Garbuix de llengües - Diario de Mallorca\nGarbuix de llengües\nA FAVOR DE LA LITERATURA.\n1- Acab de veure, quan obria la porta de la terrassa que pega al jardí i a la negranit, un dragonot gran i gros com un petit cocodril que s’ha escapat de la claror del llum i de la meva còrpora i s’ha endinsat en el seu cau de la porta. Aquest descobriment m’ha obert les portes a la contarella. Ara podria inventar per a vosaltres, lectores dels mil i un sexes de l’esperit, una faula ben fantasiosa en què descriuria amb primfilats detalls la decoració i els mobles que configuren l’estança de Cal Dragó i cadascuna de les seves cambres, llits i d’altres estances on viu i es multiplica.\nAixò és la literatura. Xahrazadiar amb la llengua la realitat per transformar-la en una música verbal que ens ajudi a viure. I aquests dies he escrit un pamflet a favor de la literatura del qual extrauré per a vosaltres, lectores curioses i fervents, algunes mostres.\nSi tenc confiança en el futur de la literatura, em deia Italo Calvino a les seves Lliçons americanes. Sis proposicions per al pròxim mil·lenni, redactades poc abans de la seva mort, el 1985, és perquè hi ha coses, ho sé, que només la literatura pot oferir pels seus mitjans propis.\nEn aquesta “era de sospita” cap a la literatura, quan es veu esborrada des dels estudis primaris a la universitat, des dels mitjans de comunicació a les converses, em deman: la literatura, no és la llengua de l’al·lusió? És l’al·lusió una exclusió? La literatura, no és la llengua de l’indirecte, de l’esbiaixat? És l’indirecte i l’esbiaixat una exclusió? De cap manera, l’al·lusió, l’indirecte i l’esbiaixat serien una de les mil i una formes del llenguatge literari que té una característica essencial i que per això mateix el converteix en imprescindible: la literatura es fa amb tots els llenguatges del món i els travessa a tots.\nSi tots els sabers haguessin de desaparèixer de la capa de la terra i només n’hagués de quedar un triaria la literatura perquè els encobeeix, els trunyella, els mescla, els hibrida i els acull a tots.\nEm passeig per una avinguda d’ombres de lledoners i pens que la literatura m’ha ensenyat a mirar el pròxim i a mi mateix, atribuir valor a les coses petites, i trobar la plaça de l’amor i de l’amistat en la vida, i la plaça de la mort, la manera de pensar-hi i de no pensar-hi, introduir el dubte, l’ambigüitat i la interrogació en les meves certeses i d’altres coses com la tristesa, el dolor, la ironia, l’humor, la pietat, la duració, el desig; i tostemps em mormola, amb Píndar, “Esdevé el que ets.”\nLa literatura és reveladora. La literatura ens fa sentir més, saber més, cercar més. La literatura romp la presó de les idees rebudes. La literatura ens fa més intel·ligents. La literatura és la llengua fora del poder.\nLa literatura ens ajuda a respirar. Stop!.\nRECOMANACIONS DE LLIBRES DE LAST MINUTE.\n2- Aquesta llista és per a vosaltres, amables lectores que no podeu suportar la invasió de llibres tàmpax d’usar i tirar i voleu llegir alguna cosa rellegible. Xanques vermelles (Godall Edicions), de Ted Kooser. Una meravella de poemari d’un home que viu a Nebraska i, amb uns poemes narratius fets a mà i a consciència, ens conta, amb una sensibilitat emocionant extraordinària i una imaginació poètica excepcional, històries que es contaven a la cuina familiar o a la benzinera de l’avi mentre viu enrevoltat de jo guines antigues, estris vells i fotografies en blanc i negre. En un dels vidres de l’entrada d’aquest poeta local i universal hi ha un rètol que diu: ES FA I ES REPARA POESIA. Poesia dels grans interrogants i dels no-resos. Llibre bilingüe amb una traducció excepcional de dos bons poetes: Jaume Subirana i Miquel Àngel Llauger. Una vertadera joia que fa molta de companyia.\nHarvey (Llibres Anagrama), d’Emma Cline. Aquesta escriptora que ja em va entusiasmar amb la seva anterior novel·la, que també recoman, Les noies (Llibres Anagrama), sobre la banda d’al·lotes de la colla de l’assassí Charles Manson en la Califòrnia de l’estiu de 1969, ha tornat a fer una altra diana. A Harvey ens conta, amb un suspens finíssim, amb una lletra que et rapinya i et diverteix, que et pertorba i et fa tremolar, les vint-i-quatre hores de Harvey (Weinstein), un masclista megalòman, ridícul, patètic i desgraciat amb l’adrenalina a les totes, abans que es faci pública la sentència del seu judici. Amb un talent d’estilista, la Cline no ens estalvia cap ni una de les sensacions entre l’estupidesa i l’autoengany d’un home que se sobrevalora i veu com a poc a poc l’amara una culpabilitat terrible. Però allò és Amèrica i a Amèrica no condemnen mai un home com ell, vol pensar, vol imaginar i vol creure. Una obra que et fa caminar pel tall d’una gilet. Formidable!\nAnau a la 39 Fira del Llibre de Palma: un supermercat d’aliments literaris per a esperits que volen assaborir llenguatges, aprendre a balquena, passar gust a voler i descobrir ajudes úniques per viure millor.


Bloc Antonio Balmón: Tres vehicles nous per fomentar un transport més sostenible\nTres vehicles nous per fomentar un transport més sostenible\nAhir vam presentar tres nous vehicles elèctrics, que l’Àrea Metropolitana cedirà a l’Ajuntament durant un temps. Són vehicles que funcionen connectant-los a la xarxa elèctrica, no generen cap gas contaminant, i són, d’alguna manera, una de les opcions més serioses de cara a un futur més sostenible per al transport privat a les ciutats.\nL’objectiu de l’Àrea, de l’Ajuntament, i també de l’empresa Renault, que els finança, és, a més de contaminar menys utilitzant aquest cotxe en lloc d’un cotxe amb motor tradicional, difondre entre la ciutadania les seves virtuts. Amb aquests vehicles, fem la nostra petita aportació al medi ambient, mostrem un camí per modificar valors i conductes. És un pas discret, però alhora intens i sòlid, que ha de marcar el futur.\nÉs veritat que haurem de preparar més les ciutats per a atendre aquestes noves realitats de mobilitat. En unes setmanes, està previst que es posi en marxa un primer punt de recàrrega ràpida per a cotxes elèctrics, a Almeda. Hem insistit molt en fomentar el transport públic, i aquestes noves realitats ens fan plantejar també que cal treballar per facilitar el transport privat sostenible: els vehicles elèctrics, les bicicletes...\nLa mobilitat no es pot plantejar sense tenir en compte el futur, la sostenibilitat tant del sistema com del nostre entorn. Per això, aprofitant aquesta presentació, també he volgut recordar que seguim esperant el nou carril que havia de transformar la C-245 entre Cornellà i Castelldefels, convertint-la en una via que vertebri el sud de la comarca de manera directa, ràpida i sostenible, en transport públic, bicicleta o a peu. On té el projecte la Generalitat? Fa falta centrar-se en els problemes de la vida quotidiana, en la convivència i en treballar per al futur.


#DispositiusalDia – Canal TIC\nPublicat per Canal TIC admin el 26 de febrer de 2020 2 Comentaris\nEncara punxes l’usb i l’obres sense cap tipus de revisió?\nNo tens les actualitzacions automàtiques configurades al teu dispositiu?\nTens algun antivirus instal·lat a l’ordinador, al mòbil o a la tauleta?\nDefensa els teus dispositius\nTingues sempre al dia totes les actualitzacions del sistema operatiu dels teus dispositius, els programes i complements, ja que l’última versió garantirà un òptim funcionament i una millora en la seguretat. Sigues concient i adquireix actituds preventives per protegir-te millor.\nActualitza el teu dispositiu i programes quan t’ho demani, i segur que t’estalviaràs d’algun ensurt!\nAixí t’estalviaràs d’haver d’acceptar-les sempre que el dispositiu t’ho demani i t’oblidaràs d’un mal de cap. Si no és possible configurar l’opció de descàrrega o actualització automàtica, revisa de forma periòdica si hi ha noves versions disponibles de les aplicacions i sistema operatiu.\nLa universitat disposa d’un sistema d’actualització automàtica per aquells dispositius Windows 7, 8 i 10 connectats al domini. Una vegada a la setmana els ordinadors es connecten al WSUS (Windows Server Update Services) de la universitat i descarreguen les actualitzacions del sistema operatiu validades pels tècnics de la DTIC (Direcció de les Tecnologies de la Informació i Comunicació). L’antivirus s’actualitza un cop al dia per a una millor seguretat.\nActiva o revisa periodicament les actualitzacions del sistema operatiu i aplicacions!\nQuan et descarregues un nou programa o aplicació és recomanable analitzar-los amb l’antivirus per comprovar que aquests no contenen cap classe de virus ni són programes maliciosos. La UAB disposa d’un servei d’antivirus i una llicència per a casa teva.\nPensa sempre de fer-ho quan connectes un dispositiu extern com un llapis de memòria per evitar un ensurt. Encara que no ho creguis és més comú del que sembla.\nTingues activat l’antivirus sempre que t’instal·les un programa o connetes un dispositiu extern!\nSi aquest “post” t’ha resultat útil o ha despertat el teu interès , el pots comentar i compartir!\nJoan Manel Pont Llorens\nEs aconsellable que tots els dispositius mòbils corporatius disposin d’aquesta protecció. La llicència per mòbils està actualitzada?\nEstaria bé disposar de l’enllaç de Google Play i Apple Store per la descàrrega correcte, i així mateix la validació de la llicència que sembla que ha canviat de format.\nFa temps la UAB tenia llicència de l’antivirus per a dispositius mòbils a disposició del personal acadèmic i del personal d’administració i serveis. Actualment, aquesta llicència ja no està disponible. En breu actualitzarem la web del servei.


Musclos amb cruixents (de Juan Mari Arzak)\n4 bons musclos en escabetx\n4 cruixents de bacallà sabor barbacoa de SAVIA NATURA\n4 daus de formatge\nUna cullerada de iogurt grec natural\nPebre negre recentment mòlta\nUn rajolí de AOVE\nÉs una broqueta molt senzilla de preparar: solament hem d’inserir en un pal de broqueta un dau de formatge, un cruixent de Fishsnack’s amb salsa de iogurt i un musclo en escabetx pinzellat en oli d’oliva i cibulet.\nNo obstant això, jo he realitzat alguna modificació, la més important és que en lloc de cruixent de porc he utilitzat un deliciós i sa cruixent de bacallà de SAVIA NATURA. Aquesta empresa elabora naturals i cruixents snacks de bacallà i salmó. Jo he provat la seva gamma FishSnack’s amb productes tan sorprenents com aquest plat.\nPreparar la salsa de iogurt: barrejar el iogurt amb un polsim de sal, pebre i unes gotes d’oli (en la recepta original triturava també un bitxo adobat).\nEnfilar en el pal de broqueta els ingredients en aquest ordre: primer els daus de formatge, després el cruixent, regar amb una mica de salsa de iogurt per sobre, finalment, col·locar el musclo i pinzellar o regar amb oli (abans ho feia una salsa amb AOVE i cibulet picat o julivert, jo he preferit no afegir més sabors).\nMolt senzill de preparar i bastant curiós, no us sembla?\nVeure més a: Dulcibal


