ЛОГОС СТАВ ПЛОТТЮ\nІвана 1: 1-18\n“І Слово [Логос] стало плоттю, і перебувало між нами” (в. 14, Дерк.).\nНаша тема є найяскравішою в цілій Біблії. Книга Буття звертається до початку земних речей, натомість ця лекція звертається до початку всіх початків, коли Бог був сам. На самому початку Божественної діяльності був Логос – “початок Божого творива”, “народжений передніше всілякого творіння” (Гиж.) (Об. 3: 14; Кол. 1: 15).\n“Логос” означає “речник, особливий посланець”. І це ще не все: Логос не тільки був початком, Альфа, але й кінцем, Омега, Божественного творіння, як Він сам про це каже нам (Об. 1: 11; 21: 6). Першому і єдиному зачатому Сину Єгови було дане виняткове місце, тому “усе через Нього почало бути, і без Нього ніщо не почало бути, що почало бути” (в. 3, Гиж.). Ось так Отець високо вшанував Його як Свого представника у всій праці творіння – чи то ангелів, чи херувимів, чи людей.\nГрецький текст не повно переданий у нашому загальному перекладі (Common Version). Якщо перекласти правильно, його треба читати так: “Логос було у Бога, і Логос було бог. Воно було споконвіку в Бога”. Тут повною мірою показана велич нашого Відкупителя у Його передлюдському стані, однак виразно показано, що Він був Сином, а не Отцем – був богом, а не Богом.\nСлово “бог” означає “могутній”, але є лише один Бог, чиє ім’я “Всемогутній”. Св. Павло стверджує цю велику правду, кажучи: “Для нас, однак, є лиш один Бог, Отець, від якого все і для якого – ми; і один Господь Ісус Христос, через якого – усе, і ми через Нього” (1 Кор. 8: 6, Хом.). Також апостол пише: “Кожному чоловікові голова є Христос, а голова жінці – чоловік, а голова Христові – Бог” (1 Кор. 11: 3). Це слова, які Ісус сказав про Себе, що Він не є Отцем, Єговою, але Сином Бога, який прийшов виконати волю Свого Небесного Отця.\nТак зване вчення про трійцю, введене в Нікейське Віровчення імператором Костянтином у 325 році н. е., стало причиною великої плутанини при вивченні Біблії, яка не містить жодного слова про трійцю, ані натяку на неї, за винятком одного виразу, який всі науковці вважають підробкою, а саме 1 Івана 5: 7. Цей вираз не знаходиться в жодному древньому грецькому манускрипті.\nВідкупитель не обманював, коли молився до Отця з голосінням великим та слізьми: “Боже Мій! Боже Мій!” Він також не обманював, коли казав до Марії після Свого воскресіння: “Іду я до Отця мого й Отця вашого, до Бога мого й Бога вашого” (Хом.). Він говорив про єдність із Отцем і прагнув, щоб подібна єдність панувала між Його послідовниками – єдність духа, єдність мети. Тому Він молився за Свою Церкву: “Щоб були всі одно: як Ти, Отче, в Мені, а Я у Тобі, щоб одно були в Нас і вони” (Ів. 17: 21-23).\n“ЛОГОС СТАВ ПЛОТТЮ”\nСв. Павло розповідає нам, як Логос був багатий на духовному рівні і ради нас збіднів, залишивши небесний затишок, щоб зійти на арену світу, затьмарену гріхом та смертю (2 Кор. 8: 9). Тому наша лекція розповідає також (вірш 14), що “Слово [Логос] стало плоттю, і перебувало між нами, повне благодаті та істини, і ми бачили славу Його, славу як Єдинородного від Отця”. Св. Павло це підтверджує, кажучи, що наш Господь залишив Своє високе становище, прийняв вид раба і виглядом став як людина, насіння Авраама (Фил. 2: 7, 8; Євр. 2: 16). Але щоб ми не почерпнули хибної думки, що Він став грішною людиною, нас супроводжує запевнення, що Він був “святий, непричетний злу, непорочний, відокремлений від грішників” (Євр. 7: 26, Дерк.). Ми також запевнені, що Його тіло було особливим чином приготоване, відокремлене і відрізнялося від інших із нашого роду, де всі були з Адамового кореня, заплямовані гріхом та насінням смерті (Євр. 10: 5-9).\nЗ іншого боку, ми повинні уникати думки, що Логос залишався духовною істотою і лише матеріалізувався, тобто з’являвся у людському вигляді. Це небіблійний погляд, якого тримається багато людей, і називається втіленням. Ангели втілювалися, тобто брати на себе плоть, коли матеріалізувалися час від часу, як це описано в різних місцях Старого Завіту. Також наш Господь втілився, тобто показався у плоті Аврааму, в товаристві інших, і розмовляв з Авраамом, який не знав, що він приймає небесних істот, вважаючи їх звичайними подорожніми.\nТак само Ісус після воскресіння з’являвся у плоті в різному вигляді. Іншими словами, він матеріалізувався, втілювався, з метою дати певні лекції Своїм учням, бо після Свого воскресіння Він був духовною істотою, як перед тим, коли Він став плоттю. Як духовна істота, Він з’являвся і зникав при замкнених дверях. Тим самим Він навчив учнів подвійної лекції:\n(1) Що Він вже не мертвий, а встав із мертвих;\n(2) Що Він вже не людська істота, а духовна – “убитий у плоті, проте ожив духом” (1 Петр. 3: 18, Гиж.).\nВИКУП, ТОБТО ВІДПОВІДНА ЦІНА\nЯк дослідники Біблії, ми вчимося, що потрібно намагатися більш наполегливо, ніж досі, триматися стисло Божого Слова. Досконала людина Адам згрішила і була засуджена на смерть, і під Божественним Законом її можна було відкупити тільки жертвою досконалої людини. Закон говорить: “Око за око, зуб за зуб, людське життя за людське життя”. Тому кров тельців та козлів ніколи не могла вчинити примирення за гріх Адама, бо це були невідповідні речі. Згрішив не телець, ані не козел, що його треба було відкупити, а досконала людина.\nОскільки вся людська сім’я була дітьми Адама і розділила його вирок смерті, то “жодна людина не викупить брата, не дасть його викупу Богові” (Пс. 49: 8). Бог так влаштував, що Адам та його рід могли бути відкуплені тільки тоді, коли б знайшлася досконала людина, готова добровільно померти за них. Та оскільки такої людини не було, Бог вирішив, що Логос, Його Однороджений, стане людиною, Відкупителем людського роду – Адама та всіх його дітей.\nТа навіть цього не можна було вимагати від Логоса. Тому Небесний Отець, як згадує св. Павло, висунув перед Своїм Сином, Логосом, велику пропозицію: якщо Він покаже Свою віру та відданість настільки, щоб стати Відкупителем людини, то Отець возвеличить Його ще більше і зробить учасником Божественної природи, набагато вище ангелів та кожного імені, яке називається (Євр. 12: 2; Фил. 2: 5-11). Логос, повний віри та слухняності, усім серцем прийняв цю пропозицію, став плоттю, посвятив Своє життя без залишку, завершив це діло на Голгофі, і Отець підняв Його з мертвих до небесної природи, слави та честі.\nЛогос став Ісусом. Однак праця Ісуса у плоті не є завершенням Божественного Плану, а тільки його початком. Його смерть становить основу всіх майбутніх благословень Церкви та світу. Відповідно до плану Отця з-посеред Ізраїлю та з кожного народу мав бути зібраний вибраний клас, щоб бути Церквою Христа, Його Нареченою, щоб ділити з Ним Його трон, славу та працю.\nРазом з укомплектуванням вибраних має бути встановлене Царство, про яке ми молимось “нехай прийде Царство Твоє”. Сатана повинен бути зв’язаний, всякому злу має бути покладений кінець, натомість має прийти всякий добрий вплив та просвітлення. І Той, Хто помер за світ, повинен стати Світлом світу. Він ще не був Світлом світу, а є лише світлом для Свого народу. Св. Іван говорить, що Його світло сяяло в темряві, та це світло не оцінили. Так само не оцінили світло Правди, яке тримала Його посвячена Церква – настільки міцними були сили князя темряви, що впливали на розуми світу, який все ще лежить у лукавому (1 Ів. 5: 19).\nОднак Князь Життя та Його Царство вчинять так, що світло знання про славу Бога наповнить цілу землю, як вода вкриває велику глибінь (Ав. 2: 14), і ніхто не потребуватиме казати до свого брата: “Пізнайте Господа! Бо всі будуть знати Мене, від малого їхнього й аж до великого їхнього” (Єр. 31: 34). Ось так, відповідно до Його обітниці, Ісус остаточно буде “Світлом істинним, котре просвітлює всіляку людину, що приходить у світ” (в. 9, Гиж.). Велика частина людства ніколи не бачила і навіть не чула про це істинне Світло – не тільки мільйони язичників, але й більшість цивілізованих земель.\nВоскресіння справедливих потрібне, щоб підняти Церкву до слави та співспадкоємства з її Господом. Натомість воскресіння невиправданих, яке охоплює практично все людство, буде, власне, з метою дозволити людям побачити істинне Світло, яке Бог передбачив у Своєму Сині і яке проллється скрізь під час Його Тисячолітнього Царства. А ті, які відкинуть світло заради темряви, помруть Другою Смертю.\n“ВЛАДА БУТИ ДІТЬМИ”\nІван Христитель був посланником, щоб звернути увагу на Світло, але не був цим Світлом. Він навіть не належав до класу Церкви, про який Ісус казав: “Ви світло світу”, – бо Іван Христитель не дожив до часу зачаття Духом, який настав після жертви нашого Господа.\nСвіт не визнав Величного, Який був у ньому, – Логоса, через Якого постав. Також Його власний народ не впізнав Його, а розп’яв. Але дехто в той час і відтоді прийняв Його, і таким була дана влада, право, свобода, привілей стати синами Бога. Жодний такий привілей не був даний юдеям, ані комусь іншому з деградованого людства до П’ятидесятниці – доки Ісус не з’явився в присутності Бога, щоб вчинити примирення за наші гріхи.\nВсі ці сини зачаті Святим Духом. Це не тілесне синівство. Їхнє народження з Духа буде зміною у воскресінні, коли вони стануть схожими на свого Учителя, побачать Його таким, яким Він є, і ділитимуть Його славу.\nR5351 (1913 р.)


Таємна реконструкція «микитасями» гімназії в Голосіїво подорожчала до чверті мільярда – Новости\nТаємна реконструкція «микитасями» гімназії в Голосіїво подорожчала до чверті мільярда\nКП «Голосіїво-будінвест» Київради 13 серпня уклало угоду з ТОВ «Північно-український будівельний альянс» про додаткові роботи з реконструкції гімназії у Голосіївському районі Києва на 83,21 млн грн. Про це повідомляється у системі «Прозорро».\nУ липні 2018 року «Північно-український будівельний альянс» виграв підряд на 172,98 млн грн. Він мав реконструювати з прибудовою будівель і споруд гімназію № 59 ім. О.М. Бойченка по вул. Велика Китаївська, 85 до кінця 2019 року. За даними пошукової системи «.007» із порталу «Є-Дата», за договором замовник перерахував фірмі 126,30 млн грн.\nЗгодом комунальники замовили проектувальнику коригування проектно-кошторисної документації та допроектування нових розділів. Потім КМДА перезатвердила проект.\nУ зв’язку з цим виникла необхідність виконання додаткових робіт, які є невід’ємною частиною перезатвердженого проекту і які потрібні для виконання проекту в цілому.\nНинішню закупівлю провели за переговорною процедурою через «необхідність у закупівлі додаткових аналогічних робіт чи послуг у того самого учасника, що передбачені в основному договорі про закупівлю, який укладений за результатами проведення тендера та/або здійснюється протягом трьох років після укладення договору про закупівлю і загальна вартість таких робіт чи послуг не перевищує 50% ціни основного договору про закупівлю». На підтвердження цього замовник послався на лист проектувальника.\nОтже, загальна вартість реконструкції зросла в півтора раза – до 256,19 млн грн.\nНовий договір передбачає влаштування фасаду, покрівлі, підлог, стель, слабкострумових мереж, електрики та вентиляції, штукатурення, фарбування, монтаж сантехніки, перил, сходів і дверей у чотириповерховому навчальному корпусі. Крім того, виконають земляні роботи, влаштують фундаменти, стіни, перекриття, покрівлю і фасад триповерхового спортивного корпусу, а також доріжки, тротуари, спортивні майданчики і тепломережу.\nКиївський «Північно-український будівельний альянс» належить Андрію Якусевичу, який був позаштатний помічником уже екс-нардепа з «Волі народу» та екс-президента держкорпорації «Укрбуд» Максима Микитася. Однак у другій половині вересня 2018 року представник будівельного холдингу заявив, що Микитась вийшов з будівельного бізнесу.\nТоді ж, у жовтні 2019 року суддя Господарського суду міста Києва Оксана Марченко дозволила «Північно-українському будівельному альянсу» брати участь у тендерах до вирішення судового спору з АМКУ. А потім узагалі скасувала виписані ці фірмі 127,45 млн грн. штрафів за розіграш трьох будівельних тендерів із ТОВ «Спецбуд-Плюс».


