Так само як цукор чи опіум, пальне є наркотиком: що більше його споживаєш, то дужче його прагнеш - Главком\n27 Листопада, 2019, 11:18 glavcom.ua\nРівновага чи адикція\nЦіни на нафту почали падати, але видобуток пального далі є рушієм світу. Вчені вже п'ятдесят років поспіль попереджають про кліматичну катастрофу, але спалювання вуглецевого палива наростає з кожним десятиліттям. У Росії говорять про нафтову голку – енергетичні копалини як економічний наркотик; в Америці – про карбонізм: ставку на вуглець як нову релігію. Чи аж така вже нова ця віра, і чи дійсно подібна вона на опіум для народу? Розгляньмо історичні приклади.\nРівновага між попитом а пропозицією – основа економіки. Ви виробляєте сировину або товари, наприклад, сіль, і продаєте їх. Але людина не буде купувати більше солі, ніж готова з'їсти. Споживаючи сіль, вона досягає насичення, і цей товар їй більше не потрібен. Ви можете рекламувати сіль і так і сяк, але споживач купить новий пакет тоді, коли закінчиться старий. Виробництво обмежене споживанням, і великих грошей ви на цьому не заробите. Це зла новина, але є і добра: існують такі види сировини та товарів, споживання яких не викликає насичення. Нема тут і рівноваги між попитом а пропозицією; на попит можна впливати безліччю різних способів, збільшуючи прибутки. Таким товаром є, наприклад, цукор: що більше людина його споживає, то більше їй хочеться. Тільки такі види сировини, як цукор, бавовна, нафта, досягали справді бурхливого зростання – наприклад, подвоєння видобутку що десять років.\nРізні якості солі і цукру найкраще видно в порівнянні. Сіль завжди була з людьми, без неї неможливе життя; цукор – дуже пізнє надбання. Сіль, яку виробляли безліч дрібних, не здатних протистояти державі підприємств, майже всюди ставала предметом державного контролю. І навпаки, торгівля тростинним цукром створювала настільки великі фортуни в колоніях, що сама державна машина країн-метрополій опинялася під контролем продуцентів цукру. Сіль, як нині вугілля, рідко коли перевозили на великі відстані; цукор же, як нафту, навпаки возили через океани, і велика частина прибутку залишалася у купців-перевізників. Крихітні острови Вест-Індії, наприклад Барбадос, породжували фінансові потоки, співмірні з усією імперією. Їхні представники контролювали британський парламент, ставали прем'єр-міністрами чи мерами Лондона. Адикція до цукру поєднувалася з його концентрацією; перша заохочувала зростання, друга дозволяла встановлювати монопольні ціни.\nЦукор – приклад адиктивних, або наркотичних, видів сировини. Людина або країна може споживати їх необмежено, майже нескінченно. Зростання пропозиції викликає ще більший попит всередині тієї ж популяції споживачів. Тут не попит визначає пропозицію: все навпаки – виробництво стимулює споживання. Вивчаючи зв'язок між виробництвом і споживанням, економісти говорять про еластичність: якщо виробництво товару швидко зростає при підвищенні попиту, то еластичність цього виробництва є високою. У протилежних випадках, коли вслід за пропозицією зростає споживання, варто говорити про наркотичність попиту.\nІсторія знає багато таких наркотиків – слабких або сильних, але масових і безкінечно вигідних: крім цукру та вироблюваного з нього алкоголю, це тютюн, кава, чай, шоколад і, нарешті, опіум. Протягом трьох століть ці наркотичні товари становили найбільшу групу в міжнародній торгівлі. Зараз це важко уявити, але в ту солодку епоху призначення Америки бачили в постачанні Вест-Індії; на Карибських островах було більше кораблів, ніж у американських штатах. Заради цукру толерували рабство, на ньому відпрацьовували принципи меркантилізму. Коли цукор став доступним для середнього класу і навіть для міської бідноти, він перестав асоціюватися з багатством і владою. Але він зберіг зв'язок із насолодою (в деяких мовах слово "на-солод-а" однокореневе зі "солод-ощами"). Разом із дешевими підробками під східну розкіш – порцеляновими філіжанками, бавовняними обрусами, м'якими меблями – цукор відіграв першорядну роль у формуванні буржуазного способу життя. В 1660 році зареєстровано англійську Компанію Східної Індії; століттями вона була найбільшим роботодавцем імперії. Компанія збирала чай в Індії на двох мільйонах акрів, і в цьому бізнесі було зайнято більше мільйона людей. Споживання цукру зростало швидше за зниження цін. Чай з цукром пили всі – від королівської сім'ї до найбідніших селян, учасників хлібних бунтів. Звичайно, що дешевшою була марка чаю, то більше цей напій уподібнювався на гарячий розчин цукру. В ті часи якість харчування англійців погіршилася; мільйони людей жили напівголодним існуванням, запиваючи його солодким чаєм.\nЗавдяки рабству на плантаціях і державному захисту від піратів цукор у Європі дешевшав. Включення цукру, тютюну і чаю в загальнодоступну дієту вело до залежності селянських сімей від привізних товарів і, в підсумку, – до нової мотивації праці, що руйнувала селянське господарство. Спускаючись вниз соціальною драбиною, колишні предмети розкоші – цукор та інші колоніальні товари – підривали стару модель натурального господарства, яке працювало на звичний рівень споживання за моделлю солі. Адиктивність цукру, чаю, кави, шоколаду і алкоголю вела до нестачі грошей, до необхідності працювати більше, шукати підробіток на стороні, залучати в роботу жінок і дітей, які теж любили солодощі.\nПов'язуючи цукор і чай з британським домінуванням, володарі континентальної Європи боролися з ними, як могли. Одні намагалися захопити нові колонії, щоб ті конкурували з британськими; інші шукали шляхи імпортозаміщення. В 1747 році один берлінський алхімік виявив, що з бурякового соку теж можна випарити цукор. Дослідну селекцію нових сортів буряку підтримав Фрідріх Великий, а потім і Наполеон. Ціни на цукор впали. Тепер Британська імперія затіяла війну з незалежним Китаєм, щоб підтримати торгівлю індійськими чаєм і опіумом. Виробництво опіуму в Індії зростало, зростав і попит в Китаї; протягом XIX століття кількість наркоманів там збільшилася до десяти мільйонів. Зупинити це зростання могла тільки китайська держава; та, зазнаючи військових поразок, вона відступала, і попит продовжував зростати.\nАдиктивні субстанції пов'язані з енергією. Це та оманлива енергія, яку цукор дає тілу, а нафта – водієві, закоханому в швидкість. Споживання адиктивної сировини зростає, навіть якщо індивідуальні дози стабілізуються; потреба в ньому поширюється соціальною групою зі швидкістю епідемії. Цукор, чай, кава, тютюн, алкоголь, шоколад, опіум і, нарешті, паливо: дорогі і привабливі, вони всі спочатку були надбанням аристократичної еліти; потім дешевшали, опускаючись соціальною драбиною, але зберігаючи свої адиктивні якості. Такі види сировини людина готова споживати охоче і непомірно – з тим власне апетитом, що приходить під час їжі. Корисні властивості цих субстанцій часто були перебільшеними або й взагалі вигаданими; головним і цілком реальним їхнім атутом була здатність викликати звикання, залежність. Нафта дає пальне, а воно – швидкість, одну з цінностей сучасного життя. Як і цукор, тютюн чи опіум, пальне є наркотиком: що більше його споживаєш, то більше прагнеш. Без державного регулювання швидкості неминуче стають вищими, автомобілі – більшими, дороги – небезпечнішими, повітря – гіршим, прибуток – вищим. Чи критичне обговорення карбонізму або нафтової голки може запобігти катастрофі?\nРозмови важливі, бо – певним чином – адиктивність близька до плацебо: це предмет спокуси, реклами, культурного конструювання. Податки і високі ціни знижують наркотичність продукту; мода або реклама здатні її збільшити. В поєднанні зі сприятливою для монопольних цін географічною концентрацією наркотична залежність забезпечувала економічне зростання, ставши основою нечуваних багатств. Але історичний досвід показує, що кожен раз це зростання впиралося в межі, виставлені людьми або природою.\nАлександр Еткінд, професор історії в Європейському університеті у Флоренції, автор книги «Природа зла. Сировина і держава»\nТеги: нафта історія податки вугілля алкоголь повітря\n«Укрзалізниця» скасувала скандальний тендер на закупівлю російського вугілля\nОржель розказав, чи готовий уряд до опалювального сезону


Виховна робота - Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №151 Харківської міської ради Харківської області\nВиховна робота в ХЗОШ №151\nВиховна робота в ХЗОШ №151 здійснюється згідно річного плану, планів спільної роботи з Управлінням патрульної поліції у місті Харкові Департаменту патрульної поліції, Слобідськім РВ у місті Харкові ГУ ДСНСУ у Харківській області, службою у справах дітей Слобідського району Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Харківським міським центром зайнятості, Слобідською районною наркологічною службою, Слобідськім відділом ГУ національної поліції в Харківської області, центром соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді, які спираються на основні нормативні документи: Конституцію України, Конвенцію ООН про права дитини, закони України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», «Про охорону дитинства», програму «Основні орієнтири виховання учнів 1-11-х класів загальноосвітніх навчальних закладів України» та інші важливі документи\nНа методичних об’єднаннях класних керівників аналізуються та обговорюються основні заходи та нормативні документи стосовно виховної роботи.\nФормування в учнів національної свідомості і самосвідомості, ціннісного ставлення до суспільства і держави, національно-патріотичне виховання учнівської молоді було й залишається пріоритетним у системі виховної роботи школи.\nВ школі створені «Куточки Української державності», до яких входять Прапор, Герб і Конституція України. Куточки поповнюються матеріалами, що пов’язані з основними подіями в Україні і відповідають віковим особливостям учнів. У навчальних кабінетах оформлені куточки народної символіки.\nЗ метою популяризації діяльності органів місцевого самоврядування в Україні проводиться конкурс для дітей та молоді «Місцеве самоврядування – це ми!», в якому беруть участь учні нашої школи.\nУчитель історії Антоненко Л.Ю. разом з дітьми бере активну участь у Всеукраїнському конкурсі учнівських робіт «Історія і уроки Голокосту».\nВійськово-патріотичне виховання реалізується через відзначення важливих дат: Дня партизанської слави, річниці визволення України від нацистських окупантів, Дня збройних сил України, Дня захисника України. До цих дат випускаються стіннівки, проводяться уроки мужності, години спілкування.\nКласні керівники разом з дітьми проводять тематичні заходи, присвячені Міжнародному дню рідної мови, аварії на Чорнобильській АЕС, уроки мужності, присвячені Дню Перемоги над нацизмом. Напередодні річниці Перемоги відбуваються волонтерські та соціальні акції щодо вшанування ветеранів війни та збереження пам’яті про загиблих.\nУчні школи беруть участь в різноманітних конкурсах дитячої творчості. Найбільш актуальні події країни, міста, школи висвітлюються в шкільний газеті учнівського самоврядування.\nЦіннісне ставлення до сім'ї, родини, людей реалізовувалось шляхом проведення благодійних акцій: «Допоможи ближньому»,Червоного хреста та відвідування ветеранів вдома напередодні 9 травня. Родинно-сімейне виховання здійснюється не тільки через роботу з дітьми, коли будуються родинні принципи співжиття, а й через роботу з батьками під час відвідування вдома, проведення бесід, батьківських зборів.\nЗ метою з’ясування суті поняття «толерантність», розвитку терпимості та доброзичливості, вміння прислухатися до думки інших, засвоювання навичок толерантної поведінки в рамках Тижня толерантності проводиться багато різноманітних заходів з урахуванням вікових особливостей учнів.\nВ період проведення тижня «Милосердя», присвяченому Міжнародному дню інвалідів проводяться конкурси малюнків, виховні години, круглі столи, бесіди та акції милосердя.\nЦіннісне ставлення до праці передбачає усвідомлення дітьми та учнівською молоддю соціальної значущості праці, розвинену потребу в трудовій активності, ініціативність, схильність до підприємництва; розуміння економічних законів і проблем суспільства та засобів їх розв’язання, готовність до творчої діяльності, конкурентоспроможності й самореалізації за умов ринкових відносин, сформованість працелюбності як базової якості особистості. З учнями школи постійно проводяться бесіди професійно-орієнтаційного характеру, здійснюються екскурсії до закладів вищої освіти, технікумів, коледжів; діти постійно залучаються до суспільно-корисної праці по впорядкуванню прилеглої та закріпленої території. Шкільний психолог Вербенець Т.М. проводить постійну роботу з оновлення стенду «Барометр професій» (згідно спільного графіку роботи з Центром зайнятості).\nВ квітні в рамках всесвітнього дня охорони праці учні беруть участь в районному конкурсі дитячого малюнка «Охорона праці очима дітей».\nЦіннісне ставлення до природи формується у процесі екологічного виховання. Дбайливе ставлення до природи, участь у екологічних акціях – показник екологічного виховання учнів в школі.\nНа базі Національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова кожен рік відбуваються урочисті «Бекетовські читання», в ході яких лідери учнівського самоврядування нашої школи презентують власні бізнес-проекти. В грудні-січні учні школи беруть активну участь у районній виставці «Новорічна феєрія», яка організовується ЦДЮТ № 4.\nЦіннісне ставлення до культури і мистецтва реалізується через різноманітні форми роботи.\nТрадиційне проведення пісенного фестивалю сприяє творчому розвитку дітей. За ініціативою лідерів Шкільної республіки в школі також традиційним став «Поетичний конкурс». В школі проводяться заходи, присвячені річниці з дня народження Т.Г. Шевченка (виховні заходи, літературні вікторини, свята). За ініціативою лідерів Шкільної республіки проводиться конкурс серед учнів молодшої школи «Юні принц та принцеса школи» . Тупкаленко Т.Є. разом з дітьми свого класу кожен рік представляють театральну виставу, яку із задоволенням дивляться учні школи, їх батьки та вчителі. Важливим показником естетичного виховання є відвідування театрів, музеїв, бібліотек. Учні 1-11-х класів найчастіше дивляться театральні вистави та концертні програми театрів ХНАТОБ, «Мадригал», ТЮГ, ККЗ «Україна», театру музичної комедії.\nЦіннісне ставлення до себе передбачає сформованість у зростаючої особистості вміння цінувати себе як носія фізичних, духовно-душевних та соціальних сил. Воно є важливою умовою формування у дітей та учнівської молоді активної життєвої позиції. Кожний вид роботи сприяє розвитку цієї складової виховної діяльності, але найбільш дієвими є: місячник з правил дорожнього руху, бесіди з попередження дитячого травматизму, «Я обираю здоровий спосіб життя», Тиждень правових знань, Всеукраїнський урок права.\nКожен рік проводиться Єдиний правовий день, під час якого учні зустрічаються зі спеціалістами служби у справах дітей, ЦСССДМ, Центром зайнятості, представниками національної поліції, лікарем-наркологом.\nВ жовтні проводяться уроки електробезпеки з метою попередження нещасних випадків при використанні електроенергії в побуті, під час дозвілля та у громадських місцях.\nНапередодні канікул проводиться «Тиждень безпеки життєдіяльності». Діти беруть участь у конкурсі малюнків «Зробимо життя безпечним», Всеукраїнському конкурсі дитячих малюнків на протипожежну та техногенну тематику, заходах, присвячених Міжнародному дню боротьби зі СНІДом.\nВ травні на території другої державної підпорядкованої рятувальної частини Слобідського районного відділу ГУ ДСНС відбуваються районні відбіркові змагання з пожежно-прикладного спорту, в яких беруть участь учні старших класів нашої школи.\nШкільне самоврядування стало більш ініціативним та активним , про що свідчать різноманітні відзнаки та нагороди міського рівня.\nУ процесі виховання класний керівник керується особистісно-орієнтованим підходом до здібностей, нахилів кожної дитини, тим самим створюючи умови для їх саморозвитку, самовдосконалення, самореалізації на основі національних та загальнолюдських цінностей.