El cinema de Peter Brook, amb el Grec | Filmoteca de Catalunya\nEl cinema de Peter Brook, amb el Grec\nUn dels grans mites de l’escena europea presenta el seu darrer muntatge, ‘Tempest Project’, al Festival d’estiu de Barcelona. La Filmoteca acompanya aquest esdeveniment amb un cicle de les incursions al cinema del director. Peter Brook ha traslladat la seva immensa saviesa escènica a la pantalla en projectes com ‘Marat/Sade’ o la monumental ‘The Mahabharata’.\nCoincidint amb la presentació al Festival d’Estiu de Barcelona Grec 2021 de l’espectacle Tempest Project, dirigit per Peter Brook, la Filmoteca dedica un petit cicle als projectes cinematogràfics d’aquest gran home de teatre, especialista a actualitzar els clàssics amb una mirada minimalista, despullada i inconfusible. Brook ha traslladat la seva immensa saviesa escènica a la pantalla en projectes com Marat/Sade o la monumental The Mahabharata.\nEl 2007, en una de les seves darreres visites a Barcelona, Peter Brook distingia el cinema del teatre a partir d’aquesta reflexió: “En el cinema, el director treballa sol i el seu lloc és molt autoritari, perquè fer una pel·lícula és imposar una visió personal. El teatre és exactament el contrari. El director també intenta ser el director però el treball ha de ser col·lectiu, no tan sols amb els actors i els tècnics, sinó també amb el públic. La base del teatre és intentar reunir el màxim de punts de vista possibles. Quan faig cinema intento trencar aquesta visió que només hi ha un punt de vista. Aquest sempre ha estat el meu objectiu, i treballo amb diverses càmeres alhora, algunes de totalment independents entre si, per la qual cosa el meu punt de vista no apareix ni de manera indirecta”.\nEl cicle s’inaugura dijous 1 de juliol amb Marat/Sade (1966), versió cinematogràfica del seu celebrat muntatge teatral de l’obra de Peter Weiss, una reflexió sobre les relacions de poder, la sexualitat i la violència. També s’hi podrà veure l’adaptació de la novel·la de William Golding El senyor de les mosques, amb què Brook va participar al Festival de Cannes de 1963, i The Mahabharata (1989), versió cinematogràfica –i reduïda– del monumental muntatge teatral basat en textos sagrats de l’Índia que va convertir Peter Brook en un referent indiscutible de l’escena, i que es va veure al Mercat de les Flors l’any 1985. Tancarà el cicle Moderato cantabile (1960), a partir d’un guió de Marguerite Duras i amb un repartiment encapçalat per Jean-Paul Belmondo i Jeanne Moreau, guardonada amb el premi a la millor actriu a Cannes pel seu paper.\nLa presentació de Tempest Project és el retorn al Grec Festival de Barcelona de Peter Brook, un director amb una relació llarga amb la ciutat: de fet, el seu muntatge La tragèdia de Carmen va marcar el 1983 la conversió del Mercat de les Flors en espai escènic. L’última vegada que va passar pel recinte va ser l’any 2011, quan va portar a l’escenari de Montjuïc una versió nua i minimalista de l’opera de Mozart La flauta màgica (Une flûte enchantée). L’any 2019, el director va rebre el premi Princesa d’Astúries de les Arts. Era un reconeixement més a la trajectòria d’un dels grans renovadors del teatre europeu del segle XX, un fill de migrants russos la trajectòria del qual va començar a la Gran Bretanya, però que el va dur, ja als anys setanta del segle passat, a París, on va fundar, al Théâtre des Bouffes du Nord, el Centre International de Créations Théâtrales,


Superfície de la parcel·la 8.180,57 sqft\nEngel & Völkers presenta en exclusiva aquesta increïble i encantadora casa aïllada unifamiliar, construïda l'any 1970 però reformada posteriorment i en molt bon estat, situada a la comarca de Bages, a la urbanització de la Vall de Montserrat de Castellbell i el Vilar amb vistes espectaculars, propietat amb 760 m2 aproximats de terreny, on podem contemplar la muntanya de Montserrat estant dins de la seva fabulosa piscina d'aigua salada. Disposa d'un fabulós jardí amb reg automàtic, abundants arbres fruiters i una fantàstica palmera. Barbacoa i porxo a la banda de la piscina per gaudir d'unes meravelloses barbacoes en família o amics.\nLa propietat disposa de tres plantes, distribuïda de la següent manera: en planta baixa tenim el garatge per a dos vehicles grans, una cambra taller d'eines, un bany complet i una sala equipada amb cuina - menjador - cuina - sala d'estar per reunions familiars i festes amb els amics.\nA la planta primera es troba l'habitatge principal amb accés al menjador i sala d'estar amb llar de foc a dos nivells. En aquesta mateixa planta trobem la cuina, una cambra de bany complet amb dutxa i tres habitacions, una d'elles doble.\nA la planta golfes trobem una altra habitació molt gran que actualment està destinada a sala d'estudi i jocs amb taula de billar.\nLa casa disposa d'instal·lació de gas natural, dipòsit d'aigua de 15.000 litres, sistema d'alarma, reixes i pany electrònic a la porta d'accés principal.\nLa Vall de Montserrat és una urbanització del municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca de Bages. La seva ubicació privilegiada a menys de 20 km de centre de Terrassa, i a 40 minuts de Barcelona fan del lloc una zona excepcional per viure per a aquells que busquen viure en tranquil·litat respirant aire pur fora de la gran ciutat sense haver de renunciar als serveis d'aquesta per la seva proximitat.


La Fundació Lacetània entrega els premis als millors treballs\nLa sala d’actes de l’institut Lluís de Peguera acollirà dilluns, a les 7 de la tarda, l’acte de lliurament dels premis de la Fundació Lacetània, que reconeixen els millors treballs finals dels alumnes de cicles formatius i batxillerat. La varietat tornarà a ser la tònica general en uns guardons que premiaran treballs que van des de la tecnologia robòtica fins al periodisme i la recerca històrica, les ciències de la salut o l’educació. Enguany, s’han concedit només dos premis en la categoria de cicles formatius de grau mitjà, mentre que en les de cicles formatius de grau superior i batxillerat hi ha tres premiats.\nL’acte d'aquest dilluns també servirà per fer un reconeixement a les empreses que col·laboren amb la Fundació Lacetània a través dels convenis de pràctiques que permeten als alumnes entrar en contacte amb el món professional mentre estan estudiant. També s’hi farà la presentació oficial del premi Aspromec que va rebre a finals de febrer el Centre de Formació Pràctica, com a centre formatiu més ben valorat de tot l’estat per part de les empreses mecanitzadores.\nÉs previst que assisteixin a l’acte l’alcalde de Manresa, Valentí Junyent, la presidenta de la Fundació Lacetània i de la Cambra de Comerç de Manresa, Sílvia Gratacòs, i el representant dels Serveis Territorials d’Educació a la Catalunya Central, Xavier Alcántara. Al final de l’acte es podrà escoltar una actuació del Cor Juvenil Sons del Conservatori de Música de Manresa.\nPrimer premi: Heartfelt, de Maria Rubio Garriga, alumna de l’Escola d’Art de Manresa. El projecte ha consistit en crear la imatge gràfica i diverses aplicacions d’una empresa de cosmètica dedicada a la creació i comercialització d’articles de bellesa, adequats per a gent de totes les edats i gèneres.Segon premi: Bonny, de Ivonne Hernández Agüera, alumne de l’Escola d’Art de Manresa. Es tracta del disseny de la imatge corporativa d’un cantant de música electrònica, que a més inclou el desenvolupament de totes les aplicacions necessàries per fer la promoció de la seva gira d’estiu (publicitat, furgonets, etc.).\nPrimer premi: Espai Quitxalla, de Laia Casajuana Fortó i Safae El Ouahabi el Ouahabi, alumnes de l’institut Guillem Catà. L’objectiu del treball ha estat la creació d’un parc cobert infantil, com a recurs educatiu adequat per a infants entre 2 i 6 anys. Les alumnes l’han plantejat també com a projecte de negoci, ja que l’espai oferirà diferents serveis tant a les famílies com a les escoles.\nSegon premi: Qui viu a casa meva?, d’Anna Petrus Rodríguez, alumna de l’Escola d’Art de Manresa. Es tracta d’un llibre interactiu, de temàtica fantàstica, mitjançant el joc de llum i ombres. La idea bàsica és crear un kit de joc, que comprengui el llibre i una llanterna. El projecte es desenvolupa a partir de la tècnica del papercut (paper retallat), procediment que prové del teatre d’ombres i que consisteix en la generació de certs efectes òptics a partir de llum i ombra.\nTercer premi: Little Motor Club, de Joan Manel Gabarró Soler, alumna de l’Escola d’Art de Manresa. L’alumne ha creat un conte il·lustrat sense text (silent book, wordless book, etc.), que consisteix en una història narrada sense l’ús de paraules, de manera que la tasca narrativa queda en mans de l’il·lustrador, cosa que li confereix una llibertat creativa absoluta amb l’única limitació d’aconseguir un resultat funcional.\nPrimer premi: És un robot capaç de resoldre un cub de rubik?, de Santiago Perez Perez, alumne de l’IES Castellet. L’alumne, un fan dels cubs de rubik, ha volgut dissenyar un robot capaç de resoldre’l. Per a fer-ho, ha hagut de treballar en disciplines tan diverses com la mecànica, la informàtica, el disseny gràfic en 3D i l'electrònica.\nSegon premi: L’epigenètica del càncer, de Berta Canal Simon i Maria Sánchez Arias, alumnes de l’institut Lacetània. Les alumnes van vestigar el paper de l’epigenètica pel que fa a la prevenció i al tractament del càncer, ja que la majoria de professionals relacionats amb l’epigenètica es dediquen a investigar respecte aquesta patologia. El treball també inclou una part experimental relacionada amb l’epigenètica, amb l’objectiu de demostrar els seus mecanismes de regulació.\nTercer premi: El periodisme espanyol i l’ascens del III Reich, de Mar Torroella Vergés, de l’institut Lacetània. El treball se centra la pujada al poder del nazisme a Alemanya amb Hitler, fet que va marcar un abans i un després en la història del món. A través de tres diaris espanyols diferents amb tendències polítiques oposades, s’analitzen sis articles per veure que, en molts casos, les notícies tenen punts subjectius que fan condicionar la visió del lector.


Valencians que han acomplit el somni americà | altaveu.cat\nEl somni americà, dues paraules que tothom ha escoltat alguna vegada en la seua vida i que està ben present en el nostre imaginari col·lectiu. Sèries i pel·lícules han fet servir la fantasia del Nou Continent per traçar la seua trama: En busca de la felicidad, American Gangster o Scarface, entre d’altres. D’entre els milions de valencians que ja no viuen i dels que estan entre nosaltres, n’hi ha uns quants que, de manera decidida, ho han deixat tot a la terreta per travessar el toll Atlàntic i aterrar en el continent americà.\nSón els casos de l’arquitecte de Nova York, Guastavino, l’ex tronista, Gala Caldirola i l’actriu i ballarina, Gemma Marín. A la Tresdeu hem recuperat les seues històries d’èxit d’anteriors articles i les hem reunit en esta sèrie sobre valencians que han acomplit el seu somni americà.\n1. GUASTAVINO: L’ARQUITECTE QUE HA TRANSFORMAT NOVA YORK\nRafael Guastavino Moreno (1842-1908) no fou un arquitecte molt important per a la ciutat de Nova York. Importà idees arquitectòniques mediterrànies mil·lenàries a edificis importants de la ciutat. Fins fa ben poc, Guastavino Moreno ha estat un desconegut per als valencians, però ara, és gaire impossible no pensar en ell en vore i visitar la Grand Central Station o anar pel metro de City Hall.\nTot i ser d’origen valencià, es formà a Barcelona i amb 40 anys decidí emigrar als EUA per a desenvolpar la seua carrera d’arquitecte. La productora valenciana Endora Producciones s’ha encarregat de traure’l de l’anonimat. L’empresa audiovisual estrenà un documental sobre la vida i obra de Rafael Guastavino per a la sèrie Imprescindibles de La 2 de TVE. En ell es conta que Guastavino marcà tota una època arquitectònica als EUA i, sense parlar anglés, aconseguí fer la seua primera construcció a Boston (Massachusetts).\nGuastavino és conegut com l’«Arquitecte de Nova York» i els experts en arquitectura asseguren que no hi ha figura com ell en tota la història contemporània. El qualifiquen com el millor arquitecte que han pogut tindre els americans: assentà les bases de la identitat arquitectònica pública dels EEUU. De fet, Guastavino patentà la volta “guastavina” i, per això, constituí la Guastavino Fireproof Construction Company.\n2. GALA CALDIROLA: A LA RECERCA DE L’AMOR EN XILE\nEn qüestió d’un any, a la jove d’Altea (Marina Baixa), Gala Caldirola li ha canviat la vida. S’ha convertit en tota una celebritat a Xile. Cinc anys abans ja va eixir al programa de cites televisiu de l’Estat espanyol, «Mujeres y Hombres y Viceversa». Malauradament, a l’estiu del 2012, mentre estava de tronista al programa de Telecinco, i amb només 19 anys, va patir un accident de trànsit. Va sorgir parapetada per la finestra del cotxe. L’accident quasi li costà la vida i va haver de sotmetre’s a intervencions quirúrgiques.\nEl 2012 fou un abans i un després per a ella. Féu un canvi de mentalitat radical: de jove post-adolescent coqueta i rebel a jove-adulta positiva i tranquil·la. El 2015, la seua vida tornà a fer un tomb, però esta volta per a bé. La varen telefonar d’una productora xilena per a participar a un reality de cites del país, Volverías con tu ex (2015), del canal privat, Mega.\nA partir de l’aparició en el programa Llatinoamericà -en el qual quedà finalista- la seua fama ha passat, de nacional, a internacional. No és coneguda només a Xile, sinó també a la resta de països hispanoparlants. El seu caràcter bondadós captivà a la societat xilena i, de la nit al dia, els programes la rifaven per fer-li entrevistes i paparazzis del país la perseguien. De relacions públiques de discoteques madrilenyes, ha passat a dedicar-se a ser només ella, com a veritable protagonista de la faràndula xilena.\nDesprés del punt d’inflexió, a la d’Altea no han parat de ploure-li ofertes televisives, publicitàries i d’altres índoles. De no fer servir el seu compte d’Instagram, a que supere el milió de seguidors i seguidores. La xarxa social pot ser, de fet, un diari gràfic de la seua història Llatinoamericana: la seua candidatura a Regina en el festival social més important de Xile, Viña del Mar 2017, la victòria al Vedetón del programa anual Teletón, videoclips, anuncis, col·laboradora de la televisió i, darrerament, el capítol de vida en el qual ha conegut a la seua actual parella, el futbolista xilè, Mauricio Isla.\n3. GEMMA MARÍN: LA BALLARINA QUE ACTUÀ AMB GEORGE CLOONEY\nLa valenciana Gemma Marín és una jove de 30 anys que va haver de marxar als EUA per a acomplir el seu somni de ser actriu i ballarina. L’any 2013, Marín féu la decisió de marxar a viure a Los Ángeles. «Vaig vindre a Los Ángeles amb 187€ i 23 cèntims. No tenia bitllet de tornada ni cap ajuda econòmica i, pràcticament, no coneixia a ningú. El primer any vaig plorar molt, menjava a diari pasta amb formatge. Alguna cosa dins de mi em deia “has de ser valenta, aguanta”. A poc a poc vaig trobar la manera d’eixir endavant», assegura en un vídeo al seu canal de Youtube.\nAmb els 87 dels seus 187€ es comprà una disfressa de pirata i, amb aquesta, anà a oferir fotos al Passeig de la Fama per rebre propines mentre feia audicions. Amb els diners que aconseguí, pogué pagar el lloguer i els queviures. Després de dos anys i mig d’estar a Los Ángeles, a Gemma Marín li va somriure la vida: aconseguí rodar un anunci de Nespresso junt amb George Clooney i Danny DeVito.\nUna volta estabilitzada, s’apuntà a classes de boxeig i, així, va conéixer la seua parella sentimental: el seu professor i boxejador panameny, Israel Duffus. Ara, Gemma Marín i Duffus són pares d’una bebé amb mesos de vida, Alexandra. De fet, la parella panamenya-valenciana va triomfar a Instagram amb un vídeo de tots dos ballant quan Marín encara estava embarassada de 33 setmanes.\nEl seu compte d’Instagram té ja vora 250.000 seguidors i compta amb un públic fidel també a Youtube. No obstant això, abans de triomfar als EUA i actuar junt amb grans de Hollywood, Marín ja va treballar per a sèries autonòmiques com Negocis de família (TVV) i nacionals com Aida o La que se avecina. Ja se sap: qui no arrisca, no guanya.