Де краще на ділянці посадити малину як зростає садові ягода з фото, вибір місця на дачі, куди - Дачний майстер\nДе краще на ділянці посадити малину як зростає садові ягода з фото, вибір місця на дачі, куди\nНюанси вирощування ягід — де на ділянці посадити малину? соковита солодка малина — джерело корисних речовин. І так хочеться отримати\nНюанси вирощування ягід — де на ділянці посадити малину?\nсоковита солодка малина — джерело корисних речовин. І так хочеться отримати хороший урожай ягід на своєму ділянки. Але це не завжди виходить. Іноді чагарник розростається, але плодоносить мало.\nЯк вибрати місце для посадки садової малини?\nПри виборі місця під малинник необхідно врахувати:\nглибину залягання грунтових вод;\nможливості організації поливу;\nсусідство з іншими плодовими культурами.\nЯкщо знехтувати хоча б одним з цих факторів, то неможливо отримати хороший урожай. Ягоди будуть без кінця атакувати шкідники. До того ж вони вийдуть дрібними, кислими і сухими.\nДе краще садити: в тіні або на сонці?\nУ природних умовах малина росте на узліссях лісів. Їй потрібно багато світла або півтінь. При недоліку освітлення кущі будуть тягнутися, але дадуть мало ягід.\nвибір ділянки залежить від сорту малини і регіону:\nв північних районах чагарник висаджують на відкритих сонячних ділянках;\nв південних — допустимо розташовувати малинник в півтіні;\nв регіонах з жарким сонячним кліматом краще посадити малину на східній або південно-східній стороні. Сильні промені сонця можуть пошкодити листя.\nПри організації гарного поливу, в південних регіонах можна вибирати відкриті ділянки. Поєднання сонця, добрив і води допоможе отримати рясний урожай. Природно потрібно вибирати сорти, адаптовані до такого клімату. Це дозволити збільшити продуктивність малиннику і зменшити кількість робіт по догляду за кущами, особливо, перед зимою.\nЯку грунт любить ягода?\nмалина добре росте на нейтральній і слабокислой грунті. Визначити кислотність, можна капнув на грудочку грунту оцтом. Якщо з’являться шипіння і бульбашки, то це означає, що грунт лужна і її потрібно підкислити, або вибрати інший ділянку.\nГрунт повинен бути досить рихлим. Важкі глинисті грунти чагарник не любить. Не можна висаджувати малину при високому заляганні грунтових вод. Коріння рослини негативно ставляться до перезволоження.\nПеред посадкою необхідно внести добрива. Можна скористатися наступною схемою:\nгній 10-30 кг;\nсірчанокислий калій 40-50 гр.\nКількість добрив розраховане на квадратний метр землі.\nСусідство з іншими рослинами на дачній ділянці\nБільшість садових культур вражають одні і ті ж шкідники. До того ж близько висаджені рослини можуть конкурувати один з одним за поживні речовини.\nНе варто розміщувати малину поруч з:\nпасльоновими рослинами: томатами, картоплею;\nДобре, якщо на обраному ділянці росте кропива, чистотіл або снить. Вони люблять добре удобрені грунту, які сподобаються малині. До того ж бур`яни відлякують деяких шкідників.\nкуди потрібно посадити чагарник?\nВисаджуючи малину, необхідно вибирати місця, які повинні:\nбути досить віддалені від саду і городу;\nмати пухкий, добре удобрений грунт;\nдостатній розмір для висаджування куща. Одній рослині, необхідно 1,5-2 м² землі.\nЩоб було легше збирати урожай, краще вирощувати малину підв’язуючи пагони до шпалери.\nВідстань між саджанцями в ряду становить 40-50 см, ширина міжрядь 1,5-2 м. Остання величина залежить від висоти сорту і місця зростання. Чим вище кущі, тим більше ширина міжрядь. Інакше вони будуть затінювати один одного. На півдні міжряддя можна трошки зменшити. Влітку сонце стоїть високо і тіні коротше.\nНа дачній або присадибній ділянці краще висаджувати малину неподалік від будинку. Рослині потрібен постійний догляд: полив, обрізка, видалення порослі. При регулярному проведенні санітарних заходів, вони не займають багато часу.\nЧагарник висаджують на південній, південно-східній або південно-західній стороні саду, а також:\nГоловне, щоб споруди не перекривали доступ сонячним променям. У спекотну погоду кущі потрібно поливати 2-3 рази в тиждень, використовуючи по 3-4 відра. Тому краще висаджувати малинник неподалік від джерела води.\nДля використання малини в промислових цілях вибирають ділянки за такими критеріями:\nбезпеку посадок при заморозках ранньою весною і пізньою осінню;\nстійкість до ерозії грунту;\nмінімальний ухил до 5 градусів;\nрівень грунтових вод не менше 1 м від поверхні.\nІдеальний варіант легкі і середні суглинки з pH 5,8-6,7 і товстим гумусним шаром.\nОбраний масив розбивають на ділянки по 2-4 га. Їх засаджують через один для дотримання сівозміни. Отримані ділянки об’єднують в групи по чотири. Навколо засаджують захисні насадження з берези, модрини, верби.\nЯк садити і розвести малину?\nРозмножувати малину краще здеревілими нащадками і живцями, отриманими під час обрізання пагонів. Старі кущі можна розділити на частини.\nНасінням малину розмножують рідко, так як:\nвони довго проростають;\nважко знайти посадковий матеріал хорошої якості;\nотримані на власній ділянці насіння не завжди успадковують риси материнської рослини.\nОбрізку проводять регулярно. За сезон кущ випускає 8-10 прикореневих нащадків. Тому, складнощів з отриманням посадкового матеріалу зазвичай не виникає. Також можна придбати рослини в розплідниках.\nВисадити малину можна декількома способами:\nОстанній метод підходить для невеликих ділянок або навіть балконів, але він не дасть можливості отримати хороші врожаї. Живці висаджують в ємності висотою від 50 см і діаметром 40-50 см. Рослини в горщиках потрібно регулярно поливати й удобрювати. Вони не можуть дотягнутися корінням до поживних речовин в глибині грунту.\nПри посадці траншейним способом викопують грунт смугою глибиною близько півметра і шириною 40-60 см. Засипають на дно натуральні добрива: перепрілий гній, листовий опад, золу. Засипають живильний шар землею. Висаджують на відстані 40-50 см, одночасно присипаючи траншею.\nЯмний спосіб передбачає викопування круглих поглиблень 50 см в глибину, і 40-50 в діаметрі. На дно закладаються добрива. Поверх шар грунту, і потім саджанці.\nЩоб забезпечити швидке зростання малиннику і хороші врожаї вибирають міцні саджанці. Вони повинні мати:\nтовщину 5-8 мм;\n2-4 випущених бічних втечі;\nкореневу систему довжиною від 16 см з густою мочкою.\nДо садових робіт їх зберігають під вологою тканиною. Не можна накривати посадковий матеріал поліетиленом. Це призведе до гниття коренів.\nПісля посадки саджанці поливають водою. Перший підгодівлі вносять через два місяці після посадки. Важливо своєчасно проводити обрізання. Залишати не більше 10 пагонів від кожного розгалуження. Видаляти зайві листя. інакше малина затінюватиме сама себе. Це призведе до зниження врожайності.\nКоли садити кизил і де краще, в тіні або на сонці?\nТЕРМІНИ І КРАЩЕ МІСЦЕ ДЛЯ ПОСАДКИ кизилу — 2 ПИТАННЯ\nМені на садовій ринку сказали, що кизил краще висаджувати восени.\nА чи можна посадити його навесні?\n— Висаджувати і пересаджувати рослини можна і восени, і навесні. Пару десятків років тому вважалося, що краще віддати перевагу весняній посадці: осінь наступала рано, взимку було достатньо снігу, а значить, і вологи навесні.\nОднак погодні умови останніх років виявляються сприятливими для осінньої посадки: головна умова — впоратися з роботою за 20-25 днів до морозів. Восени рослина закінчує ріст і готується до вступу в органічний спокій. Грунт же ще тепла, і коріння активно ростуть. Висаджені в термін рослина встигає прижитися, а навесні продовжує вкорінюватися і інтенсивно рости.\nУ весняної посадки є свій нюанс: рослини кизилу треба висадити раніше (до розпускання бруньок). Запізнення з терміном послаблює ріст рослин і знижує їх приживлюваність.\nХочемо в цьому році посадити кизил. Правда, місця не так багато. Підкажіть, що любить цю рослину: сонце або тінь?\n— Кизил любить хороше освітлення (хоча б півдня — вранці або в другій половині дня). якщо ділянку повністю сонячний, обов’язково замульчируйте пристовбурні кола (торфом, скошеною травою) і поливайте додатково в жарку погоду — тоді плоди утворюються великі і соковиті.\nУ тіні кизил (власне, як і інші плодові рослини) зростає, але плодоносить слабо, оскільки для рясного утворення плодових бруньок (до речі, кизил плодоносить щорічно, у нього немає періодичності плодоношення) і потім плодів необхідно достатнє освітлення, хороший приріст, а значить, забезпечення рослини поживними речовинами (в результаті хорошого фотосинтезу).\nПам’ятайте, що кизил самобесплоден, тому відразу саджайте як мінімум дві рослини різних сортів.\nЯкі рослини можна садити поруч з гортензіями, гарне і погане сусідство\nПоруч з гортензією можна посадити багато різних садових рослин. Але підбирати сусідів треба з розумом. І ось чому.\nГортензія (гідрангея) — справжня садові принцеса. Вона красива, але дуже примхлива. Особливо вимогливо квітка відноситься до висвітлення, вологості і температури. Сусіди, які сидять поруч, повинні не тільки поєднуватися із зовнішнім виглядом гортензії, але і не погіршувати умови її життя.\nЯкі культури добре уживаються поруч з цією красунею, ми розповімо в сьогоднішній статті.\nЩо люблять гортензії, як вибрати відповідне місце для посадки\nГортензії — дуже ніжні квіти. Вони люблять спокій, легку півтінь і щедрий полив. Місце для квітів вибирають по суворим критеріям:\nКлумба повинна знаходитися на відкритому просторі, так, щоб вранці і ввечері її висвітлювало сонце;\nЗ південного боку потрібно перешкоду, що дає тінь опівдні;\nМісце вибирають з підвітряного боку поруч з будинком або створюють штучні перешкоди для вітру — для гортензії згубні сильні пориви і постійні протяги;\nЗемля повинна бути пухкої, родючої, з великою кількістю органіки. Якщо на ділянці земля глиниста з кислою або яскраво вираженої лужної реакцією, слід заздалегідь вносити нейтралізуючі речовини, добрива і рихлити ґрунт;\nОбов’язковий частий полив — 1-2 рази на тиждень, залежно від погоди і віку кущів. Молоді гортензії поливають частіше, старі — рідше. Якщо недавно посадили, то поливати треба щодня. Вода для поливу — тільки тепла, нагріта на сонці або в чайнику;\nГрунтові води і калюжі шкідливі для гортензій — така вода завжди холодна. посадити кущі треба на узвишші.\nІдеальне місце — невелике піднесення трохи на віддалі від південної стіни будинку, щоб поруч не було господарських будівель і вуличного умивальника, на підготовленому грунті.\nпосадити і пересадити кущі можна тільки навесні, восени цього робити не можна. Також не можна залишати без уваги і регулярного поливу.\nДе краще посадити гортензію: в тіні або на сонці\nЩодо освітлення гортензія пред’являє суперечать один одному вимоги. Сонячні промені повинні яскраво висвітлювати її вранці і ввечері, але опівдні (приблизно з 12 до 15 годин) гортензії потрібно тінь.\nПолуденне сонце пошкоджує листя, і квітка може загинути, а недолік світла заважає розпуститися яскравим красивим квітам.\nІдеальне місце — це південна сторона будинку, на невеликому віддаленні від стін. Відстань залежить від висоти і форми будинку. Так тінь буде падати на клумбу тоді, коли це необхідно, а в решту часу квіти будуть яскраво освітлені.\nУВАГА! посадити, пересадити або обрізати гідрангія можна тільки навесні в квітні-початку травня. Восени ніяких маніпуляцій краще не робити.