперед до світла…\nТільки для мене це буде світло в кінці тунелю…\nА ми зловимо тепле проміння і закутаємось у ніжність сонячних зайчиків та втечемо від сірої днини, яка чигає на звичайних людей біля дверей власної свідомості…\nВін простягнув свої руки до мене і палко вдихнув запах мого волосся, а потім відштовхнув від себе, гірко знесилившись:\nЯ тебе можу заразити…\nА я вже заражена… Заражена коханням до твого голосу, очей і серця…\nІ ти мене не боїшся?\nСкажи, а чи боїшся себе ти?…\nВін відвів свої очі, щоб я не бачила його сліз, яких він страшно соромився…\nА хто я ? Я – тінь цього тіла, яке лише сковує мою душу…\nНе кажи так. Адже людиною може назватися лише той, хто відчуває тілом свою душу і душу своїм тілом… А все інше – лише лискучі обгортки, які криють у собі лише рекламу смерті.\nТак, ти єдина даєш мені життя….\nЯ стану тобою…. Ми повернемося до початку…\nНавіщо? Давай іти вперед – обганяти тіні і ще… Я хочу жити як жив, а не починати існування, яке лише обвуглить пориви душі…\nВін таємниче посміхнувся і вже не боявся мене цілувати… Палко обійнявши, він потонув в океані насолоди кохати…\nМи залишилися такими, якими були раніше. Кожного вечора ходили слухати музику Баха, Шопена та Паганіні на дах обсмальцьованої будівлі, поринаючи в екстаз миті та зачаровуючись нашим проклятим коханням…\nТой день, коли Господь розлучив мене з Ікаріусом я пам’ятала ще із свого народження… Дивно, але помираючи, він попросив мене кожен день приходити на дах тієї старої обсмальцьованої будівлі, яка була нашим сховком…\nІ зараз я знову слухаю «Примху» Паганіні, плачучи разом із скрипкою. Раптом гра зупинилась і я збагнула, що біля мене стоїть той самий глухонімий скрипаль, котрий доповнював своїм мистецтвом палітру наших з Ікаріусом почуттів.\nВін мовчки простягнув мені конверт підписаний «Моїй Mysterion». Відкривши цей символ пізнання, я побачила такий до болі знайомий почерк мого страждання, мого кохання….\n«Пам’ятаєш, як колись ти мене питала чи знаю я, як стати Богом? Відповідь проста – потрібно відчути себе людиною. Я знав, що давно був хворий цим світом, хоча мене можна виправдати, бо в ньому живеш ти… Та що я пишу? Який абсурд! Як можна звинувачувати хворого в тому, що він захворів?!\nЯ народився, коли зустрів тебе, та помирав кожного дня від нестерпної спраги знову поринути в той екстаз, що ти дарувала мені… Зараз я сиджу на обріях місяця, прагнучи зловити сонце, яке палить мої вії і охрещує небесами водночас. Дивно… Наші погляди, моя Mysterion, наткнулись на меч розплати за щастя, проте я радий що відчув цей пекучий біль, збагнув його суть… Цей лист – перший твій крок до життя, від якого,я думаю, ти відцуралася… Напевне, ти пам’ятаєш нашу першу зустріч… Я поглинав дух помаху твого віяла, а ти іронічно сміялася за ним над моїми жалюгідними спробами врятувати життя… Проте,я хочу, щоб твоя посмішка зараз нагадувала мені там – далеко, де я ,напевне, розпочав новий шлях або ж завершив старий, про цей земний світ, який любив наші сльози… Я б хотів, щоб ти пам’ятала наші терпкі поцілунки і не перетворювала мене в тінь минулого… Але не варто ставати однією з тих, хто ходить під парасольками і каже, що любить дощ… Я хочу, щоб ти знову жила, кохала, страждала, щоб знову когось палко обіймала… Повір, що я вічно буду кохати і чекати тебе…\nP.S.Обміняся очима з зорями, і пам’ятай, що ти - Mysterion».\nЯ тихо заховала сльози.. Але плакала я від щастя, що колись зустріну його там, де ніч чекатиме ранок для створення нового світу. А поки… Поки я буду жити, сміятися плакати, я сама стану Богом…


Модульна ванна PURE (Пур), півп‘єдестал PURE Cersanit купити в Львів, Україні,продаж, ціни.\nМодульна ванна PURE (Пур), півп‘єдестал PURE\nКод товара - 181238\nШирина см. — 20;\tГарантія якості — 12 місяців;\tВиробник — Cersanit;\tЗнятий з виробництва — Y;\tКолір — білий;\nПівп‘єдестал PURE використовується для того щоб приховати всі сан вузли, які йдуть від умивальника. Цей п'єдестал добре підійде якщо ваша стічна труба розміщена в стіні на високому рівні. В його склад входить антибактеріальне покриття, що забезпечує кращу чистоту.