Чому не треба зволікати з видаленням жовчного міхура при жовчно-кам'яній хворобі? - Хірургічне відділення КМКЛ №18\nСтарший ординатор. Хірург вищої категорії\nПереміщення каменів з жовчного міхура в жовчновидільні шляхи (холедохолітіаз) очевидно і достовірно доведені. Всі види калькульозного холециститу можуть супроводжуватись цим грізним ускладненням. Частіше холедохолітіаз поєднується з так званим, “зморщеним” жовчним міхуром. Що є первинним, а що вторинним в даній ситуації достеменно невідомо. Можливо з найбільшою логічною достовірністю зазначити, що раніше зморщується і втрачає свою еластичність жовчний міхур, а потім при черговому приступі камінець потрапляє в протоки. При холедохолітіазі часто знаходять розширений та короткий міхуровий протік.\nРозрізняють 4 види міхурового протоку: Нормальний – 3-4мм, вузький – до 3мм, широкий – 5мм, аномальний – незвичайне впадіння міхурового протока. Співставлення діаметру міхурової протоки і характеру ураження загальної жовчної протоки показують, що чим ширший діаметр пузирної протоки і чим вищий тиск в жовчному міхурі, тим більша ймовірність наявності каменів в загальній жовчній протоці. Частіше холедохолітіаз спостерігається при широкому міхуровому протоці. Це підтверджується при проведенні магнітно-резонансної холангіо-панкреатографії (МРХПГ), яку призначає лікар для уточнення діагнозу і вибору метода хірургічного лікування пацієнта. Діаметр загальної жовчної протоки відображає стан гіпертензії в ній. Анатоми і хірурги вважають, що в нормі по даним УЗД діаметр повинен становити 7мм.\nГоловною ознакою жовчної гіпертензії є розширення та напруга з клінічними проявами у вигляді жовтяниці. Ознаки жовчної гіпертензію визначають частіше ніж механічну жовтяницю, особливо при гострому холециститі. Міграція камінця під час приступу може призвести до жовчного стазу, але жовтяниця проявиться через 24-48 годин.\nЗа період використання лапароскопічної хірургії в нашому відділенні запроваджена тактика, коли в ургентній ситуації при підозрі на холедохолітіаз ми проводимо динамічний нагляд за хворим з контролем білірубінемії в динаміці з паралельним дообстеженням в об′ємі УЗД ОЧП, МРТ черевної порожнини з МРХПГ. При наявності холедохолітіазу виконуємо ендоскопічну операцію (тобто щадну операцію без розтину черевної стінки): ЕРХПГ з ЕПСТ з літекстракцією (видалення конкрементів жовчної протоки через ендоскоп), з подальшою лапароскопічною холецистектомією. При виявленні пухлинного генезу механічної жовтяниці ми проводимо ЧЧХС (тобто зовнішне дренування жовчної протоки під УЗД – контролем), а при необхідності – так зване стентування жовчних протоків (стент – це спеціальна ’’трубочка’’, яка вставляється в жовчний проток для ліквідації жовтяниці).\nЯкщо своєчасно прооперуватись з приводу жовчно-кам’яної хвороби, цього грізного ускладнення можна уникнути. Лікування повинно бути плановим та своєчасним.\nЗапрошуємо на лікування в нашу клініку.


Медтехніка, стоматологічне обладнання та реагенти. Івано-Франківськ Mедмаркет : Продаж медичного устаткування.. Ортез-2В-1\nКаталог/Товари медичного призначення/Ортопедично-реабілітаційні вироби/Шини/Ортез-2В-1\nБандаж для шиї напівтвердий (шина Шанца) ОРТЕЗ-2В-1\nОртез-2В-1 являє собою основу анатомічної форми зі спіненого поліетилену, що володіє необхідною щільністю і пружністю, і чохла з багатошарового матеріалу з бавовняним шаром до тіла. Для фіксації по обидва боки ортеза вшита текстильна застібка, що дозволяє більш точно зафіксувати виріб по обхвату шиї.\nПеріод реабілітації після іммобілізації гіпсовою пов'язкою;\nСпондиліт з незначною деструкцією будь-якої етіології (онкологічної, туберкульозної, остеоміелітіческой і ін.).\nРозмір Обхват шиї (см) Висота Ортеза (мм)


Анонімне лікування алкогольної залежності в Смілі в наркологічній клініці, виведення з запоюsmela-uk\nHome » Лікування алкоголізму в Смілі\nЛікування алкоголізму в Смілі\nАлкогольна залежність – не просто погана звичка, а серйозна патологія, що руйнує здоров’я і психіку пацієнта, що веде до деградації його особистості. При цьому впоратися з даним захворюванням самостійно практично неможливо, особливо при тривалому, систематичному вживанні спиртних напоїв.\nКваліфіковане і анонімне лікування алкоголізму в Смілі пропонує пройти місцева філія Європейського Інституту залежностей.\nІнститут залежностей успішно працює на протязі багатьох років, філії даного реабілітаційного центру регулярно відкриваються не тільки в обласних центрах, а й у невеликих містах.\nВідмінні риси клініки полягають у наступному:\nКомплексний підхід до лікування алкоголізму, поєднання медикаментозних та психотерапевтичних методик.\nСуворе дотримання політики конфіденційності, анонімності, відсутність розголосу. Пацієнтів в центрі не ставлять на облік.\nІндивідуальний підхід до розробки терапевтичного курсу.\nСоціальна реабілітація колишніх алкозалежних.\nВ Інституті працюють тільки досвідчені, кваліфіковані фахівці, наркологи, психологи і психотерапевти. Програма лікування носить послідовний, поетапний характер.\nУспішне, довгострокове лікування алкоголізму грунтується на комплексному підході, купірування фізіологічної та психологічної залежності. При надходженні пацієнта в клініку проводиться діагностика, що дозволяє визначить стаж алкоголізму, можливу психологічну до нього прихильність.\nНа наступному етапі здійснюється детоксикація, необхідна для купірування хімічної залежності, зняття гострих ознак абстинентного синдрому, очищення організму від токсинів шлаків, продуктів розпаду етилового спирту. Після завершення програми ДЕТОКС в обов’язковому порядку лікуються супутні алкоголізму захворювання, його ускладнення і наслідки.\nХороші результати дає кодування від алкоголю в Смілі, що у Інституті залежностей може приводитися наступними способами:\nПідшивка, медикаментозне кодування.\nОптимальний варіант підбирається в індивідуальному порядку. Кодування доповнюється курсом психотерапії, заняттями в групах взаємодопомоги, психологічними консультаціями. Важливо щоб пацієнт сам усвідомив наявність у себе проблеми і необхідність позбавлення від алкогольної залежності. Для цих цілей проводяться мотиваційні бесіди, активно застосовується метод інтервенції.\nВелике значення має перебування хворого в здоровому терапевтичному співтоваристві, тимчасова ізоляція його від звичного оточення, численних спокус, цілодобове спостереження і підтримка з боку досвідчених фахівців. Саме з цієї причини співробітники клініки пропонують лікування в умовах госпіталізації.\nНа відміну від традиційних наркодиспансерів для пацієнтів тут створені камфорні умови проживання, максимально наближені до домашніх. Пропонується правильне, оптимально збалансоване харчування, організація дозвілля.\nКрім того, здійснюється додаткова робота з родичами алкозалежного з метою допомогти правильно з ним взаємодіяти, розуміти і допомагати в подоланні хвороби.\nТакий комплексний, індивідуальний підхід дозволяє домагатися позитивних, пролонгованих терапевтичних результатів.\nВиклик фахівців додому\nХворі в будь-який час доби можуть запросити кваліфікованих фахівців до себе додому для надання таких послуг:\nЗняття білої гарячки в Смілі.\nЕкстрена детоксикація організму при передозуванні, отруєнні спиртними напоями.\nПримусове лікування алкогольної залежності методом інтервенції.\nЩоб викликати наркологів та психологів на дім, достатньо зателефонувати за контактним номером телефону або заповнити форму зворотного зв’язку на сайті Інституту залежностей.


Донори та бізнес - за чисте довкілля - Український форум благодійників : Український форум благодійниківДонори та бізнес - за чисте довкілля - Український форум благодійників\nДонори та бізнес – за чисте довкілля\nГрупа компаній «НІКО» виділила 400 тисяч гривень на підтримку екологічних ініціатив неурядових організацій. Кошти будуть передані для проведення конкурсу проектів «ЗА ЖИТТЯ У ЧИСТОМУ ДОВКІЛЛІ!», що проводиться спільно Міжнародним фондом «Відродження» та Всеукраїнським благодійним фондом «Крона».\nМета програми – підтримати ініціативи активних громад, молоді, що допоможуть зменшити забруднення відходами, зберегти енергоресурси й довкілля. Наприклад, такі ініціативи як роздільний збір сміття та його переробка; розчищення нелегальних сміттєзвалищ; очищення від сміття окремих територій, водоймищ, лісів та парків; озеленення місць громадського відпочинку, дитячих майданчиків та пришкільних територій, впровадження ініціатив з енергозбереження в громадських, соціальних та державних установах та інші.\nГрупа компаній «НІКО» та Всеукраїнський благодійний фонд «Крона», починаючи з 2007 року надають фінансову підтримку ініціативам неурядових організацій, що спрямовані на вирішення різних соціальних проблем громад. Обсяг інвестицій Групи компаній «НІКО» в соціальні й благодійні програми, починаючи з 2007 року склав 12,9 млн. гривень.\nЦьогорічна екологічна тематика проектів пов’язана з необхідністю реалізації ефективних рішень щодо збереження природних ресурсів, захисту й відновлення довкілля, привернення суспільної уваги до проблем забруднення відходами.


Сьогодні в Ужгородському замку відбудеться прем`єра шоу-мюзикла "Енеїда" @ Закарпаття онлайн\nУ такому форматі лялькарі виступатимуть уперше і цим, власне, хочуть здивувати... дорослого глядача.\nГоловний режисер Наталя Орєшнікова каже, що за постановку «Енеїди» вирішили взятися передусім через її глибокий патріотизм. Що ж до сюжету, то, як зазначив директор театру Василь Чайкович, він цікавим та актуальним буде завжди. А позаяк її дивитися бажано віковій категорії людей від 16 років і старших.\nДо речі, спектакль повністю музичний, задіяно велику кількість ляльок, маски. До речі, найскладніше було з декораціями та ляльками, адже на кожній по 170 різних деталей, які треба було вмонтувати. З цим мали мороку не тільки художники та майстри театру ляльок, але задіяли всіх, хто «мав вільні руки».\nЦіна квитка на спектакль — 25 гривень.