\nПравила планування садової ділянки\nЯкщо розташування будинку не дозволяє посадити гортензії поруч з ним, важливо вибрати відкритий і добре освітлений ділянку, а з південного боку зробити штучний навіс або іншу споруду, яке буде давати тінь в денні години. Створити денний укриття простіше, ніж штучне освітлення, тому відкриті сонячні ділянки завжди краще затінених.\nщо посадити поруч з гортензією метельчатой, хороші сусіди\nПоруч з Гідрангея добре уживаються багаторічні квіти і низькорослі чагарники. Їх коренева система недостатньо велика, щоб відбирати воду у ніжній квіткової принцеси.\nЯкщо рослини не мають різкого запаху і не виділяють їдких речовин — вони прекрасно уживуться поряд з гортензією. Також поруч можна посадити невеликі дерева, які створять тінь, але важливо враховувати, скільки часу їм потрібно, щоб вирости.\nГортензія волотисте і троянди\nТаке поєднання часто висаджують заради естетики. Яскраві троянди чудово поєднуються з ніжними суцвіттями волотисте гортензії. Але ці чагарники — жорстокі конкуренти. Необхідно створити рослинам достатньо вільного простору, узгодити графік поливу, постійно вносити підживлення. Якщо цього не робити, квіти загинуть.\nГортензія волотисте і хвойні\nХвойні — ідеальні сусіди поруч з квітковими кущами. Вони менш вимогливі до догляду, створюють тінь і відмінний фон, на якому гортензія зможе блищати. Для прикраси саду підійде туя, ялівець, карликові сосни.\nпосадити хвойні потрібно тільки з південної сторони від клумби, щоб вони затінювали квіти тільки опівдні. Відстань між двома видами рослин — не менше 1,5 м, можна трохи більше.\nФАКТ. Виростити гідрангія з насіння вкрай складно. Набагато ефективніше використовувати саджанці.\nГортензія волотисте і спірея\nСпірея цвіте навесні і на початку літа, а гідрангея — у другій половині літа і восени. Поєднання цих кольорів створить ефект безперервного цвітіння. Вимоги до грунту і поливу в обох рослин схожі. Спірея трохи нижче, тому знаходяться в тіні своїх компаньйонів по клумбі.\nщо посадити поруч з деревовидної гортензією, які підходять сусіди\nДеревоподібна гортензія така ж вимоглива і примхлива, як метельчатая. Її головна відмінність — висота пагонів. Деревоподібна різновид квітки — це досить високий чагарник, тому компаньйони йому потрібні більш підходящого розміру.\nгортензія деревоподібна і плодові дерева\nКраща компанія для деревоподібного чагарнику — плодові дерева, особливо яблуні.\nдерева потрібно посадити з південного боку від гідрангія, так вони створять тінь в спекотний полудень, а в решту часу не заважатимуть квітам.\nЗ тією ж метою можна посадити і хвойні — їли і тую. Вони не конкурують з гортензією за вологу і поживні речовини в грунті. Головне правило — між кущами і деревами має бути не менше 1,5 м.\nгортензія деревоподібна і ялівець\nЯлівець стане прекрасним фоном для гортензії, підкреслить її витонченість. Якщо використовувати сорти різної висоти, можна домогтися ефекту багатошарової клумби. Ялівець не цвіте, тому він повинен бути трохи меншою висоти. Для додаткового ефекту його потрібно підрізати.\nгортензія деревоподібна і бузок\nБузок близька за кольором до гортензії, а цвіте набагато раніше за неї. Кущі близькі за розмірами, і посадивши їх разом, можна створити ефект переплетених гілок і постійного фіолетово-білого цвітіння. Щоб отримати максимально яскравий результат, потрібно вибирати близькі за кольором сорти.\nЩо можна посадити під гортензією?\nЩоб грунт під кущами не виглядала голою, варто посадити багаторічні квіти і декоративні трави. Більшість з них менш вимогливі, ніж гідрангея, і нездатні позбавити її вологи через своїх невеликих запитів.\nІриси і гортензії близькі за кольором. Їх почергове цвітіння створить відчуття, що хвиля бузкового кольору повільно, з кожним днем піднімається від землі до верхівок чагарників. Але варто пам’ятати, що іриси категорично не можна перезволожувати. Якщо чагарник пересаджували в цьому році, посадити під нього іриси можна, потрібно дочекатися наступного сезону.\nАстильба пред’являє такі ж вимоги до грунту і поливу, як і гідрангея, але краще переносить тінь своєї високої компаньйонки. Обидва рослини легко уживаються поруч один з одним. Якщо вибрати сорти з тривалим цвітінням, таке поєднання буде прикрашати сад все літо. Загальна особливість цих квітів — здатність змінювати колір суцвіть залежно від кислотності грунту. Якщо землю підкислити, вийде насичений фіолетовий колір, якщо додати лужних речовин — ніжний рожевий.\nЗлакові рослини невибагливі до умов, в яких ростуть. Вони можуть перебувати в тіні чагарнику, не припиняючи зростання, люблять ті ж грунту, що і гортензія, але погано переносять надлишковий полив і заболоченість. Краса декоративних злаків в формі листя і стебел, цвітуть вони неяскраво, тому будуть відтіняти, але не затьмарювати основна рослина.\nЧи можна садити гортензії різних видів поруч?\nМожна поєднувати на одній клумбі різні сорти гідрангія. Зазвичай використовують чагарники, квітучі в різний час або мають різний колір, щоб клумба або доріжка все літо радувала око. Шкоди від такого сусідства не буде, якщо всім кольорам вистачає простору, світла і вологи.\nФАКТ. Самий довгоквітучі сорт — Нескінченне літо. Він може випускати нові суцвіття на одних і тих же гілках за один сезон. При правильному догляді цвітіння починається в червні і закінчується в вересні.\nГоловна відмінність сортів — стійкість до холодів. Все гідрангія погано переносять морози, на зиму їх потрібно вкривати. Сорти, виведені в Росії, витримують до -18 ° без додаткового утеплення, а барвисті європейські та азіатські гинуть при -5 °. Якщо такі сорти поєднуються на одній клумбі, вкривати на зиму потрібно всю рослинність. Якщо температура опускається нижче нуля, а сніг ще не випав, також необхідно укрити кущі, інакше їх пошкодити мороз.\nЯкі чагарники можна посадити поруч з гортензіями?\nПоєднанням з різних видів чагарнику оформляють доріжки, альтанки та інші малі архітектурні форми, живоплоти. Зимостійкі сорти деревовидної рослинності теж можуть взяти участь в оздобленні саду. Поруч з ними можна посадити:\nЯлівець або тую — підкреслить красу гідрангеі;\nРози або шипшина;\nВсі чагарники потрібно висаджувати одночасно, орієнтуючись на найкапризніший з них. Відстань між сусідніми рослинами — від 1,5. Якщо кущі низькорослі, його можна скоротити, якщо високі і гіллясті — збільшити. Щоб чагарники сформували гарну доріжку або живопліт, буде потрібно 2-3 сезони, до цього вони будуть занадто маленькими. Підрізають кожну рослину окремо в той час, який для нього підходить. Загальну обрізку, яка надає кущам єдиний вид, проводять навесні.\nЩо садити поруч з гортензіями не варто, погані сусіди\nПоганими сусідами для гідрангеі стануть рослини, що віднімають у неї ресурси:\nВеликі дерева — занадто затінюють, не дають цвісти;\nРослини, що вимагають кислих або сільнощелочних грунтів — гортензія не зможе вижити в таких умовах;\nВологолюбні рослини, які потребують щоденного поливу — вони сприяють застою вологи в грунті;\nАкація — виділяє шкідливі для гідрангеі речовини;\nЧасник і цибуля, в тому числі їх дикі різновиди — токсичні для сусідів.\nШкідливим сусідом може стати будь-яка рослина, якщо посадити його занадто близько до гідрангія. Якщо не вистачає місця, почнеться жорстока конкуренція.\nНайчастіші помилки у висадці гідрангія пов’язані з їх розташуванням, поливом і освітленням. Помилки і їх симптоми:\nНедолік сонця — слабкі тьмяні суцвіття;\nНадлишок сонця — бліде листя, опіки на листках і пагонах;\nПошкодження коренів неправильним розпушуванням — зупинка зростання чагарнику, засихання гілок;\nНедолік вологи — припинення зростання;\nНадлишок вологи — поява плям на стеблах, особливо в нижній частині;\nНевідповідна грунт — засихання гілок, опадання листя, відсутність цвітіння;\nНесвоєчасна посадка і обрізка (не можна робити восени) — загнивання і засихання гілок.\nЯкщо рослина виявляє явні ознаки нездоров’я, потрібно виправляти становище якомога раніше. Якщо цього не зробити, чагарник загине.\nПитання, які, швидше за все, виникнуть у садівника, незнайомого з гортензією:\nЧому рослина не приживається, не дивлячись на всі зусилля?\nСаджанець може бути слабким або пошкодженим. Потрібно викопати кущ, оглянути пагони і коріння, видалити хворі і засохлі ділянки.\nЩо робити, якщо з’явилася гниль?\nНе саджайте малину в таких місцях. Де краще посадити малину.\nГниль на листках або стеблах можна прибрати. Якщо гниль з’явилася на коренях, впоратися з нею неможливо, саджанець доведеться утилізувати.\nвибір місця для малини. Де краще посадити малину.\nЩо зробити, щоб гідрангея довго цвіла?\nДеякі сорти можуть цвісти все літо. Для цього потрібно збирати відцвілі суцвіття, не давати їм опадати самостійно. Саджанці гідрангеі найкраще брати в перевірених магазинах або у садівників з хорошою репутацією.\nГортензія прикрасить клумбу, доріжку або живопліт. Вона буде радувати свого власника 50-10 років або більше при правильному догляді. Створити для неї відповідні умови нелегко, але результат порадує садівника.


Чи правда, що в XIX столітті під час епідемії холери в Англії в Лондонському гомеопатичному госпіталі було в три рази менше смертей, ніж в звичайних лікарнях? · Чому і як?\nПро це статистичному непорозуміння я прочитав вперше в книзі, яка переведена на російський під назвою “ні гаманця, ні життя” (Саймон Сінгх, Едзард Ернст). Там же вони і вказали ряд причин, які сприяли такому казусу, на який до сих пір посилаються гомеопати в суперечках.\nПо-перше, пацієнти лікувалися від однієї хвороби, але умови у них були різні, в Лондонську гомеопатичні лікарню спочатку надходили люди багатший, їх стан здоров’я до захворювання було краще, а після виписки їм забезпечили належний догляд і харчування. А якщо ви в курсі, що таке холера, то абсолютно очевидним стає факт, що ці умови дуже важливі.\nПо-друге, різниця в лікарнях була не тільки в лікуванні. Ймовірно, в лондонській лікарні дотримувалися більш строгих гігієнічних стандартів, ніж в лікарні графства Мідлсекс, і це прекрасно пояснює різницю ввиживання. Тим паче, коли йдеться про інфекційної хвороби. Чистота і гігієна - інфекція, розумієте в чому суть?\nПо-третє, висока виживаність в лондонській лікарні, можливо, свідчить зовсім не про успіх гомеопатії, а про невдачу офіційної медицини. Історики медицини підозрюють, що хворі, які не отримували ніякого лікування, видужували навіть частіше, ніж ті, до кого застосовували загальноприйняті в той час методи. Хворим відчиняли кров, давали проносні (при холері, ха-ха), блювотні, потогінні, наривні кошти, зайво навантажуючи і без того змучений і ослаблений організм. Ну і крім цього ще хворим давали великі дози ртуті і миш’яку, які є, як нам всім відомо на сьогоднішній день, високотоксичними речовинами.\nТак що в даній ситуації абсолютно очевидно, чому обставини склалися саме подібним чином.\nГодівниця для курчат своїми руками: дешево, швидко і ефективно\nРада 1: З чим носити зелені туфлі\nІгрунка карликова: ніжна і мила найменша мавпочка в світі\nКомедії про поліцейських: злочинність, бережися! Вірніше, стережіться все!\nЧи можуть виселити з знімною квартири через скандалить сусідки, яка необгрунтовано озлоблена на нових жителів секції?