Adrià es rendeix? - Diari de Girona\nAdrià es rendeix?\nramon iglesias 23.01.2015 | 00:00\nLa Generalitat ha aturat la llei que s'estava fent a mida per ampliar l'antic Bulli a cala Montjoi de Roses per poder fer la Bulli Foundation. El Govern ho ha frenat a petició del mateix Ferran Adrià. La versió oficial és que ho congela (aturada tècnica) perquè el xef/geni vol mirar-se amb lupa les moltes al·legacions que han presentat els ecologistes i mirar així si poden adaptar i millorar el projecte amb el seu autor, que és l'arquitecte Enric Ruíz Geli. D'aquesta manera vol acontentar els detractors, que són una minoria pirotècnica de la comarca de l'Alt Empordà. Aquesta versió també apunta que Ferran Adrià no vol ni suspendre ni aturar el projecte, ni tampoc plantejar canviar la ubicació. Insisteixo, aquesta és la versió oficial.\nLa realitat és diferent. Ferran Adrià està molt decebut amb els partits polítics que porten una dèca?da esperonant-lo per tirar enda?vant el projecte amb promeses de celeritat que mai s'acaben concre?tant. Primer amb el conseller de Me??di Ambient del Tripartit, Francesc Baltasar i, ara, amb el convergent conseller de Territori, Santi Vila. Tots dos són polítics de perfil similar pel que fa a caràcter. Són encantadors d'eficiència escassa (això de la Bulli Foundation n'és una mostra irrefutable). Porten desenes de reunions que, a la vista dels fets, no han servit per a gaire res. Ferran Adrià també sap que el Parlament es dissoldrà el mes d'agost i que amb aquest mesos no hi haurà temps suficient per tirar-ho endavant. I un tercer aspecte molt important és que fer la Bulli Foundation, a Montjoi, és un anhel personal però en cap cas una necessitat. Ferran Adrià té ofertes per fer-ho a tot el planeta i ara mateix s'estaria replantejant íntimament si val la pena continuar perdent el temps en guerres i desgast personal per poder fer realitat la seva visió a Roses. Malgrat això, ha demanat a l'Ajuntament la llicència per poder ampliar un 20% les edificacions del que era el vell restaurant (per poder fer el projecte de Ruíz Geli l'ampliació requerida és del 250% amb una part soterrada).\nAdrià és un visionari però una per?sona gens bel·licosa. Abans d'en?fron?tar-se, llençarà la tovallola... i els neohippys empordanesos ho saben. És molt probable que la Bu?lli Foundation voli de Roses i a?ca?bi aixecant-se a Madrid o a Lima.


Notícies - El restaurant vegà Greta aterra al Mercantic per trencar prejudicis\nL'establiment ofereix tapes enfocades a fer gaudir a les persones omnívores i canviar el concepte popular "d'avorrit" del menjar vegà\nImatge de l'interior del restaurant Greta, al Mercantic / Foto: Cedida - Hugo Abad\nel 22/maig Elisabet Molina Societat PDF\nEl Mercantic acull un nou restaurant, Greta, una proposta 'diferent' que aposta pel menjar vegà i vol fer gaudir els omnívors i tombar prejudicis. El negoci, impulsat pel xef executiu Roger Ubach i el seu soci, Manel Bernal, treballa amb tapes mediterrànies amb un toc asiàtic i procuren utilitzar productes de proximitat, com els de Vins Noé. El xef assegura grans elaboracions estiuenques riques amb ingredients i presentacions fotogèniques. L'establiment accepta reserves i obre de dijous a diumenge de 10.30 h a 16 h i de 19.30 h a 23.30 h. Els preus de les tapes giren entorn els 8 euros amb ofertes de menús a 12,50. El menjar també es pot demanar per emportar a través de Glovo.\nUbach assegura que els darrers anys ha estat treballant en el veganisme i es mostra confiat a l'hora d'aportar receptes sorprenents fora de la tradicionalitat que trenquin la fama d'"avorrida" d'aquest tipus de gastronomia. "Venim amb molta passió, ganes d'explicar els plats i cuidar als nostres clients", ha explicat a Cugat Mèdia.\nUn dels plats del restaurant / Foto: Cedida - Hubo Abad\n"Us trobareu amb un servei amable, simpàtic i amb ganes de fer-se conèixer", constata. Afirma que, tenint en compte que és el principi, estan tenint molt èxit amb tot el que ofereixen, especialment torradetes treballades, tapes i postres. Posen el focus en la fermentació i l'elaboració dels plats de forma autònoma, tot i la cuina de petites dimensions que hi ha en el local que, abans, ocupava la taverna basca Urtain.\nRoger Ubach té una àmplia experiència en el món de la gastronomia. Ha estudiat Direcció en Cuina al CETT de Barcelona i ha treballat al Carib, a l'Índia, als Estats Units i a les Filipines. En aquest últim país va treballar per a l'empresa Aman Resorts, on va cuinar per a diverses personalitats famoses, com Leonardo Di Caprio. L'altre soci, Manel Bernal, s'encarrega dels vins, la clientela i la sala; la seva família portava el restaurant de la ciutat La Fonda.\nEls animem a que ho provin i que després treguin les seves pròpies conclusions, ja que a vegades el veganisme està molt "tatxat"


SAP-Fepol | SAP-FEPOL exigirà al Consell de la Policia, la necessitat de perllongar el període d’assumptes personals\nFins a quatre vegades i per escrit ho ha sol·licitat així la nostra organització. Davant l'absència de resposta oficial SAP-FEPOL exigeix el seu debat en el primer Consell de la Policia que es convoqui\nBarcelona, 15 de desembre del 2020.-\nDesprés de més de vint mesos esperant, el cos de mossos d’esquadra ja té nous representants al Consell de la Policia de la Generalitat. Una nova constitució del màxim òrgan de representació del cos, en el qual el Sindicat Autònom de Policia (SAP-FEPOL) ha sortit escollit novament sindicat majoritari.\nNo obstant, malgrat haver-se proclamat els resultats electorals, a dia d’avui no s’ha convocat a les organitzacions sindicals representatives en sessió ordinària del Consell de la Policia. A l’efecte, el Sindicat Autònom de Policia (SAP-FEPOL) té qüestions importants que fan necessària la seva convocatòria.\nUna d’aquestes qüestions és la necessitat de perllongar el període de gaudiment d’assumptes personals de l’any que properament finalitzarem. Des del mes de març (inici del confinament) SAP-FEPOL ha presentat diversos escrits demanant la pròrroga del període de gaudiment dels permisos d’assumptes personals.\nÉs evident que el cos de mossos d’esquadra, des de l’any 2017 ha vingut patint una successió de fets que, a més d’incrementar la seva càrrega de treball, ha provocat la contínua fractura de la seva conciliació familiar amb la laboral i la constant denegació dels permisos per assumptes personals. Un dret que s’ha infringit de manera incessant i que ha provocat que des d’ençà i fins enguany, s’hagin hagut de perllongar els períodes per poder-los gaudir.\nNo obstant i malgrat com diguem, SAP-FEPOL ha demanat a l’Administració fins a quatre vegades i per escrit aquesta necessitat, a dia d’avui no hem obtingut cap tipus de resposta oficial, donant pas a conjectures i informacions oficioses respecte aquesta qüestió.\nÉs per això que amb aquest comunicat, la nostra organització sindical (a més de tornar a reclamar la necessitat de perllongar els assumptes personals del 2020) insta al Departament d’Interior a convocar de manera urgent i encara que sigui en mig de les festes de Nadal, el Consell de la Policia de la Generalitat – mossos d’esquadra.\nQüestions com les dels assumptes personals necessiten d’una resposta oficial i immediata ja que la finalització de l’any policial queda molt propera. El col·lectiu, a més de merèixer-se el perllongament sol·licitat reiteradament per la nostra organització sindical, es mereix també que si s’ha de denegar aquesta qüestió, se li doni el temps i les oportunitats necessàries de poder demanar dels dies que resten per gaudir.\nI ja ho avancem! No serà ben rebut pel col·lectiu que enguany, després de diverses modificacions de les condicions de treball (una d’elles com a conseqüència d’un Estat d’Alarma) no es perllongui el període d’AP com a mínim pel mateix temps, que ha durat tal situació excepcional.


Refusem l’afecte i … | Sophia Blasco: Coaching personal\nPàgina d'inici › Totes les Receptes per Viure Bé › Frases sàvies › Refusem l’afecte i …\nRefusem l’afecte i …\nPosted on 17/12/2010 by Sophia Blasco\n“Refusem l’afecte i la intimitat amb la gent, com si esperéssim un afecte i una intimitat millors que encara han d’arribar.\nPerò, d’on i quan?\nDemà serà com avui.\nMalbaratem la vida mentre ens preparem per viure.”\nRalph Waldo Emerson, assagista, filòsof i poeta estatunidenc. Va ser líder del moviment transcendentalista a les primeries del segle XIX. Les seues ensenyances van contribuir a desenvolupar el moviment del Nou Pensament a mitjan segle XIX.\nLa filosofia d’Emerson potencia els valors de l’individu, és afirmativa, vitalista i optimista. Fou lloat per Friedrich Nietzsche i altres pensadors.\n‹ Parlar en públic, un repte!\nVacunem-nos contra l’adversitat! ›\n7 comments on “Refusem l’afecte i …”\nAntonia Sánchez ha dit:\n17/12/2010 a les 15:53\nAprenem tard que el afecte es tant important per tot…i alguns ni ho aprenen mai…ens han educat en una fredor i una contenció absurda i estic tant d’acord amb el que diu Emerson “malbaratem la vida, mentre ens preparem per viure” …quina raó!!\nM’encanta aquest escrit, Sophia!! Una abraçada!!\n12/01/2011 a les 20:43\n12/01/2011 a les 19:20\nÉs una gran frase i molt certa, potser per això m’ha arribat. Esperar…, segurament en molts de casos sigui un dels mals dels nostres dies, el que no mos deixa viure plenament el dia a dia juntament amb la por. Bon post!\nGràcies per passar fa uns dies pel meu blog :) Una abraçada!\n12/01/2011 a les 20:42\nLa por ens paralitza i, de vegades, se’ns hi presenta sobredimensionada, o ens autopercebem minvats de cursos per gestionar l’esdevenidor que imaginem.\nGràcies Caterina i Bon Any!\n31/01/2011 a les 17:52\nSàvies paraules d’Emerson les que ens ha seleccionat la Sophia.\n08/11/2011 a les 18:12\nEn el transcurs de la nostra existència, en general, pensem que tindrem temps per millorar com a éssers humans, i tot d’una, ens adonem que se’ns acaba el temps i no hem fet el millor de tot; estimar i ser estimats!\nGràcies Sophia, les teves seleccions del blog sempre són bones lliçons\n09/11/2011 a les 7:29\nCom bé dius, el temps, el nostre temps és limitat i, de vegades, el malbaratem.\nM’agrada que t’agradin Francesca.