МВС про «чорних» волонтерів: жебрацтво – це не кримінал (Чинне законодавство України не забороняє просити милостиню)\nМВС про «чорних» волонтерів: жебрацтво – це не кримінал\n13.02.2013 09:56 446\nЧинне законодавство України не забороняє просити милостиню. Про це заявив начальник відділу зв'язків з громадськістю ГУ МВС України у Києві Ігор Михалко, коментуючи ForUm'у факт масової появи волонтерів, які збирають гроші на допомогу хворим дітям.\n«Немає кримінальної відповідальності за те, що людина десь стоїть і просить грошей. Тільки якщо люди використовують для цього малолітніх дітей. Чи потрібно змінювати законодавство – це питання до народних депутатів. Все дозволено, що не заборонено. Якщо волонтер не порушує громадський порядок, не вчиняє протиправних дій, за що його можна затримати? Якщо ж люди дізнаються, що їх обікрали, вони пишуть заяву у правоохоронні органи, і ми розбираємося, як це сталося, шукаємо цих людей і караємо. Але жебрацтво – це не кримінал», - зазначив Михалко.\nпопередня новина У київських маршрутках подорожчав проїзд наступна новина Невідомий пограбував столичний банк


Науковці розповіли, як різна музика впливає на здоров'я | Music-Review Ukraine\nВчені поділилися корисною інформацією про вплив музики на організм людини. Виявилося, що певні музичні напрямки можуть мати різний вплив на організм.\nНаукові працівники зазначають, що всі музичні жанри впливають на мозок людини абсолютно по-різному.\nЯк впливає на здоров'я класична музика?\nКласика вважається найбільш корисною. Вона може зняти нервове перенапруження, заспокоїти хворі нерви, надати моральних сил, щоб йти далі по життю. Найчастіше класичну музику слухають ті, хто схильний до стресів щодня. Вчені стверджують, що дуже важливо з раннього дитинства або навіть під час виношування дитини слухати відомих класиків, які увійшли в історію музики. Регулярне прослуховування їхніх творів підвищує інтелект дитини.\nРок – потужний підсилювач емоцій\nВиявляється, який би в людини не був настрій, слухаючи рок, він стає ще більш агресивним або, навпаки, щасливим. Але також, вченим вдалося виявити й негативну властивість цього жанру музики й полягає вона в порушенні внутрішньої врівноваженості людини, саме тому дітям і підліткам небажано його слухати.\nПоп-музику краще не слухати тих, хто зайнятий розумовою працею\nА все тому, що монотонні ритми такого напрямку в музиці призводять до погіршення когнітивних здібностей мозку людини. Якщо вона буде часто слухати "попсу", то через деякий час у неї з'являться проблеми з концентрацією уваги та пам'яттю.


Шалва Амонашвілі: «Ніколи не жалійтесь батькам на дітей!» Анна Печерна\n12677 0 26.10.2021Анна Печерна\n20 жовтня освітяни України мали змогу зустрітися і долучитися до мудрості й досвіду двох видатних педагогів – Шалви та Паати Амонашвілі. Нижче тези з виступу Шалви Амонашвілі про цінності гуманної педагогіки. Тези з доповіді Паати Амонашвілі про те, як жити в злагоді з дітьми й мотивувати їх до навчання дивіться за цим посиланням.\nЯкщо стандартизувати освітній процес, чи отримаємо ми на виході творчих особистостей? Ні.\nСправжнє виховання можливе лише в духовній спільності з дітьми.\n«Духовність» походить від слова «дух», що означає вічне єство. Духу надається тіло для виконання свого завдання.\nДуховне життя – це вдосконалення в терпінні, щедрості, прощенні, великодушності, вмінні надихати тощо.\nМета (гуманного) виховання – виховання ДУХа людини.\nПробуджуйте в дитині духовність по краплині. Виховуйте в ній почуття, що вона потрібна світу і собі самій.\nПро живі знання\nСам по собі кожний предмет в школі – мертві знання. Лише Вчитель може оживити знання = оДУХотворити.\nДавайте не застарілі знання, а гіпотези й горизонти, адже діти спрямовані на майбутнє. Хай стають дослідниками й пізнають світ на ваших уроках.\nГуманний педагог йде разом з учнями до предмета. Пізнавайте разом. Приховано скеровуйте процес, самостійно вони мало чого досягнуть. Подекуди плануйте помилки, хай учні виправлять вас і відчують себе знавцями.\nУчитель це актор і кожний урок – вистава.\nНе відпускайте дітей без здивування і захоплення від уроку.\nЯк хочете чогось навчити, переконайтеся, що самі це вмієте, а потім дайте образ.\nНа одному уроці має бути стільки уроків, скільки учнів в класі. Кожному свій.\nПро важливість пізнання себе\n«Школа» в перекладі з санскриту – сходи, духовне сходження людини. Тому школа – це не заклад. Школа знаходиться у Вчителі, який допомагає під час сходження і є дарувальником світла (в перекладі з санскриту).\n«Гуманний» походить від слова «умен» – людина, яка пізнає/шукає самого себе. Сам пошук і є гуманність. Хто шукає відповіді, той вже вдосконалюється.\nКожний предмет в школі – фізика, хімія, література та інші – допомагають пізнати себе і свою потрібність світу. До прикладу про що це – книжка «Физика языком сердца», яку написала вчителька фізики Ирена Стульпинене.\n16.08.2018 10586 0\n28.11.2018 8607 0\nПро любов і радість в школі\nЯк діти радітимуть вчителю, то отримання знань буде радісним.\nНе можна забирати в дітей дитинство під час уроків. Припиніть готувати дітей до майбутнього, живіть разом з ними й любіть їх. В любові діти досягають успіхів.\nЯк вчитель любить дітей? Поважає і вірить в кожного. Ставиться до них з ніжністю.\nЯкщо є любов, методи любові відкриваються самі.\nНа уроці має бути радість від того, що ви разом.\nДиректор школи – диригент. Його вчителі – музиканти/артисти. Програма школи – партитура. Як всі зіграють по нотах, буде симфонія (гармонія), як не по нотах, то какофонія. Як фальшивитимете, не виховаєте гармонічних особистостей.\nПедагогіка – не наука, а мистецтво. А педагоги – митці й мисткині.\nЯк оживити дистанційку, запитали в Шалви Амонашвілі. ось що він відповів: «Бути в 1000 разів привабливішими, ніж зазвичай. Залучайте, просіть про допомогу. Гарно одягайтесь, хай буде красивим фон і наочні матеріали, обирайте найкращу техніку, а все інше прийде з досвідом».\nПро взаємодію з батьками\nПогодьте з батьками свою концепцію. Як з чимось не згодні – до побачення. Не підлаштовуйте свою партитуру (програму) під батьків. Залучайте їх, створіть батьківський університет, проводьте відкриті уроки, хай батьки бачать, що і як відбувається в школі, як проходить навчання і як виглядає вчитель.\nНіколи не жалійтесь батькам на дітей!!!\nЗ батьками потрібно дружити й шукати спільну мову, а школу перетворити на спільний дім.\nЩоб не було булінгу, говоріть з дітьми про дружбу, показуйте, як дружити на власному прикладі. Домальовуйте дружбу, якщо її немає. Дружіть з дітьми.\nДружба народжує дружбу.\nРадість народжує радість.\nЛюбов народжує любов.\nПіклування народжує піклування...\nШалва як справжній Вчитель не залишив учасників без домашнього завдання. Ось воно.\nСпробуйте деякий час жити за принципом «Люблю неправих в житті виправляти любов’ю».\n07.12.2018 15256 1\n24.10.2019 2649 0\nШалва Амонашвілі,Шалва Амонашвили,гуманна педагогіка,\nЯк розвинути в дитині навичку individual learner\n14.04.2021 1435 0\nВ контексті гуманної педагогіки\n06.05.2021 1446 0


«Носити сексуальну білизну треба завжди. Це крок до самоповаги» — Високий Замок\n«Носити сексуальну білизну треба завжди. Це крок до самоповаги»\nЗа плечима 23-річної Марії Старчак (на фото в центрі) вже понад сім показів одягу та білизни і численні дизайнерські конкурси. Починала Марія з власної колекції одягу, але з часом зупинилася на пошитті білизни. Зараз львів’янка активно розвиває свій бренд та спонукає жінок поглянути на звичну річ гардеробу по-новому. Про прибутки, клієнтів та переваги білизни ручної роботи Марія розповіла журналістці «Високого Замку».\n- Я завжди любила красиві речі. Ще коли була дитиною і бачила звичайну жіночу білизну, то уявляла її іншою. Я свідомо обрала свою майбутню професію, хоча батьки наполягали на музичній освіті. Закінчила Львівський коледж індустрії моди і вступила у Київський університет технології та дизайну, - розповідає Марія Старчак.\n- Яким був перший комплект вашої авторської білизни?\n- Першою моєю колекцією був одяг, але «родзинкою» показу стала мереживна білизна. Це і був мій перший комплект. Тоді ще не знала, що стану дизайнером білизни, і шила повноцінні колекції, але найбільше задоволення отримувала від пошиття цього елемента одягу.\n- Де купуєте тканину? Адже не в кожному магазині можна купити таке делікатне мереживо.\n- Пошуки мережива - найскладніший етап роботи. Також важливо підібрати ідеальну фурнітуру, яка не псувала б естетичного вигляду білизни, а навпаки - підкреслювала його. За увесь час, який присвятила пошиттю білизни, вже можу з заплющеними очима, на дотик, визначити якість мережива. Дещо купую у львівських магазинах, чого немає у нас, замовляю через Інтернет.\n- Скільки часу йде на комплект?\n- Залежить від складності моделі. Якщо ескіз намалювала сама, тоді простіше, а коли виконувати роботу доводиться за малюнком когось із клієнтів, потрібно уважно вивчати кожну деталь, аби з точністю відтворити усі побажання. На найпростіший комплект може йти 3-5 годин часу. Найскладніший — 8-10 годин.\n- Звідки берете ідеї, дизайн?\n- В індустрії моди недостатньо просто добре шити. Тенденції дуже швидкоплинні, пропустиш зміни — будеш на крок позаду.\nКоли мені на думку спадає якась ідея — відразу роблю ескіз. Часто мої клієнти мають певне уявлення, але пояснити його чи намалювати не можуть, тоді розпочинається «розминка» власної уяви - іноді в обговореннях народжуються цікаві авторські моделі.\n- Скільки коштує комплект?\n- Це залежить від якості мережива. Можна підібрати комплект від 350 до 1000 грн. Моя мета — переконати жінок з різною комплекцією та соціальним рівнем, що носити красиву та сексуальну білизну потрібно завжди, адже це перший крок до самоповаги, до того ж вона може, і навіть повинна бути зручною та доступною.\n- Які переваги такої білизни?\n- Кожен комплект створюється за індивідуальними мірками, які можна проводити дистанційно, за моєю інструкцією. Таким чином я точно знаю, як підкреслити усі плюси та приховати недоліки жіночої фігури. Вже цієї осені відбудеться мій показ колекції мереживної білизни, особливістю якого стануть моделі різної комплекції.\n- Траплялося, що хлопець замовляв комплект дівчині?\n- Одного разу мені написав клієнт з Києва, який хотів зробити сюрприз своїй дівчині, проте можливості зняти мірки у нього не було, адже замовлення виконувалось у короткі терміни та трималося у таємниці. Нам вдалося пошити два різні комплекти, які ідеально підійшли його коханій. Вразило те, яким відповідальним може бути закоханий чоловік.\nБілизна ручна робота