Гральні Автомати Безкоштовно – Fórum Econômico\nHome > Análises e Opiniões > Гральні Автомати Безкоштовно\nby Wagner Cunha e Torres - 25/11/2019 28/05/2021 0\nЯк Запустити Безкоштовну Гру?\nЧому Гральні Апарати Онлайн Популярніше Ніж Наземні?\nгральні Автомати В Інтернеті Онлайн Без Реєстраціі Та За Кошти\nПлюси Та Мінуси Гральних Автоматів Безкоштовно І Без Реєстрації\nПов’язано це з тим, що портал розрахований переважно на гравців з України. З безкоштовними ігровими автоматамиви маєте можливість насолодитися самим процесом гри, не вкладаючи ні копійки. В такий спосіб у вас є можливість ознайомитися з найпопулярнішими азартними розвагами без ризику для гаманця. Не забувайте, що після реєстрації в легальному онлайн-казино може виникнути необхідність пройти верифікацію!\nЯкщо говорити по-простому, то RTP показує, як часто гемблер може розраховувати на виграш у конкретної моделі ігрового автомата з мінімальним виведенням. Кожен хоче дізнатися це значення заздалегідь, щоб чітко розуміти варто чи ні витрачати час на певну модель. Існують ігрові автомати з високим RTP (з хорошою віддачею), які використовуються найчастіше, а є ті, у яких даний показник низький і перемогти на них куди складніше.\nВ першу чергу постарайтеся знайти на сайті розділ з інформацією про ліцензії, а також юридичними адресами і контактами власників. Зв’яжіться з саппортом і поставте операторам всі ваші запитання. На шахрайських ресурсах служба підтримки ігнорує запити клієнтів, а ліцензії просто не існує. Закон не висуває спеціальних вимог до приміщень оператора онлайн казино або його фактичного присутності, крім того, що оператором може бути тільки українська компанія. Попередні версії містили норму, яка зобов’язувала операторів онлайн казино розміщувати свої сервера в Україні, проте до фінального тексту це правило не збереглося.\nАле у більшості азартні ігри безплатно обирають новачки. Вони вивчають основи, розбираються як заробляти, спочатку в гральні автомати граючи безплатно. Клієнтів приваблює ця можливість через те, що вона безкоштовна.\nІноді відгуки гравців є навіть більш корисними, ніж огляди експертів. Волатильність (дисперсія) дає зрозуміти, як часто ви будете отримувати виграші і наскільки великими вони будуть. В автоматах з низькою волатильністю ви часто будете отримувати виграші з Huffpost невисокими коефіцієнтами. Якщо хочете вигравати більше, але не так часто – вибирайте слот з високою дисперсією. При вході в мобільний додаток використовуються ті ж дані (логін, пароль), які при реєстрації були встановлені для входу в особистий кабінет.\nНа пошту буде надходить відповідне попередження про заплановані акції. Ви самостійно вирішуєте наскільки важлива для вас та чи інша пропозиція. Головне – не пропустити дійсно вигідну пропозицію. Якщо ви волієте, щоб на пошту ніяких повідомлень не надходило, то просто повідомте про це адміністрацію казино.\nПри складанні асортименту враховуються вподобання широкого кола користувачів. Серед сучасних гравців підвищений попит на ігрові автомати онлайн. Їх розробкою займають провідні провайдери з великим досвідом роботи і молоді бренди з креативним підходом до створення моделей. гральні автомати онлайн популярні, оскільки мають видимі переваги. В них діють прості правила, немає необхідності розробляти складний алгоритм дій, запам’ятовувати великий обсяг інформації для отримання перемоги.\nМи пiдготувaли кiлькa pейтингiв тa бaгaто pекомендaцiй, котpi дiйсно допоможуть поцiновувaчaм aзapту знaйти для себе нaдiйнi тa цiкaвi онлaйн iгpи нa pеaльнi гpошi. Тaкож нa нaшому поpтaлi пpедстaвлено кiлькa вipтуaльних клубiв, вapтих вaшої увaги. Усi iгpовi клуби, якi ми вaм pекомендуємо, пpопонують гpaвцям почaти pозвaжaтися iз пpиємних бонусiв. Сaме тaкi зaохочення нaйбiльше пpивaблюють гpaвцiв i дозволяють стapтувaти iз додaткових шaнсiв нa вигpaш. Сюжет заснований на відомій більшості користувачів казці про трьох поросят. Автомат привернув увагу аудиторії високим RTP (97,35%), Респін і сюжетним бонусом з безкоштовними обертаннями барабанів.\nПроте, суттєва різниця між основним та демонстраційним режимами все ж є. Грати безплатно без реєстрації на ігрових автоматах і вигравати реальні гроші – неможливо. Якщо вас цікавлять виграші у гривнях, доларах чи євро – потрібно буде спершу створити акаунт та поповнити депозит. Демонстраційна версія нічим не відрізняється від основної. Звичайно, окрім того, що у ній ви можете грати на гральному автоматі безплатно.\nНаприклад, таких як три сімки, фрукти та інші ігрові автомати. Налаштувати кількість ліній та інші опції у онлайн слоті. Так як ризику програти немає, ви можете спробувати різні комбінації та перевірити, які із них краще працюють на цьому безкоштовному ігровому автоматі. Для гемблера можливість відпочивати на ігрових автоматах безкоштовно несе цілий ряд корисних переваг.\nПеревагу слід віддавати слотам із високим рівнем віддачі, які дозволять вигравати з більш високою вірогідністю. У ліцензованих апаратах RTP не може бути нижчий за 95%. Тобто із 100 відсотків ставок, зроблених на слоті, понад Інтернет-казино 95% видається відвідувачам у формі виграшних виплат. 5% витрачається казино на утримання сайту, зарплату співробітникам та розробку нових ігор. , дозволяє вибрати потрібний варіант гри навіть найвибагливішим гемблерам.\nОстаннім часом вони набувають все більшої популярності. Грати в автомати ігрові безкоштовно можна практично у всіх онлайн казино. Азартні ігри безплатно – це найкращий спосіб перевірити свої можливості та розробити власні стратегії та тактики ведення ігрового процесу.\nМеханічні – перший однорукі бандити запускалися кнопкою, потім з’явився важіль. Iгpи нa aвтомaтaх вимaгaють вiд коpистувaчa певних знaнь тa вклaдень. Зaвдяки нaшому pесуpсу ви зможете вiдpaзу почaти свої aзapтнi пpигоди зi слотiв зi щедpою вiддaчею тa почaти зapобляти спpaвжнi гpошi. Кpaщi поpтaли у нaших pейтингaх зможуть нaдaти мaксимaльно комфоpтнi умови для гpи, вигiднi бонуси, лiцензовaнi pозвaги.\nНадішліть запит і вам відразу ж відповість вільний фахівець. Щоб вибрати краще онлайн-казино для гри на гривні, зверніть http://www.carlosloritefotografos.com/kazino-eldorado/ увагу на наявність у ігрового клубу офіційної ліцензії. Ось кілька онлайн-казино, яким точно можна довіряти.\nСпочатку так називали класичні моделі з трьома барабанами.\nЛюдина, який зірвав джекпот, може виграти суму, яка часто міняє його життя, адже найбільші джекпоти в популярних казино можуть досягати декількох мільйонів євро.\nДемо-режим дозволяє гравцеві спробувати всі слоти, знайшовши найбільш цікавий і вигідний варіант.\nТому демо-слот та автомат на гроші нічим не відрізняються, крім валюти для ставок – реальної чи віртуальної.\nПроте, врешті-решт потрібно прийняти рішення, і тут на допомогу приходять огляди казино.\nГоловна перевага грального закладу полягає у величезній кількості сертифікованого азартного софта, представленому кращими розробниками. Ігровий клуб користується попитом не тільки серед українських користувачів, а й за кордоном. Відкрити рахунок в закладі можуть користувачі з усього СНД простору, за умови досягнення 18-річного віку. Адміністрація казино Пін Ап пропонує своїм клієнтам вигідні програми лояльності, широкий ігровий асортимент і прозорі умови гри.\nДосить мати під рукою відносно сучасний смартфон і доступ хоча б до мобільного інтернету. Грати онлайн ігрові апарати безкоштовно – це цікаво проводити своє дозвілля. Коли обертається барабан, у гравця замирає серце в очікуванні призової комбінації.\nНевеликі внески дозволяють довше розтягнути задоволення від гри, і не піддавати серйозному ризику свій депозит. В казино повинна бути ліцензія, адже тільки онлайн клуби з даним документом можуть гарантрованно працювати без обману відвідувачів. Перед реєстрацією також варто почитати відгуки на популярних сайтах, щоб потім без проблем поповнювати рахунок виводити гроші. Також буде потрібно придумати пароль і вибрати ігрову валюту.\nМайже будь-яке elslots казино надає можливість гри без депозитних бонусів, тому гравець може використовувати його лише для насолоди улюбленою грою в хорошій якості. Це означає, що вам не потрібно витрачати гроші, але в будь-який час їх можна виграти. Іншим варіантом є бонус на безкоштовну гру, який надає купу грошей, щоб ви могли грати протягом фіксованого періоду часу. Єдина особливість, яка відрізняє демо-режим в технічному плані від формату гри на реальні гроші – віртуальна валюта. Саме тому грати в безкоштовні ігрові автомати абсолютно без ризику. Тільки, коли з’явиться можливість вивести виграш, необхідно буде заповнити профіль, вказавши прізвище, ім’я, дату народження і т.д.\nА гроші і заводжу і виводжу через Webmoney, мені так простіше. Раз приборкала Tiger vs Bear, то буду підкорювати і інші автомати. Спочатку штат складався з ентузіастів, які люблять ігрові автомати і захоплених своєю справою. Фахівці оцінювали актуальний на той момент асортимент онлайн казино як перенасичений одноманітними іграми з примітивною графікою і пересічними бонусами.\nMail Order Latina American Brides\nVery best online dating sites california considering unmarried iranian men that evidence with this free l . a . are seeking just an united kingdom flair in fifty.\nHow Get hold of Best Games Web site Within Cellular telephone Gaming corporation Sites\nPosted on 12/03/202131/08/20210\nWhich of the 14 dating apps can help you find love that is true?\nPosted on 16/01/202107/06/20210\nPosted on 14/10/202003/06/20210\nFor some single and divorced mothers, addressing satisfy an ex’s latest sweetheart or girl\nEffacer conflit tinder LвЂ™inГ©galitГ© avec mes tout faire sexes\nHow to guarantee the re re payment of quick money loans for unemployed in to the Philippines?\nPosted on 26/12/202026/12/20200


Пережити все. Як газета зі столітньою історією опинилася на межі існування - Детектор медіа.\nГазета, яку редагувала ще Олена Пчілка, після роздержавлення ледь зводить кінці з кінцями. Редакція «Гадяцького вісника» (Полтавська область) однією з перших в Україні наважилася стати самостійною в рамках реформи комунальних ЗМІ. З дванадцяти журналістів-засновників у газеті залишилися тільки троє. У редакції розповіли про свої помилки при роздержавленні, цензуру часів Януковича та виклики конкурентного ринку.\n«Детектор медіа» продовжує цикл матеріалів про досвід реформування місцевої комунальної преси (так зване «роздержавлення).\nНа площі біля місцевого ринку в Гадячі людно. Жінки, які продають молоко та сир, приймають мене за нетутешню і відповідають на запитання дуже стримано. Тому переходжу на полтавський суржик. Розповідають, що «Гадяцький вісник» не передплачують, бо грошей немає, але із задоволенням читали б, якби хтось поблизу продавав уроздріб. Дійсно, між базарних рядів точок продажу преси аж одна, на якій торгують виданням-конкурентом «Базар.Медіа».\nЧоловіка, у якого можна купити «Гадяцький вісник», знаходжу за кілька кварталів від ринку. Каже, що при виході тижневика по п’ятницях покупці запитують про нього вже з середи, а 5-8 примірників, які він перепродає, розбирають практично одразу.\nНа 27 тисяч населення Гадяцького району і майже стільки ж – міста – три видання. Два з них – приватні та існують кілька років. «Гадяцькому віснику» цього року виповнилося 113. Перші примірники з назвою «Рідний край» тут готувала до друку письменниця Олена Пчілка.\nВід початку ХХ століття існує й невелика одноповерхова будівля редакції. Цього літа за кошти місцевої влади в ній замінили вікна та облицювали фасади металевим профнастилом. Власне гадяцькі райдержадміністрація та районна рада протягом 27 років незалежної України і були власниками «Гадяцького вісника».\nПорівняно з попередніми роками, зараз у «Гадяцького вісника» дуже малий тираж – 700 примірників проти 4000 у 2010-му. Пів тисячі розходяться передплатникам, решта – у роздріб по п’ять гривень.\nПеред початком розмови нині головна редакторка тижневика Надія Страшко попереджає: «Можливо, це наше останнє інтерв’ю».\nУ березні 2017-го року дванадцять працівників та працівниць редакції стали співзасновниками ТОВ «Гадяцький вісник». Наступного ж дня троє з них звільнилося, четверо на той час перебували у декретній відпустці, згодом частина з тих, хто залишився працювати, теж пішла. «Уже тоді газета погано фінансувалася, а прибутковою вона ніколи не була, і всі це бачили», – згадує Надія Страшко. Вона вважає, що не всі тоді розуміли, яка відповідальність їх очікує.\nЮрист, якого редакція найняла для консультацій у ході роздержавлення, запевняв, що співзасновникам «щось колись та й капне» і порівнював їхню частку із земельним паєм. «Але щоб щось “капнуло”, треба докладати зусилля. А співзасновники і на збори з першого разу не сходяться», – розказує редакторка.\nЦей же юрист порадив протягом першого місяця після роздержавлення не випускати газету. «Я вирішила все ж надіслати тижневик до друку. І не помилилася. Той юрист лише більше шкоди наробив. Треба було або наймати когось іншого, або розбиратися самостійно. Я читала тільки закон про роздержавлення. А треба було – господарський кодекс, цивільний кодекс, закон про господарські товариства», – головна редакторка зрозуміла це, коли вже після роздержавлення потрапила на тренінг від Національної спілки журналістів.