Sostenibilitat repateix 3.000 gots reutilitzables als escolars de Torredembarra\nL'objectiu és fomentar la reducció de residus, la reutilització d'objectes i el reciclatge\nEcologistes en Acció i l'Associació Mediambiental La Sínia van repartir el passat dijous quasi 3.000 gots reutilitzables als cinc centres educatius de Torredembarra. Aquesta és una proposta de la Regidoria de Sostenibilitat que compta amb la col·laboració de l'Agència Catalana de Residus.\nTambé es va repartir un fulletó on s'explica que si es fa servir un got reutilitzable, estem aplicant les 3R: reduir, reutilitzar i reciclar.\nTambé es va plantejar un repte a l'alumnat: durant la setmana de prevenció de residus (del 18 al 26 de novembre de 2017) membres dels grups ecologistes tornaran a les classes per veure quina de totes és la que més està utilitzant els gots i la que millor ho faci, rebrà un obsequi.\nAquesta acció forma part de la subvenció que l'any 2015 l'ARC va atorgar a l'Ajuntament de Torredembarra en l'àmbit de la prevenció de residus i forma part de les actuacions previstes en el Pla Local de Prevenció, aprovat recentment.


"M'han demanat que us vingui a motivar i és una mica estrany perquè jo crec que, per gent que ha deixat la seva família i les seves coses per venir a aquest lloc durant tres setmanes, motivació no us fa falta." James Sène, en la seva benvinguda als 50 primers agents d'11Onze. Moment memorable a l'Acadèmia 11Onze, on durant 3 setmanes es forma als agents per donar eficients i capdavanteres en solucions financeres, de neo banc.\nA continuació, transcripció de la xerrada d'en James, President Fundador d'11Onze:\nCom motives a gent que fa això? Serà bastant complicat per mi. I, de fet, estava a punt de dir "doncs que em motivin una mica a mi, no?" que fa un any i mig o dos que tinc aquest projecte (11Onze) al cap i veure-us a tots és la motivació també. Per tant, en lloc d'intentar motivar-vos, explicar-vos, vendre la moto... per cert, parlo molt malament perquè, com us he dit, visc sol i m'he acostumat a dir paraulotes... per tant, Toni si en dic alguna, aixeca la mà perquè es pugui esborrar de la gravació.\nLlavors, he pensat a explicar-vos què és 11Onze, què és tot això. Perquè, jo crec que si teniu perspectiva del que estem fent, podeu generar la vostra pròpia percepció del que és 11Onze i comunicar-ho millor a la vostra manera. Per això, hem de fer una mica de repàs de tot plegat perquè podeu entendre el que estem fent. Ara esteu fent cursos, però és important agafar perspectiva per entendre millor el que està passant i perquè estem fent això. Ara mateix, el món està com us podeu imaginar... i amb la Covid ja és un extra. Però sense la Covid ja se sabia l'any passat als mercats que hi hauria un "crac" del sistema. Ja se sabia. Per què? Perquè hem arribat a un nivell en què el sistema neoliberal que està establert, ha cremat tots els serveis i ha creat una situació on hi ha molts diners en mà de molt pocs. I la majoria de la gent que produeix aquests diners no els tenen, tenen dificultats per accedir-hi o, simplement, quan hi accedeixen, s'endeuten encara més i això crea un cercle viciós. El sistema financer i la banca, s'han convertit en una indústria extractiva, com que no torna els diners a la gent que els produeix, crea un dèficit. I aquest dèficit s'ha anat fent fins que ha arribat al punt que han vist ells mateixos que el sistema necessitava un reset. Per tant, tothom que es dedica una mica al món del negoci o la finança sabia, al juny de l'any passat, que hi hauria un "pet". Hem tingut a sobre la Covid per tant és un doble "pet". La situació que encara no percebem, serà molt pitjor. És a dir, el que ve post Covid serà molt pitjor del que ens pensem que és. S'han destruït moltes feines que s'haguessin destruït igual, però amb la Covid, el doble. S'han perdut moltes oportunitats a banda de totes les complicacions que teníem: 50% d'atur, joves, etc. Ara no us faré el dibuix catastròfic, però és real. A més a més, a sobre, a Catalunya tenim la situació política que tenim, que és un altre problema afegit. Llavors, què passa quan una societat, un sistema entra en fallida? Algú ho ha de pagar i és així. I normalment, ho paga la gent.\nEn aquest cas, ho paga la gent que té una mica, que ha estalviat, les pensions, etc. Això és així. Totes les crisis les paga la gent. No us explicaré casos de bancs que hem rescatat que, tècnicament havíem de rescatar. Aquest no és el problema; el problema és que no ho han tornat. Una cosa que molta gent no sap, és que la creació de diners passa pels bancs. Els sistemes de creació de diners passen pel crèdit. Els bancs creen diners quan et donen un crèdit; quan els bancs col·lapsen necessiten que s'injectin diners perquè puguin crear crèdit i continuar amb la roda. Per això s'han agafat 60 mil milions i se n'han anat als bancs, estaríem col·lapsats. Això era una necessitat, tècnica. El problema és que no els tornin. Però, el que es va fer en el seu moment, és el que tocava. Es parla molt del neoliberalisme i molts partits ho mencionen, la majoria no saben de què estan parlant perquè si sabessin què és el neoliberalisme, no parlarien tan tranquil·lament, sobretot amb societats que es diuen, democràtiques. Faré un pas enrere per explicar d'on ve tot això i aleshores entendrem moltes coses que estan passant, per poder fer un projecte revolucionari, s'ha de tenir perspectiva. El món s'ha globalitzat i si no tenim perspectiva geopolítica, no es pot entendre les coses que passen i per què passen. Quan se sap, es pot anticipar el què vindrà, per quan passi, estar més forts i poder passar-ho millor. Són oportunitats, les crisis són oportunitats.\nAixò és el que vaig veure el 2015 i cap a 2016 ja vaig veure que treien unes quantes lleis que, d'alguna manera, obrien l'accés al sistema bancari a nous players. El que ara es diu neobanc, etc. Això és una oportunitat i per això ja es va començar a preparar 11Onze; en aquest cas, per poder llençar-se a la cresta de l'onada quan ells decideixen utilitzar-la. Ja sé que a tothom li agrada ser antisistema, però tots els sistemes que s'estableixen (polítics, econòmics, etc.) estan preparats per l'antisistema. Quan es fan, saben que es fan també per anar en contra i estan preparats per aturar això. El que no estan preparats a fer, és competir. Perquè no s'imaginen que tu, en comptes d'anar en contra d'ells, aniràs amb la seva onada, però competiràs amb ells. Això que vol dir? Doncs que oportunitats com 11Onze, quan surtin al mercat, posaran a prova el sistema bancari perquè farà coses que ells haurien de fer, podrien fer, però no les fan perquè no volen. La gent no ho sap això. Diuen que un banc no pot ser ètic perquè no guanyarà diners, això és mentida. Diuen que no ens en sortirem perquè necessiten molts diners. Bé, si som molts tindrem molts diners; els diners que tenim són nostres. Avui tenim eines per ajuntar les nostres idees, ajuntar els nostres esforços i competir amb el sistema, això és el que estem fent. Però tornant al principi, de per què estem a aquesta situació, en realitat aquesta situació neix fa cent anys. Un senyor, Walter Lippmann, és el pare del neoliberalisme. És qui, a finals del segle XIX principis del segle XX, era un periodista, és qui va crear la paraula "guerra freda" perquè us feu una idea de la influència que tenia entre els polítics americans. Walter Lippmann deia, després de la Primera Guerra Mundial, "això és un guirigall, això no pots ser, la gent és curta, la gent és burra i s'ha de crear un sistema on els més bons, l'elit, decideixi i la gent de sota, com igualment és burra, farà una cosa útil perquè hi ha gent més intel·ligent i preparada que pren les decisions per ells."\nTotes aquestes idees vénen del Darwinisme, que es diu "biologisme" en economia; això del més fort guanyarà i totes aquestes mandangues que ens expliquen. Alguna cosa és certa, però d'altra banda, som persones, no sempre el més fort s'ho ha d'endur tot, hi ha altres coses que entren en joc. Per tant, Lippmann quan fa aquesta teoria, el que pretén i sobretot diu, és que els sistemes democràtics s'han de muntar encara que s'enganyi a la gent perquè no són capaços de pensar per si mateixos, per tant, necessitem una elit. A la mateixa època, hi havia un altre senyor, John Dewey, que deia justament el contrari. Dewey deia "les persones són persones, i dins de les persones hi ha moltes persones i dins de la població hi ha moltes poblacions. El que cal fer és crear comunitats que, si se les educa, elles mateixes trobaran les solucions econòmiques i socials pel seu propi rendiment. No necessiten a un pare que els vingui a dir què fer". Molts podeu imaginar que Dewey no va guanyar, no? Perquè tal com està el pati... Totes aquestes teories cap al 38, abans de la Segona Guerra Mundial, es crea a França el col·loqui Lippmann, és aquí on es gesta el neoliberalisme basat en una idea que és totalment antidemocràtica: simplement s'ha de crear una elit que gestioni els béns, de manera que pensin de forma adequada per la resta de la gent. Si us fixeu, va tenir una evolució trenta anys més tard i ara vivim en aquesta situació, tenim la Unió Europea. Gent que ni coneixem, la majoria ni votem, decidint tot. Què pots menjar, com pots viatjar, com et pots relacionar, quin cotxe pots utilitzar... I no els coneixem, se suposa que els votem, però realment no sabem que fan. I a la vegada, totes les lleis que decideixen impacten en les nostres vides. Això és el neoliberalisme que ja volia vendre Lippmann i que ja ha venut ben venut. Et trobes en una situació que no pots lluitar contra el sistema perquè fins i tot ja no saps d'on ve, no saps d'on venen les bufetades perquè estàs en un sistema que des de l'educació, la política, l'economia està enfocat a què uns pocs controlin. I malauradament, quan uns pocs controlen, això no és democràcia. Quan uns pocs controlen, generalment acaben quedant-s'ho tot i el que s'ha de fer, crec jo, és tornar una mica al que deia Dewey. És a dir, dóna-li a la gent l'opció, explica-li les coses bé, no les poses complicades, perquè pugui prendre una decisió. Si us hi fixeu, quan aneu a un banc, sortiu, la majoria de la gent pensant "sóc ximple, és que no hi toco" i ells, qui expliquen tot això tampoc ho entenen, estan llegint un paper. Això és molt greu, ningú fa res contra això. Però sense diners no es pot viure. Sense diners no pots menjar, estudiar, tenir casa... Els diners són tan importants, tan centrals, que em sembla absolutament demencial que no s'expliqui a la gent d'on surten, com funcionen, coses bàsiques. Que quan vagis a un banc ho puguis entendre i prendre una decisió. Però això no interessa perquè ve de la mateixa idea que no som capaços de gestionar sols els nostres recursos. Tot això beu de la mateixa font que és purament i senzillament antidemocràtica.