А посадити агрорейдера не пробували?..\nЗаконом передбачені реальні можливості для покарання і організаторів рейдерських атак, і «тітушок». Невже правоохоронці та судді про це не знають?\nПонеділок, 15 жовтня. Черговий випадок агрорейдерства в Україні. Цього разу – у Шепетівці на Хмельниччині. Поліція затримала майже три десятки молодиків, котрі намагалися захопити сільськогосподарське підприємство "Сварог". Для участі у рейдерській операції найняли групу «тітушок» із Києва. Кожному з бойовиків «роботодавці» платили по 60 доларів на день. Серед підозрюваних – адвокат, який супроводжував рейдерів. «Усі зловмисники затримані поліцією і найближчі дні проведуть у в'язниці», – повідомив, інформуючи про це на своїй сторінці у соцмережі, глава МВС Арсен Аваков.\nОсь якраз оце словосполучення «найближчі дні», а не «кілька років» чи принаймні, «кілька місяців» знову насторожує. Бо й справді більшість учасників подібних нападів, зазвичай, обходяться «легким переляком» – когось відпускають одразу ж після затримання, провівши «профілактичну бесіду», когось притягують до адмінвідповідальності, штрафують чи засуджують до громадських робіт. А до «реальних» термінів справа так і не доходить.\nПричини, за оцінками експертів, – поверховість слідчих дій, корумпованість судової системи, спротив з боку місцевих еліт, представники яких дуже часто «стоять» за рейдерськими атаками. А головне – брак політичної наполегливості у Києві, аби раз і назавжди «відбити бажання» і в організаторів таких злочинів, і у виконавців, зазіхати на зроблене та вирощене чужими руками…\n«Історія» сільськогосподарського рейдерства\nЗа словами президента Асоціації фермерів та приватних землевласників України Івана Томича, випадки рейдерства в аграрній сфері траплялися і раніше – паралельно із силовими захопленнями промислових активів. Але масовим це явище стало наприкінці 2016 – початку 2017 року. Тоді від рейдерів постраждали понад 7 тисяч агропідприємств. Подекуди зловмисники намагалися захопити увесь майновий комплекс господарств. Робили це, зазвичай, поєднуючи юридичні (підробка документів «зацікавленими» адвокатами, нотаріусами і реєстраторами) та силові («тітушки», приватні охоронні компанії) зусилля. У більшості ж випадків рейдери обходилися «віджиманням» частини вирощеного врожаю – завдяки суто силовим методам.\nЦього року рейдерських атак поменшало. За даними Всеукраїнської аграрної ради, йдеться про приблизно півтисячі випадків. Поліпшення ситуації частково пояснюють змінами до законодавства, які унеможливили несанкціоноване втручання в електронні майнові реєстри, частково – активізацією правоохоронців, котрі стали більш рішуче протистояти спробам рейдерських атак, частково – відновленням роботи антирейдерських аграрних штабів, а також самоорганізацією фермерів, які об’єднуються для протистояння силовим захопленням.\nЩоправда, є цьому й інше пояснення: відсутність покараних за минулі злочини позначається на довірі до правоохоронців, тож люди не завжди повідомляють про незначні інциденти, воліючи втратити кілька десятків чи й сотень тисяч гривень, аніж роками щось доводити, судитися, витрачаючи час і зусилля. І лише «серйозні» рейдерські атаки із великою кількістю учасників та використанням зброї набувають розголосу…\nКілька таких резонансних випадків сталися в Україні лише минулого місяця.\n11 вересня. Стріляниною закінчився конфлікт через елеватор у селі Занки Зміївського району Харківської області. За уточненими даними, поранено сімох людей, серед них – поліцейський.\n15 вересня. Група із 40 озброєних молодиків спортивної статури захопила поле у селі Сидори Білоцерківського району на Київщині. Зловмисники завели техніку й обмолотили близько 30 гектарів соняшнику та викрали врожай вартістю 1,5 мільйона гривень. Причому, йдеться про землю, яку обробляє чеський агрохолдинг "Ресілієнт". Тобто, українське рейдерство вже так би мовити «вийшло на міжнародний рівень». Відсутність результатів розслідування у цій справі і належного покарання винних, безумовно, негативно позначиться на бажанні іноземних інвесторів працювати у нашій країні.\n19 вересня. На Кіровоградщині невідомі намагалися зібрати врожай на полі одного з агропідприємств. Правоохоронці діяли оперативно і затримали 27 людей. Розслідування триває.\nПроблема №1. Різна кваліфікація «однакових» злочинів\nЩоправда, не завжди правоохоронці належним чином кваліфікують такі злочини. Зазвичай, ідеться про спроби пом’якшити відповідальність учасників рейдерських атак.\nПриклад – «відлуння» минулорічного захоплення агропідприємства «Нива-2010» на Кіровоградщині, яке нагадувало сцени бойовика – із бійками «стінка на стінку» і стріляниною. Тоді затримали понад три десятки рейдерів – здебільшого, співробітників приватного охоронного підприємства. Лише кільком із них загрожує відповідальність – причому, за відносно «м’якою» статтею «хуліганство» (а не «розбій», «бандитизм» тощо).\nЩе 25 фігурантам, яких одразу ж після затримання відпустили під заставу, спочатку інкримінували замах на злочин і протиправне заволодіння майном, що карається позбавленням волі терміном від трьох до п'яти років. Але у підсумку справу передали до суду з обвинувальним висновком за статтею «самоправство»… Максимальне покарання – арешт до трьох місяців (причому, з великою вірогідністю – умовно).\nПроблема №2. «Несерйозні» покарання для «крючкотворів»\nДоволі «умовно» покарали й нотаріуса та реєстратора, які, змовившись із організаторами захоплення, незаконно переоформили згадане підприємство у Кіровоградській області. В нотаріуса відібрали свідоцтво на право нотаріальної діяльності. При цьому він продовжує активно оскаржувати це рішення. Реєстраторові ж анулювали доступ до реєстру і звільнили з роботи (навіть, без жодних штрафних санкцій).\n«І це ще добре. Бо в більшості випадків реєстратори, чиї дії заподіяли людям мільйонних збитків, взагалі не несуть жодної відповідальності. Іноді «відбуваючись» копійчаними штрафами, неспівмірними із сумами «гонорарів», отриманих від організаторів незаконних оборудок, – розповів у коментарі Укрінформу заступник голови Всеукраїнської аграрної Ради Денис Марчук. – Тож, аби запобігти рейдерським захопленням через несанкціоноване внесення державними чи комунальними реєстраторами змін до системи держреєстрів, ми вимагаємо пришвидшити розгляд законопроекту №8121, який вже пройшов перше читання в парламенті. Документ посилює відповідальність за дії реєстраторів: якщо доведуть факт свідомого внесення до системи реєстрів неправдивої інформації, винного буде покарано. Йдеться і про суттєве збільшення штрафів, і про позбавлення права займатися реєстраційною діяльністю упродовж тривалих термінів – аж до довічного. Це, звісно ж, не панацея, але принаймні, змусить реєстраторів замислитися, перш, ніж вдаватися до протиправних дій», – вважає експерт.