\nПерш за все, на її думку, варто було чинити інакше зі співзасновниками, адже зараз їхня порівняно велика кількість стає аргументом проти того, щоб отримувати фінансову допомогу від потенційних спонсорів. Через зміни в законі про товариства з обмеженою відповідальністю тепер виключити засновника можна лише за його власним бажанням.\n«Букви малі, тексту багато»\nУ кабінеті редакторки – старовинний шкіряний диван, два робочих столи, комп’ютер та невелика книжкова шафа. Це одне з чотирьох приміщень зі всієї будівлі, які залишили «Гадяцькому віснику» під орендну плату в гривню на рік. У решті тепер – кілька громадських організацій та студія місцевого телеканалу. На вулиці – гараж зі старим «Жигулем», який використовують для редакційних відряджень украй рідко, бо немає ні часу, ні зайвих грошей на бензин, ні штатного водія.\nОкрім головної редакторки над випусками «Гадяцького вісника» працюють ще три журналістки і бухгалтерка. І всі – за мінімальну заробітну плату.\nНа столі кілька настінних календарів, які редакція виготовляє для додаткового прибутку. Пані Надія приносить стос підшитих «Гадяцьких вісників» за останніх три роки. Дванадцять сторінок чорно-білого друку, телепрограма на розвороті ділить газету надвоє. Після інтерв’ю, репортажів, історичних сторінок, новин – наприкінці, традиційно, гороскоп, кросворд, анекдоти, оголошення, привітання, некрологи.\n«Пагана газета. Я вам скажу, чого! Букви малі, тексту багато – як хто старший, то нічого не побачить. А ще якби цвітна була та фотографій більше!» – жінка, яку я зустріла біля автостанції не передплачує «Гадяцький вісник» вже кілька років. Але від знайомих з району чую, що їхні бабусі й дідусі досі читають «Гадяцький вісник», вважаючи велику кількість тексту хорошою рисою.\nМайже в кожному номері – блок про діяльність РДА або привітання від місцевих керівників. Тепер для них це платна послуга. За словами голови райдержадміністрації Олексія Матюшенка, держорган уклав та продовжуватиме договір з редакцією про висвітлення роботи адміністрації. Із держбюджету виділяють для цього 30 тисяч гривень на рік. Районна рада ж звітує через газету рідше і платить за кожну публікацію окремо.\nПроте надходження за договором – це лише десята частина фінансування. Для утримання тижневика щомісяця необхідно близько 40 тисяч гривень. Основою (близько 70%) є передплатники, 20% надходить з реклами (зокрема, з продажу площі під матеріали міської ради).\nРеклама та доставка\nРеклами, за даними каталогу «Укрпошти», у «Гадяцькому віснику» – 16% від усіх матеріалів. Політичні партії та кандидати в депутати тепер замовляють рекламу значно рідше – перейшли в соцмережі. Та й крім трьох газет по Гадячу ще два сайти, безліч груп у фейсбуці.\n«До нас доходить дуже мало реклами», – розповідає Надія Страшко. Вона додає, що про нативну рекламу місцеві бізнесмени взагалі не чули: «А коли їм починаєш пояснювати, що це, звинувачують тебе у продажності. Люди не розуміють, що інформація – це теж продукт. Ви хочете, щоб ми робили розслідування, але якщо мені доведеться йти до суду потім, ніхто мені не дасть грошей на адвоката». На думку головреда, попередні співзасновники не залишили газеті жодного стартового капіталу, бо не дуже й вірили, що «Гадяцький вісник» виживе.\nГазета друкується в Полтаві – це найдешевший варіант. У Гадячі навпроти будівлі редакції є друкарня, але її послуги обходиться «Гадяцькому віснику» дорожче, ніж навіть коли редакція працювала з вінницькою поліграфією та отримувала примірники «Новою поштою». Доставляють газету в села через «Укрпошту». Часто – зі значною затримкою. А у віддалених куточках району тижневики іноді опиняються раз на місяць однією пачкою.\n«Це – робота»\nЧаси більших тиражів і кольорових сторінок можна було б назвати золотими, якби не одне «але». Нині співзасновниці газети – редакторка Надія Страшко та журналістка Ірина Курилко – розповіли, що при владі Віктора Януковича та «Партії регіонів» за чотири роки тиражі зменшилися майже вдвічі. Редактора завжди «ставили» з райдержадміністрації. Туди ж носили на вичитку макет кожного номера. І це після того, як його перевіряли коректорка, редакторка, її заступниця та відповідальна секретарка. За правило: перша шпальта – для Віктора Федоровича (матеріали та фото про нього приходили готовими); наступні сторінки – про досягнення голів районних адміністрації та ради. Розміри цих блоків повинні були бути ідентичними, бо перевіряли лінійкою. За недотримання вказівок, помилки – звільнення або виклик «на килим». Одного разу скандал розгорівся через те, що друком вийшов номер, у якому на першій шпальті верстальниці вирішили відобразити фото Януковича так, щоб той «дивився» на сторінку, а не «корінь». Махінацію видав лише проділ волосся на голові Віктора Федоровича.\nУ 2013-му кілька журналістів через цензуру покинули роботу, розповідають співробітниці редакції. Так могли вчинити і Надія Страшко з колегами, але вирішили залишитися. Після початку Революції Гідності теперішня редакторка під час декретної відпустки приходила на роботу і виносила документи, щоб їх зберегти: «Я боялася, що хвиля народного гніву зачепить і нашу будівлю. Нас ображали, цькували навіть до Майдану». Але того разу обійшлося.\n«Минулого літа нам побили вікна. Ми почали хвилюватися: чи через те, що ми “Гадяцький вісник”, чи тому що п’яні ходять, – каже Ірина Курилко, журналістка та співзасновниця. – Так, ми раніше працювали на районну владу. Але коли ти працюєш на відділ культури – тебе ніхто не звинувачує в продажності через те, що ти співаєш там, де тобі наказали. Це – робота».\nНе останнє інтерв’ю\n«Ми відчули, як це – писати, що хочеш. Але мінус у тому, що від нас відвернулися, – журналістки розповідають, що навіть після роздержавлення дехто продовжує ставитися до «Гадяцького вісника» як до провладного медіа. – Ми змінилися. Але, мабуть, люди нас не сприймають. Про реформу роздержавлення майже ніхто, крім журналістів не чув. А людям треба розказувати, що відбувається».\nНадія Страшко розповідає про старий готель у центрі Гадяча, на місці якого тепер побудували нову будівлю. За її словами, це обурило гадячан і вони досі в соцмережах жалкують, що не вберегли його. «“Гадяцький вісник” – як той готель. Закриємося – і люди будуть бідкатися. Але що ви зробили для того, щоб ми існували?» – обурюється редакторка. Втім, закривати газету, яка проіснувала 113 років, команда «Гадяцького вісника» так просто не збирається. Редакція бере участь у програмі підтримки локальних медіа від агенції «Або». Тож наше інтерв’ю, сподіваємося, не стало останнім.\n«Локальні медіа або еволюціонують, або зникнуть», ‒ Лєра Лауда


Як спроектувати і створити сад, частина1 — прибирання |\nКупуючи новий будинок з садом рідко трапляється так що сад влаштовує по всіх параметрах. Частіше за все, ми повинні створити його самі, або скористатися послугами професійної бригади. Ще гірше йдуть справи при будівництві будинку. Територія після будівництва виглядає дуже сумно і прикро. Поле бою з залишками будівельних матеріалів і полімерних пакетів.\nУ такому сюжеті навіть не можна собі уявити, як міг би виглядати майбутній, гарний сад. Ми не знаємо, які рослини будуть до нього будуть відповідати, які об’єкти і де розмістити. Прийняття правильних рішень в цій галузі вимагає навичок садівництва, будівництва, знань в області архітектури і ландшафтного дизайну.\nПроектування і створення саду, ми повинні розділити на кілька етапів:\nПланування та інвентаризація того, що вже є на ділянці\nДогляд та утримання саду\nЯ постараюся передати основні проблеми, які чекають при створенні саду, а також надати їх рішення. І перше, на що необхідно звернути увагу-це сміття.\nБудівельні компанії, як правило, залишають після себе багато сміття. Мало хто регулярно замовляє самоскиди або спеціальні контейнери для сміття і очищає будмайданчик, а адже нічого ніби й складного, подзвонити і замовити вивезення сміття в місті Залізничний.\nБувають також випадки закопування сміття або інших відходів в землю або на грунт виливають різних хімічних речовин, сьогодні застосування різноманітних засобів у будівництві широко. Припинити це стоїть на «корені», так як в подальшому це може призвести вмирання дерев та рослин, які будуть рости в цьому місці.\nОтже робимо висновок, прибирання сміття потрібно робити осучаснено.\nВиконувати ми можемо самі, підключивши родичів.\nАбо скориставшись послугами які спеціалізуються компаній або осіб.\nОчистивши землю під майбутній сад від сміття ще рано думати про посадці рослин. Потрібно почекати тиждень або дві, щоб на ній проросли бур’яни, насіння яких знаходяться в ґрунті. Коли урожай бур’янів підніметься купуємо гербіцид Торнадо і опрыскиваем весь ділянку, щоб повністю від них позбутися.\nПрибирання на цьому закінчується. Нарешті-то територія є практично чистою і ми вже бачимо обриси кордонів нашого майбутнього оази зелені. У наступній частині я розповім що потрібно врахувати, що і як зробити планування. сміття\n← Огляд порталу Rabota.nur.kz\nДизайн інтер’єру в класичному стилі →


Реферат: "Історико-архітектурний огляд Візантії"\nГоловна - Різне - РізнеІсторико-архітектурний огляд Візантії\nДізнатися ціну →Додати в закладкиДетальна інформація про роботуВитягСхожі роботиОригінальна роботаВитяг з роботиРеферат на тему: Історико-архітектурний огляд Візантії Історія Візантії починається з IV століття, відтоді, коли на трон Римської імперії зійшов імператор Костянтин (324−337 р. правління). Він переніс столицю імперії в місто Константинополь. Це дуже жалюгідно відбилося на Римській імперії, що розкололася в результаті на двох частин (Західну і Східну, котра й одержала згодом в істориків назва Візантії. Незадовго до цього, у 313 р., Міланський едикт дозволяє вільне віросповідання християнства, а в 395 р. воно було визнано офіційною релігією обох частин імперії. Навряд чи можна знайти подія, що зробило би більший вплив на всю наступну історію (як Візантії, так і Західної Європи. Середні століття були часом розквіту феодального ладу з типовим для нього пануванням класу землевласників, позаекономічними примусовими заходами, перевагою натурального господарства, слабким розвитком товарного виробництва і, як наслідок цього, політичною роздробленістю. Настільки ж типовими для нього були селянські повстання, об «єднання міських ремісників і купців у цехи і гільдії, система васальної ієрархії і монархія, що як переважає форма державного устрою. Величезну роль у житті як окремих людей, так і держави в цілому, грала релігія. Особливості феодального ладу позначилися і на його архітектурі. У цю епоху постійних воєн багато уваги приділялося будівництву фортець, і військова архітектура середньовіччя дала багато нового в порівнянні з античністю. У цей час з «явилися такі деталі, як бойові парапети з зубцями і бійницями, бійниці, прості і начіпні, закриті оборонні балкони, дозорні вишки і т.п. Були вироблені нові прийоми захисту фортечних воріт за допомогою додаткових зміцнень і створені основні типи фортець (замок, що знаходиться в гірській чи рівнинній місцевості, міська фортечна стіна й укріплений монастир. Монастирі, широке поширення яких також було однієї з особливостей середніх століть, мали потребу в зміцненнях і в силу того, що в їхніх стінах нерідко зберігалися великі багатства, і тому, що вони будувалися не тільки в містах, але і удалині від них, і повинні були у воєнний час служити притулком для околишнього населення. Крім того, монастирі, особливо в раннім середньовіччі, мали значення культурних центрів. У них зберігалися і листувалися книги, велися хроніки (літопису), містилися школи. У тих випадках, коли монастирі виникали в слабозаселених місцевостях, вони сприяли поширенню сільського господарства, а зведення монастирських будинків, особливо кам «яних церков, сприяло появі нових будівельників і художників. Виникнення великої кількості монастирів стало можливим завдяки характерному для середньовіччя величезному значенню релігії в житті людей. Релігія зміцнювала своїм авторитетом знаходивший соціальний і політичний лад, і державне життя часто було майже невіддільне від церковної. У цих умовах зрозуміло те значення, що мали в середні століття церковні будинки. Вони були не тільки місцем проведення богослужінь, але і головним типом суспільних споруджень. Тісний зв «язок релігії з державним і громадським життям була причиною того, що в архітектурі церков, особливо головних соборів великих міст, відбивалася не тільки релігійна, але і суспільна ідеологія. Християнська релігія зародилася в епоху пізньої античності як релігія пригноблених класів Римської держави і поширилася серед широких шарів його населення. Християнські храми повинні були вміщати у своїх стінах численних що моляться і давати їм можливість досить добре бачити і чути богослужіння, що відбувалося в східній частині храму. З іншого боку, феодальний лад не міг не робити свого впливу, тому будівельники деяких соборних і палацевих храмів повинні були піклуватися про те, щоб відокремити усередині них представників пануючого класу від простого народу. В окремих країнах усередині церков відокремлювали також чоловіків від