\nFa 30 anys que estic aquí, ara en tinc 51 per tant, he vingut aquí amb 21, pels Jocs Olímpics. No us avorriré amb el meu CV, però he viatjat per tot el món, he muntat empreses a tots llocs (continents) excepte Austràlia. Per tant, sé una mica de què va el món i Catalunya té una peculiaritat que és brutal, una cosa que aquí la majoria de la gent ignora: la capacitat associativa que existeix en aquest lloc no es troba gairebé enlloc. A Catalunya hi ha 70.298 associacions, més o menys una associació per 100 habitants. No existeix a cap altre lloc igual amb l'essència que té aquesta terra. Que les coses, la gent les fa juntes. Fent les coses juntes, aquest país fa coses extraordinàries. Per això des de la història tenim, discutirem uns i altres, el primer Parlament. Potser no estem d'acord, però sembla que sí. Estem parlant de fa més de mil anys quan la gent no estava pensant en això aquí dèiem bé, organitzem-nos i decidim, no? Tenim un cas més recent, l'1 d'octubre que et podries imaginar de tot, excepte que la gent acabaria defensant, amagant.... Jo he vist personalment, gent del meu poble preparant-se per córrer pel mont amb una urna i no mentalment. Córrer, pujar i baixar per veure com ho faria si vingués la Guàrdia Civil. És una cosa que no passa enlloc, no sé què passa aquí, però hi ha un sentiment de "un cop decidim tots fer una cosa no ho atura ningú". Va passar als JJOO, a Barcelona es van fer totalment diferents, el seu tret diferencial van ser els voluntaris. Era increïble! Jo venia aquí cobrant i els voluntaris m'estrenyien a mi perquè treballés més i ells no cobraven. Era un non stop i això va donar una força als jocs que no s'ha vist mai, després es van començar a introduir els voluntaris a altres jocs.\nÉs una terra d'ajuntar-se i crear coses. Ho heu de saber això. Per això he pensat, amb la situació que hi ha, amb el que ens ve a sobre, he de buscar una fórmula per tornar a associar-se; gent normal i corrent. Posar en comú els nostres coneixements, per això tenim un equip de directius excepcionals i no ho dic perquè estiguin aquí. He fet coses bastant especials amb equips extraordinaris, però mai, mai he tingut un equip d'executius tan potent. Són excel·lents, ja ho veureu amb el temps, són excel·lents en l'àmbit global. La gent que treballa aquí és extremadament bona que tothom voldria tenir i estan aquí fent això. Fent referència també a aquest lloc és tan estrany, a la guerra Civil que per cert, mal anomenada Guerra Civil perquè va ser un cop d'estat... Però el més fort d'aquest tema és que es va acabar perdent per no tenir capacitat i visió geopolítica. El que es va fer aquí a Catalunya és un dels esdeveniments més potents de canvi social al segle XX en l'alçada de moviments com el comunisme. La gent va decidir crear les comunes i començar a gestionar; el 70% de les indústries a Barcelona les portaven els empleats i el millor, és que funcionaven millor que abans. I això no es pot fer en un context on s'està creant el capitalisme per un costat i el socialisme per l'altre, que per cert, són la mateixa cosa perquè es dediquen a gestionar l'escassetat. El capitalisme i el socialisme gestionen l'escassetat: això m'ho quedo jo i com només ho controlo jo, tinc poder. No gestionen l'abundància, tots els sistemes econòmics mundials estan muntats amb aquesta idea de gestió de l'escassetat i el control d'uns pocs de tot. Són dos mecanismes que veureu en tots els models socials i econòmics. Això és la barrera que no veus i que no entens, que vas fent i mai sortim perquè està muntat així. Pots anar contra el sistema amb vagues, que està molt bé, però no són sostenibles, no pots estar en vaga sis anys o tres mesos. El que s'ha de fer és organitzar-se i competir, aquest país està preparat per fer-ho perquè mentalment, la gent és capaç de fer aquestes coses. Si us hi fixeu en el logo que porteu alguns, tot això està representat. Passeu per aquestes imatges sense saber el contingut que porta, però si us fixeu, tenim un onze que tothom pensa "11 de setembre". Jo personalment penso 11 d'agost, mort de Guifré el Pilós. Teniu les barres de la vila olímpica, les torres Mapfre, tens l'1 d'Octubre, quan tenim les quatre barres escrites d'11Onze és la senyera de Catalunya. Us explico aquestes coses perquè en els símbols estan els continguts, ara quan els veieu entendreu més coses nostres representades per 11Onze. Per això, hem decidit a crear 11Onze: per ressuscitar la capacitat que té aquesta terra de crear coses per la gent, però fent-ho amb la gent. Aquesta és la primera part de "d'on ve tot això". Tot això és molt maco, però com fem tot això, no? L'oportunitat que tenim és que, per canviar les coses tenim les tecnologies. La capacitat d'interactuar d'una forma tan ràpida entre nosaltres i intercanviar béns i serveis és fonamental. De fet, és un canvi de paradigma mundial, si us fixeu, estem fent un canvi de gestió de l'escassetat a la gestió de l'abundància i us donaré exemples, perquè veieu símbols d'aquest canvi de paradigma, per què ha canviat. Les empreses que funcionaran, han de fer-ho amb aquest paradigma, perquè la tecnologia ha donat més informació a la gent, més ràpid, han caigut governs per Twitter per una raó. Quan la gent té més accés i més contacte crea. I si la gent crea, competeix. Queixant-nos, llepant-nos les ferides no anem enlloc. Fixeu-vos, amb la mentalitat del que és la gestió de l'abundància. Facebook, què gestiona? Coneixements, continguts, abundància. Uber, en comptes de tenir el sistema de taxis controlat per uns pocs, per l'escassetat; jo poso el meu cotxe i puc anar. Ho rebenta. Airbnb, hotels controlats, lleis, etc, doncs no. Poso casa meva i s'ha acabat. La tecnologia gestiona l'abundància. Totes les empreses que funcionen és per aquesta gestió de l'abundància. L'abundància són les persones. Això és el que vol i pot fer 11Onze perquè no només tenim la tecnologia, el marc legal que es va obrir el 2017 permet crear un banc. Si tenim la tecnologia i tenim els coneixements, muntem un banc.\nI aquí posarem les nostres condicions. Serà legal, ho farem amb les seves eines, les seves regles, però ho farem a la nostra manera. És legal. Si volem donar hipoteques a zero doncs les donem perquè els diners costen -0,5. Ara estem en interessos negatius, tenir diners al banc costa diners, per tant sobra diners. Si ja me'ls donen a -0,5, el puc donar a 0, encara guanyo 0.5, per què he de donar el 2 o el 3%? No tinc necessitat. Al final és: quan tu gestiones i reparteixes el risc entre molts, el risc esdevé petit, per tant es pot assumir. Després s'ha de repartir d'una forma justa i equivalent a l'esforç que està fent cadascú i el risc que també assumeix. No és el mateix, agafar un risc així (petit) i fer poc esforç i que tingui més que l'altre. Entrem en una mena de comunisme i històries que no deixen de ser el mateix, no us deixeu enganyar. Hem de compartir els riscos, però també hem de ser justos i que la distribució es faci en funció de l'esforç i el risc que assumeix cadascú. Això és una repartició natural, és el que volem fer amb 11Onze sense entrar en detalls, perquè quan entreu en detall ho veureu en els productes com en el logo, ho veureu en com fem les coses. La base hi és, la teniu. Us falta que algú vingui i us digui escolta perquè no fem un castell? L'únic lloc del món on la gent s'ajunta i fa un castell, no us adoneu i està a tots els llocs! És l'essència d'aquest poble, per això no hem de tenir dubtes, si ens hi posem, ho farem. I a més a més, ho podem dir obertament perquè les úniques persones que ho poden aturar són altres persones. No ho pot aturar cap govern cap lobbie, cap Ibex. Passarà com a l'1O, si ho decidim i tenim les eines, ho farem. No cal amagar-se, per això expliquem des del principi que estem fent això i és tan important el procés de selecció. Vosaltres, heu passat un procés de selecció bastant específic. Probablement, algú de vosaltres encara dubta sobre per què estic aquí, si no han estudiat res semblant. És natural, però sou l'1% i esteu aquí per una raó. Perquè podeu fer el que volem fer, sinó no estaríeu aquí. Us heu guanyat estar aquí. Centreu-vos a aprendre el màxim que podeu, en compartir entre vosaltres coneixements, estem intentant crear grups equilibrats amb paritat. Veureu que hi són les tres generacions, que hi són aquí per reforçar aquest intercanvi de coneixements i d'hàbits. Si us centreu a aprendre, sortireu d'aquí molt més forts, molt més conscients de la capacitat que tenim uns quants, 50 i ben aviat 150, podem fer i canviar la societat. Això és el que volia explicar-vos avui perquè enteneu l'essència i per cert, no és nou muntar un banc comunitari. Les caixes ho són, bé, ho eren. I per què han desaparegut? Pregunteu-vos-ho. Per què s'ha passat d'un model on es reparteixen els recursos a un model controlat només per quatre bancs. I si no s'explica, i no hi ha un exemple com 11Onze, no despertem el desig d'algú que digui "doncs ara jo munto una elèctrica". M'ajunto, busco enginyers, tothom s'apunta a aquesta elèctrica i venem el corrent a la meitat. Ara hi ha moltes lleis que ho permeten perquè les han escrit ells mateixos i si no hi ha aquesta oportunitat ara, potser d'aquí a 50 anys sereu vosaltres els qui foteu el rollo a un altre perquè muntin alguna cosa.\nJames, què esperes del projecte de futur de Catalunya d'aquí a 6 anys? Jo et puc dir el que espero que farà 11Onze pel país. La nostra idea és fer un banc que s'anticipi al mercat, us puc assegurar que en cinc anys tindrem la capacitat i el control sobre les nostres finances. No és tan complicat. L'estructura que hem creat a 11Onze com a banc, té una fundació a Suïssa per raons estratègiques i els beneficis van aquí. La fundació té escrita que la integritat dels diners s'invertiran en Catalunya, només cal saber en quins sectors. Si els establim estratègicament, controlarem el 40% del PIB de Catalunya. Tenim la manera de fer les coses, no hi ha res que sigui coincidència. Ho farem, no ho dubteu. Com més gent rescatem, més capacitat tindrem i més estabilitat hi haurà als nostres mercats. I quan la gent vegi que ajuntant-nos podem fer coses reals, començaran a exigir coses. I podrem parlar de cap a on podem anar, no pots escollir si no tenim diners.