Дибіл у Дзеркалі | JURAMAX\nМабуть треба прокидатись. Добрий ранок. Сонце залилось до мене в кімнату, а вітер тим часом насильно скинув зі столу газету, яка відкрилась на третій сторінці. Так лінь підніматись з незастеленого ліжка. Кожен день це роблю, а сьогодні так лінь. Навіть лінь думати. Навіть лінь думати про то що все лінь робити. Напевне щось зі мною коїться. Все ж таки склавши думки до купи, я піднявся з ліжка. Шукаючи очима щось нове, я не знайшов нічого. Дурна кімната. Розкидані лахи по підлозі, в акваріумі плаває рибка, а на столі лампа. Цікаво, чого вона світиться? Напевно ще зі вчора. Виключив лампу. Сонця мені і так достатньо. Не люблю спеки.\nБайдужими кроками виходжу з кімнати і опиняюсь в іншій кімнаті. Прямую до туалету. Прийшов. Стою. Співаю. Хм… Хлопнувши за собою дверима знову повертаюсь у свою берлогу.\nЧерез вікно влітає без запрошення літнє повітря і одна муха. Кружляє по кімнаті і трохи мене нервує. Вдівши штани, я передів їх знову бо вдів навиворіт. Тоді підійшов до дзеркала. Ну і що?\nВсе те саме. Тай хто б сумнівався. Чомусь коли дивишся на себе в дзеркало, миттєво приходять думки різного характеру. Це досить цікаво. Моє відображення дивилось на мене так само як і я на нього. Як мене ця харя вже дістала, мабуть треба в собі щось змінити. «Поміняй душу» - подумалось мені. Та. «Може ще пеніс на вагіну?». Дурні думки. Однозначно дурні думки збоченого та життєвого характеру приходили до мене кожен день, ділились зі мною всім та збагачували мене інформацією про цей тупий і одноманітний світ. Це тіло будуть знову нести ці ноги по вулиці. Цей рот неодноразово буде сьогодні говорити «Добрий день». Мої слова будуть нести біль, страшний біль та ненависть. Мої слова будуть ламати чужі мрії, мої слова будуть пестити чужі і не чужі вуха. Мої слова це ідеальна зброя, краща навіть за холодний ніж. Є багато речей, набагато гірших за саму смерть. Смерть це фантазія, яка приходить в реальність коли вже нічого і нікому не треба говорити. Смерть придумали творчі люди, дали їй людське тіло, чорну мантію та косу. А чому? Вона що по полі по весні ходить і косить конюшину два своїх кроликів? Чому іменно косу? Чому не вила? Чому не морозиво Ріжок? Хоча яка різниця. Так є і так вже буде.\nНа те ми і люди, щоб творити. Ми робимо світ, робимо людей, робимо пироги на неділю. Чи то з капустою чи з картоплею. Хто як любить.\nПоправивши зачіску, я спустився на другий поверх у ванну. Сполоснувши обличчя я підняв голову і знову побачив себе у відображення дзеркала. Це був мертвий та байдужий погляд себе самого.\nКажуть в дзеркалі можна побачити власну душу. А мені набридла власна душа. Мені цікаві інші душі. В них стільки смутку, що хочеться їм допомогти. Не мов в клітці вона блукає в мені, шукає порятунку, кричить. Хоче на волю. «Почекай, мені вже теж набридло» . Часто люди розрізають душу немов рвуть старе шмаття, не цінують її, ігнорують. Не бачать. Всі хочуть все, хочуть влади. Люди не думають за люди. Це не люди. Це скот. Ми не такі різні, як є насправді. Хоча це все таке лайно, така нісенітниця. Кому це важливо? Важливо це нікому. От стою я перед дзеркалом, дивлюсь на себе. Посміхаюсь. А от вийду на вулицю, зустріну не приємні погляди від не добрих людей і все зміниться. Хоча байдуже тепер. Начхати мені тепер на реакцію людей. Я буду собою. Буду робити те, що мені подобається. Як кожен день молитися, я буду посміхатись всім, навіть коли серце розривають думки.\nПочистивши зуби, я вийшов на вулицю. Мене обійняло небо…\n11 січ 2013 о 14:28\nМертва рука. Старі українські оповідки про нечисть


Відстань Умань Кам'янець-Подільський, 342 км, 1 маршрут\nКороткий маршрут - мінімальна відстань між Уманню і Кам'янцем-Подільським\nВідстань Умань Кам'янець-Подільський на машині\nЩоб розрахувати відстань від Умані до Кам'янця-Подільського з об'їздами, відзначте точки маршруту в таблиці\nВідстань 342 км Час в дорозі 6 год 9 хв\nМ-12 117 км 01:56\nР-36 Р-36 148 км 02:28\nР-36 150 км 02:32\nР-36 183 км 03:04\nТ-02-29 Т-02-29 194 км 03:16\nТ-02-18 Т-02-18 194 км 03:16\nТ-02-29 Т-02-29 214 км 03:37\nМ-21 М-21 219 км 03:41\nТ-02-17 Т-02-17 244 км 04:07\nТ-23-08 Т-23-08 244 км 04:11\nТ-23-08 247 км 04:16\nТ-23-08 256 км 04:25\nТ-23-08 274 км 04:48\nТ-23-08 307 км 05:25\nН-03 Н-03 309 км 05:29\nН-03 337 км 05:58\nН-03 342 км 06:09\nОб'їзд - прокладеться маршрут між Уманню і Кам'янцем-Подільським з урахуванням об'їздів, щоб видалити маршрут з об'їздом клікніть на це посилання відстань від Умані до Кам'янця-Подільського або кнопку Розрахувати відстань.\nМаршрути і відстані від Умані до Кам'янця-Подільського\nРозраховані відстані Умань Кам'янець-Подільський на машині, швидкий, короткий, економ маршрут 342 км і визначено час у дорозі для вантажівки і легкової машини.\tФлагма одночасно розраховує відстані між містами для всіх маршрутів.\nВ таблиці і на карті траса Умань Кам'янець-Подільський показана лініями, кожен тип дороги має свій малюнок, чим яскравіше і товще малюнок дороги з Умані в Кам'янець-Подільський, тим вище клас дороги. Можна роздрукувати карту Умань Кам'янець-Подільський і таблицю маршруту у форматі A4.\nвідстань Умань Дніпро\nвідстань Умань Луцьк\nвідстань Умань Городище (Укр)\nвідстань Житомир Кам'янець-Подільський\nвідстань Чортків Кам'янець-Подільський\nвідстань Хотин Кам'янець-Подільський\nвідстань Яремче Кам'янець-Подільський


Неначе світова війна - Piвнe-Paкуpc\nНеначе світова війна\nПотужна світова економічна криза з’їсть 4 трильйони доларів. Падають навіть найсильніші економіки\nСвітова економіка в 2009 році скоротиться на 1,3 відсотка, що стане першою глобальною рецесією з часів Другої світової війни. Експерти Міжнародного валютного фонду (МВФ) стверджують, що таке зниження економічної активності є неминучим “навіть у випадку вживання рішучих заходів із оздоровлення фінансового сектора й подальшого використання важелів макроекономічної політики для підтримки сукупного попиту”.\nМВФ випустив свіжу доповідь про перспективи світової економіки. “Нинішній спад має воістину глобальний характер: зниження обсягу виробництва на душу населення прогнозується в країнах, що становлять три чверті світової економіки. Згідно з прогнозом, ріст відновиться в 2010 р., але його темпи - 1,9 відсотка - будуть низькими порівняно з періодами економічного підйому в минулому”, - говориться в документі.\nЦього року ВВП розвинених країн скоротиться в середньому на 3,8 відсотка, тоді як раніше очікувалося, що цей покажчик складе в середньому 2 відсотки. За даними фонду, виробництво в розвинених країнах у останньому кварталі 2008 р. упало на “безпрецедентні” 7,5 відсотка, і МВФ прогнозує, що таким самим буде спад за підсумками першого кварталу 2009 р.\nСеред розвинених країн найгостріший спад переживають економіки провідних світових експортерів. Так, експерти МВФ прогнозують, що за підсумками 2009 р.спад економіки Японії складе 6,2 відсотка, а Німеччини - 5,6 відсотка. Сильна рецесія очікується в провідних економіках Європи. У 2009 р. економіка Італії скоротиться на 4,4 відсотка, Великобританії - на 4,1 відсотка, Франції - на 3 відсотки.\nСеред тих, хто потерпатиме найбільше від глобальної фінансово-економічної кризи, називають Росію та 11 країн СНД. Згідно з прогнозом, ВВП Росії в 2009 р. зменшиться на 6 відсотків. При цьому відновлення російської економіки почнеться не раніше 2010 р., коли ВВП країни виросте всього лише на 0,5 відсотка. МВФ розраховує, що економіка всіх держав СНД у 2009 р. скоротиться на 5,1 відсотка, однак уже в 2010 р. збільшиться на 1,2 відсотка. Разом зі спадом світової економіки в 2009 р. продовжать знижуватися й світові ціни на нафту. Згідно з прогнозом МВФ, зниження вартості нафти на світовому ринку в 2009 р. складе 46,4 відсотка.\nПерспективи світової торгівлі ще похмуріші. МВФ прогнозує, що обсяги світової торгівлі в 2009 р. скоротяться на 11 відсотків, і в 2010 р. виростуть усього на 0,6 відсотка. Після того, як протягом 60 років торгівля була двигуном росту світової економіки, від скорочення торгівлі постраждали ті країни, чиї економіки орієнтовані на експорт, особливо це стосується країн Азії. При цьому скорочення обсягів експорту економічно розвинених держав досягне 13,5 відсотка, а тих, що розвиваються - 6,4 відсотка.\nВтрати світових фінансових компаній, за підрахунком МВФ, можуть сягнути 4,05 трлн. доларів до кінця 2010 р. Настільки велика втрата капіталу прирікає банківську систему на “повільний і хворобливий” процес очищення балансів. Рік тому фонд оцінював втрати від глобальної кредитної кризи в 945 млрд. доларів.\nВеличезні збитки відіб’ють у банків бажання позичати. Дефіцит кредитування штовхне світову економіку в глибоку рецесію. Державні бюджети затріщать по швах через витрати на націоналізацію проблемних компаній, що в свою чергу ще сильніше обтяжить платників податків. Такі безрадісні причинно-наслідкові ланцюги наводить МВФ.\nЧерез проблеми в західних банках усім світом може прокотитися хвиля корпоративних дефолтів. Причому найважче доведеться країнам, які розвиваються, - їхні компанії цього року повинні виплатити 1,8 трлн. доларів боргу. “Звіт МВФ повернув інвесторів до суворої реальності. Останнім часом з’являється дуже мало даних про стан економіки, тому люди не знають, що робити й побоюються вкладати гроші”, - говорить стратег Нігел Ренделл із RBC Capital Markets.\n04.06.2009 “Экономические известия”, зі скороченнями