жінок, хрещених від що готувалися прийняти водохрещення і розкаюваних, а в монастирських церквах — ченців від мирян. Відповідно до цього храм складався з вівтаря — місця здійснення богослужіння, доступного лише для духівництва, великої основної частини і притвору, що примикав до неї з заходу, де в ранню епоху знаходилися розкаювані і не прийняли ще хрещення (оголошені(. Основне приміщення розділялося необхідними при його великих розмірах стовпами на окремі нефи — (кораблі(, що у свою чергу, допомагало розділяти тих, хто молиться по різних категоріях. Тієї ж мети служили і хори, що нерідко поділяли на два яруси західну і бічні частини головного приміщення храму. Нові ідейно-художні задачі виникли в середні століття при будівництві храмів. Це було обумовлено зовсім іншим, чим колись, представленням про бога: на зміну антропоморфізірованним божествам античного світу з «явився християнський Бог (невидимий і незбагненний людськими почуттями. Іншими стали представлення про світ: недосконалому, минущому матеріальному світу, що оточує людини, протиставлявся інший світ, зроблений і вічний, мешканцем якого може стати після своєї смерті людин, що зумів у земному житті перебороти свою гріховну почуттєву природу. Християнські храми усім своїм виглядом повинні були нагадувати про інший світ, де незримо є присутнім Господь і де матеріальний початок підлеглий духовному. Усе це з «явилося причиною сильної відмінності середньовічних християнських храмів від античних язичеських. Розходження між ними підсилювалося і характером зображень, що прикрашала ті й інші храми. Протиставлення духовного початку матеріальному наклало свій відбиток на середньовічні живопис і скульптуру і на прийоми синтезу цих мистецтв і архітектури. Дуже велике значення для додавання і розвитку візантійської культури мало православ «я. Його відмінну рису складає більш людяний характер у порівнянні з західноєвропейським католицтвом. В архітектурі протилежність католицтва і православ «я виражалася в контрасті, що існував між базилікою і центричним будинком. У західноєвропейській базиліці усе спрямовано до основної мети (до апсиди, до вівтаря, до абстрактного божества, якого людина повинна слухатися і боятися. У візантійському ж храмі людини оточує центрична купольна композиція, зв «язана з найдавнішою традицією житлового будинку, де посередині містилося вогнище, навколо якого збиралася родина. Крім того, на вигляді храмів відбилося і те значення, що вони одержали в середні століття в державному і громадському житті. Соборний храм столичного міста був для людей того часу архітектурним утіленням могутності і величі держави. Про значення менших міст повинна була говорити архітектура їхніх соборів. Такий же характер носили і собори великих монастирів. Храми менших монастирів і парафіяльні міські і сільські церкви були, зрозуміло, скромніше і по розмірах і по архітектурі. Але іноді невеликі розміри таких церков відшкодовувалися добірністю і багатством їх зовнішньої і внутрішньої обробки. Звичайно це бувало в тих випадках, коли церква будувалася представниками знаті, прагнув своєю будівлею прошарком прославити себе і свій чи рід об «єднаннями городян, ремісників і купців, що суперничали з феодалами в завоюванні впливу на соціально-політичній арені. Візантійська міська забудова. До кінця існування візантійської імперії в ній продовжували жити традиції античного містобудування. Особливо це було виражено в Константинополеві. Тенденція до регулярного планування помітна аж до пізньовизантійського періоду. Вже в раньовизантийський період у міському ансамблі проявилася централізація, що відбивала ведуче початок візантійської держави. Вулиці сходяться до центра міста, у якому головне місце займає собор. Дуже велике значення для візантійського міста мали оточуючі його могутні фортечні стіни, що обумовлено історичними передумовами життя Візантійської імперії, що постійно знаходилася під погрозою нападу варварів. Стіни багатьох візантійських міст, особливо Константинополя, являли собою архітектурні спорудження, що впливали на розвиток зодчества. Порівняно мало відома житлова забудова візантійських міст. Можна затверджувати, що в рядових міських житлових будинках переважало вільне планування чисто утилітарного характеру. Система візантійського палацу являла собою розвиток звичайного житлового будинку. Найбільш видатні багаті будинки і палаци мали на фасадах, що виходять на головні вулиці, колонади, що несли перекриття над тротуарами. Особливим типом архітектурного ансамблю були візантійські монастирі. Найбільш своєрідними були заміські монастирі, що звичайно представляли собою фортечні ансамблі. Основними їхніми будинками були житлові і господарські будівлі ченців, що примикали до фортечних стін, а в центрі містилися храм і трапезна. Характер візантійської культури яскраво проявився в перевазі у візантійському зодчестві храмових будівель. Типи візантійських церков були дуже різноманітні і розвивалися по окремих історичних періодах. Найбільш видатними типами є: купольна базиліка, перестильний тип церкви, церкви, перекриті куполом на восьми опорах і хрестокупольні будівлі. В усіх цих архітектурних типах панував купол над амвоном, що перекривав центральну частину будинку, до якої примикає вівтар в апсиді. Центральна частина оточена додатковими приміщеннями для присутніх при богослужінні. Візантійські архітектори прагнули по можливості полегшити стіни і стовпи. Вони робили великі прорізи і зв «язували в такий спосіб інтер «єри з зовнішнім простором. Окремі частини інтер «єра завжди були органічно зв «язані в одне компактне ціле. Що ж стосується храмових інтер «єрів, незважаючи на великі прорізи і гарну зв «язаність із зовнішнім простором, вони завжди трактовані як особливий світ. Церковний інтер «єр — символічне зображення всесвіт. Така інтерпретація одержала додаткове наочне вираження й у живописі. Характер зображення фігур і сцен впливав і на простір інтер «єра, додаючи йому вигляд, відмінний від реального простору природи. Синтез архітектури і живопису носив у Візантії найвищою мірою єдиний і цільний характер. Архітектурні деталі відбивали основні принципи загальної композиції будинків. Джерела і походження візантійської архітектури. Питання про джерела і походження візантійської архітектури дотепер ожившого дебатується в науковій літературі. Йдуть суперечки також і про час додавання візантійського зодчества. При переході від пізньої античності до Візантії існували найрізноманітніші архітектурні типи, що, взаємно перехрещуючи, один на одного впливали і перероджувалися. Така строката картина дуже характерна для перехідного часу. Поступово, крок за кроком, по-різному в різних областях пізньоантичного світу в архітектурі стали намічатися і повільно розвиватися окремі особливості, що ввійшли пізніше в систему раньовізантійського суспільства. Найбільш істотними були особливості, зв «язані з появою і розвитком купола і центричної архітектурної системи. Напередодні утворення візантійської архітектури досить широко був розповсюджений базилікальний архітектурний тип. У різних областях він мав різні варіанти. Найбільше яскраво базилікальний план був виражений у спорудженнях Італії, і особливо самого Рима. Залишаючись у межах архітектурного типу васильки, слід зазначити укорочення васильків, що ми виявляємо в різних частинах тодішнього християнського світу, і головним чином на Сході. Дуже істотним різновидом храмового будинку цього періоду був мартирій, тобто церква над могилою святого. Серед різних за планом мартиріва особливо виділяються великі монументальні будівлі з планом у виді чотирьохлистника. Вони з «явилися в східних областях пізньоантичного світу. Багато хто з них мали ще дерев «яні куполи, але зустрічалися і такі, котрі минулого перекриті куполами з цегли. Чотирьохлистник у плані дуже сильно виділяв центральну крапку головного приміщення, навіть на шкоду вівтарю. З всіх архітектурних типів, що існували напередодні виникнення візантійського зодчества, купольна базиліка, що була потім покладена в основу Константинопольської Софії, мала для візантійської архітектури найбільше значення. У відношенні будівельних матеріалів і конструктивних прийомів архітектура періоду додавання візантійського зодчества розпадається на двох великих шкіл, з яких кожна внесла свій дуже істотний внесок у його утворення. Одна з цих шкіл — столична, константинопольська (інша, східна, найбільше яскраво представлена будівлями Сирії. Для сірійської школи характерна кладка з прекрасно відтесених кам «яних блоків. Перекриття — звичайно дерев «яні. Дуже часто в монументальних спорудженнях, а може бути й у житлових будівлях, застосовувалися куполи з дерева, внутрішні поверхні яких іноді були прикрашені мозаїкою. Сірійська кам «яна кладка являє собою подальший розвиток античної, грецької кладки. Однак можливо, що в деяких випадках зовнішні поверхні стін покривалися тонким шаром штукатурки. У константинопольській школі будівельні матеріали і технічні прийоми були менш однорідними і являють собою складну картину. Основною відмінністю від Сирії є тут дуже широке застосування цегли і зводів. Рішення питання про походження кам «яної кладки, у якій кілька рядів каменю чергуються з рядами цегли, дуже істотно для з «ясування джерел столичної візантійської кладки. Можна затверджувати, що близько 400 р. у Малій Азії чергування каменю і цегли в кладці стін було широко поширене. Як приклади його застосування можна привести такі пам «ятники, як будівлі IV в. у Нікомідії і церква Марії в Ефесі, а також поза Малою Азією арку Галерія і церква Георгія у Фезалоніках. У Константинополеві аналогічна кладка зустрічається в міських стінах і інших ранніх будівлях. У церкві Сергія і Вакха в кладці вперше починає переважати цегла. У її стінах кам «яні прокладки служать тільки доповненням до цегельної кладки. У Софії вони застосовані лише в самих відповідальних місцях. Перевага цегли спостерігається в Константинополеві вже в кладці іподрому. У відношенні художньої сторони архітектури в період раньовизантійського зодчества чітко виступають дві основні тенденції. Сірійська і почасти малоазійська архітектура схиляється до виразних геометричних обсягів, поставленим ізольовано, до невеликих прорізів вікон, малому їхньому числу, до статичних інтер «єрів. У константинопольській архітектурі й в архітектурі інших найбільших міст візантійського світу спостерігається тенденція до складних динамічних інтер «єрів, до переваги їх над зовнішніми масами будинку, до розчленованих, навіть часом роздробленим обсягам і їхньому зв «язку з міською забудовою. Константинополь — столиця імперії і центр світового мистецтва. У самому Константинополеві найбільш видатними пам «ятниками архітектури V в. є міські фортечні стіни, цистерни, базиліка Студійського монастиря і Халкопратійська василька. Константинополь склалося як місто ще до останньої чверті V в. Грандіозні стіни і міські ворота, побудовані при Феодосії II у першій половині V в., завершили собою міський ансамбль. Місто володіло чудовою природною гаванню — Золотим Рогом. Вхід у нього з боку Мармурового моря закривався, відповідно до античної традиції, ланцюгом. Через численні ворота в сухопутній стіні проходили головні дороги, що з «єднували столицю з іншими містами. Усередині міста дороги переходили в основні вулиці. Головними міськими воротами були Золоті ворота, розташовані поблизу від берега Мармурового моря. Головна вулиця Константинополя називалася Міси, тобто Центральна. Вулиці від воріт у сухопутній стіні сходилися до Міси, що направлялася до центрального комплексу суспільних будинків столиці, що вміщали з Іподрому, Великого імператорського палацу і собору Софії. Усі ці будинки виходили на велику площу Августіон. Основу структури Константинополя складав пучок сходилися до Міси й Августіону вулиць, чудово уписаний у трикутник півострова, на якому стояло місто. Загальна структура Константинополя відрізняється від римських міст саме цим доцентровим початком, вираженим у спрямованості головних вулиць до суспільного центра. Це відбивало й одну з найважливіших керівних ідей візантійської держави. Великий Константинопольський імператорський палац можна уявити собі тільки загалом. Розкопані його частини показують, що основні парадні палацеві приміщення групувалися навколо багато прикрашених перестильних дворів, відкриті частини яких мали мозаїчні підлоги з фігурними зображеннями. Мозаїка, що дійшла до нас, одного з таких дворів відноситься ще до середини V в. Більш пізні частини палацу мали анфілади монументальних залів, схожих на бічні нефи Константинопольської Софії і парадних залів, що, зводи, що чергуються з великими перекритими куполами, яких були прикрашені золотими мозаїками. У V в. храми в Константинополеві будували ще переважно в традиційному базилікальному типі. Добре збереглася базиліка Студійского монастиря (463 р.). Вона свідчить про те, що в базилікальну композицію проникнуло центричний початок будинок мало розвинутий в довжину, місткі хори оточували середній неф із трьох сторін. Золоте століття імперії. Якщо спочатку між раньохристиянським і візантійським мистецтвом було дійсно важко провести поділяючу їхню границю, то до початку правління Юстиніан (527−565р.) положення змінився. Константинополь не тільки значною мірою відновив політичне панування над Заходом — те, що він став (столицею мистецтва (також не викликало сумнівів. Сам Юстиніан, як заступник мистецтв, не знав собі рівних з часів Костянтина. Замовлене ним чи виконане за його підтримкою уражає воістину імперською величчю, і ми цілком погоджуємося з тими, хто назвав цей час (золотим століттям (. Першим найбільшим візантійським будівництвом Константинополя є церква Сергія і Вакха. Вона була споруджена близько 527 р. — року вступу на престол Юстиніан I і являє собою одну з перших його будівництв. Існує припущення, що будинок побудований Анфімієм і Ісідором — знаменитими зодчими Константинопольської Софії, що підтверджується подібністю цих храмів. Дійсно, церква Сергія і Вакха є одним з головних попередників Софії. Загальна система церкви Сергія і Вакха заснована на центричної композиції, що застосовувалася в попередні сторіччя в Сирії і Малій Азії. Церква в Єсре в Сирії (515 р.) побудована на 12 років раніш церкви Сергія і Вакха і є добутком, у якому підсумовані досягнення архітекторів попереднього періоду в області створення центричних будівель. Вона являє собою в плані восьмикутник, уписаний у квадрат. Переходом між ними служать кутові ніші. Вісім стовпів несуть купол. Вони членують внутрішній простір храму на центральну частину і навколишній її обхід. У церкві Сергія і Вакха застосована та ж система, але ускладнена тим, що між стовпами поміщені по черзі прямокутні і напівциркульні в плані єкседри. Завдяки їм центральний восьмигранник, увінчаний куполом, органічний зв «язаний із квадратом плану. Невідомо, як саме відбувалося богослужіння, але, видимо, саме простір під куполом було головним умістищем присутніх. Призначення будинку як придворну церкву говорить про те, що в його центральній частині знаходилися під час служби імператор з родиною і придворні. Усередині купол домінує над всім іншим. Єкседри мають невеликі розміри. На тлі внутрішнього обходу чітко виступає підкупольний простір. Завдяки ажурності колонад із середини інтер «єра добре видна навколишня галерея. Первісна перевага купола було виражено ще більш чітко за допомогою золотої мозаїки, що суцільно покривала його величезну внутрішню поверхню. Досить могутні підкупольні стовпи нагадують більш ранні будинки в Сирії і Малій Азії. Ряд композиційних прийомів, у тому числі мармурове облицювання, що існувало, що доходила до підстави зводів, трохи полегшував масу стовпів. Цьому сприяв також прорізний кам «яний карниз, що проходить на рівні капітелей колон нижнього ярусу і єднальний усі частини будинку воєдино. Деталі інтер «єра церкви Сергія і Вакха несуть на собі сліди античної традиції, що виражається в досить сильній опуклості обломів карниза й у деякій скульптурності нижніх капітелей. Однак широке застосування прорізного орнаменту говорить про прагнення до легкої ажурності форм. Церква Сан-Вітале в Равенні є видатною будівлею того ж часу (526−547 р.). Має в плані восьмикутник і увінчана центральним куполом. Під верхнім рядом вікон у стіні головного нефа розташована серія напівкруглих ніш, що захоплюють територію бічних нефів, вони як би поєднуються, створюючи нове, незвичайне просторове рішення. Бічні нефи зроблені двоповерховими, — верхні галереї призначалися для жінок. Нова, більш раціональна конструкція зводів дозволила розмістити по усьому фасаді будинку великі вікна, що заповнюють світлом його внутрішні обсяги. Неординарність зовнішніх архітектурних форм відповідає багатому внутрішньому декору дуже просторого інтер «єра. Ліворуч і праворуч від вівтаря поміщені мозаїки, на яких ми бачимо Юстиніан, його придворних, місцеве духівництво присутніми на службі. На протилежній стіні зображена імператриця Феодора зі своїми придворними дамами. Ці мозаїки свідчать про те, що до будівлі Сан-Вітале імператор також мав безпосереднє відношення. Найбільший з архітектурних пам «ятників Візантії. Собор Софії в Константинополеві (532−537 р.) — найбільш грандіозний і найвидатніший добуток візантійського зодчества — є одним зі значних пам «ятників світової архітектури. Саме на нього варто звернути головну увагу при вивченні візантійського зодчества. Будівельники Константинопольської Софії - Анфімій із Трал і Ісідор з Милета були видатними інженерами й архітекторами, дуже розвитими, високоосвіченими людьми, що володіли всією сумою знань своєї епохи. Обоє вони мали дуже широкий як архітектурний, так і загальний кругозір. Це дозволяло їм вільно вибирати в минулому те, що могло придатися при спорудженні найбільшого будинку сучасності. Собор Софії в Константинополеві відноситься до тих добуткам архітектури, що глибоко зв «язані з минулим, у яких враховані всі основні досягнення архітектури попередніх епох, але в який домінує нове. Нове призначення, нові конструктивні прийоми і нові архітектурно-художні особливості настільки переважають у Софії, що саме вони виступають на передній план, відсуваючи традиційне і заслоняючи його собою. Константинопольська Софія була головним будинком усієї Візантійської імперії. Вона була церквою при суспільному центрі столиці і патріаршим храмом. Унаслідок того, що у Візантії релігія відігравала величезну роль у житті держави, Софія була головним суспільним будинком імперії. Це видатне значення Софії було дуже наочно виражене у виборі місця для неї й у самій постановці її серед пануючих будинків візантійської столиці. Головні вулиці міста сходилися від декількох міських воріт до центральної вулиці (Міси). Остання завершувалася площею Августіон, на яку виходили Софія, Іподром і Великий палац візантійських імператорів. Весь цей комплекс суспільних будинків, серед яких панувала Софія, був кінцевою метою руху по міських вулицях, протилежний кінець яких розгалужувався в основні дороги європейської частини імперії. Августіон і будинку, що примикали до нього, займали вершину трикутника, на якому знаходився Константинополь, розташований на краї європейського материка, висунутої убік Азії. Це було місце перетинання двох основних торгових шляхів античності і середніх століть (західно-східного сухопутного шляху, що з «єднував Європу з Азією, і північно-південного морського шляху (так називаного (з варяг у греки (), що зв «язував Скандинавію зі Середземним морем. Софія була найбільш великим, компактним і масивним архітектурним спорудженням не тільки на Августіоне, але і у всій столиці. Нею було відзначене місце, що дійсно можна було назвати центром світу в раньовізантійський час. Вона не стояла ізольовано, а була оточена безліччю різноманітних будинків і дворів. Її не можна було безпосередньо обійти навкруги. Видна тільки з дворів, що примикали до неї, і вулиць, вона піднімалася над сусідніми спорудженнями, колонадами перестильних дворів і площ. Один тільки її східний фасад був відкритий цілком (апсида була видна доверху. Таке розташування в ансамблі додавало особливо велике архітектурне значення частинам будинку, що вінчають. Саме вони були видні над іншими будівлями при наближенні до Софії(видали вони увінчували собою центр столиці, і навіть архітектурний ансамбль усього Константинополя. В основі нового типологічного рішення Софії, знайденого Анфімієм і Ісідором, лежали вимоги побуту, що були відбиті в організації плану собору. Софія являла собою будинок, у якому широкі народні маси, що стікалися в собор з вулиць і площ столиці, зустрічалися з вищою аристократією і чиновництвом імперії на чолі з імператором і патріархом, що виходили із сусіднього Великого палацу. Ці зустрічі супроводжувалися складними театралізованими церемоніями релігійного характеру. Послідовність дій у символічній формі зображувала історію світу, як вона трактована у священному писанні. Умовні рухи і дії вироблялися в строго регламентованому порядку численними священнослужителями різних рангів на чолі з патріархом і імператором. Вони були одягнені в багаті одяги з красиво підібраних коштовних тканин. За допомогою урочистих ходів і строго зафіксованих вигуків і пісньоспівний зображувалися найбільш істотні моменти історії людства, що концентрувалися навколо історії Христа. Для того щоб проводити такі богослужіння, необхідно було створити спорудження, що володіє великим вільним центральним простором для церемоній і вмісткому просторі навколишні його приміщення для величезного числа глядачів. У центрі повинна була знаходитися кафедра-амвон — місце осередку церемоній, що зображує по ходу дії те печеру, де народився Христе, то гору, на якій він був розп «ятий і т.д. Центральна частина будинку повинна була мати придаток у виді вівтаря, що зображував небесне царство, у той час як вона сама представляла землю, де і відбувалися зображувані події. Між землею і небом здійснювалося постійне спілкування, однак вівтар відокремлювався від глядачів невисокою перешкодою, що ховала небесний світ. Присутні могли заглянути в нього лише періодично, коли відкривалися ворота. Перед головним приміщенням повинна була знаходитися більш закрита частина інтер «єра, у якій учасники процесій могли збиратися перш, ніж вийти в головне приміщення. Аналогічні функціональні вимоги, що виникли в менш розвинутій формі ще в попередній період, породили архітектурний тип купольної базиліки, що і був обраний для головного храму Візантійської імперії Анфімієм і Ісідором. Однак колосальні розміри Софії, особлива багатолюдність і своєрідність церемоній, що відбувалися в ній — усе це змусило архітекторів Софії заново продумати сам архітектурний тип купольної базиліки і по-новому його організувати з обліком римського архітектурного досвіду, добре їм відомого. Анфімій і Ісідор, обоє родом з Малої Азії, поклали в основу своєї будівлі малоазійський тип купольної базиліки, де центральна частина будинки була перекрита куполом. Цим у будинок був внесений початок центричності, унаслідок чого базиліка сильно укоротився, як би підтягши до купола. Така купольна базиліка містила в собі основні необхідні приміщення (головне центральне приміщення, до якого примикає вівтарна частина, двох «ярусні галереї для глядачів і нартексів. Виникає питання про основну відмінність подібних купольних васильків — попередниць Софії - від древньохристиянських васильок Рима — цих перших наземних храмів християн у західній столиці імперії після офіційного визнання нової релігії. Відмінність полягає в додатку купола. У древньохристиянській базиліці усі було спрямовано до вівтаря, що був основним, єдиним центром інтер «єра. У купольній базиліці, поряд з вівтарем, виникає другий центр під куполом. Це свідчить про глибоку зміну самої концепції церковного будинку, обумовленій зміною релігійної ідеології. При подальшому розвитку купольної базиліки купол не витиснув вівтарну апсиду. Однак поступово саме він ставав головним видимим центром інтер «єра. Внесене ним центричний початок підсилювався усе більше і більше. Базиліка укоротилася і підтяглася до купола. У результаті основний архітектурний акцент був перенесений з апсиди на купол, і будинок з базиліки перетворилося в центричне спорудження. Основні труднощі, що стояла перед архітекторами при проектуванні Софії, полягала в тім, що купольні васильки, що існували у візантійському світі, мали дуже скромні розміри, у той час як Софія повинна була стати грандіозним спорудженням. Інші труднощі, чисто конструктивна, полягала в тому, що дерев «яне перекриття не підходило для інтер «єра діаметром більш 30 м. Купол необхідно було зробити кам «яним і по розуміннях ідейно-художнього порядку. Він повинний був зображувати небесний звід, що увінчує землю — центральну частину інтер «єра. Весь будинок усередині повинно було виглядати однорідним, воно всьо повинно було бути кам «яним від підстави до замків зводів. Склепінні будинки дуже великих розмірів були добре відомі Анфімію і Ісідору. Очевидно, їхні зодчі і взяли за зразок, вибравши при цьому найбільш грандіозні і чудові будівлі. Задумам зодчих відповідали сама грандіозна римська базиліка, при цьому склепінна, і найбільш видатний купольний будинок, при чому виявилося можливим з «єднати воєдино особливості цих двох споруджень. Цими двома будівлями були василька Максенція і Пантеон. Якби в наш час архітектору запропонували назвати два найбільш видатних римських будинки, він не міг би вибрати краще. План Софії чітко свідчить про те, що саме василька Максенція була покладена в основу її системи. План розчленований чотирма проміжними стовпами на дев «ять частин, так що центральний неф став трьохчастинним. Від купольних васильків зодчі запозичали хори, що дозволяли їм набагато збільшити місткість бічних нефів, призначених для що моляться. Найбільш видатним архітектурним досягненням двох будівельників Софії є прийом, за допомогою якого вони зв «язали воєдино у своєму добутку васильку Максенція і купол Пантеону. Цей прийом відноситься до найбільш сміливих і вдалих ідей в архітектурі минулого. Це геніальне рішення охопило одночасно функціональну, конструктивну і художню сторони архітектури. Воно привело до дивно повноцінного комплексного архітектурного образа. Анфімій і Ісідор винайшли систему напівкупола, що зв «язує купол Софії з її базилікальною основою. У цю систему входять два великих напівкупола і п «ять малих. У