\nПроблема №3. Відсутність активного громадського спротиву рейдерству\nДенис Марчук також сподівається на активний громадський спротив спробам рейдерських захоплень. Адже суспільний резонанс змушує і правоохоронців діяти більш активно (на відміну від попередніх років, коли поліцейські часто-густо були сторонніми спостерігачами при рейдерських «розбірках», нині вони оперативно реагують на ситуацію, особливо, при загрозі життю та здоров’ю людей), і суддів, які під тиском громадськості ухвалюватимуть справедливі рішення.\nЯк приклад заступник голови Всеукраїнської аграрної Ради навів події, що сталися минулого місяця під час згаданої уже спроби рейдерського захоплення елеватора на Харківщині. Тоді з вимогою негайно відреагувати на захоплення підприємства невідомими до правоохоронців звернулися кілька аграрних об’єднань і асоціацій. Поліцейський спецпідрозділ оперативно знешкодив зловмисників. Затримали 55 учасників рейдерської атаки. Щоправда, про підозру повідомили лише 22-ом із них. Нині молодики перебувають під двомісячним арештом. При цьому адвокати підозрюваних не полишають спроб домогтися їх звільнення під невеликі застави.\n«Сподіватимемося, судді не піддадуться на цей тиск. А правоохоронці підготують обґрунтовані обвинувальні акти щодо усіх причетних до злочину, – каже президент Асоціації фермерів та приватних землевласників України Іван Томич, – думаю, час українській Феміді нарешті продемонструвати принциповість, так би мовити «по повній» покаравши учасників бодай кількох рейдерських захоплень, аби раз і назавжди відбити у наших співвітчизників бажання заробляти у такий спосіб. Тим самим, підтвердивши монополію держави на застосування сили».\nПроблема №4. Небажання виконувати закон\nДо речі, Іван Томич вважає, що вітчизняне законодавство передбачає реальні можливості для покарання як організаторів подібних злочинів, так і їх безпосередніх виконавців – від «командирів» організованих злочинних груп до «рядових тітушок»:\n«Справа – лише в доказовій базі, яку правоохоронці на місцях часто-густо «розвалюють», і в адекватності судових ухвал. Адже не секрет, що до кримінальної відповідальності за такі злочини притягують дуже рідко. Та й то йдеться, зазвичай, про покарання «цапів-відбувайлів». Справжніх же організаторів – а часто це місцеві чиновники – виявити так і не вдається. Зараз маємо шанс змінити ситуацію», – говорить він.\nМожливо, показовим у цьому стане судовий процес проти групи осіб, звинувачених у рейдерському захопленні сільськогосподарського підприємства в Городищенському районі Черкаської області. Обвинувальний акт у цій справі нещодавно скерували до суду. У справі троє підозрюваних. Зловмисники підробили установчі документи підприємства, внесли зміни до реєстрів і незаконно привласнили майно, а також отримали право на урожай 2018 року. Заподіяну зловмисниками шкоду оцінили у 119 мільйонів гривень. Також доведено причетність одного із учасників групи до шахрайського заволодіння майном іншого аграрного підприємства – у Жашківському районі.\nЧекатимемо і на завершення розслідування та передачі до суду обвинувального акта у справі про згадане вже рейдерське захоплення зі стріляниною на Харківщині. Поки що інцидент розслідують за чотирма статтями Кримінального кодексу, що передбачають доволі суворе покарання – від 3 до 7 років. Щоправда, 3 і 7 – як-то кажуть, також «велика різниця». Але сподіватимемося на справедливість Феміди – принаймні, при оголошенні вироків організаторам рейдерської атаки і тим, хто стріляв у селян і правоохоронців.\nПроблема №5. Неефективність роботи антирейдерських штабів\n«Загалом підрахувати кількість подібних випадків по всій країні доволі складно, – пояснює відсутність точної статистики заступник голови Всеукраїнської аграрної Ради Денис Марчук, – адже в Єдиному реєстрі досудових розслідувань такі випадки за окремим видом злочину не класифікуються. Їх, як правило, фіксують як «бандитизм», «розбій», «хуліганство». Тому й складається враження, що їх не так багато. Насправді ж суперечки довкола власності на майнові комплекси підприємств, землю чи врожай виникають ледь не щодня», – констатує експерт.\nТому поряд із активізацією дій правоохоронців і судової системи країни він закликає підвищити ефективність діяльності антирейдерських аграрних штабів при обладміністраціях. Вони мають більш оперативно реагувати на ситуацію. Бо іноді розгляд майнових суперечок починається лише за кілька тижнів після рейдерських атак. Тим часом добросовісні підприємці зазнають суттєвих збитків. А рейдери мають можливість приховати сліди злочину, аби у майбутньому уникнути покарання.\nРейдерство Фермер Агробізнес


Блохін розповів, коли Москва почне вигравати - Korrespondent.net\nБлохін розповів, коли Москва почне вигравати\n24 квітня 2008, 10:41\nГоловний тренер Москви Олег Блохін розповів про своє ставлення до чуток про прихід до клубу Фатіха Теріма, підготовку команди до матчу зі Спартаком і про те, коли його команда зуміє нарешті виграти.\nДля самого Блохіна ще з часів київського Динамо ігри проти Спартака - найвідповідальніші.\n"Так склалося ще задовго до того, як моє покоління стало виходити на поле. Але не можу сказати, що матч проти Спартака для мене найпринциповіший. І я вже тренер, що працює не в київському Динамо, та і Спартак уже не той", - зазначив Олег Блохін.\n"Ні, мене не нервує інформація про те, що хтось із представників клубу спілкувався з головним тренером збірної Туреччини Фатіхом Терімом на предмет його майбутньої роботи в Москві", - підкреслив Блохін. - Тому що я не розумію, хто саме міг з ним спілкуватися. Нехай назве імена! Та я навіть не хочу обговорювати цю тему. А чому не ефіопський тренер? Якщо звертати увагу на всі ці чутки про того, хто прийде мені на зміну, можна з’їхати з глузду".\n"Я розумію, що потрапив у складну ситуацію, коли від мене багато що не залежало. З цього положення виходитимемо після 15 травня, коли можна буде придбати нових гравців. Можливо, перемоги відкладаються до літа. Але я буду тільки радий, якщо нам удасться перемогти Спартака вже у найближчому матчі", - заявив Олег Володимирович.\n"Зараз я готую список тих гравців, які потрібні команді. До речі, подібний список був і взимку, але ми ніким так і не підсилилися", - підсумував наставник Москви.\nПісля 6 турів команда Блохіна набрала лише 3 очки і займає другий із кінця рядок турнірної таблиці Чемпіонату Росії.