Els estudiants de Medicina de la Universitat de Barcelona :: Libelista\nEls estudiants de Medicina de la Universitat de Barcelona\nUn estímul de progrés\nLa Facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona ha estat, i és encara, una peça clau en lensenyament universitari del nostre país. I els estudiants són, sens dubte, la baula imprescindible que uneix el passat de la formació a casa nostra amb el present i el futur que cal traçar. Aquesta obra, narrada de manera ben estructurada i atractiva per la bona dosi de material que aglutina, repassa la trajectòria històrica dels estudis mèdics a la ciutat de Barcelona, que es remunten al 1401 i constitueixen per tant un dels camins més extensos en la formació universitària catalana. Ara bé, el seu interès especial se centra en la comunitat destudiants: com shan organitzat al llarg dels anys, al voltant de quines revistes i congressos shan expressat, quines són les reivindicacions manifestades normalment reflex de les inquietuds socials i polítiques de cada moment, i un llarg etcètera que aporta coneixements ineludibles per comprendre el desenvolupament de la nostra societat. Els estudiants de Medicina de la Universitat de Barcelona rescata de loblit letapa de formació dels metges que han protagonitzat la sanitat catalana, de gran prestigi internacional actualment, i la seva incidència en la societat durant els dos darrers segles.


l'estacionament del centre vila de Perpinyà gratuït avui,canvis en la recollida de la brossa de demà dimecres, Salelles guanya a la prefectura en justícia, diverses candidatures a les eleccions municipals 2020, dijous rifla a Bao, i vídeo amb la ‘Nadala contra la repressió’.\n* L’estacionament al centre vila de Perpinyà és gratuït avui . Avui 24 de desembre l’ajuntament de Perpinyà i la CCI (Chambre de Commerce et d’Industrie) s’han associat per oferir l’estacionament al centre vila de Perpinyà. Així l’estacionament en superfície (al carrer)serà gratuït de les 08h a la mitjanit. En quant als aparcaments subterranis d’Aragó i Sant Martí també seran gratuït tota la jornada, és a dir a partir de les 8h fins a la mitjanit.\n* Recollida de la brossa el dia de Nadal a la Comunitat Urbana de Perpignan Méditerranée Métropole. En un comunicat la Comunitat Urbana a fet saber que: ‘En el marc de la seva competència en matèria de residus domèstics, Perpignan Méditerranée Métropole informa als usuaris que a causa del dia festiu, dimecres 25 de desembre, la recollida habitualment assegurada aquest dia patirà diverses modificacions’ … que trobareu al comunicat .Recordeu que, per llegir-ho només teniu que clicar al mot ‘comunicat’.\n* Salelles : la justícia imposa al prefecte l’evacuació de la gent de viatge.\nEl tribunal administratiu de Montpeller ha donat la raó al batlle de Salelles, que exigia al prefecte l’evacuació de la gent de viatge, instal·lada en diverses zones d’activitat del poble, il·legalment.\nL’evacuació es té que fer, abans del 3 de gener. Ho fa per ‘ordonnance référé liberté‘. El tribunal , a més, li ordena pagar a la vila, 1.500 € com a despeses de justícia. Per tant, el batlle ha guanyat al prefecte en el seu contenciós. Cal recordar que, entre 80 i 90 caravanes fa dosmesos que estan instal·lades il·legalment, en diferents zones d’activitat de Salelels. l’ajuntament va criticar l’Estat per no aplicar una decisió inicial d’evacuació del jutjat administratiu, acompanyat d’un pagament de penalització de 150 €uros per dia de retard.\nLa prefectura va argumentar, en particular, la manca de zones d’alt trànsit a la comunitat urbana de Perpignan-Méditerranée Metropôle i i la manca de mitjans per intervenir. Aquests viatgers, segons el seu portaveu, havien estat ‘expulsats d’una d’aquestes arees de Cabestany‘. Avui hi haurà una reunió a la prefectura per preparar l’evacuació.\n* Eleccions municipals 2020. Avui son diversos municipis en els quals han anunciat candidatura: a Bao el batlle Patrick Got anuncia que es tornarà a presentar, amb la llista ‘Continuons ensemble pour Baho’. A Pià és Françoise Hurtado del PS que encapçalarà una llista a les properes municipals. A Estagell Pierre Contet ha anunciat que serà cap d’una llista sense etiqueta. Mentre que a Argelers de la Marenda, el batlle Antoine Parra, diu que encara no ha decidit si es presenta a la reelecció.\n* El dijous 26 de desembre l’associació Aire Nou de Bao us proposa una rifla. Enguany els beneficis aniran destinats a la delegació nord-catalana del Consell de la República. La cita serà a les 20h30 a la sala de festes de la Vilbau. Hi haurà 21 partides, amb els seus corresponents premis: els lots tradicionals amb cambajons, vi i taronges a cada partida. A més s’hi afegeix també lots donats per empreses i comerços.\n* El nostre vídeo d’avui es la ‘Nadala contra la repressió’ que 25 artistes dediquen als presos politics catalans. Vint-i-cinc músics diferents han reinterpretat les nadales ‘El noi de la mare’ i ‘Santa nit’ per a felicitar les festes als presos polítics durant l’emissió del programa especial de ràdio ‘Nadal a la presó’ que diverses ràdios municipals d’arreu de Catalunya emetran el dia de Nadal i que arribarà als centres penitenciaris. La ‘Nadala contra la repressió’ ha estat ideada per grups com Buhos, Gertrudis, Pepet i Marieta, Gemma Humet, Cuits, La Folie, Koalanú, Sense Sal o Doctor Prats, ‘membres d’un moviment autoorganitzat de músics en contra de la repressió que exerceix l’estat espanyol sobre els pobles’.\nordonnance référé liberté


Cap a la curació de la sordera progressiva | Consumer\nCap a la curació de la sordera progressiva\nDiferents estudis apunten a un gen específic com a causa de la pèrdua gradual d'audició que afecta a més de la meitat de les persones majors\nLa pèrdua d’audició, patologia hereditària comuna, és la tercera afecció mèdica més habitual entre la població de major edat, després de la hipertensió i l’artritis. Aproximadament entre el 25% i el 40% de les persones de més de 65 anys acaben desenvolupant-la. Les xifres augmenten entre el 40% i el 66% en les persones de 75 anys o més. S’han descrit molts factors causants de la dolència, no tots genètics, però la majoria de recerques actuals se centren ara a trobar les seves característiques moleculars per prevenir-la i atacar-la de forma primerenca.\nLa sordera progressiva comença a mostrar els seus primers símptomes als 10 anys d’edat. A causa de la pèrdua gradual de l’audició i al fet que aquesta es produeix generalment en les dues oïdes, sovint els pacients ni s’adonen que la sofreixen. Quan l’afectat ja és adult el problema es torna important i difícil de tractar. Hi ha diversos factors que porten a sofrir pèrdua d’audició, incloent les causes genètiques, la sordera deguda a la vellesa, la pèrdua d’audició per infeccions o el dany en l’oïda a causa del soroll crònic.\nEn l’àmbit genètic, el millor tractament és la prevenció. Una recomanació que ajuda a minimitzar la pèrdua d’audició és limitar l’exposició als forts sorolls o usar protectors per a oïdes (taps per a oïdes) per disminuir el so si aquest no pot evitar-se.\nEl 90% dels casos de pèrdua d’audició en adults és de tipus sensorineural. La provoca, sobretot, un dany en les petites cèl·lules auditives de l’oïda interna, essencials per captar les vibracions sonores i traduir-les, després, a impulsos nerviosos enviats al cervell (que els interpreta com a sons). En aquest tipus de pèrdua auditiva, els pacients tenen dificultats per filtrar els sorolls de fons i, com a conseqüència, poden tenir dificultat per seguir converses.\nA pesar que, com assenyalen molts experts, els problemes auditius tenen una gran importància en la societat actual, poques vegades la població se sotmet a revisions per desconeixement sobre la importància d’una detecció primerenca del problema. No obstant això, diferents recerques demostren que la majoria dels problemes auditius, ja siguin per causa genètica o ambiental, tenen molt millor pronòstic si es detecten en la fase inicial.\nUn microARN per la sordera progressiva\nCientífics alemanys, anglesos, israelians i espanyols han descobert en tres recerques col·laboratives que la mutació d’un microARN, miR-96, podria ser clau en el desenvolupament de sordera progressiva. De nou prenen importància aquest tipus de gens, els microARN, que no codifiquen per a proteïnes, sinó que regulen l’expressió d’altres gens. Ja són moltes les recerques que els han relacionat amb l’aparició de diverses malalties (càncer o dolències cardiovasculars) i la seva participació en importants processos biològics de l’organisme.\nSegons els investigadors, és el primer cas trobat d’un microARN capaç de produir una malaltia hereditària, en aquest cas la sordera progressiva. Encara que encara queden molts gens per descobrir, la troballa podria ser útil per desenvolupar futures teràpies contra aquesta forma d’hipoacusia progressiva. L’equip de Karen Avraham, de la Universitat de tel. Aviv (Israel), va descobrir en un estudi, publicat en “Proceedings of the National Academy of Science”, la importància del bon funcionament de les cèl·lules auditives microARN.\nSegons Avraham, aquests són importants reguladors implicats en el desenvolupament correcte i la supervivència de les cèl·lules en l’oïda interna. Els qui han donat amb el gen concret, miR-96, han estat investigadors de l’Helmholtz Zentrum München, liderats per Martin Hrabé d’Angelis (Institute of Experimental Genetics). El desenvolupament d’un nou model de ratolí anomenat “Diminuendo”, creat amb una mutació genètica en una de les regions del microARN, els ha permès trobar l’aquest gen juntament amb investigadors anglesos.\nEls investigadors espanyols, de l’Hospital Ramón y Cajal (Madrid), també ho han descobert després d’analitzar l’ADN de dues famílies espanyoles afectades per la patologia. Aquests dos últims estudis s’han publicat en la revista “Nature Genetics”.\nEl gen miR-96 se situa en el cromosoma 7 i s’expressa en les cèl·lules del borrissol de l’oïda interna, i controla a altres gens que també s’expressen en l’oïda. Aquest control converteix a miR-96 en regulador principal, ja que prou la seva alteració perquè se de sordera progressiva. És cert, no obstant això, que la patologia també està relacionada amb mutacions en un centenar d’altres gens de l’oïda interna. Els científics israelians ja havien detectat, en recerques anteriors, 4 gens nous i 15 noves mutacions genètiques implicades en problemes auditius, entre els gairebé 50 gens ja coneguts.\nEls models de ratolí creats a Alemanya van mostrar la veritable importància del microARN trobat. Amb una mutació en miR-96, aquests van mostrar pèrdua d’audició progressiva a mesura que envellien. Els investigadors van comprovar també que si els ratolins portaven dos d’aquests gens, les seves cèl·lules sensorials auditives es veien danyades des del seu naixement, així com acabaven desenvolupant sordera profunda.\nEls experts esperen ara poder identificar els factors necessaris perquè les cèl·lules auditives sobrevisquin a llarg termini. Seria la millor manera d’apropar-se a tractaments efectius per a aquesta dolència. A més, el coneixement del paper que exerceix aquest microARN en l’aparició de la patologia permetrà també predir qui va a patir o no sordera, la qual cosa hauria de portar al disseny d’actuacions i programes preventius per a les famílies que vagin a sofrir-la.\nLa causa principal de la pèrdua d’audició és la presbiacusia, patologia associada a l’edat. No és fàcil adaptar-se a aquesta pèrdua. Aquesta arriba de forma lenta i progressiva segons envellim, de manera tan imperceptible que en molts de casos és tarda per posar-li remei. A mesura que la presbiacusia avança, creix la dificultat per discriminar les paraules, la qual cosa incideix negativament en les relacions de les persones que la pateixen. Com a conseqüència, aquestes poden arribar a tenir veritables problemes d’estrès, d’aïllament social, de frustració i vergonya.\nEn l’inici de la malaltia es comença perdent la capacitat de sentir sons aguts. Els sons “S” i “Z” amb prou feines es perceben. El mateix ocorre amb les veus dels nens i les dones. A poc a poc, la malaltia va afectant també a les freqüències mitjanes i greus. A mesura que ocorre tot això, l’afectat tracta d’adaptar-se a la situació pujant el volum de la tele i demanant a la gent que repeteixi el que diu.\nCada vegada, no obstant això, hi ha tractaments més adequats per a la pèrdua d’audició, que dependran del tipus de trastorn. Encara que de vegades costi adaptar-se a ells, el tractament amb audiòfons és recomanable per a algunes persones. La varietat d’aquests aparells s’està ampliant gràcies al desenvolupament de les noves generacions digitals, que permeten adaptar-se al perfil de la pèrdua auditiva d’un usuari en concret. Els dispositius d’ajuda, com l’amplificador telefònic, també poden proporcionar una millora en la capacitat auditiva. Un altre exemple són els sistemes de freqüència modulada, que fan els sons més clars -amb o sense audiòfons- en transmetre ones sonores com ho fa una ràdio.\ngenes-ca microarn-ca oído-ca pérdida de audición-ca sordera progressiva


Ja pots fer la declaració de la Renda 2021 sense sortir de casa i a preus especials amb Infermeres de Catalunya - Infermeres de Catalunya\nDel 18 d’abril fins al 30 de juny pots fer la teva declaració de la renda i la de la teva parella a través dels Serveis Jurídics del sindicat. De forma telemàtica i a un preu especial per a les afiliades i associades a Infermeres de Catalunya.\nInfermeres de Catalunya oferim aquest nou servei per a totes les persones afiliades i no afiliades. Només hi poden accedir professionals de la salut.\n– fes la declaració de la renda sense moure’t de casa teva\n– assessorament independent, especialitzat i professional\n– revisió de l’esborrany perquè sigui correcte\n– preu especial per afiliades i associades\n– enviament telemàtic de la Declaració de la Renda\nDeclaracions individuals: 50 € (75 € no afiliades)\nDeclaracions conjuntes: 65 € (85 € no afiliades)\nDeclaracions patrimonials: 75 € (100 € no afiliades)\nL’accés al servei es fa des de la següent pàgina web. En aquesta caldrà indicar tota la informació personal i fiscal que es demana i adjuntar els documents necessaris per a que l’assessor pugui començar amb el tràmit. La comunicació es durà a terme per correu electrònic i telèfon.\nEsborrany de la declaració\nAmb el teu certificat digital, pots descarregar el teu esborrany de la declaració de la Renda a la web de l’Agència Tributària. Si encara no tens certificat digital, pots demanar el teu certificat digital, ID.ICat aquí i el tindràs en 24 hores.