принципі повинно було бути шість малих напівкуполів, але один з них був замінений циліндричним зводом над головним входом у центральну частину інтер «єра з нартекса. Це відступ від загальної системи чудово виділяло головний вхідний портал і два менших портали по його сторонах. Через ці портали з нартекса входили процесії, через головний портал проходили імператор і патріарх. Напівкупол прекрасно зв «язали базиліку і купол. Цим була створена купольна базиліка зовсім нового типу, єдиною представницею якого є Константинопольська Софія. Композиційний прийом, застосований Анфімієм і ісідором, фіксує розташування купола в самому центрі будинку. У купольних васильках попереднього часу розташування купола постійно коливалося в зв «язку з можливістю чи подовжити покоротшати циліндричні зводи, що знаходяться до заходу і до сходу від купола. Звичайно вівтар усе-таки притягав до себе купол. У Софії напівкупол створюють до сходу і на захід від купола аналогічні форми, що мають однакову глибину. Завдяки цьому купол не може бути зрушать зі свого місця і упевнено відзначає центр будинку. Одночасно з цим конха апсиди включена в систему напівкупола. Це означає, що вівтарна частина закономірно прив «язана до купола і до головної частини інтер «єра. Так створена архітектурна система, що узаконила обидва центри Софії - купол і апсиду, амвон і вівтар. Унаслідок цього система напівкупола чудово зв «язала спрямованість до вівтаря базиліки і центричність купольної будівлі. У Софії василька і купол внутрішньо органічно зв «язані один з одним. Це дійсно дійсна купольна базиліка, вінець усього розвитку цього архітектурного типу. Не меньш значну роль напівкупол Софії зіграли й у відношенні архітектурно — конструктивному. Величезний купол Софії створює дуже сильний розпір. У південному і північному напрямках розпір погашається могутніми стовпами, по двох з кожної сторони. Зводи бічних нефів, розташовані в двох ярусах, беруть участь у погашенні розпору купола в тім же напрямку. У східному і західному напрямку розпір погашається напівкуполами. Видатне значення такого рішення полягає в тім, що напівкупол виконує свою конструктивну роль, не захаращуючи інтер «єра головної частини і не порушуючи його цілісності. Чудово і художнє значення Системи купола і напівкупола Софії. Ця система одночасно вирішує цілий комплекс художніх проблем. Напівкупола усіх разом утворює геометричну фігуру, що наближається до овалу. Саме цим вони створюють проміжну сполучну ланку між базилікою і центричним будинком. У принципі утворені три уписаних друзі в друга фігури, що поступово переходять одна в іншу (прямокутник основного обрису плану, овал напівкуполів і окружність купола. Овал служить переходом від прямокутника до окружності. У конкретному просторовому вираженні ця схема приймає особливо закінчену й органічну форму. Напівкупола продовжують ритм наростання простору інтер «єра від бічних нефів до центрального. В міру розвитку напівкупола у напрямку купола простір наростає аж до кульмінаційної крапки в центрі. У зворотну сторону центральний простір під куполом поступово неспадає в обидва боки і змінюється далі простором бічних нефів. Порівняння Софії і Пантеону розкриває корінна відмінність між ними в трактуванні купола. У Пантеоні підкупольний простір статичний, це замкнутий величезний у своїй компактності шматок простору, твердо обкреслений стінами і куполом. У Софії центральний простір інтер «єра легко, повітряне і динамічно. Ажурні колонади зв «язують його з усіма навколишніми сусідніми приміщеннями. Простір з усіх боків наростає в напрямку до купола, що вінчає. Самий купол виникає і як би будується в часі на очах у глядача (він поступово розвивається з напівкуполом. Останні охоплюють собою тільки частина інтер «єра, у той час як купол замикає зверху інтер «єр весь у цілому. Величезний центральний простір Софії і набагато більш низькі і тісні, розділені на два яруси бічні нефи скомпоновані по-різному і контрастують один з одним. Разом з тим вони доповнюють один одного і, сполучаючись, утворять єдиний архітектурний образ. Призначені для народу бічні нефи схожі на палацеві зали. Як показують дослідження Великого константинопольського палацу, ця подібність дійсна мало місце і, переходячи з палацу в Софію, знатні парафіяни бачили перед собою як би продовження анфілад палацевих залів. Кожен бічний неф Софії сприймається як трохи неясне у своїх границях і розмірах мальовничий простір. Поперечні стінки з арками прикривають собою не тільки зовнішні стіни, але і колонади середнього нефа. В міру руху уздовж нефа поперечні стінки і колони утворять усілякі сполучення, видні в різних ракурсах і різноманітних взаємних перетинаннях. Коли відкриваються більш значні шматки зовнішніх стін, виступає їхній ажурний характер. Унизу вони щільніше, тому що прорізані тільки трьома великими вікнами в кожнім підрозділі стіни. Над цими вікнами відкривається суцільне заскління під напівциркульною кривого зводу, так що світло вільно вливається в інтер «єр. На протилежній стороні нефа цьому відповідають колонади, що відкриваються в середній неф. Загальну мальовничість бічних нефів підсилюють мармурове облицювання, що піднімається до підстави зводів і обгороджена зверху мармуровим прорізним карнизом, а також золото мозаїк, що покривають зводи. Завдяки сильній розчленованості простору і численних поперечних стінок, різні частини приміщень освітлені по-різному. Ступінь же освітленості глибоко продумана і точно зважена майстрами. Стосовно подібним до композицій один дослідник удало застосував термін світловий орган: він уподібнив музиці гармонійну композицію відтінків світла і тіні в архітектурі. З цим сполучаються ефекти кольору. Мармурові плити облицювання стін і мармур колон тонко підібрані. Панують блідо-рожеві і їхні блідо-зелені відтінки, що доповнюють. У цілому утвориться єдиний ніжний тон. Світлотінь прорізних карнизів і легені орнаментальні кольорові обрамлення золотих мозаїчних поверхонь доповнюють загальний ефект, глибоко продуманий і незвичайно гармонічний. Завдяки порівняно невеликій висоті бічних нефів їхні розміри добре зв «язані з висотою людини. Колонам, що несуть зводи, присутнє до відомого ступеня ордерний початок, успадкований від античності. Вони виступають вперед і відіграють роль сполучного елемента між фігурою людини і простором інтер «єра. Спираючи на колони, око читає архітектурну композицію в цілому. На інших композиційних принципах заснована структура центрального нефа. Інтер «єр головної частини Софії має гігантські розміри і чітко обкреслену просторову форму. Простір головного приміщення Софії чітко обмежено строгим лінійним кістяком і прямими й увігнутими поверхнями. Основна структура просто і ясно позначена вертикальними лініями, що переходять у лінії арок і окружність купольного кільця. Павло Силенціарий, сучасник Юстиніан I, образно говорить, що купол Софії виглядає ширяючим у повітрі, начебто він підвішений на ланцюзі до неба. Висновок. Вивчення візантійської архітектури показує, що собор Софії займає в ній зовсім виняткове місце. Було б невірним вважати, що повторень Софії не було тому, що Софія була випадковим явищем в історії візантійського зодчества. Вона не могла бути повторена тому, що не могло повторитися завдання побудувати головну церкву Візантійської імперії. Так як спорудження, що відповідало цьому завданню і незвичайно що повно відбило візантійський світогляд, візантійська державність і принципи візантійського мистецтва, Софія в Константинополеві являє собою найбільш характерний добуток усього візантійського зодчества. Добутку, що особливо повно відбили свою епоху і світогляд їхньої культури, що породила, і народу і, проте, що залишилися неповторними, виникали також і в інші епохи. Такий, наприклад, Покровськ собор (Василь Блаженний) у Москві. Собор Софії є насамперед пам «ятником своєї епохи, що обладали незвичайною силою впливу не тільки на сучасників і на найближчі до них покоління, але і на людей наступних сторіч і навіть наступного тисячоріччя. Що ж стосується окремих елементів Константинопольської Софії, наприклад, вітрил, внутрішнього мармурового облицювання стін, то вони зробили дуже великий вплив як на візантійську архітектуру наступного часу, так і на зодчество інших країн. Особливо істотно, що Софія послужила у відомому змісті відправною крапкою розвитку хрестокупольної системи наступного часу. Вона й у цьому відношенні є глибоко закономірною і необхідною ланкою розвитку візантійської і усієї світової архітектури.Показати\nПохожие работыНазваниеТипПротокол намірів до створення Спільного підприємстваРефератКоротка історія латинської мови та її роль в розвитку світової культури. Зв’язок латинської мови з старогрецькою. Роль латинської і грецької мови у створенні медичної термінологіїРефератМій рідний край ТернопільРефератПисьменники областіРефератПро ратифікацію Кредитної угоди (Проект підтримки соціального захисту) між Україною та Міжнародним банком реконструкції і розвитку (04.11. 97)РефератМіжнародне пряме та портфельне інвестуванняРефератСлужба безпеки УкраїниРефератA Comparison between Beowulf & Redcrosse KnightРефератРаковецький замок ХІV-ХVІІ століть с.Раковець Городенківського району Івано-Франківської областіРефератОсобливості форм організації навчання та методів навчання за педагогом новаторомРеферат


Данина пам’яті - державна нагорода Нетішин | perspekt.org.ua\nДанина пам’яті - державна нагорода\nЗнайомі не мали сумніву, що сини знаного енергетика Олексія Івановича Троценка, Олег та Сергій підуть стежкою батька. Так і сталось…\nОбидва обрали для себе Одеський політехнічний інститут, де здобули фах інженера-теплотехніка, зрештою влились у багатотисячний колектив Хмельницької АЕС.\nСергій трудову діяльність розпочав черговим інженером електроцеху. Згодом виробничий досвід допоміг у кар’єрному зростанні – начальника зміни реакторного цеху, начальника зміни енергоблока. Знання та досвід не були зайвими під час роботи у навчально-тренувальному центрі станції, а також коли очолював цех наладки та випробовування устаткування. У 2009 році Сергія Олексійовича призначили на посаду головного технолога електростанції.\nМала батьківщина, місто Рава-Руська на Львівщині, для Сергія Троценка не відклалась у пам’яті, бо батьки переїхали на Придніпровську ГРЕС. Далі були інші зміни у місцеперебуванні родини. Сергію запам’ятались емоції батька, якого було призначено директором Хмельницької АЕС зі статусом «що будується»: «Не місцевість, а казка… Лісу – не перейти, дичини – не перерахувати! Це ж правічне Полісся». У родині з великою шаною ставились до природи, згодом збережений навколо перших будинків ліс став візитівкою новонародженого міста і предметом гордості не лише Троценків. До цих врятованих сосен можна притулитись і зараз.\nСергій цінував батьків оптимізм. Принаймні чимало рис батькового характеру дістались і йому. Зокрема він не надавав особливого значення, що є сином високопосадовця.\nРоки, мов коні не стриножені, біжать і біжать.\nЗ висоти літ дивно було усвідомлювати, що ніби вчора він брав участь у пусконалагоджувальних роботах на першому енергоблоці, а ось вже аналогічні операції на другому енергоблоці, що став до ладу через сімнадцять років. Сергій Троценко «по максимуму» виконав доручення, які випали на час відповідальних пусконалагоджувальних операцій. Працював з натхненням і відповідально. Відтак не забарилось і визнання – отримав почесне звання «Заслужений енергетик України». Звичайно ж, до того мав низку галузевих нагород. Зростав разом з колективом.\nУ 2009 році Сергій Олексійович приступив до виконання професійних обов’язків головного технолога Хмельницької АЕС. Нова посада зобов’язувала знати технологічні процеси як свої п’ять пальців. Жодна система на станції не може існувати сама по собі, всі процеси синхронізовані, взаємопов’язані. Зокрема збій у системах турбінного відділення зумовлює суттєві корективи у роботі реактора. Крім цього під опікою велике технічне господарство, яким займаються спеціалісти хімічного та електроцехів, цеху теплової автоматики та вимірювань... У відповідності зі своїми професійними обов’язками головний технолог повинен постійно контактувати із керівництвом цих підрозділів, щоб експлуатація діючих енергоблоків була надійною та безпечною. У разі виявлення огріхів у роботі техніки, головному технологу та його команді доводилось проводити розслідування аномалій при технологічних порушеннях в роботі устаткування, вносити корективи у роботу. Не звернув увагу, як підступна хвороба почала діяти на «технологічні» процеси у його організмі. Мов грім серед ясного неба для працівників електростанції, жителів міста енергетиків стала звістка про передчасну смерть Сергія Олексійовича. Це трапилось на роковини смерті батька.\nДнями у кабінеті міського голови Нетішина Олександра Супрунюка відбулась зустріч із сім’єю покійного Сергія Троценка – дружиною Мариною Григорівною та дітьми. Очільник міста повідомив, що йому довірено вручити родині покійного орден «За заслуги» ІІІ ступеня, яким ще за життя було відзначено звитяжну працю енергетика. Ця державна нагорода має стати даниною пам’яті про хорошу людину, знаного спеціаліста, турботливого батька Сергія Троценка.