Війна за ветерана. Як суспільство й держава борються за психологічну адаптацію учасників АТО – Новинарня\nHome / Long-ріди / Війна за ветерана. Як суспільство й держава борються за психологічну адаптацію учасників АТО\nПТСР після ПТУРів\nІще кілька років тому абревіатура ПТСР припадала пилом у підручниках психіатрії. Нині ж згадки про посттравматичний стресовий розлад можна знайти навіть у жовтій пресі. «Приїхав з АТО – чекай ПТСР», – попереджали ЗМІ ще наприкінці 2014 року, коли почалася «демонізація» психологічних проблем після війни.\nНасправді посттравматичний стресовий розлад «наздоганяє» в середньому 10-15% учасників бойових дій. У США, які мають великий досвід лікування ПТСР, цю проблему діагностовано приблизно у 30% ветеранів війни у В’єтнамі й 25% ветеранів воєн в Афганістані та Іраку.\nТакі високі цифри можна пояснити як тим, що американці воювали не на своїй території, так і неоднозначним ставленням до цих операцій у самому американському суспільстві,\n«Якщо у В’єтнамі внаслідок бойових дій загинуло 58 тисяч військових США, то після війни протягом десяти років, поки там не переймалися психологічною допомогою ветеранам, покінчили життя самогубством, пішли в кримінал або сіли за ґрати близько 65 тисяч. Але в нас ситуація зовсім інша. Ми не окупанти, ми на своїй землі, відвойовуємо її й захищаємо від ворога», – наголошує для «Новинарні» колишній боєць батальйону «Донбас» Валерій Лавренов.\nВін на собі відчув усю психологічну складність повернення до мирного життя після участі в бойових діях і зараз проходить адаптацію на семінарах із тренерами-психологами та в різних ініціативах побратимів і волонтерів.\nЧитайте також у “Новинарні”:\nАле, звісно, навіть якщо «наші» показники будуть значно нижчими, ніж американські, до проблеми ПТСР треба підходити з усією серйозністю. І усвідомлення цього, на щастя, є й на державному рівні.\nУ листопаді 2015 року наказом Міністерства охорони здоров’я було затверджено Уніфікований клінічний протокол первинної, вторинної (спеціалізованої) та третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги «Реакція на важкий стрес та розлади адаптації. Посттравматичний стресовий розлад».\nЯк зазначається у вступній частині, в розробці документа «вперше брали участь представники різних міністерств та відомств, що дозволило погодити запровадження єдиних стандартизованих підходів та врахувати особливості надання медичної допомоги окремим контингентам».\nОднак ПТСР – це вже офіційний діагноз, при лікуванні якого часто замало самої лише психотерапії: потрібне спостереження у психіатра й медикаментозне лікування. І діагностують цю хворобу далеко не одразу.\n«Посттравматичний стресовий розлад – це тривалі хронічні розлади психіки. Для того, щоб визначити цей діагноз, після стресу має минути досить тривалий час. Принаймні не менше 6-8 місяців. Коли людина прийшла з війни місяць тому й депресує – це ще не ПТСР», – наголошує військовий психолог Нагорна.\n«Посттравматичний синдром» у військових може проявитися навіть через багато років. Скажімо, в американській історії психології зафіксований випадок, коли у 1990-х роках до лікаря звернувся ветеран Другої світової, якого «накрило» лише через півсторіччя.\n«Якщо минув короткий час – це просто розлади адаптації. Людині [після повернення з війни] треба дати відпочити, зорієнтуватися в ситуації. Реадаптуватися», – пояснює Нагорна.\nІ саме з оцією реадаптацією, поверненням учасників так званої АТО до «нормального» життя в мирних умовах, наразі й виникають найбільші проблеми.\n«Як випливає з дослідженнь американських та ізраїльських фахівців, депресій, проблем із соціалізацією, роботою, алкоголем в учасників бойових дій після повернення з війни виникає значно більше, ніж ПТСР», – каже в коментарі «Новинарні» психолог Ольга Кухарук, яка працює з учасниками АТО.\nВона наголошує на важливості проведення інформаційних кампаній щодо цієї проблематики для суспільства в цілому і громад зокрема.\nГалина Дичковська. Фото: Новинарня\nПовернення в соціум\n«Інший дуже важливий момент – це адекватне навчання тих спеціалістів, які матимуть справу з ветеранами: соціальні служби, служби зайнятості, лікарі, священики, інші лідери громад. І підготовка ця має бути спрямована на інтеграцію ветерана в суспільство. У світі це зараз один із основних напрямів роботи. А в нас його практично нема. Є кілька освітніх програм, але вони переважно стигматизуючі: акцент на ПТСР і на тому, що «не так» із ветераном», – зазначає Ольга Кухарук.\nНа тому, що проблема реінтеграції та психологічної адаптації стоїть дуже гостро, наголошує і визнаний військовий психолог, тренер всеукраїнського громадського об’єднання «Побратими» Андрій Козінчук.\n«Це тому, що жоден із державних органів не сприймає її серйозно», – вважає експерт, який сам є ветераном АТО, служив у батальйоні МВС «Київщина».\n«Ну, мовляв, були хлопці на війні, повернулися. Нормально. Але проблема в тому, що ці люди дуже тяжко реінтегруються в соціум. Вони вийшли з соціуму для того, щоб його захистити. Але щоб повернутися до нього, має пройти якийсь час, потрібне сприяння. І держава в будь-якому випадку повинна брати в цьому участь. Адже вона залучала їх до війни, а отже, тепер має допомогти повернутися», – переконаний Козінчук.\nСемінар військового психолога Андрія Козінчука. Фото: ФБ Спілка ветеранів війни з Росією\nФахівець додає, що держава в будь-якому разі має бути сама в цьому зацікавлена: «Якщо людина не адаптувалася в соціумі, то вона стане відлюдькуватою або агресивною. Або хвороба, або суїцид. Суто з цинічної точки зору: держава все одно втрачає, бо ветеран, який не адаптувався, не працює, не платить податки. Навпаки, він може сісти у в’язницю або лягти у шпиталь, і тоді вже держава витрачатиме кошти на нього».\nСім няньок державної опіки\nВтім, сказати, що з державного боку в напрямі психологічної реабілітації бійців не ведеться жодної роботи, було б неправдою.\nЯк відповіли на запит «Новинарні» в Міністерстві охорони здоров’я (варто зазначити, що це єдине відомство з цілої низки, яке за 11 днів надіслало нам відповідь), наразі питання щодо психологічної реабілітації і адаптації учасників АТО є міжвідомчим і належить до компетенції, зокрема, Мінсоцполітики, Міноборони та МОЗ.\n«В Україні вже працюють психотерапевти, які пройшли навчання за стандартами міжнародних професійних терапевтичних асоціацій – це фахівці когнітивно-поведінкової терапії, арт-терапії тощо. Наразі йде активна робота над розробкою документів, які визначатимуть організаційні та професійні аспекти надання психологічної допомоги», – зазначають у міністерстві.\nУ відомстві наголошують, що робота над цими документами «показала нагальність та доцільність чіткого розмежування зон відповідальності різних органів влади, що є необхідною передумовою для їх ефективної взаємодії в сфері надання психологічної допомоги населенню».