Тут вони танцюють (оповідь толкієніста) - все про українську літературу на порталі Рід і Віра\nТут вони танцюють (оповідь толкієніста)\nЦе сталося в ті часи, коли я блукав дорогами ельфів...\nМоє ельфійське ім’я було Маедрос, а приятеля мого звали Меглором. Нам виповнилося по п’ятнадцять років, і ми були дітьми полум’яного духу Рональда Руела Толкієна.\nМи відвідували секцію історичного фехтування при клубі дитячої творчости, трошки водилися з прихильниками рольових ігор, ходили на їхні турніри та тусовки, але найчастіше блукали по Острову вдвох. Вільними мандрівниками – ельфами. „Лембас”, ельфійський хліб, нам заміняли сухарі, луки й стріли ми зробили власноручно, рівно як і дерев’яні, обклеєні фольгою мечі. Що ж до орків, та іншого гаддя, то того літа нам на них щастило як ніколи.\nОсобливо дошкуляла нам компанія з нашого ж таки будинку по вулиці Осініна. З чотирьох недолюдей двох ми класифікували як мордорських орків, дрібних, хижих і пролазливих, третій по габаритам і винятковій тупості „тягнув” на печерного троля, а їхній ватажок був справжнім урук-хаєм– сильним, розумним і по-своєму відважним.\nВ очах цієї „бригади”, як називала себе тепла компанійка, ми з Меглором були „уродамі”, яких потрібно „діставати” при кожному зручному випадку. До того ж ми і вчились в одній школі. Бої з цим поріддям Саурона придавали нашому існуванню необхідний присмак небезпеки, без якого гра перестає бути життям, але і здорово вимотували.\nТа саме завдяки „бригаді” ми познайомилися з Велерадом. А про те, що сталося далі, я насмілився розповісти лише через шість років, та й то одному-двом найближчим друзям.\nЯкось влітку, на початку канікул, ми вирушили на Острів, в Молодечий вибалок постріляти з луків. І на пагорбі, де якісь невідомі поставили трьох дерев’яних ідолів, раптом напоролися на „бригаду” у повному складі. Четвірка сиділа на складених квадратом обтесаних стволах дерев з грубо вирізьбленими по краям вовчими головами і захоплено грала в карти.\nВтекти було ще не пізно, але зробити цей в принципі розумний – для людей – крок, нам завадила ельфійська гордість. І ми рушили вперед.\nНе буду описувати наступної сцени, що є досить банальною. Обмін „люб’язностями” дуже швидко привів до сутички, в ході якої я не раз пошкодував про відсутність у нас справжніх мечів, або хоча б важкої дровеняки. До того ж на мою долю дістався сам Сашко – урук-хай, єдиний, хто ставив справжню небезпеку.\nСашко був „бєзбашенним”, тобто міг і хотів покалічити супротивника. А мене він ненавидів люто. За що – це для мене й досі загадка. Тоді, в дитинстві, я про це не думав, а просто вважав, що так і має бути. Достоту за книгою великого англійця.\nВелерад вийшов з лісочка, коли війна була у самому розпалі. Невисокий сутулий молодик у камуфляжі і з наплічником. Якраз такого віку як оце я нині – ще не „мужик”, але вже й не „пацан” ( пробачте за мій „гоблінський”, надалі постараюсь не вживати).\nВін зміряв поглядом побойовисько і спитав хрипко:\n- Це ви, четверо юродів, відбили минулого тижня шматок каменя на великому Святилищі?\nСашко обернувся до нього і я отримав можливість передихнути та помогти Меглору видертися з ведмежих лабет „троля”, якого, до речі, звали Валеркою.\nА тєбє чіво, каз- зьол? – спитав Сашко зачіпливо, - нє адін хрєн?\nМолодик, не витрачаючи часу на переговори, видобув звідкись з-під футболки річ, що мала вигляд справжнього пістолета.\n- Пристрелю як собаку, - сказав холодно, - коли ще раз побачу в цих краях.\n- Зажігалка, тіпа, - хмикнув Сашко, - напугал...\nПостріл гримнув так голосно, що ми з Меглором аж підскочили. Валерка і двоє „орків” притьом кинулися по схилу вниз. Сашко заціпенів з відкритим ротом. Це вперше він наскочив на ще більшого божевільного ніж сам.\n- Стріляю в ноги, - мовив молодик неголосно, - на рахунок „три”.\nЯ і один раз не встиг порахувати, а Сашко вже летів зі схилу трохи не перекидьки.\n- Псіх! – загорлав знизу, - йоханий псіх!\nМолодик заховав пістоля, повернувся до нас спиною і рушив в бік Молодечого. Ми перезирнулись і рвонули за ним. Така особа заслуговувала на вивчення.\nЗ цього дня ми мали на острові приятеля. Не скажу – друга, відлюдкуватий Велерад не міг стати другом двох підлітків, котрі до того ж постійно перебували душою в іншому світі. Але була у нас єдина спільна риса – всі троє жили війнами, які давно закінчились, і в яких нам не довелось приймати участь.\nВелерадова війна була зовсім іншою, аніж толкієнівські битви. Там не блищали мечі, не було кінних атак та двобоїв. Його Дагор Дагоррат, сповнений лісових засідок, автоматної стрілянини, гірських схронів, в яких оточені підривали себе останньою гранатою, на наш з Меглором погляд, був таким-же героїчно-безнадійним як борня ельфів „Сільмарілліона” проти вселенського зла.\nДивне Велерадове ім’я пояснювалось просто – він був язичником, для яких слов’янські імена були обов’язковими. Пістолет, вдала імітація „парабелума” 40-х років, мав єдину ваду – з нього не летіли справжні кулі, але звук пострілу міг налякати і не такого „юрода” як Сашко. Під час наших з ним нечастих зустрічей, Велерад здебільшого мовчав, але коли вже починав говорити, то обов’язково звертав розмову на Українську повстанську армію, Степана Бандеру, Тараса Чупринку, він же Роман Шухевич, і Декалог Українського Націоналіста.\nЯ добре пам’ятаю той день у червні. Ми знову були на Острові і вигрівались на невеличкому пляжику неподалік від Святилищ, які відвідував\nВелерад. Завдяки йому це місце вже два тижні було „чистим” від знайомих нам орків і тому ми щиро зраділи, коли побачили на стежці сутулу постать приятеля. Велерад порадував нас новим прикидом. До того він носив камуфляжні штани і зелену футболку з силуетами повстанців з автоматами, котрі виднілись між дерев. Напис на футболці був таким:”Українці, бережіть ліси, вони вам ще знадобляться”\nНині на хлопцеві була чорна майка з вовчою мордою і багряним написом: ”Краще померти вовком, ніж жити псом”.\nМи гукнули до Велерада, і він підсів до нас. Розпочалася розмова, яка переважно крутилася довкола вовків та їхнього символічного значення. У Толкієна, як відомо, вовки – це символ зла, Велерад же доводив, що в слов’янській традиції вовк є звіром Перуна, Бога війни, а також символом шляхетности.\nЗ вовків балачка непомітно зіслизнула на ельфійські звичаї і Велерад замовк. Меглор почав оповідати про місця в Європі де нібито бачили цих істот. Неодмінною приналежністю такого місця мало бути ідеальне коло в лісі, заросле травою.\n- І щоб довкола росли дуби, - продовжував Меглор. Велерад, який нібито задрімав, раптом озвався:\n- Є таке місце і у нас на Острові. В плавнях.\nМи були ельфами, а тому не підскочили, не загорлали і не почали вимагати відомостей. Натомість я перейшов на вишукану українську мову – неможливість вивчити Синдарін змусила мене впритул зайнятися мовою, від якої орків аж вивертало - і за півгодини витягнув з Велерада усі подробиці маршруту. Вкупі із вправно намальованою на шматку паперу картою, яку наш приятель назвав „мапою” і сказав:\n- Все одно ж будете шукати, то краще йдіть за вказівками. Я там навіть ночував в минулому році... Щось там є... Ельфи, не ельфи, а місце там сильне. Дивіться, будьте обережні. Я там, на мапі, славні написав, як будете шукати, то повторюйте, швидше знайдете. Крутить там людей... По колу водить – в трьох деревах заблукати можна.\nМи перезирнулись. Це була ще одна певна прикмета. Статус Велерада в наших очах піднявся до шляхетного Дунадана – слідопита.\nНашій вдячності немає меж, воїне, - сказав я серйозно, а Велерад озвався без тіні усмішки:\nТа нема за що. Ви б отак і розмовляли завжди, ельфи... Українська – то мова Богів.\nМи пообіцяли подумати над цим і понеслись додому, готуватись до походу.\nМамі я сказав, що йду на нічну тусовку в Офіцерську балку. Вона сприйняла це нормально. Спитала тільки, чи іде і Вадик, (тобто Меглор). У Меглора був намет і спальник, а отже гарантія, що ми не застудимося і не спатимемо на голій землі.\nМама взагалі у мене була правильна... За статусом вона дорівнювала Еовін, принцесі-войовниці,бо боролася з життям і нестатками сама-самісінька і ніколи не опускала зброї. До моїх ельфійських походеньок ставилася поблажливо і навіть прочитала „Володаря перснів”. Нам з нею було добре. Про татуся - орка, котрий пив і лупцював нас обох, ми вже років десять як не згадували.\nМеглорові батьки завдавали йому більше клопоту, бо вважали, що синочок звівся на дурниці, а я на нього погано впливаю. Та наступного дня ми вирушили як і домовлялись, о десятій ранку. Крім наплічників я тябричив намет, а Меглор – спальник.\nГодини зо три ми йшли берегом Старого Русла, аж поки не вийшли до інститутської бази відпочинку. Тут поскидали наплічники, одежу і полізли у воду. Купались, аж доки не посиніли, тоді одягнулися і рушили в плавні\nТам ми блукали до вечора. Велерад мав рацію – місця там дивні. Нас крутило і колом і як завгодно. Мапа допомагала мало – ми ніяк не могли знайти позначений на ній прохід.\nВрешті я зупинився посеред болота на якійсь гаті і заволав на весь голос:\nСлава Богу, Перуну огнекудру, що стріли на ворогів верже, і вірно стезею вперед веде! Бо є він воїнам суд і честь! І яко златорун – милостив і всеправеден єсть!\nУ Толкієна Валари, себто Боги, втручаються в життя ельфів та людей дуже рідко, а коли вже втручаються – мало не буває, згадайте хоча б загибель Нуменору. В те, що Перун мене почує, я не дуже вірив, хоча анітрохи не сумнівався в його існуванні. Та раптом, просто перед собою, за гаттю, я побачив просвіт між деревами, якого не було ще хвилину тому.\n- Ти це бачиш?- спитав я друга.\nМеглор кивнув і проковтнув слину. Він більше любив читати про дивовижі, аніж бачити їх на власні очі.\nЗа просвітом ми побачили галявину, зарослу травою, що доходила нам трохи не до поясу. Довкола галявини росли дуби. Ми вибралися з плавнів якраз неподалік від старого дерева, також поміченого на мапі. Це був дивний дуб, у якого з одного кореня виходило сім стовбурів. Галявина була просто казкова – правильне коло. Посередині з землі стирчав камінь, схожий на уламок скелі. Ми поклали речі біля дуба і наступні півгодини присвятили вивченню місцевості.\nЗа дубами знову були плавні, тобто заросла кущами й травою волога місцина. Ми перелізли по впалій деревині через струмок і виринули на схожому, але меншому колі. Тут посередині була лише заросла травою яма чотирикутної форми, досить глибока.\n„Дикі” археологи, - стиха озвався Меглор, - це шурф... Певне скарби шукали.\nЯ знизав плечима. Шукачі древніх скарбів мали б перерити усю галявину. Хіба що хтось знав певне місце, або намагався знайти якусь певну річ.\nМи трохи понишпорили в ямі чисто на щастя. І щастя, якщо це можна назвати щастям, не відвернулося, принаймні від мене. Потім уже я „догнав”, що ця штука очікувала на господаря. Як ото деяке колечко на гобіта Більбо.\nНе пройшло і десяти хвилин, а я уже обережно зчищав ножем землю з якогось металевого диску розміром трохи більшого за ювілейну гривню. Меглор схвильовано дихав мені в потилицю.\nНа диску зображено було рівнораменний хрест, всі чотири кінці якого закінчувалися „грабельками” з п’яти рисочок. Між раменами знаходилося по свастиці, всього чотири штуки. З одного боку диску було прироблено вушко для ланцюжка.\n- Німецьке? – спитав друг-ельф трохи заздрісно.\n- Свастика не така, - відповів я, витираючи диск об власні штани, - не в той бік загнута... А там – хто його знає... Може це взагалі з хтозна яких часів.\nДійсно, малоймовірно було, аби таку річ носив який-то фріц. Вона була прадавня.\nЯ це втямив одразу. Мав бо нюх на подібні штуки. Це був оберег. Як відчув – не питайте... Ну, як той же Більбо відчув, що знайшов не просто собі перстеник.\nВечір ми зустріли на першому колі біля семиствольного дуба. Знайдений оберег бовтався у мене на шиї, на ремінці, разом із випаленою мною на шматочку шкіри ельфійською руною, що означала літеру М. Я весь час гладив його рукою, або намагався витерти до блиску. Меглор дивився на мене несхвально.\nМоя прєлєс-сть, - мовив він єхидно, наслідуючи Горлума. Я пустив це мимо вух – нехай заздрить.\nКоли вже і намета було поставлено, і невеличке вогнище розпалено, і вечерю з’їдено, я звернув увагу на те, як тут тихо. Наш маленький табір розташувався за дубом, поза колом з трави, для зручності спостереження за отим „чимось”, про яке говорив Велерад. Так от, перше, що я почув – тишу. Взагалі-то сюди і раніше не долітали ніякі сторонні звуки, наче зовсім поруч, за Рікою, і не було великого міста. Але зараз повітря наче застигло – хоч ножем його ріж.\nПотім заговорили дерева. Враження було таке, наче велет час від часу проводить рукою по стовбурам, як по струнам арфи. При повній відсутності вітру. Дуби гули, як високовольтна лінія – мелодійно і трохи зловісно. Над травою заколивалися білі пасмуги туману, ледь помітні у півмороці. Я глипнув на годинника – було близько півночі. Туман продовжував підійматись, згущуючись у білі спіралі. Меглор вчепився мені в плече і чи-то застогнав, чи-то скрикнув.\nТепер я виразно бачив, як по колу рухаються білі постаті, пливкі, наче туманні смуги. Мимоволі вчепився в оберіг і раптом зір мій став чіткішим, наче я навів фокус бінокля. У колі танцювали... Жінки, чи радше – молоді дівчата в білих довгих сорочках. Кожна тримала перед грудьми якийсь вогник, можливо – свічечку чи світильник. Біла вервечка рухалася по спіралі, звиваючись і розвиваючись в монотонному заворожуючому ритмі.\nПеред вела старша жінка, її лице з різкими рисами і повними випнутими вустами застигло від напруги. Чорне розпущене волосся вкривало їй плечі як плащем.\nВ центрі кола височіла камінна стела, що нагадала мені кельтські дольмени з ілюстрацій в „Енциклопедії неймовірних явищ”. Танок то обходив її колом, то проходив наскрізь, наче через браму. На задньому плані виднілися обриси якоїсь дерев’яної споруди – вже значно пізніше я побачив щось подібне в Західній Україні – старовинну гуцульську церкву з гостроверхими шатрами замість куполів, схожу на індійський храм.\nІ раптом, коли ми вже відійшли від першого переляку і стали приглядатися пильніше, у колі з’явились інші постаті – воїнів у круглих шоломах і – як мені здалося – кольчужних сорочках. Принаймні, на них відблискував метал. Тьмяне світло палало на лезах клинків... Мечі воїнів були справжні, як і кров на вбранні танцівниць... Танок, коли б він не відбувався, перервала смерть. Один з вояків жбурнув смолоскипом у розчинені двері храму. Спалахнув вогонь – і видиво зникло.\nПрисягаюся всіма трьома Сільмаріллами, аби ми були певні, що виберемося з плавнів поночі, ми б забули про ельфійську гордість і кинулися геть, покинувши намета. Та подітись було нікуди, і ми лишились, хоч трусити нас перестало лише години через дві. Про сон ми й не думали – який вже тут сон.\nАле то ще був не кінець дивовижам. Десь годині о третій цієї безкінечної ночі бриніння дерев раптово змовкло і по колу пронісся порив вітру.\nДуб, біля якого ми розташувались, загув, наче у відповідь, і замовк.\nВітер був інакшим... Духмяний, нетутешній вітер, що пахнув травами і водою.... Чистою Рікою, не закутою в гидкі кайдани греблі, гудінням древніх скель...Димом від жертовних вогнищ, а не від заводів.... А потім перед нами розчинилася Брама.\nЯ називаю це так, за браком іншого слова. Брама, портал, перехід... Сіре туманне пасмо закрутилося в спіраль і спалахнуло вогнем .У вогняному кільці з’явились дві постаті – чорноволоса жінка, в якій я начебто пізнав найстаршу з танцівниць, і чоловік – високий могутньої статури старий.\nДовге сиве волосся, борода і посох у руці робили його схожим на мага Гендальфа з голлівудського фільму. Тільки замість гостроверхого капелюха дід мав довкола чола плетену з чогось широку стрічку. Він невпинно щось бурмотів, ритмічно, наче декламував вірші.\nМеглор сів на землю і мовчки поповз у намет. Я продовжував стояти, хоча тримала мене уже навіть не гордість ельфів. Я остовпів з переляку.\nЖінка підійшла до мене і відкинула з чола волосся, котре прикривало їй половину обличчя. Натомість я побачив страхітливий рубець і порожню очницю... Слід від удару мечем...\n- Сину мій, Ратимере... – вимовила вона низьким хрипкуватим голосом чимось і справді схожим на мамин.\nВона нічим не нагадувала маму. Навіть без отого рубця... Мама в мене – голубоока блондинка північного типу, а ця пані, смаглява й темноока, явно мала в собі домішку якоїсь древньої крови. Може скифської, я на цьому не дуже розуміюсь. Може ще давнішої. Серед українців Полтавщини, як я дізнався потім, інколи трапляється подібний тип облич, трохи схожий на індуський. Але тоді мені було не до етнографічних роздумів. Її голос... він наче заворожив мене. І мені здалося, що я згадав...\n- Нене! – почув я власний крик... Руки її були гарячими, не як у привида... І сльози, що текли з єдиного вцілілого ока теж були справжніми...\n- Борше, - вимовила вона, - слухай, синку...\nЯ вломився до власної квартири наче злодій, бо ніяк не міг потрапити ключем у шпарину. Мама була на роботі – восьма година ранку. Ми винеслися з плавнів як навіжені, тільки-но почало світати.\nНаплічника я покинув в коридорі і пошльопав до своєї кімнатки. Витрусив з книжкової полиці зачитане до дірок видання „Володаря перснів”, розбухлий від закладок „Сільмарілліон” і ледве витягнув товстенький ілюстрований том, що називався „Відважні воїни світу”.\nУбивць, котрі перервали танок на Святилищі я знайшов у розділі „Вікінги”. Шоломи, тип кольчуг, шкіряні сорочки простих вояків з металевою лускою... Варязькі воїни... Найманці... Сволота...\nГнів цей підіймався з глибин пам’яти... З тих часів, коли я був Ратимером...\nКоли я трохи заспокоївся і скинув похідне вбрання, то вирішив, що маю поспати а думати опісля на тверезу голову. Та сон не йшов... Слова жінки, що була моєю матір’ю тисячу років тому наче запеклися в моїй голові.\nМені не потрібен був перекладач, хоча стародавньої мови я просто не знав. Мабуть я таки насправді жив в ті часи духмяного вітру. А також в часи крові і попелу...\nМоя мати, коли я звався Ратимером, була жрицею Марени... Темного втілення Дани... Мертвої Води...\nЦе не було погано – в ті часи вірили в рівновагу. Жива вода – мертва вода...Білий лебідь – чорний лебідь...\nВ ніч Сонцестояння Дажбог приходив у вогні, і мертва вода ставала живою.\nТанок коловороту танцювали незаймані дівчата і одна жона – жриця.\nТанок не повинен був перериватись, як не переривався рух Сварожого кола, дихання Всесвіту...\nРатимерова мати жила в неспокійні часи, та коли він був на цій землі, спокій...\nТанок не повинно було бачити чоловіче око, але жриці мусили мати охоронця.\nНим був отрок, котрий ще не знав жони. Зачувши небезпеку, він мав покликати воїнів, просурмивши в ріг.\nРатимер не встиг засурмити і танок урвався раніше, ніж прибігли жерці-воїни. Старий з посохом був одним із них.\nВаряги встигли підпалити храм. Вони служили київській княгині, імені якої не назвала чорноволоса жриця. Мовила лишень, що замолоду та жінка сама була одною з посвячених. Але через бажання влади заплямувала себе вбивством беззбройних та віровідступництвом.\nЗ історії у мене було дванадцять, і мені не треба було дальших роз’яснень. Княгиня київська, прийнявши християнство, знищувала свідків своєї належности до древніх культів. Я навіть писав про неї реферат, про ту княгиню, перечитавши перший том „Історії України - Руси” Грушевського зі зносками включно. В тих зносках було дуже багато цікавого, про що офіційна історія соромливо мовчала. За реферат я отримав чергову дванадцятку, а в дужках історичка написала – „оригінально”.\nКнягиня Ольга, убивця деревлян, в якій скрині вона ховала Кільце Влади?\nМене завжди цікавили подібні люди, раби Сауронова колечка...\nМама розбудила мене саме на цій думці. День проминув за хвилину.\n- Славику, ти нічого не їв! І де тебе носило? Ви що, грали свої „іграшки” в болоті?\nЯ поцілував її, і мама розтанула. Поклявся, що поїм, безлад приберу, джинси виперу, кросівки помию... Ні, в болоті ми не грали, просто я був Леголасом, хлопець, котрий грав Фродо, весь час „заглючував”, а орки насідали на п’яти. Довелося хапати кільце – і в ноги, не розбираючи дороги. Зате ми виграли...\nМамі не вперше було слухати подібні історії. Поки вона готувала вечерю, я виправ брудну одежу і помив в коридорі підлогу. Посеред цього процесу я раптом гукнув:\n- Ма, а ти віриш в переселення душ?\n- Ну, - сказала мама, - взагалі-то вірю... Тобто, може бути...\n- Ма, а коли настане повний місяць?\nЯ почув, як мама дістала з кухонної шафки зошит з газетними вирізками.\n- За три дні. Двадцять першого червня.\nГанчірка випала у мене з руки. Я не думав, що це станеться цього року. Через три дні... так скоро.\nЖінка зі святилища просила свого сина Ратимера про допомогу... Священний танок не повинен був урватися не закінчившись, але він урвався. Більш як тисячу літ щоночі вони танцюють... І вмирають...\nЖриця не загинула тоді, але після смерти і вона долучилась до того танку. Час для них зупинився і брама Вираю зачинена.\nЖриця передбачила це і тому, за допомогою Бранибора, Перунова жерця, зробила відчайдушну спробу відшукати в майбутньому свого сина.\nЯ мусив повернутися в минуле. На Сонцестояння, коли місяць уповні. І просурмити в ріг.\nПовечерявши, я зателефонував Меглору і призначив йому зустріч у дитячому містечку навпроти нашого будинку. Друг-ельф приплентався на рандеву не дуже охоче. Певне, ще не отямився від стресу.\n- Повний місяць через три дні, - сказав я, - якраз на сонцестояння\n- Ти збожеволів, Маедросе, - пробурмотів мій приятель, - якщо хочеш повернутися туди. „Цей шлях прокладено мертвими, і мертві бережуть його...”\n- Ти ж знаєш, що сам я не впораюсь. Треба, щоб хтось тримав портал. Повторював весь час славень, як Бранибор. Ти ж чув, що говорила жриця?\n- Чув... Вона мертва... Ти говорив з небіжчицею, і хочеш повернутися туди...\n- Я мушу... Я був її сином... може заснув на посту... А вони щоночі танцюють... і гинуть щоночі... І знають про свою долю... Принаймні ця жінка знає... Меглоре, я мушу бути там! А ти... Як ти можеш вагатися! Таке раз в житті трапляється, та й то не кожному! Врешті, ти муситимеш лише молитву читати і не збитись.\nВласне кажучи, я не думав, що на Меглора так вплине наша пригода. Боягузом він не був, але ніч на Святилищі щось попсувала в його здоровому глузді.\nВрешті, ми дійшли до згоди і призначили похід на 21 червня. Вийти мали о десятій ранку, аби розташуватись на тому колі не поспішаючи.\nМеглор трохи отямився, і я сподівався, що за три дні його попустить. Текст мантри – славня, який мені проказала жриця, я записав на папірець і дав йому, дивуючись, як мені вдалося таке запам’ятати.\n21-го о десятій я вже дзвонив біля Меглорових дверей. Відчинила його мама. Я її недолюблював, бо вона якось сказала, що з безбатченків не виростає нічого путнього. В присутності моєї мами. І ще щось за успадкування алкогольних генів... Дурна курка... Мама тоді задерла підборіддя, зовсім як Еовін - войовниця, і відрізала, що її син успадкував стільки здібностей до навчання, що їх вистачає і на синочка любої сусідки. Що правда то правда – Меглора тягнув я. І по школі і по життю. Без мене його б затуркали, потихоню.\n- Ти до Вадика, - спитала його матуся, - а його нема...\n- Як нема? – остовпів я, - ми ж домовлялися... на Острів.\n- Бабуся захворіла, - солодко пояснила сусідка, - довелося відкласти ваші гульки. Вадик поїхав до В-ська, електричкою. За кілька днів вернеться.\nЯ вже не слухав... Двері Вадьчиної кімнати були якраз проти вхідних. І за ними явно хтось стояв, принаймні під дверима я чітко бачив тінь.\n- Дякую, - сказав я, - вибачте...\nЗагальмував аж біля дитячого містечка, де й плюхнувся на лаву, ковтаючи сльози. Зрештою, мені було лише п’ятнадцять і мене вперше зрадив друг... До того ж я розгубився. Прийшло на думку звернутись до Велерада, але я не знав, де його знайти. Язичники цієї ночі мали справляти свій обряд, та про точне місце збору я Велерада ніколи не питав. Шукати їх по всьому Острову? Прогальмувати час і йти у плавні поночі? Я і вдень-то ледве знайшов те місце, а вночі так і взагалі заблукаю...”Цей шлях прокладено мертвими...” Лихо, що ж робити...\nЦього мені тільки не вистачало... Урук-хаї в місті... Я розвернувся до бою, але Сашко був сам, без своєї „бригади”. І наче не в агресивному настрої.\n- Сли’, - озвався він, - а у таво нацика шо, настаящая „пушка”?\n- Найсправжнісінька, - відповів я мстиво, - він з УНА-УНСО, у них у кожного по пістолету... і інша зброя є. А найбільш вони не люблять тих, хто на Святилищах гадить. Якщо москалям вони тільки голови відривають, то осквернителям пам’яток культури – усе, що висить...\nСашко, очевидячки, задовольнився відповіддю. Тікати від одного „нацика”, хоч і озброєного, йому було „стрьомно”, а від цілої УНА-УНСО – так і „не в западло”.\n- Сли’, - знову почав він, - ти куда сабрался?\n- До Мордору через Кіріт-Унгол, - огризнувся я.\nДа ти хоть раз можешь нармально пагаваріть, бєз етіх вашіх штучєк... Я с табой па чєлавєчєскі... Дружок - то твой кінул тібя... Я вєсь ваш базар слишал, вон там сідєл за доміком. Ви мєсто нашлі с прівідєніями, і тібє нужєн напарнік. А Вадька усрался, он всєгда за тваєй спіной прятался, а как на дєло – так і пєсєц.\n- А тобі, шановний големе, до цього яке діло? – спитав я ледве стримуючи злість. Це ж треба – проморгати орка в засідці.\n- Блін, он снова брєд нєсёт... Сам ти голєм. Я чєво хачу сказать – пашлі вмєстє.\n- З тобою? Я? – в мене аж дихання перехватило, - Ви збожеволіли, вороже мій. Краще я сам піду дорогою мертвих, ніж матиму за спиною гобліна.\nНа цьому етапі мала розпочатись бійка. Та Сашко сьогодні був якийсь на диво лагідний.\n- Прідурок, - сказав, - ти нє жівёшь, ти брєдішь. Я тожє нє жіву... Валєрка і астальниє – тупиє ідіоти.. Я – нє дурак, а мнє адна дарога – ПТУ і всю жізнь вкаливать на дядю. Ілі тюрьма... Так лучшє тюрьма, чєм наша галімая жізнь. Я нічєго нє баюсь. Пакойніков – тожє. Ну?\nСоюз ельфа і орка – про таке не писалося навіть в ідіотській пародії на мого кумира, книжці „Паслєдній кальценосєц” якогось Ємця, за яку письменнику варто було б дати по шиї.. Але у мене не було вибору.\n- Гаразд, - мовив я врешті, - як у тебе з пам’яттю?\n- Нє жалуюсь...\n- Зараз напишу тобі одне... закляття і вчи його всю дорогу. Щоб до вечора знав назубок.\nЦього разу ми не розбивали табору, бо нічого було розбивати. Намета у мене не було, а Сашко взагалі йшов без нічого. Довелось навіть ділитися з ним харчами. Дорогу у плавні я знайшов швидко. Наче мене щось вело. Оберег на шиї обпікав мені груди, час летів мов на крилах.\nСашка це місце теж пройняло.\n- Ахрєнєть! – висказався він - мєстєчко то іщьо.\n- Дивись, - підначив я, - небіжчики взнають, що то ти зіпсував стелу на Обсерваторії.\n- То Валерка, ішак, - почав Сашко виправдовуватись, чого зроду не робив, - сіли дурной нєкуда дєвать...\n- Закляття вивчив?\n- Нє „пачті”, а давай вчи як слід. Бо обидва навернемось.\nВвечері ми назбирали хмизу для восьми вогнищ. Дев’яте мало бути по центру. Числа „дев’ять” я не любив, але так було треба.\nДесь на Острові в цю мить запалювали Купальське вогнище, і похмурий Велерад, творячи прадавній обряд, виписував смолоскипом вогняні кола... Чому я, дурень, не спитав хоч би його телефон... або, принаймні, місце збору... Був би зараз з людиною, а не з цим орком... Велерад пішов би зі мною, він сам тут бачив щось, може не так чітко... він би повірив... Якого біса я потягнув за собою урук-хая, він же замовляння не прочитає і з папірця...\n- Сашко, котра година?\n- Давай, розпалюємо....\nСкоро галявина освітилась миготливим полум’ям. Я став у центрі, біля вогнища. Жарко було неймовірно. Мав на собі костюм ельфа – полотняні сорочку й штани і плетений зі шкіри пояс. Все це зробила мені мама... Чи доведеться її побачити... Оберег почепив поверх одежі, на ремінці.\n- Сашко, давай!\nЯ думав, він не зможе. Текст був важкий. Але він запам’ятав.\n- Се бо ящете первіє Триглаву покланяшете се яхом і тому велику славу співахом, хваліхом і Сварга, Діда Божія, якожде те єсє родов божескіх начельніка, а всеньких родов студеніцою вічною...\nВогонь метався переді мною... Вогонь... Срібний диск-оберег важив, здається, тонну.\n- І Богу Перуну, громоверзцу, а Богу прі а борєнія орцєхом – жівента явленіа непреставате коле вращате...\n„Не переставати вращате... кола...кола...не переставати”\nПовний місяць висів над верхівками дубів... коло...Не переставати...\nДухмяний вітер ударив мені в лице... Вогнище вигнулося колом.. Кільцем... вогняний портал\n- Сашко, говори! Не переставай!\n- А Богу Свентовіду славу рцехом, се бо ста Бог Праве і Яве....\nЯ вже не чув його... Просто переді мною, у високій траві лежав хлопчина моїх літ, ткнувшись лицем в землю. В спині його стирчав ніж, закляклі пальці тягнулися останнім рухом до рогу, що валявся віддалік.\n- „Я, Ратимер, не заснув на посту... Я просто не встиг...”\nЯ вже бачив жриць... Танок вився галявиною. Попереду йшла чорноволоса жона з випнутими повними вустами... А від мертвого Ратимера спинами до мене віддалялися двоє озброєних людей.\nЯ схопив ріг і дунув з усієї сили. Хрипкий звук пронизав повітря.\nВояки обернулися і кинулись до мене. Оцього я і боявся.\nБіля мертвого хлопчини тлів смолоскип. Я підхопив його і вітер роздмухав полум’я. Тоді засурмив удруге... Танок не припинявся. Вони не мали права зупинитись... не мали права втекти...\n- „ Непреставате коле вращате...”\nЯ вивернувся з-під занесеного меча і ткнув смолоскипом просто в ошкірене бородате лице варязького воїна.\n- Бєлобог а Чєрнобог пєруняться, - голосив десь Сашко, - і тим Сваргу держеще...\nДругий вояк рубонув мечем, і мій смолоскип полетів у траву.\n„А, пропадати, так з музикою...”\nЯ думав – у мене луснуть скроні, так я сурмив... Знаючи, що звук цей урветься разом із життям.\nТа найманець раптом захитався і впав ницьма. Зі спини йому стирчало оперене древко.\nЗ-за дерев вибігли воїни в полотняних сорочках. Попереду – старий з посохом. Бранибор...\nЖінки вже вервечкою заходили до храму. А на галявині розпочався короткий, але жорстокий бій... Старий бився краще за всіх, самим посохом... Куди тому кіно...\n- Слава Богу Перуну огнекудру, іже стріли на вразі верже....\n„Сашко... закінчує... треба тікати...”\nНа хвильку майнула думка – лишитись... Оце світ... Те, що Толкієн прописав...\nТа потім хльоснула жалість – мама... І я кинувся до порталу.\nЯ випав з вогняного кола просто Сашкові під ноги. Він певне бачив усе, бо дивився на мене, наче я теж був привидом.\n- єсє воїнам... честь і суд.. і милостив є до хоробрих.... – поволі договорив він, а тоді рушив вперед.\n- Стій! – загорлав я, - куди?\nБрама закривалася... але через неї можна було пройти. Ще можна...\n- Стій! Не треба!\nЯ рвонув його за пояс і він упав. Вогонь засичав, перетворюючись у полум’я вогнища.\nСашко підхопився і кинувся на мене як скажений. Врешті, я огрів його дрюком по голові. Інакше б він мене убив. Ще добре, що ніс лишився цілим та зуби. Але лівим оком я майже не бачив – пропустив удар.\nЯ погасив вогнища, усі, крім одного, сів біля нього і почав чекати світанку. Сашко не ворушився, і я захвилювався. Давати пояснення в міліції за вбивство цього ідіота не входило в мої плани.\nГодині о п’ятій ранку Сашко отямився, сів і обмацав голову.\n- Сам напросився, - сказав я, - зовсім здурів?\n-Чєво нє дал мнє уйті? – пробурмотів урук-хай, - сам вєрнулся – дурак, а мнє зачєм памєшал?\n- Не можна, - мовив я втомлено, - цей шлях лише для мертвих... Сподіваюсь, вони вже звільнились.\n- На хрєн всьо! Там би я жіл... кльово...\n- Ти тут жити навчись, орк нещасний, а тоді вже лізь в минуле.\nСашко підскочив було, але знову сів і став блювати.\nСловом, довелося мені його ще й тягти на собі. Струс мозку. Півдня вибиралися. Потім півдня пояснювали його батькам і моїй мамі, що сталося. Історії про те, що ми зірвалися зі скелі, ніхто не повірив.\nСашкові батьки горлали і грозили міліцією. Зрештою справу закрили. У Сашка і так з міліцією були „діла”, і навряд би там повірили, що я напав на нього першим.\nЗ Вадиком я помирився врешті-решт, але ніколи більше не звав його ні другом, ні Меглором. Він зрозумів і не наполягав. Лишився я самотнім ельфом, і, як співається в пісні „зостались мені тільки рани, і захід, кривавий, мов рана”.\nДумаєте, я не шкодував, що не залишився в минулому? Ха! Ночами мені снився подих духмяного вітру... Та й досі сниться.\nЯ вчуся на історика, на бюджетному. Мені пощастило, інакше мама не потягнула б мій університет. Іноді ходжу до рольовиків на тусовки, але вже без колишнього завзяття.\nОберег мій дослідили знаючі люди і датували його десятим століттям. Я знайшов в книжках і його назву – „Рука Світовида” Вояцький символ, більше характерний для західних слов’ян. Можливо, він дістався Ратимеру від батька – Острів бо для язичників завжди був місцем паломництва\nЧи ночував я на тій галявині ще? І не один раз. Та жодного разу не побачив навіть тіні. Лише дуби гудуть, як і гуділи... І мимоволі згадуються рядки з книги великого англійця:\n„ З Срібної Гавані в море останні пішли кораблі...\nЯ залишився по волі, чому ж так сумно мені?”