Català al Catà Literatura: Sebastià Juan Arbó, Terres de l'Ebre (1932) fragment inicial\nSebastià Juan Arbó, Terres de l'Ebre (1932) fragment inicial\nSebastià Juan i Arbó (1902-1984)\nSebastià Juan Arbó neix a Sant Carles de la Ràpita, el Montsià, el 1902, però als vuit anys anà a viure a Amposta. El seus pares, pagesos, estaven al servei d'una família francesa, rica i culta, factor que tindra una influència decisiva en la seva vocació literària: és tot just amb divuit anys que comença a escriure Terres de l'Ebre. El 1927 marxa cap a Barcelona, on aviat veu publicada la novel·la L'inútil combat (1931). I un any després publica Terres de l'Ebre.\nLa primera edició d'aquesta novel·la fou publicada per Llibreria Catalonia l'any 1932. Després fou reeditada per l'Editorial Janés el 1947 i per l'Editorial Selecta el 1955. L'any 1966 Terres de l'Ebre fou inclosa en el primer volum de l'Obra catalana completa de Sebastià Juan Arbó, de la col·lecció "Clàssics catalans del segle XX" d'Edicions 62. El mateix text és el que recollia l'edició de la MOLC el juliol de 1980. D'aquesta reedició és on provenen els següents fragments i, també, aquest de Carme Arnau, a la introducció de l'obra:\nTerres de l'Ebre és la novel·la dels "humiliats i ofesos" de la societat, dels pagesos de la Ribera, però, també, la tragèdia de la soledat, una soledat que porta finalment a la destrucció de la persona humana. L'autor recorre a la tercera persona narrativa i crea una obra de gran ambició, centrada en la figura d'un pare (Joan) i del seu fill (Joanet) que menen una vida de soledat, treball i misèria en unes terres desolades. (…)\nOh pare, ¿és possible que un tan vehement desig de viure animi aquests dissortats?\nUna mica apartats l'un de l'altre, posats d'esquena, el vell Joan i el seu fill treballaven. Portaven ja hores aixedejant amb la mateixa energia, sense repòs. La tarda venia apagant les seves llums sobre les amples riberes de l'Ebre, els camperols plegaven les feines i emprenien el camí per tal d'arribar al poble ans de la nit.\nElls es queden allí baix a la barraca, i treballen fins més tard: treballen l'un prop de l'altre —pare i fill—, dues figures diminutes, corbades sobre la terra en la deserta soledat. Lluny d'allí, a les barraques de l'altra banda del camí, cantava un treballador, i el seu cant sonava distant. Aquí, entorn d'ells, silenci: només se sentia el colpejar monòton de les aixades contra la terra dura.\nLa nit munta lentament als cels pàl·lids: la meta que han fixat a llur tasca encara és allunyada i l'avenç és lent i fatigós. Joanet, el fill, sent que una pregona tristesa va envaint-li l'ànima. Gairebé sempre, a aquesta hora, en la pau infinita del capvespre, quan els camperols s'allunyen pels camins i ells es queden sols amb el silenci i la nit dels camps. Joanet experimenta aquest mateix sentiment, i en ell se sent allunyat de tot el que l'envolta. Allí hi ha el seu pare, a la vora d'ell, abstret en la feina. Joanet el mira un moment: ell no sap explicar-se quin secret impuls o quina cega obstinació el sosté en aquella activitat ininterompuda. El vell treballa, en efecte, en un mateix ritme sostingut, constant i tenaç, gairebé febrós, sinó que el seu braç tremola cada vegada un xic més i la inclinació del seu cos s'accentua també una mica més de dia en dia. La suor l'inunda tot: li brolla copiosament del front i els polsos i va caient de gota en gota damunt la terra: a l'esquena li forma una ampla taca on queden confoses la camisa i la pell. De tant en tant, el vell es redreça sobre el solc, es treu el mocador que porta enganxat a la cintura i s'eixuga la suor del rostre. És un moment, i de seguida s'enganxa de bell nou el mocador a la cintura i torna a enfonsar-se en la tasca amb la mateixa ardor. Joanet pensa que l'ha vist així de l'alba, i des del dia anterior, i des de l'altre i del de més enllà: des de sempre. En tot el que pot recordar, ell no ha vist sinó treball en aquella vida: fora del treball no existeix res per al seu pare, i Joanet, ara, reflexionant-ho, sent que creix encara més la seva tristesa, i li parla:\n—Pare, vostè ja podria plegar; el que manca, ho acabaré jo.\nEl vell no contesta; és com si entre el soroll de l'aixada, entre l'ardor del seu treballar, la veu del fill s'hagués perdut. S'ha restablert el silenci i, com abans, entorn d'ells se sent només el colpejar de les aixades contra la terra dura.\nL'ombra de les muntanyes ha anat estenent-se per la vall; el cel ha anat enfosquint-se en un ample tremolor moradenc. Passat un moment, el vell deixa el treball i es redreça amb esforç. Causa la penosa impressió que no s'ha pogut alçar del tot, i un que l'esguardés sentiria el desig d'ajudar-lo, d'allargar-li una mà, perquè acabés d'aixecar el cap, de sortir completament del treball. Però seria en va: de tant decantar-se sobre el solc, en el seu cos ha quedat ja impresa la inclinació, i així seguirà fins a la tomba, cada volta un xic més inclinat. El vell es posa l'aixada al muscle.\n—No triguis— diu al fill, sense mirar-lo. I s'allunya en cerca de la sendera que mena a la barraca.\nEl fill deixa al seu torn de treballar i, amb l'aixada a la mà —sense recalcar-s'hi—, el mira allunyar-se en el capvespre, amb lent caminar, corbat pels anys i els sofriments, prematurament envellit; el mira perdre's darrera del bosquet d'àlbers i amb el pensament el segueix encara fins a la barraca, on sap que entrarà amb el mateix posat, sense desarrugar el front.\nSon pare! Havia crescut vora d'ell com els rebrots dels àlbers al peu de la soca, i ara, en aquest moment de reflexió, a Joanet li semblava un desconegut. Els records afluïen a poc a poc a la seva ment; afluïen les hores de la seva infantesa passades al costat d'ell sense carícies ni manyagueries, sense mostres d'afecte, quasi sense paraules: només la monotonia de les hores iguals i dels dies; el treball començat amb la primera claror de l'alba i a voltes encara amb la llum de les estrelles, com en les temporades de les feines al camp, només amb el breu parèntesi de les menjades. Tota la seva adolescència i la seva joventut havien transcorregut d'aquesta manera, empresonades en l'adusta soledat de les barraques, com un bou amarrat en un estable amb el record de les amples deveses en les quals pasturà lliurement.\nAmb l'ànima enfosquida Joanet tornà de bell nou al treball: però la ment ja no li arrossegava i els seus pensaments volaven cap als dies passats. Com un assedegat a qui de lluny arribés l'alegre remor de les aigües, així es precipitava la seva ànima devers la seva infantesa, i Joanet s'enfonsava en l'atmosfera clara dels records que, a poc a poc, anava recobrant de les ombres, cada volta més nets, més lluminosos, impregnats d'una suavitat més commovedora com més desolat era el panorama del seu present. I, d'entre tots els records, una figura, una sola figura, apreixia destacada de tot, com nimbada de no sabia quina resplendor: la seva mare. Ella havia mort feia molts anys, però Joanet cada dia la tenia més present, més viva en el pensament, i amb la mare ressuscitava per a ell tot un món desaparegut per sempre i l'evocació del qual li posava llàgrimes als ulls.\nHi havia una anada al poble per les festes, per passar-les amb els avis, a l'antiga casa pairal de la mare. Hi havia les muntanyes clares i els camps verds i el riu; hi havia l'horitzó obert i serè de la matinada ; la línia de minsos turonets, el poble, el pont, el campanar; la banda local, que tocava passant pels carrers, amb els músics uniformats; els infants que jugaven per les places; les anades i vingudes de la gent, les rialles, l'altra cridadissa…\nAquell dia, com cada volta que anaven allà, abans d'arribar al poble —ho recorda molt bé— la mare va baixar del carro i prengué per la drecera, per no travessar tot el poble amb els seus carrers sempre plens de gent; la mare, en aquestes ocasions, muntava per la vora del canal i molt abans que ells es trobava ja a la casa dels avis. Així, Joanet, la podia ja veure en arribar, allà al fons del carrer, dreta davant de la porta i sortint-los a l'encontre amb el somriure.\nEll arriba corrents; sa mare l'aixeca en els seus braços i el besa, mentre van apareixent els avis i el saluden amb veus alegres.\nDesprés van pels carrers del poble; ell és encara molt petit, i és tímid, com criat a les barraques; mira els altres infants com corren i juguen follament; mira la banda, amb els seus músics uniformats, que passa tocant pels carrers; mira les cases, les persones, i a la tarda, després del dinar de festa, Joanet presencia el pas de la processó.\nVa amb la seva mare i la seva tia i s'agafa amb força a les faldilles per por de perdre's en el tumult, entre la bulliciosa agitació. Ella, sa mare, l'estreny dolçament contra si, com si ella també ella temés perdre'l en la bullícia.\nPel fons del carrer venia avançant la processó; arribaven ja els sons vibrants de les trompetes i apareixia la primera bandera i la primera imatge, després, oscil·lant (…)


14/03/19. Torra deixa els llaços i acusa la Junta Electoral de ser parcial. El Punt Avui. - Gironès per la independència\n14/03/19. Torra deixa els llaços i acusa la Junta Electoral de ser parcial. El Punt Avui.\nEls llaços grocs i les estelades en edificis públics de la Generalitat no es toquen, de moment. Aquesta va ser la resposta “combativa” a l’ordre de retirada de llaços grocs i estelades de la Junta Electoral Central (JEC), a demanda de Cs, que va anar acompanyada d’un escrit de recurs a l’organisme de l’administració electoral, gairebé al límit de les 48 hores de marge que li donava, en què, després d’acusar-la d’una “absència d’imparcialitat”, li demana que reconsideri la decisió que va dictar dilluns.\nL’escrit del president de la Generalitat, dividit en tres punts, argumenta d’entrada que l’estelada està reconeguda com “un símbol que representa un anhel de llibertat i una reivindicació democràtica, legítima, legal i no violenta” per una resolució aprovada al Parlament el 29 de gener i publicada al BOP el 10 de febrer del 2014, que no ha estat qüestionada mai administrativament ni jurídica. Per això entén que l’atribució de “símbol partidista” que li fa la junta és una “interpretació subjectiva” que contradiu la resolució parlamentària i que no es correspon amb la realitat ni amb la voluntat popular. En el segon punt, fent referència als llaços grocs, censura a la JEC que, “lluny de mantenir la neutralitat política”, doni la raó i el reconeixement als ideals dels “partits que han atacat sistemàticament” i que han incentivat la retirada dels llaços des de fa més d’un any. I en aquest sentit li recorda que el Parlament també va refusar per majoria absoluta, el 21 de juny del 2018, dues proposicions de llei per treure els llaços de l’espai públic i les institucions, un fet que és una “posició clara” a favor de la “llibertat d’expressió”.\nLa tercera qüestió plantejada pel president Torra en l’al·legació adverteix, d’una banda, de la impossibilitat tècnica de complir l’ordre perquè existeixen nombrosos edificis públics a tot Catalunya on es presten serveis propis de la Generalitat que poden no ser de la seva titularitat o que no els gestionin i, de l’altra, que té el deure de respectar “el dret fonamental a la llibertat d’expressió reconeguda als empleats públics”.\nRetirada i sanció\nEl president va comunicar la decisió quan faltava un quart d’hora per arribar a les set de la tarda i malgrat que la ministra de Justícia, Dolores Delgado, assegurava des de Segòvia al matí que “els llaços es trauran i desapareixeran i segurament se l’imposarà una sanció”, en la línia de l’expressat per altres ministres dimarts, com ara Josep Borrell, que va assegurar que l’Estat espanyol tenia els “instruments apropiats” per fer-ho complir.\nTambé al matí, tant Cs com el PP ja van anunciar que, si no es feia efectiva la retirada, portarien el cas als tribunals. Des de Cs el portaveu al Parlament, Carlos Carrizosa, deixava clar que, si Torra no retirava els llaços grocs “de bon grat”, instarien la JEC i, si calia, els tribunals a iniciar les accions “que calguin” per fer complir la llei. Cs també presentarà una moció al ple del Parlament de la setmana que ve en què condemna que el govern “aprofiti” el seu domini sobre els edificis públics per convertir-los en “aparadors de propaganda d’opcions polítiques separatistes”, ja que considera que “vulnera el principi de neutralitat política que hauria de garantir tot poder i autoritat pública per garantir el caràcter lliure, net i democràtic de les eleccions”.\nPer la seva banda, el president del PP, Pablo Casado, va advertir que, si no es complia la retirada de llaços no en els edificis públics de la Generalitat, sinó de “tots els carrers i places” de Catalunya, ho portarien a la fiscalia. El popular hi va afegir que, si sortia escollit president, després del 28 d’abril no farien falta ordres de retirada perquè no deixaran que es posi “ni un sol llaç groc”.