\nОкрім того, МОЗ ініціював створення Національного інституту психічного здоров’я та психологічної реабілітації, який би координував і надавав інформаційну та методичну підтримку психологам і психотерапевтам, а також бере участь у розробці Державної цільової програми фізичної, медичної, психологічної реабілітації та соціальної реадаптації учасників АТО на період до 2020 року. Концепцію такої програми створило Мінсоцполітики.\nНу й, нарешті, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів від 31 березня 2015 р. № 359-р «затверджений та виконується План заходів щодо медичної, психологічної, професійної реабілітації та соціальної адаптації учасників антитерористичної операції». Зокрема, як зазначається в листі МОЗ, учасники АТО проходять реабілітацію, в тому числі медико-психологічну та психосоціальну, у відомчих (різних відомств) санаторіях та спеціальних центрах, створених на базі госпіталів.\nЗрештою, постановою Кабміну (Арсенія Яценюка) від 10 вересня 2014 року в Україні створено Державну службу в справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, до компетенції якої належить, серед іншого, й питання психологічної реабілітації АТОвців.\nФото: ФБ Спілка ветеранів війни з Росією\nСправа на 107 мільйонів\nВтім, фахівці, які займаються такою реабілітацією безпосередньо, оцінюють зусилля держави в цьому напрямі досить скептично.\n«Державна служба у справах ветеранів АТО просто перепідпорядкувала «чорнобильські» санаторії на ветеранські. Провели вони тендер, потратили на це мільйони… А санаторії ці настільки цивільні, настільки непрофільні, що геть неготові приймати ветеранів», – зауважує Андрій Козінчук.\nВін також скаржиться на надмірну закритість таких закладів. Адже для того, щоб туди потрапити, мало просто показати посвідчення УБД – треба брати довідки, оформляти папери. Це саме те, чого розхристаній психіці бійця «бракує» для реабілітації.\n«У Держслужбі сидять старі люди, які гадки не мають, що робити. Коли ми їх питали, чому вони обрали саме таку систему – вони сказали: нам все одно, нам треба витратити 50 мільйонів гривень згідно із законом, щоб нас КРУ не притисло в кінці року. І все. Їм по барабану, в них мотивації нуль. Тому особисто я – як ветеран, як психолог, як людина, яка вже два роки займається соціальною адаптацією ветеранів – поки що не бачу в їхніх діях особливої користі. І в цьому немає ніякої «зради». Просто непрофесіоналізм, недолугість та відсутність мотивації», – вважає Козінчук.\nПри цьому в ухваленому Верховною Радою бюджеті на 2017 рік на Держслужбу в справах ветеранів виділено загалом 127,6 млн. грн., і з них 107 мільйонів 623,8 тисячі – конкретно на заходи з психологічної реабілітації, соціальної та професійної адаптації і санаторно-курортного лікування учасників АТО.\n«У нас держава виділяє кошти не на людину, а на установу. Поки в цьому питанні не буде системного зсуву, нічого не зміниться і в реабілітації ветеранів АТО», – коментує для «Новинарні» засновниця методики «Творча реабілітація» Віталіна Маслова.\nПевною мірою полегшити процес адаптації після повернення з війни може допомогти «профілактична робота» психологів – зокрема й під час служби в ЗСУ.\n«В армії США служить близько 400 тисяч осіб, і з них 12 тисяч – це так звані психологи-помічники. Це сержанти, завдання яких – завжди бути поряд із солдатом. Вони знають базову психологію, проходять спеціальне навчання саме щодо реакцій на бойовий стрес. Ну й не забуваймо про те, що в більшості армій НАТО складовою одиницею збройних сил є капелан, який також бере на себе функцію моральної розрядки, розмови, заспокоєння бійця», – розповідає Олена Нагорна.\nТакий підхід добрий ще й тим, що військовослужбовці навіть не помічають, як із ними постійно ведуть психологічну роботу. Адже й сержант-психолог, і капелан завжди поряд, вони свої, побратими. І це позитив, бо ж у всіх країнах солдати більш-менш однакові – на пропозицію звернутися до психолога в кращому разі заявляють, що така допомога їм не потрібна.\nУ Збройних силах України також запроваджено штатну одиницю «психолог» на рівні батальйону. А в Генштабі розробляють проект Програми направлення військовослужбовців у складі підрозділів до закладів психологічної реабілітації в період здійснення заходів відновлення боєздатності.\nПроте Генштаб, як і Міноборони, несе відповідальність за військовослужбовця лише доти, доки він служить у ЗСУ.\nПісля звільнення ветеран, залежно від його стану, переходить у компетенцію Мінсоцполітики або МОЗ.\nДо того ж для проведення психологічної роботи з бійцем – як під час служби, так і після неї – в Україні катастрофічно бракує кадрів.\nЛюди, які орієнтуються в масштабі проблеми, підтверджують запевнення МОЗ у тому, що в Україні вже є психотерапевти, які працюють за міжнародними стандартами реабілітації колишніх учасників бойових дій. Але їх, як і загалом військових психологів, надто мало.\n«Єдиний виш, який випускає військових психологів, – це Військовий інститут Національного університету ім. Шевченка. Половина цих випускників іде в бізнес, їм нецікаво працювати далі. А та частина, яка залишається, не мотивована. Бо в цьому виші немає жодного викладача, який був би учасником бойових дій. Усі – теоретики», – розповідає Андрій Козінчук, нарікаючи на «недолугу систему підготовки кадрів не тільки в Міноборони, а взагалі в державних органах».\nСам Андрій значною мірою здобуває спеціальність саме військового психолога самотужки, зокрема й за кордоном.\n«Ми з колегами самі знайшли там людей, які готують такі кадри, найшли, хто може нам оплатити навчання, і потихеньку навчаємося. Але таких фахівців дуже мало. А тих, які є, недостатньо, тому що держава в нас не зацікавлена. Адже з нашого досвіду роботи в кризовій психології ми знаємо більше, і вони на нашому фоні трохи блякнуть. Це дещо нескромно сказано, але це факт», – каже Козінчук.\n«Психотерапія – це як медицина: є санітарка, є медсестра, молодший медперсонал. А є нейрохірурги, які 15-20 років училися, подавали біля якогось професора пінцети, перш ніж їм довірили робити операцію на мозку… А в нас ледь не кожен шкільний психолог вважає, що може працювати з учасниками бойових дій! Хоча це те саме, що довірити фельдшеру нейрохірургічну операцію», – обурюється ветеран АТО Павло Славинський – екс-боєць батальйону «Чернігів», який тепер закінчує в Національному педуніверситеті ім. Драгоманова курс психотерапії й капеланства, організований Інститутом філософської освіти та науки НПУ за сприяння США.\nПавло Славинський. Фото: Новинарня\n«Так, є клінічні психологи, але це більше психіатри, тобто людина до них потрапляє, коли в неї вже явні проблеми. У наших госпіталях ідеться найчастіше про білу гарячку від зловживання спиртними напоями або наслідки після важкої контузії», – каже Ольга.\nТоді як, за її словами, зараз на першому плані за важливістю – психологічне відновлення й соціальна адаптація учасників бойових дій.\nПсихологи підраховують: для того, щоб людина нормально відновилася після участі у війні, їй потрібно бодай три місяці сприятливих умов. Тобто банального відпочинку без сильних психологічних навантажень, щоб мати змогу адаптуватися до нових реалій.