Воркшоп «Текст як комунікація: що, як і навіщо писати» — Платформа — Афіша\n14—15 лютого 2015\nВоркшоп «Текст як комунікація: що, як і навіщо писати»\n14 лютого Fedoriv Hub запрошує на воркшоп, присвячений можливостям тексту і вибудовування з його допомогою діалогу з середовищем.\nЗагальні правила побудови текстових конструкцій і конструкції поза правилами.\nЖанри інформаційних текстів і їх мутації.\nКомпозиція і види виразних засобів тексту.\nРоль читача. Як контролювати процес інтерпретації.\nРозбір типових помилок.\nНавіщо він потрібен: відображення цілей і завдань комунікації в тексті.\nВоркшоп складається з теорії і практикуму, що включає розробку власного проекту.\nМентор: Катерина Сергацкова, журналіст, публіцист, автор статей і репортажів у виданнях «Українська правда», «Фокус», «Новий час», Esquire (Україна, Росія), Snob, Colta.ru, ведуча «Громадського телебачення», співавтор книги Euromaidan: History in the making, медіа-активіст, учасник команди Big Idea («Свято генерацій», «Спільнокошт»).\nNIICE представляє новий спеціальний проект «NIICE HUB Practicum» у партнерстві з креативним простором FEDORIV Hub. Впродовж чотирьох тижнів, з 14 лютого по 8 березня у кожного охочого є можливість взяти участь у воркшопі від інді-видавництва NIICE Publishing (Найс). Проект сфокусовано на поглиблення технічних навичок, які є найважливішими етапами творчої практики дизайнера, художника, фотографа чи журналіста.\nКожен модуль включає закриті практичні заняття, дистанційну роботу, індивідуальні консультації з куратором, підготовку власного проекту та відвідування виробництва.\nУчасники мають можливіть відвідати як один, декілька, так і всі модулі, в залежності від власної підготовки, потреб або зацікавленості.\nДля того, щоб потрапити в групу воркшопу, необхідно підтвердити свою участь оплатою за тиждень до початку заняття/занять. В цьому випадку ментори встигають ознайомитися з портфоліо і зв'язатися з учасниками проекту для першого завдання.\nВартість навчання: 1 воркшоп – 550 грн., 4 воркшопи – 2000 грн.\nЗагально про всі модулі ви можете дізнатися за посиланням.\nЗа додатковою інформацією звертатись до організаторів: e-mail: MakeitNIICE@gmail.com, або за телефоном: +380 (93) 002 19 53