Què fer quan la porta de garatge s’obre i es tanca per si mateix - Electrodomèstics i electrodomèstics essencialsLlegir Més\nPrincipal Electrodomèstics i electrodomèstics essencials Què fer quan la porta de garatge s’obre i es tanca per si mateix\nEls obertors automàtics de portes de garatge són propensos a diversos problemes, la majoria dels quals són força fàcils de solucionar amb una reparació i un manteniment de problemes rutinaris. Però un dels problemes més desconcertants és quan la porta puja i baixa per si sola, sense cap ajuda vostra. Pot semblar força fantasiós, fer que la porta del garatge funcioni amb una ment pròpia. També pot ser un problema de seguretat quan s’obre per exposar els objectes quan no sou a casa. Una porta del garatge que es tanca pel seu compte també pot ser un problema de seguretat, especialment en una llar amb nens.\nHi ha diversos llocs on podeu començar a buscar solucions a aquest comportament estrany.\nConsulteu amb els vostres veïns\nEn rares ocasions, un veí proper pot tenir un obridor de portes de garatge al mateix codi sense fils que el vostre obridor. Això és poc freqüent, però succeeix ocasionalment. És força fàcil de comprovar: només cal que el veí active la seva porta del garatge i vegi si la porta comença a moure's. La solució aquí és que restabliu l’obrador de garatge a un codi nou: cada obrador de portes del garatge té instruccions sobre com fer-ho.\nInspeccioneu el cablejat de control\nUn punt exposat o un curtcircuit al filferro de petit calibre que va des de la unitat del motor de l’obrador de la porta del garatge fins al botó de control de la paret pot fer que la porta del garatge funcioni per si sola. Tot el que és necessari perquè això passi és que un punt nu del filfer es raspalli contra la pista de la porta metàl·lica o una altra part: l’impuls elèctric farà que s’activi la unitat del motor.\nUna altra cosa a comprovar és el cablejat entre cadascun dels ulls del sensor de seguretat als costats de la porta i la unitat del motor. Són cables de baixa tensió, per la qual cosa no us heu de preocupar d’apagar l’alimentació per comprovar-los. Cerqueu un aïllament danyat, fils nus de filferro, o fins i tot una ungla o una grapa perforant el filferro. Quan això succeeix, sovint es troba prop dels ulls del sensor, on els ratolins de vegades poden mastegar l'aïllament o els fils són danyats per una escombra o una pala.\nÉs bastant fàcil substituir aquests petits cables. El cable es pot comprar a qualsevol centre de millora de la llar o ferreteria.\nConsulteu els botons de control\nSi els fils tenen una bona forma, mireu el botó de control muntat a prop de la porta d'entrada lateral. Si està vell o brut, el botó pot quedar enganxat. El símptoma d’això és una porta de garatge que es troba en continu moviment, obrint-se completament i immediatament baixant, només per tornar a començar el mateix cicle. També hi pot haver connexions de cable soltes dins del propi carcassa dels botons. Com que aquests cables queden curts contra la carcassa, l’impuls elèctric fa que l’obrador de la porta s’activi. El reemplaçament d'un botó de control que no funciona correctament és un problema molt fàcil.\nPossibles problemes de la placa de circuit\nQuan una porta del garatge descendeix per ordre, però es torna a invertir immediatament, el problema sol ser amb els ulls del sensor al llarg de les vies laterals o amb les rodes de la porta en les seves pistes. Però, quan la porta comença a baixar per si sola, el problema pot apuntar-se a la placa lògica de l’obrador o al circuit dins de la unitat del motor. Els tècnics de les portes del garatge han informat de casos, de vegades acompanyats de que les llums de l’obridor parpellegen, de la mateixa manera que alguns obertors de portes parpellegen quan els ulls del sensor detecten un obstacle.\nTeòricament, podria ser possible reparar problemes de la placa de circuit: el problema podria ser revendre una connexió solta. Aquest no és un projecte per a la majoria de bricoladors casuals, tot i que potser val la pena explorar si l’alternativa és substituir l’obrador de les portes del garatge. Però tenir un tècnic de servei que vingui per intentar una reparació us costarà molt –o més– que substituir totalment l’obrador de la porta del garatge.\nInstal·lar un nou obridor és un projecte molt factible per a qualsevol persona amb moderació pràctica. Atès que els problemes amb el vostre obridor suposen riscos de seguretat i seguretat reals, un obrador nou té molt sentit si no podeu aturar el seu misteriós comportament aviat.\nArticle AnteriorEls beneficis verds d'un terrat jardí\nArticle SegüentCom conrear els nenúfars com a plantes d'interior\nEls obertors automàtics de portes de garatge són propensos a diversos problemes, la majoria dels quals són força fàcils de solucionar amb una reparació i un manteniment de problemes rutinaris. Però un dels problemes més desconcertants és quan la porta puja i baixa per si sola, sense cap ajuda vostra. Pot sem © Copyright 2019


Ensenyament d’actituds lingüístiques – Educat\nPublicat a 24 abril 2017 23 maig 2022 Deixa un comentari\nTenir una actitud receptiva envers l’aprenentatge de llengües.\nValorar equitativament les varietats dialectals no pròpies.\nAquestes creences són el que coneixem amb el nom de “prejudicis lingüístics”, judicis d’opinió formulats abans de a rebre la informació o sustentats sobre uns coneixements insuficients o erronis. Com diu J. Tuson (1993), “amb graus diversos, el prejudici lingüístic (innocent o programat) és una manifestació del racisme aplicat a les llengües i als seus parlants”.\nLes característiques “físiques” o “humanes” de les llengües.\nMentrestant, i sense pretensions de solvència científica ni afany de generalització, proposem fer un esforç als centres per detectar els prejudicis lingüístics dels alumnes i, si és el cas, de la societat que els envolta. Aquests prejudicis es poden manifestar, seguint Tuson (1993), amb diverses fórmules “sense o amb l’element marcador de la negació (m’agrada / no m’agrada); amb un adjectiu que hom considera, o no, pejoratiu i que funciona com predicat (és lleig / és bonic); amb adverbi positiu o no (escriu bé / escriu malament); amb un verb ara favorable, ara desfavorable (progressa / repapieja)”. Aquestes fórmules i expressions en els nostres alumnes indiquen quines actituds sobre les llengües i els seus parlants tenen, i hi hem d’estar atents i escoltar-les.\nDiàleg per parelles. Els alumnes dialoguen sobre algun tema d’interès. Podem emparellar un valencianoparlant amb un no valencianoparlant en diàlegs bilingües o monolingües en valencià.\nTuson, J. Mal de llengües. A l’entorn dels prejudicis lingüístics. Barcelona: Empúries (1993).


L'Institut Torre Vicens de Lleida prohibeix als alumnes de 1r i 2n d'ESO portar el mòbil al centre\nper ACN - Fotografia: Ajuntament de Lleida 17/01/2017 00:00h\nL'Institut Torre Vicens de Lleida prohibeix als alumnes de 1r i 2n d'ESO portar el mòbil al centre| ACN - Fotografia: Ajuntament de Lleida\nL'Institut Torre Vicens de Lleida ha decidit prohibir que els alumnes de 1r i 2n d'ESO puguin acudir al centre amb telèfon mòbil. Des de l'institut van prendre aquesta decisió després de detectar durant els primers mesos de curs problemes per una "mala utilització" dels alumnes d'aquests aparells.\nAquest "mal ús" del mòbil s'ha traduït en incidents com ara insults a través de grups de WhatsApp però també s'haurien detectat robatoris de mòbils de les motxilles durant les hores de gimnàstica, segons va explicar una responsable de l'institut. La mesura, que s'aplica des de dilluns de la setmana passada, no afecta els alumnes de la resta de cursos del centre que sí que poden portar el telèfon mòbil a l'institut però n'han de fer un bon ús i, per això, únicament el poden fer servir a les hores d'esbarjo.\nLa coordinadora pedagògica de l'Institut Torre Vicens, Pilar Atienza, va explicar que, durant el primer semestre, aquest "mal ús" del mòbil s'ha traduït en incidents com ara insults a través de grups de WhatsApp. Altrament, també es van registrar robatoris de mòbils de les motxilles durant les hores de gimnàstica. Arran d'aquests fets, el centre va decidir prohibir als alumnes de 1r i 2n d'ESO portar telèfons mòbils a l'institut.\nAtienza va fer una valoració "molt positiva" dels resultats obtinguts en els primers dies d'aplicació de la mesura.\nEnxampat després d'atropellar un vianant i agredir-lo posteriorment


QUÈ ÉS CAFÈS DE PATRIMONI? | Cafès de patrimoni\nCafès de Patrimoni és una iniciativa col·lectiva que respón a la necessitat de generar punts de trobada entre persones vinculades professionalment, per estudis o de manera activa a l’àmbit del patrimoni. També és un projecte dirigit a fomentar actituts crítiques i afavorir l’opinió sobre l’estat de la qüestió de l’àmbit patrimonial, les eines de què disposen els seus professionals i quines solucions s’hi podrien trobar amb la participació de tots els agents implicats.\nLa proposta va néixer el 2011 quan, a partir de converses generades a les xarxes, un grup de persones vam decidir organitzar una trobada informal per seguir parlant de temes relacionats amb el patrimoni, la seva gestió, els seus usos i la dinamització. Cafès s’ha anat transformant amb el temps, però el projecte continua fidel als seus principis, treballant aspectes de difusió i dinamització a la xarxa i establint trobades puntuals en espais patrimonials. Actualment les nostres propostes se centren en un tema de debat i després convoquem una visita a algun espai relacionat amb els aspectes tractats.\nVolem posar en comú els nostres coneixements, ampliar-los mitjançant opinions d’altres professionals i fomentar la participació i el diàleg com a element bàsic de la cultura. I això ho vehiculem amb aquest espai virtual i trobades informals al voltant d’un bon cafè i unes pastetes… Us apunteu a un Cafè de Patrimoni?\nEl 2013 vam ser reconeguts amb el Premi Blog Catalunya 2013 al millor blog corporatiu en Història, tradicions i patrimoni.\nCoordinem el projecte Vàngelis Villar @VangelisVillar, Carme Rodríguez @carmemix, Dani Gutiérrez @daniguties i Martí Casas @Tinet2puntzero


Fa mal fer Feina - deportesmenorca.com\nFa mal fer Feina\n15 marzo, 2021 Ferran Andreu Futbol 0\nDiuen que als pots petits hi ha la bona confitura i en aquest cas es ben cert. He trobat a la Biblioteca Pública de Maó un llibre menut,\n“L’Abandonament de la pràctica de l’esport en edat escolar a l’illa de Menorca”, del Departament de Cultura del Consell. Un estudi clar i net, una bona eina per entendre el transcurs de l’activitat esportiva des de les edats primerenques, fins a l’abandonament La investigació de camp dona abundant informació de per que al·lots/es i adolescents s’apunten a un Club o activitat. Uns ho fan per decisió pròpia, a altres els agrada entrenar, a molts els ve de grat superar-se i competir. A mes, donen raons com evadir-se i desconectar,que l’esport els fa sentir be o adquirir beneficis psicologics com una major autoestima i autoconfiança.\nEls que parlen del seu renunciament atribueixen la culpa de la seva abdicació a dificultats per compaginar l’esport amb els estudis, a l’ avorriment o a tenir altres activitats com a prioritàries. També argumenten que no hi tenien amics, no els agradava la competició o que es sentien poc valorats.\nTenint com a base les abundants dades exposades, els autors completen la seva exploració suggerint “fer cas a l’opinió del Joves” i fan un nou plantejament de la Formacio esportiva amb tres parets mestres. Que s’adapti a cadascuna de les edats, que la Formació sigui Integral unint l’esportista-persona i aconseguir l’adhesio a l’esport integrant els hàbits\nsaludables i la concienciacio dels que son perjudicials per a la salut.\nEn conclusió, un libret recomanable i convenient que caigui a les mans de Presidents/tes, directius, entrenadors, responsables de l’esport, pares i mares, per intentar saber que es el que no hauriem de fer.\nFidelitzar els joves de manera que sigui un gust entrenar amb intensitat durant hora i mitja, dues, tres o quatre sessions i despres el partit del cap de setmana i açò al llarg de tota la temporada i durant váries temporades seguides, sense tenir baixes es una tarea complicada.\nAbans de la pandèmia i en època de bonança ja es constatava un abandonament del 57% coincidint amb els anys de l’etapa d’ESO, avui en els temps que corren, es encara mes laboriós Des del Març pasat al aplicar les mesures de seguretat aconsellades pels experts sanitaris, mantenir el Principi de la Continuïtat no ha estat factible.\nLa dinàmica entrenaments-partits-competició que manté motivats als esportistes i que augmenta la confiança en la feina del dia a dia, ha estat intermitent.\nEntrenar i preparar-se en esports d’equip evitant accions en les que hi hagi contacte físic com el marcatge o mantenir la distància de seguretat en les lluites pel baló no es senzill.\nCom en qualsevol altra activitat la monotonia no agrada a ningú. La varietat d’exercicis es motivant i fa prendre gust entrenant. Els joves son els primers en entendre que ara la pluralitat d’exercicis no es factible, no toca altre remei que acceptar i seguir de bon grat les normes i protocols.\nEsperem que la maldita pandèmia i els seus devastadors danys no facin augmentar la desafecció i el nombre de renúncies esportives.\nVeig as Diari que si es donen les circumstàncies adequades el futbol Regional, el Futbol Base i el Benjamí, tornaran a la competicio el 6-7 de Març. Veure llum al final del túnel, la sensació de que l’aturada no s’allarga mes, acó si que es una bona notícia!\nFerran Andreu. Entrenador\nArticle publicat a n’Es Diari\nEl Club Bàsquet Menorca comunica la decisión de finalizar su relación con Oriol Pagès\nJavier García Panizo toma el mando del Hestia Menorca