\nДержавних реабілітаційних центрів, у яких для цього були б створені всі належні умови, співрозмовники «Новинарні» не пригадали.\nТому більшість фахівців сходяться на думці: замість виділяти величезні кошти на державні заклади й служби, які не виконують свої функції належним чином, доцільніше було оголосити конкурс і делегувати цю роботу недержавним та громадським організаціям. Особливо якщо врахувати, що довіри до держслужб у суспільстві немає, а в учасників АТО – й поготів.\nА люди, яким вони довіряють найбільше – це ті, хто також пройшов війну. І саме тому найкращі результати з адаптації учасників бойових дій дає програма «Рівний рівному» – коли ті ветерани, які вже повернулися й соціалізувалися, працюють із «новачками».\n«Звісно, цей ветеран повинен пройти спеціальне навчання, мати відповідну кваліфікацію. Не просто «я воював, тому я там працюватиму». Ні, він нестиме відповідальність за всі можливі наслідки», – пояснює Андрій Козінчук, тренер всеукраїнського громадського об’єднання «Побратими», яке працює за методикою «Рівний рівному».\nСам Андрій із червня 2014-го по серпень 2015 року воював у секторі А, а тепер допомагає повернутися до життя в суспільстві іншим бійцям.\nНа запитання, чи не починають ветерани, зібравшись разом, постійно згадувати про війну, погіршуючи свій стан, Козінчук відповідає: «Звісно, ми не можемо сказати: «Товариші ветерани, перестаємо говорити про війну й будемо говорити про те, як ми бабусь переводимо через дорогу». Такого не буде. Але всі ці бесіди можна спрямувати, координувати. І саме тому координатори мають пройти навчання».\nЗа час роботи з бійцями Андрій, за його словами, допоміг близько шістдесятьом. Із них на війну повернулися лише троє, решта успішно реінтегрувалися в суспільство.\n«Не можна сказати, що їх не «накриває». Але коли «накриє», в них є сміливість подзвонити тому колезі, товаришу, який проходив навчання і сказати: «Мене криє, я хочу набухатися». До нього приїжджає людина, спілкується, і в результаті вони вип’ють чай або каву. Тобто питання не в тому, що вони не входять у цей стан – питання в тому, що вони знають, як із нього вийти», – пояснює Козінчук.\n«За дослідженнями і практикою американців, «Рівний рівному» – це найбільш ефективна програма. Група взаємної підтримки ветеранів, де є тренер-ветеран і психолог. У нас таких програм поки що дуже мало. Але вони є – «Побратими», «Серце воїна», «Блакитний птах»», – підтверджує Ольга Кухарук.\nОднією з таких ініціатив є й Центр для учасників АТО та їхніх сімей «Бандерівський схрон», який щойно розпочав роботу в селі Клубівці на Івано-Франківщині.\nЙого організатор Ігор Чернецький сподівається на створення цілої мережі закладів під цим брендом, де ветерани проходили б психологічну реабілітацію за підтримки одне одного та з допомогою психологів, масажистів та інших волонтерів.\nІгор Чернецький біля збудованого волонтерами й ветеранами “Схрону”. Фото: Новинарня\n«Я вважаю, що якщо 20-30% хлопців після перебування в «Схроні» побачать для себе, як жити далі, злізуть із чарки, візьмуться за голову – це вже результат. І без сумніву, найкращі результати дають саме такі організації, як наша, а не державні установи. Там усе робиться «для галочки», а не для результату», – наголошує Чернецький у коментарі «Новинарні».\nСеред головних напрямків реабілітації у «Схроні» – трудотерапія, арт-терапія, патріотично-освятня робота, спільні поїздки на екскурсії й походи в ліс, групова психотерапія у вигляді ненав’язливих вечірніх посиденьок… І обов’язковий сухий закон.\nПриблизно за таким принципом працюють й інші успішні волонтерські програми психологічної реабілітації учасників АТО, зокрема волинський проект «Зігрій душу» і «Творча криївка», через яку пройшло вже близько 350 ветеранів.\n«Реабілітація – це відновлення можливостей. Ми допомагаємо людині відновити її сили: емоційні, фізичні й те, що ми називаємо духовними», – розповідає голова правління Міжнародного благодійного фонду «Творча криївка» Віталіна Маслова.\n«Два важливих кроки. Перший – потрапити в ізольовану від звичного середовища ситуацію, де ти не повинен думати ні про роботу, ні про війну, ні про проблеми в сім’ї та 7-10 днів приводиш себе в порядок, відновлюєшся. Хлопцям подобаються наші походи, екскурсії, оздоровчі процедури та заняття мистецтвом.\nДругий етап – апробація, пошук нових ниточок, зв’язків із цим соціумом, який хоч і не воював, але є своїми людьми. Своїми в розумінні і ставлення до війни… Це дуже глибоке питання, бо ми бачимо, що суспільство чітко розділилось (на тих, для кого війна є, і для кого немає). І коли хлопці з війни повертаються, в них агресію викликають саме ті, у кого війни нема. Тож дуже важливо показати нормальних людей в тилу, які існують, які хлопців люблять, поважають і готові разом із ними до якихось продуктивних змін тут, у мирному житті», – дійшла висновку художній терапевт Маслова, організувши для ветеранів уже 33 заїзди.\n«Буває, що через декілька місяців чи через півроку з нами може дружина зв’язатися бійця, який в нас був, щоб подякувати і сказати, що ми врятували їхній шлюб. Але це не ми врятували – ми просто створили вдалі умови для того, щоб людина змогла знайти певні ресурси в своєму житті. Адже за великим рахунком – чим краще ми працюємо, тим менше можемо сказати, що це наша заслуга», – наголошує Віталіна.\nРобота з ветеранами АТО у “Творчій криївці”\nМінсоц зондує недержавний сектор\nІ хай зі скрипом, повільно, але розуміння важливості таких проектів приходить і до державних структур. Принаймні засновниця «Творчої криївки» розповіла нам, що Міністерство соціальної політики висловило бажання розробити програму державного фінансування недержавних організацій, які займаються психологічною реабілітацією учасників бойових дій.\nЩоправда, тут може виникнути ще одна проблема – як оцінювати ефективність роботи цих організацій, щоб обґрунтувати фінансування саме того, а не іншого проекту.\n«Держава наразі не знає, як це виміряти. Тим більше, якщо говорити про результати, то для статистики навіть наші триста з хвостиком чоловік – це ще не показник», – визнає Маслова.\n«Варто розуміти: якщо ми називаємо це «реабілітацією», то за нею має стояти певна методика, обґрунтований підхід. А не так, що сьогодні захотіли – пішли в гори, завтра захотіли – поплавали в басейні, післязавтра ліпимо чашки і т.ін. Звичайно, це приємніше й веселіше, ніж їхати в державний «радянський» санаторій. Але головне – щоб було не тільки весело й цікаво, а професійно та ефективно», – додає засновниця «Творчої криївки».\nВіталіна Маслова наголошує: що більше в нинішніх умовах буде різноманітних організацій, які якісно ведуть цю роботу, створюючи певну методику психологічної реабілітації ветеранів або реалізуючи вже відомі підходи, то краще.\n«Зараз у нас такий креативний бульйон цих починань, з якого, можливо, згодом народиться унікальний український метод реабілітації, або й кілька методів», – каже організаторка.