Ребров стане тренером збірної України? Екснаставник Динамо сказав, коли це може статися - FootballHub\nДомашня сторінка Актуально Ребров стане тренером збірної України? Екснаставник Динамо сказав, коли це може статися\nУспішний спеціаліст готовий до нового виклику\nКолишній тренер київського Динамо Сергій Ребров у ексклюзивному коментарі ресурсу Zorya Londonsk розповів про бажання очолити збірну України:\nДумаю, кожен тренер мріє працювати у національній команді своєї країни. Але ти маєш знайти вчасний період для цього. Ти ніколи не знаєш, що трапиться в майбутньому.\nЯ впевнений, що Андрій Шевченко хотів би працювати щодня. Він – молодий тренер. Для нього важливо знайти клуб, щоби працювати з дня у день. Те саме і зі мною. Я насолоджуюсь, працюючи в такому ритмі. І я не знаю, що буде в майбутньому.\nМожливо, за кілька років у мене буде змога попрацювати у національній команді України. Але зараз я насолоджуюся щоденною роботою. Це моє життя. І для мене це різна робота – коли ти працюєш у клубі та у збірній\n🚨 EXCLUSIVE POD SPECIAL 🚨\nLegendary 🇺🇦 player & now manager SERHIY REBROV joins us\nPlaying under Lobanovksyi 🥵\nSpurs & West Ham days 🏴\nPolitics 🤝 Sport\nManagerial adaption 🏟\nLate moves abroad 🕰\n🇺🇦 job in future?\n+ MORE ✳\nLISTEN NOW:https://t.co/g6wSJM4pWO pic.twitter.com/GBkZwr5Arn\n— Zorya Londonsk (@ZoryaLondonsk) July 14, 2021\nНаразі Ребров тренує Аль Айн в ОАЕ.\nЧитайте також: Пастка від росіян. Динамо може вигідно викупити цікавого форварда, але є нюанс\nПопередні статті Parimatch та ФК Металіст 1925 продовжать співпрацю у новому сезоні\nНаступна стаття Більше йому не раді! Клуб хоче позбутися гравця збірної України


9 жовтня, 2019 13:21\nЗа відсутності українських військових, спокій у зоні розведення охоронятимуть Нацгвардія та поліція.\nГолова парламентського комітету з питань нацбезпеки, оборони та розвідки Олександр Завітневич розповів, як контролюватиметься розведення військ від лінії зіткнення на Донбасі. Про це йшлося під час брифінгу у середу, 9 жовтня.\n«Комітет з нацбезпеки, оборони та розвідки буде контролювати всі ці питання (розведення військ - Ред.). Ми будемо контролювати, ми будемо їздити, ми будемо слухати доповіді, як це буде», - сказав Завітневич.\nЗа його словами, члени комітету відвідали позиції українських військових на Донбасі, спілкувалися з військовими, місцевими мешканцями і волонтерами.\nЗазначено, що за спостереженнями членів комітету, місцеві жителі підтримують розведення військ.\nПозаштатний консультант комітету Юрій Федоренко запевнив, що в зоні розведення, зокрема в Катеринівці, де не буде українських військових, безпека мешканців буде забезпечена Нацгвардією та поліцією.\n«Відповідно, мародерства не буде», - констатував Федоренко.\nНаступне розведення може відбутися лише за сім днів збереження режиму «тиші».\nрозведення сторін, війна на Донбасі, Росія, Олександр Завітневич


дівчата і розмір члена\nВы здесь » дивитися порно відео фото » Тестовый форум » дівчата і розмір члена\nПривіт всім, сьогодні я розповім як я трахнув свою учілку.Но почну по порядку, мені 15 років, живу я невеликому містечку. Справа була так: Я тоді навчався в 9 класі і в нас була класна керівниця вчителька російської та літреатури, на вигляд їй років 48-51, зріст приблизно 185, толстовата, але цицьки гарні, і попка так класно рухається коли вона йде повз мене ... Вона носить окуляри, але не завжди, в принципі вона не така сука як звичайні училки, вона нормальна. Як - то раз ми писали диктант з російської і я його завалив, а він сильно впливав на мою річну, що мене дуже турбувало. Через пару днів після цього, мені після фізри передали що вона мене викликає до себе після уроків. Я прийшов до її кабінету, він був не великий, з овальні столом посередині, шафою біля стінки, а праворуч стоячи розкішний білий диван.\nЯ зайшов, вона каже: ти знаєш що ти неполучітся хорошу оцінку в році за диктанту?\nЯ відповів: так знаю, але зможу вже нічого виправити.\nВона: а якби в тебе була можливість виправити, ти б виправив?\nВона: ну тоді вважай що утебя є така можливість.\nЯ: а що потрібно зробити?\nВона мовчки встала і підійшла до дверей і закрила її на ключ.Сказала мені сісти на диван, сівши поруч зі мною.\nВона: Скажу тобі прямо - мій чоловік дуже рідко став виконувати подружній обов'язок, і мені не вистачає сексу, якщо ти хочеш до кінця школи мати з російської та літератури п'ять, то будеш повинен трахати мене кожного разу коли я тебе попрошу, ти згоден? - Запитала вона гладячи мене по коліну.\nНедовго думаючи, я відповів: Так.\nВона: добре, тоді приступимо.\nЯ почав роздягатися, і вона теж почала. Ми повільно наближалися один до одного, і пристрасно поцелавалісь. Далі я ліг на неї, і м'яв її м'ясисті цицьки. Потім я сів на диван і вона сіла на мене. Нарешті-то я лапнул її за її прекрасну велику Попков. Вона стала повільно спускатися до мого члену, і почала його дрочити, потім взяла його в рот, і з старанням смоктала. Потім ми помінялися позами, і я вилизав її солодку кицьку. Повернувши її до себе попкою, я зібрався вже сунути її в пизду свій хуй, як вона сказала: мені вже набридло туди, давай в попу! Почувши це я напрво свого дядька Сема, до неопрацьованою анал.\nВилизавши його до повної чистоти, я спробував сунути туди палець, але було занадто вузько, і запитав: у тебе немає змащення? Вона відповіла: Візьми в нижньому ящику.\nВзявши мастило, я змастив її попку, і почав розробляти пальцями, потім повільно і точно приставивши хуй до її жопе, увігнав по самі яйця. Вона голосно зойкнула від болю і задоволення. Далі дер їй як останню повію, кінчав у рот, тягнув за соски, сильно дівчата і розмір члена щипав за м'ясисту жопу. Через 2 години ми звалився один на одного. Відпочивши півгодини, я почав одягатися, і вона сказала мені: за диктант я теб поставлю п'ять, а ось річну, ти будуешь заробляти в пятніцу.Поцеловав мене взасос ми попрощалися. Такі траханья продовжиться до кінця школи, а на випускному я її таємно подарував дуже дорогий вібратор, вона мене поблагодарла і сказав що не забуде такого учня ніколи ....


15.6", 1366х768 (HD), Intel Pentium N3710 (1.6 - 2.56 ГГц), 4 ГБ, HDD - 500 ГБ, Intel HD Graphics, Windows 10 Home, 1.86 кг, синій\nРазом дешевше Ноутбук ASUS E502SA (E502SA-XO143T)\nХарактеристики Ноутбук ASUS E502SA (E502SA-XO143T)\nОпис Ноутбук ASUS E502SA (E502SA-XO143T)\nНовий доступний ноутбук серії ASUS EeeBook в легкому і компактному корпусі. Велике 15-дюймовий дисплей, ємний накопичувач і безліч сучасних технологій, спрямованих на підвищення комфорту роботи користувача, робить його оптимальним вибором для повсякденних задач і розваг.\nНедорогий ноутбук може працювати бездоганно виглядати красиво. ASUS EeeBook E502 виконаний в стильному корпусі з красивою обробкою.\nЦей ноутбук створений для мобільних людей. ASUS EeeBook E502 оснащується ємною системою зберігання даних, в яку входить жорсткий диск об'ємом 500 ГБ, що потрібні вам файли завжди будуть під рукою.\nASUS EeeBook X502 оснащений високоякісним тачпадом для комфортної роботи. Завдяки використанню ексклюзивної технології, використовуваної у виробництві сенсорних екранів смартфонів, тачпад володіє високою чутливістю і неймовірною точністю.\nНоутбук оснащений повнорозмірною клавіатурою з ергономічними клавішами. Оптимальний хід клавіш (1.6 мм) сприяє точному відгуку на натискання, а завдяки цільної конструкції клавіатура не прогинається.\nASUS EeeBook E502 оснащується потужним процесором, який впорається з будь-якими повсякденними завданнями. Він відмінно підходить для роботи з додатками Microsoft Office, перегляду фільмів, веб-серфінгу і ігор.\nКористувач ноутбука отримує доступ до хмарних сервісів ASUS WebStorage, які являють собою зручну і функціональну онлайн-платформу для зберігання файлів. Доступ до документів, фотографій та будь-яким іншим даними, зберігаються в «хмарі», можна отримувати з будь-якого цифрового пристрою, підключеного до інтернету.\nАксесуари Ноутбук ASUS E502SA (E502SA-XO143T)\nВитратні матеріали Ноутбук ASUS E502SA (E502SA-XO143T)\nПрограмне забезпечення Ноутбук ASUS E502SA (E502SA-XO143T)


Парфумерна фабрика «Галтерра» Львів\nелітна парфумерія, духи, парфумовані води, туалетні води\n+38 (063) 353-00-27\nМистецтво створювати настрій\nПарфумерна фабрика «Галтерра»\nВас вітає і запрошує до співпраці компанія «Галтерра» – виробник і дистриб’ютор парфумерно – косметичної продукції! Ми створюємо якісну парфумерію з використанням виключно натуральних основ. Формули, що перевірені часом та багатьма дослідженнями, допомагають нам підтримувати високий рівень нашої продукції. Ми пропонуємо широкий асортимент парфумерно-косметичної продукції власного виробництва а також співпрацю у сфері контрактного виробництва. Наша компанія гарантує індивідуальний підхід до кожного клієнта!\nпарфумерно – косметична продукція\nКрем -мило PANI WALEWSKA RUBY\nПіна для гоління “Wars Fresh”\nПіна для гоління «Wars Classic»\nКрем для бриття “Wars Classic”\nПарфум Favorite серія Beau Sansy , 50 мл\n198.00 грн 162.00 грн\nЛосьйон після бриття Wars\nЛосьйон після гоління “Wars FRESH Refreshing” , 90 мл\nЛосьйон після гоління ” Wars Classic Energizing” , 90 мл\nОдеколон "Wars "\nОдеколон ” Wars FRESH” Refreshing\nУ нас ви можете купити оптом парфумерію, туалетну воду, парфуми та багато іншого\nУ наш час так складно знайти натуральний продукт, який виробляється без додавання різних барвників, консервантів, і інших компонентів, які вганяють людини в паніку. Особливо це стосується парфумерії – можливість купити парфум на натуральній основі прирівнюється виграшу в лотерею, настільки це складно.\nСаме тому парфумерна фабрика «ГАЛТЕРРА», основна діяльність якої – це поставки парфумерії на натуральній основі оптом і в роздріб, змогла стати затребуваним брендом у своїй галузі.\nНе знаєте, де купити парфумерію оптом? Звертайтеся на фабрику «ГАЛТЕРРА», ви ніде не знайдете настільки високої якості продукції і доступних цін!\nКомпанія «ГАЛТЕРРА» не просто оптовий склад парфумерії, це фірма-виробник парфумів для будь-якого споживача, тобто ми можемо запропонувати гідні ціни на продукцію без шаленою накрутки посередників.\nНа заводах «ГАЛТЕРРА» виробляються тільки натуральні духи, без консервантів, хімічних підсилювачів і барвників. Будьте впевнені, на Україні ви не знайдете більше ніде таких парфумерних виробів, які будуть залучати оточуючих справжніми запахами природи.\nКомпанія «ГАЛТЕРРА» – це оптовий продаж парфумерії, свій дослідницький центр і лабораторії контролю якості, широка база задоволених клієнтів, мета яких – туалетна вода оптом за доступними цінами. Компанія «ГАЛТЕРРА» – це багаторічний досвід, розширені дослідження історії та особливостей запахів, широкий штат аналітиків і менеджерів. Компанія «ГАЛТЕРРА» – це гарна і стійка квітка на полі ринку вітчизняної парфумерії, яка приваблює клієнтів запахами вигоди та ароматами вітчизняної природи.\nЯкщо ваша мета – парфумерія за оптовими цінами зі складу (Україна), то звертайтеся в парфумерну фабрику «ГАЛТЕРРА» – гарант якості і природністі. Якщо ви це зробите, то отримаєте наступні переваги:\nЯкість товару. Купити духи (опт, роздріб, можливий діалог з контрактного виробництва) в фірмі «ГАЛТЕРРА» – значить забезпечити своїх клієнтів натуральною парфумерією на основі нектарів, фруктів і трав;\nКліентонаправленність. Ми знаємо, як правильно вести розмову з клієнтами, і навіть найвибагливіший покупець піде від нас з хорошим настроєм і контрактом в кишені;\nРізноманітність продукції. Компанія «ГАЛТЕРРА» ніколи не зупиняється на досягнутому – тисячі формул духів постійно поповнюються новими особливими рецептами.\nЗвертайтеся в парфумерну фабрику «ГАЛТЕРРА», отримуйте справжню продукцію, залишайтеся в вигоді завжди!


Степан Кубів - все по темі - Степан Кубів\nСтепан Кубів 13 лютого 2019 16:33\nСтепан Кубів 25 січня 2019 17:30\nУряд прогнозує 2019-го товарообіг з Китаєм $10 млрд\nСтепан Кубів, міністр економічного розвитку України, під час зустрічі з Надзвичайним Послом КНР Ду Веєм заявив, що очікує на товарообіг між країнами в розмірі $10 млрд. Адже останні 2 роки обсяги торгівлі між країнами демонстрували стабільний ріст. Такий розмір товарообігу був затверджений у рамках двох робочих зустрічей представників обох країн 2017-го та 2018-го років.\nСтепан Кубів 02 січня 2019 14:57\nЩо отримає Україна після застосування конвенції Пан-Євро-Мед\nЗ нового року Україна розпочала застосування регіональної конвенції Пан-Євро-Мед. Це означає, що українські виробники зможуть купувати комплектуючі та сировину у країнах Європейської асоціації вільної торгівлі та у Середземномор'ї, а також продавати власні товари в ЄС без мита або за зниженою ставкою.\nСтепан Кубів 27 грудня 2018 15:23\nУкраїна планує піднятися на 10 щаблів у рейтингу Doing Business. Міністр пояснив, як саме\nУкраїна планує переміститися з 71 місця у світовому рейтингу Doing Busines на 61. Для цього у 2019 році в країні мають для бізнесу спростити реєстрацію, отримання дозволів на будівництво та оподаткування.


"Перевищив позначку 27 грн.": Чому долар став дорожчати передчасно і скільки це триватиме\nЦього року курс долара почав зростати майже на місяць раніше, ніж у попередні кілька років. Після відмови Нацбанку від жорсткого регулювання валютного курсу в липні встановлювався найвигідніший курс долара на рік для покупки. А з середини або з кінця серпня починалася сезонна девальвація гривні, яка тривала до січня.\nОстаннім часом Нацбанк ввів низку нововведень, які так чи інакше стосуються операцій з валютою. З 1 липня змінив значення лімітів закупівлі валюти банками. А з 1 серпня змінив методику розрахунку курсу валют, наблизивши її до європейської.\n"Нацбанк взимку підвищив облікову ставку з 14,6 до 16%. На мою думку, цей крок був абсолютно виправданий. Більш того, я не виключаю, що він має корупційну складову. Наприкінці січня – на початку лютого гривня починає зазвичай зміцнюватися, а інфляція – скорочуватися. Тому підвищувати в той час облікову ставку було безглуздо. Але, підвищивши облікову ставку, вони збільшили прибутковість ОВДП. І спровокували ще більше зміцнення гривні в той момент, коли до України заходять гроші інвесторів-нерезидентів. у сумі прибутковість облігацій піднялася до20% річних в умовній валюті. А влітку, напередодні традиційного підвищення курсу, нерезиденти почали продавати облігації і виводити валюту", – пояснює Борис Кушнірук..\nМоторошна пожежа забрала життя трьох маленьких дітей. Як пишуть...\nМитрополит Київський Епіфаній (Думенко) проводить першу літургію на...\nНа сьогоднішній день однією з головних проблем України є російська...


Тренувальні змагання за програмою "Молодий воїн"\nТренувальні змагання за програмою “Молодий воїн”\n03.11.2015 09.11.2015 Влад Расторгуев Новини\nУчні Сумського ВПУ будівництва та автотранспорту продовжують тренувальні змагання за програмою “Молодий воїн”. Цього разу хлопці з 14, 21, 22 і 23 груп переймали досвід від учасників АТО.\nІнформація виявилася вкрай корисною: вона може знадобитися не тільки в «гарячих» точках, але й у повсякденному житті.\nУчням розповіли про техніку безпеки поводження зі зброєю, нагадали, що треба думати, тримаючи в руках такі небезпечні речі. Безумовно, мова йшла також про надання медичної допомоги, а практичні заняття тільки закріпили отриману інформацію.\nХлопцям розповіли про особливості військового спорядження, його вагу і необхідність. Повний комплект солдата важить від 25 кг, тому воїну треба мати гарну фізичну підготовку. Щоб пересвідчитись у цьому, учні спробували власні сили на смузі перешкод.\nІнструктори показали засоби самооборони, розповіли про правильну стійку при пересуванні та стрільбі з місця. Особливо цікавою для учнів стала демонстрація розподілу обов’язків солдатів під час пересування: хто за яку зону відповідає, як треба прикривати вогнем у випадку необхідності тощо.\nПідсумовуючи заняття, учасники АТО наголосили, що солдат повинен вміти та знати якомога більше, адже від цього залежить не тільки його життя, але й життя інших людей.\nМи дуже вдячні Комунальній установі Сумської обласної ради “Сумський обласний центр відпочинку, оздоровлення, туризму та військово-патріотичного виховання” за організацію заходу.\nЯрмарок професій «Веселка робітничих професій»\nУчні ВПУ-11 та свято Хеллоуїн