\n«Державні структури повинні усвідомити важливість роботи з недержавними організаціями. Бо поки що держава здебільшого вважає, нібито знає, що треба робити. А наслідки можуть бути катастрофічними. Самовбивство, кримінал, в’язниця… Та навіть просто коли людина замикається в собі, не йде на роботу, не працює на економіку.\nОдин нереалізований ветеран – це біда, треба множити цю цифру щонайменше на десять. Бо його близькі родичі, друзі також випадають з життя. Якщо ж ветеран реалізований, то він піднімає всіх навколо себе. Це дуже потужна сила», – підсумовує ветеран-психолог Андрій Козінчук.\nІлюстрація на основі світлини Galka.if.ua / Юрій Гриньків. Фото не зображає осіб, про яких ідеться в тексті\nОлександр Калій, який за службу в АТО отримав орден “Народний герой України”\nКолишній медик із 93-ї омбр, харків’янин Олександр Калій і на «гражданці» не припинив боротися за бійців. Зараз він бореться за ту 22-річну патріотку, яку на війні наздогнала епілепсія, а після війни – покинула держава.\n«Лікар, який її лікував, написав, що, «з її слів», вона нібито хворіє на епілепсію з 15 років. Але вона не пам’ятає, щоб таке казала. Окрім того, вона ж, коли йшла на контракт, проходила медобстеження, принесла довідки від невропатолога і психіатра, ніколи не стояла на обліку. Та дівчині поставили діагноз «епілепсія», на яку вона хворіє нібито давно. Записали – «непридатна до військової служби» – і розірвали контракт за станом здоров’я. Вона не отримала ні інвалідність, ніяких виплат – нічого», – розповідає «Новинарні» Калій.\nВиходить, держава не вважає психічні розлади, навіть такі важкі, наслідками бойових дій?\nЗа словами Калія, в частині було розслідування кривавої події, внаслідок якої дівчина-військовослужбовець отримала психологічний удар страшної сили.\n«Візьмемо ці результати, підемо на МСЕК… Домовилися, що після Нового року почнемо за неї воювати. Якщо треба – судитимемося», – каже пан Олександр.\nЗа тих, хто повернуся з війни, справді доводиться воювати.\nФото авторів, а також із ФБ-сторінок та архівів згаданих коментаторів і їхніх організацій\ndon't missmainадаптаціяарміяАТОветеранивійнаволонтериГенштабза підтримки Уряду КанадимедицинаМінсоцполітикиМОЗпсихологічна допомога


Оголошення W-5449204 знято з публікації. Скориставшись пошуком, Ви зможете переглянути актуальні об'єкти.\nОренда Нежитлове приміщення Лобановського просп. (Червонозоряний просп.) 30 в Києві / W-5474654\nОренда Бізнес-центр вул. Велика Васильківська в Києві / F-41034\nОренда Торгові площі вул. Воздвиженська 40 в Києві / W-5463514\nОренда Офіс вул. Механізаторів 2а в Києві / W-5468367\nОренда Кафе Дружби Народів бул. в Києві / W-5465880\nОренда Нежитлове приміщення вул. Франка Івана в Києві / I-29637\nОренда Нежитлове приміщення Праці бульв. в Києві / R-18312\nОренда Виробниче приміщення вул. Жилянська в Києві / W-5467399\nОренда Нежитлове приміщення вул. Липківського Василя (Урицького) 37г в Києві / W-5474646\nОренда Кафе Голосіївський проспект (40-річчя Жовтня просп.) в Києві / W-5463437\nОренда Офіс вул. Зрошувальна 11 в Києві / W-5465921\nОренда Кафе вул. Донецька 37/19 в Києві / W-5469989\nОренда Нежитлове приміщення 23 Крюківщина / W-5475661\nОренда Торгові площі 8 Ірпінь / W-5471607\nОренда Нежитлове приміщення Оболонський просп. 28б в Києві / W-5468582\n79 740 000 грн.\n31 900 000 грн.


Тернополянина Андрія Антонюка увінчали золотом на Всеукраїнському чемпіонаті - Єдиноборства - Спорт Тернопільщини\nТернополянина Андрія Антонюка увінчали золотом на Всеукраїнському чемпіонаті\nкатегорія: Єдиноборства | дата: 07 07 2018 | переглядів: 638\nУ Черкасах протягом 22-24 червня проходив чемпіонат України з греко-римської боротьби серед дорослих борців з усієї України, на якому багаторазовий чемпіон з Тернополя Андрій Антонюк піднявся на першу переможну сходинку.\nЮний чемпіон є вихованцем тернопільської дитячо-юнацької спортшколи та представником школи вищої спортивної майстерності. Раніше хлопець неодноразово перемагав як на всеукраїнських та міжнародних змаганнях, тож на червневому турнірі чимало вболівальників розраховувало на перемогу Андрія.\nЯк розповів один із тренерів хлопця Віталій Ліщинський, на змаганнях у Черкасах юному чемпіону випало позмагатися у чотирьох сутичках, де одного суперника було доволі непросто покласти на лопатки.\n— Хоч черкаський турнір, як і будь-які інші змагання для дорослих, був доволі складним, адже зібрав на одному килимі немало найсильніших українських борців, проте Андрій Антонюк упорався зі своїми суперниками. Як ми знаємо, хлопець є майстром спорту міжнародного класу та «загартований» багатьма сильними змаганнями, тому не боїться складних сутичок. Непросто нашому хлопцю було лише перемогти киянина. Андрію вдалося не поступитися перемогою цьому борцю, в чому ми й не сумнівалися. Я певен, що досягти тріумфу на чемпіонаті допомогли не так мої настанови, поради, як особиста стійкість, цілеспрямованість, наполегливість і, звичайно ж, майстерність хлопця, — наголосив Віталій Ліщинський.\nВарто зазначити, що перемога Андрія Антонюка відкриває для хлопця можливість взяти участь у Чемпіонаті світу з греко-римської боротьби, який цьогоріч відбудеться в Будапешті наприкінці жовтня .


Конспект лекцій для студентів 040106 «Екологія, охорона навколишнього середовища та збалансоване природокористування» спеціальностей 04010601 «Екологія та охорона навколишнього середовища» - Сторінка 20\nЯкі шляхи реформування вищої освіти? Гуманітаризація освіти, що передбачає узгодження викладання технічних, природничо-математичних дисциплін із гуманітарними науками про суспільство та людину. Ставиться завдання підвищити правову, моральну, психологічну культуру фахівця з вищою освітою. Потрібно формувати новий погляд на природу без роздроблення її на окремі частини. Природознавство повинно стати гуманітарною дисципліною та розглядати з «єдиних позицій еволюцію і організацію фізичних, біологічних і соціальних систем».\nФахівці з вищою освітою – передова частина суспільства, його еліта. Це люди, які створюють теорію, розробляють методологію діяльності. Вони – рушійна сила розвитку культури суспільства. Завдання реформування вищої освіти конкретизовано в проекті «Програми розвитку освіти в Україні на 2005-2010 рр.»: розвиток системи неперервної освіти впродовж життя; підвищення якості навчання, виховання, кваліфікації, компетентності та відповідальності фахівців усіх напрямів, їх підготовки і перепідготовки; інтеграція освіти і науки, розробка і запровадження нових педагогічних технологій, інформатизація освіти; створення умов для особистісного розвитку і творчої самореалізації кожного фахівця; сприяння розвитку здібностей і мотивації студентів у процесі навчання.\nРозуміння мети і завдань, що стоять перед ВШ, дає можливість конкретизувати їх на рівні педагогічної діяльності, тобто в процесі навчальної і виховної роботи викладачів вищої школи.


Індія відправляє в Кашмір 10 тисяч солдатів | Новини на Gazeta.ua\nІндія відправляє в Кашмір 10 тисяч солдатів\nЧетвер, 07 серпня 2008 12:36\nІндія має намір послати більше 10 тисяч солдатів в Кашмір, щоб припинити протести в регіоні. Війська посилаються на додаток до парламентських сил, вже розміщених в регіоні.\nЯк повідомляли раніше "Подробности", масові безлади на релігійному грунті охопили у вівторок, 5 серпня, штати Джамму і Кашмір, в найбільших містах були закриті школи і магазини, блоковані транспортні артерії, передає індійське телебачення.\nХвилювання в штаті почалися більше місяця тому через відмову регіональних властей передати паломникам-індусам угіддя для будівництва тимчасових притулків в Кашмірській долині, населеній переважно мусульманами.\nЖителі долини і розташованого там міста Шрінагар, які в червні змусили власті відмовитися від планів виділення земель для потреб паломників, тепер добиваються зняття блокади цієї частини штату. Блокаду ведучої в долину дорогі в місті Джамму в рівнинній частині штату почали кілька днів тому індуські демонстранти, що вимагають відновлення рішення про виділення земель для будівництва притулків, повідомляє Газета.ru.\nЗараз ви читаєте новину «Індія відправляє в Кашмір 10 тисяч солдатів». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nВ Туреччині сталася масштабна ДТП: зіткнулися кілька десятків машин Переглядів: 153\nАварія українського автобуса в Польщі: частину постраждалих повернуть додому Переглядів: 171


Близько п’яти тисяч осіб вийшли на площу Незалежності у Мінську на опозиційний мітинг з нагоди неофіційного Дня незалежності. Захід закінчився вибірковими затриманнями, повідомляє TUT.BY.\nНа мітинг білоруси приходили з плакатами «Портфель під пахву – і йди», «Він не переміг», «Лукашенка у відставку», «Не пробачимо».\nПісля 21:00 міліція почала затримувати учасників мітингу. Як інформують правозахисники з центру «Вясна» в Мінську було затримано 13 осіб.\nПодібні акції відбулися також в інших містах країни. Так, в Гродно міліція затримала 28 співробітників «Гродно Азот».\nНагадаємо: ЄС заявляє, що вибори в Білорусі не були чесними і конкурентними і закликає до проведення повторних. У той же час проти організаторів фальсифікацій і жорстокого розгону демонстрацій збираються вводити санкції.


Як приготувати фаршировані качку |ЯкПросто\nБудь-яке блюдо з качки — приголомшливо на смак. Якщо качку правильно приготувати, то таке блюдо може стати прикрасою будь-якого торжества, будь то велике свято або маленька сімейна вечірка. Особливо відрізняється за своїми смаковими якостями фарширована качка.\nДля приготування фаршированої качки знадобляться такі інгредієнти:\nУвімкніть духовку і дайте їй прогрітися.\nДобре промийте качку і ретельно натріть її з усіх сторін сіллю (всередині і зовні), потім рясно змастіть гірчицею (також з усіх сторін).\nЗалиште качку на 10-15 хвилин промаринуватися.\nДрібно наріжте гриби, наріжте півкільцями цибулю.\nВізьміть глибоку сковорідку, налийте туди оливкового або рослинного масла і покладіть невеликий шматочок качиного жиру. Як тільки масло і жир розжаряться, покладіть в сковороду лук і гриби, посоліть і поперчіть. Зменшіть вогонь і продовжуйте гасити гриби з цибулею.\nВізьміть великий лист, постеліть на нього два ряди харчової фольги і змастіть фольгу маслом.\nОчистіть картопля, поріжте його на великі пластинки і покладіть в один шар на лист.\nОчистіть моркву і поріжте її на кружечки.\nНаріжте скибочками солодкий перець.\nМорква і перець викладіть на шар картоплі.\nДо цього моменту цибулю з грибами вже приготувався. Зніміть сковороду з вогню і даної начинкою щільно набийте качине черевце. Якщо начинка вся не поміщається, то її залишки можна викласти поверх овочів на деко.\nПісля того, як начинка буде поміщена в черевце, зашейте його. Можна використовувати зубочистки, але це менш надійно.\nПокладіть качку в центр дека на овочі та ножем зробіть під шкіркою тушки кілька надрізів, щоб з них витоплюється зайвий жир.\nПомістіть деко в духовку і запікайте качку з овочами при середній температурі.\nРаз у півгодини перевертайте качку до задньої стінки іншою стороною духовки і поливайте її виділився жиром.\nЧерез півтори години перевірте качку на готовність. Якщо при проколі ножем ще виділяється червоний сік, то накрийте тушку і овочі фольгою, в деко додайте півсклянки води, підсильте вогонь і залиште качку допікати. Максимум буде потрібно ще півгодини.\nСлід мати на увазі, що для приготування цієї страви найкраще підійде не дуже жирна молода качка. Найголовніше в процесі приготування — її не пересушити, тому й додається трохи води. Якщо після першої години зажаріванія здається, що овочі починають підгоряти — це лише ілюзія, такий ефект дає жир.


Майбутнє твориться сьогодні!!! Опубліковано: Середа, 24 травня 2017 24 травня 2017 року у Народному домі с. Бісковичі Бісковицької сільської ради Самбірського району пройшло свято розуму та таланту «Майбутнє твориться сьогодні!» Саме в цей день були відзначені усі переможці та призери Всеукраїнських учнівських олімпіад з навчальних предметів, конкурсів...\nВійсько - патріотична гра "Джура" - фінал Опубліковано: Середа, 24 травня 2017 «Ми живемо з Україною в серці!» - під таким девізом проходив фінал військово-патріотичної гри «Джура» на території Бісковицької СЗШ I-III ступенів. Учасниками гри були учні П'яновицької , Бісковицької та Викотівської СЗШ I-III ступенів. Молоді патріоти змагалися з великим...\nПроведено фестиваль ранкової зарядки у П'яновицькій СЗШ І-ІІІ ст. Бісковицької ОТГ Опубліковано: П`ятниця, 21 квітня 2017 З 12 по 20 квітня у П'яновицькій СЗШ І-ІІІ ступенів проходив Фестиваль ранкової зарядки «Рух заради здоров'я». Вчитель фізичної культури Роман Федів розробив та провів ряд заходів, зокрема, 12 квітня проводилася загальношкільна ранкова зарядка. Діти ідею сприйняли з інтузіазмом,...