La Pujada als Àngels i el campionat de Funky de Girona tampoc es faran - Diari de Girona\nLa Pujada als Àngels i el campionat de Funky de Girona tampoc es faran\nDues proves esportives previstes per a aquest cap de setmana a Girona van caure del calendari ahir\njordi roura 12.03.2020 | 00:32\nL'entrega de premis de l'última edició de la Pujada als Àngels. geieg\nL'entrega de premis de l'última edició de la Pujada als Àngels.\nDues proves esportives previstes per a aquest cap de setmana a Girona van caure del calendari ahir, víctimes de les mesures de prevenció contra el coronavirus. Si per una banda el GEiEG decidia ajornar la 57a edició de la Pujada als Àngels, al mateix temps l'Ajuntament de Girona confirmava que el campionat de Funky & Hip-hop, programat també per a diumenge a Fontajau, tampoc es podria celebrar. Aquest esdeveniment, a més, de caràcter multitudinari perquè hauria omplert el pavelló amb més de 4.000 espectadors, ja havia quedat pràcticament descartat després que la Generalitat acotés els espectacles públics a un màxim de mil assistents.\nEl GEiEG havia optat durant la setmana per mantenir la convocatòria de la tradicional Pujada als Àngels. Fins ahir s'hi havien inscrit uns 150 participants, i la previsió era arribar al mig miler o, fins i tot, poder superar aquesta quantitat. Finalment, però, a la tarda, el grup va optar per ajornar l'esdeveniment «seguint les recomanacions de la Secretaria General de l'Esport i atenent les mesures preses per les autoritats sanitàries i pel Comitè Tècnic del Pla de Protecció Civil de Catalunya». En un comunicat, el GEiEG lamentava que «malgrat que aquesta és una de les curses de muntanya més antigues de les que s'organitzen a l'Estat, i té un pes social i històric amb la ciutat de Girona, la directiva ha valorat tots els escenaris possibles i ha considerat que aquest ajornament de la prova és l'única acció que garanteix la seguretat total dels participants».\nAquesta 57a edició de la tradicional Pujada als Àngels s'havia de disputar diumenge amb un recorregut proposat de 9,1 quilòmetres, des de l'església de Sant Pere de Galligants, dins del Barri Vell de Girona, fins al santuari dels Àngels, i passant per la font del Bisbe, la casa de les Figues i la pujada «Matahomes». Hi ha un desnivell acumulat de 485 metres. El tret de sortida s'hauria fet a les nou del matí. Des del GEiEG ja han començat a treballar per cercar una nova data. La cursa té un vessant solidari amb la Fundació Càritas Girona, ja que un euro de cada inscripció es destinava a aquesta entitat.\nTampoc es disputarà diumenge el Campionat de Funky & Hip-hop Ciutat de Girona, que enguany arribava a la 20a edició, sota l'organització del servei d'Esports de l'Ajuntament. És un dels campionats que agrupen més escoles de ball en les diferents categories que es realitzen arreu de comarques gironines. La dansa urbana té una alta participació a la ciutat, amb un gran nombre d'escoles de ball i un ampli seguiment. De fet, s'esperaven més de 4.000 persones a Fontajau, que s'hauria omplert per seguir un espectacle multitudinari.\nEl ral·li Costa Brava\nAquest cap de setmana a la ciutat hi ha programada una tercera activitat esportiva d'alt nivell, el Ral·li Costa Brava, que té el centre neuràlgic a Girona. De moment els organitzadors mantenen la presentació per a aquest matí en un acte al pont de Pedra de la ciutat, tot i que en funció de com evolucionin els esdeveniments no seria descartable que la prova tampoc s'acabés fent. Aquesta edició, número 68, prevista entre demà i dissabte, ja havia anunciat un veto als pilots italians com a mesura per prevenir la propagació del coronavirus.


Solidaritat i Racisme en els Escolars Espanyols: La necessitat d'una educació intercultural\nTomás Calb Buezas, Catedràtic i Director del Centre d'Estudis sobre Migracions i Racisme (CEMIRA). Representant d'Espanya en la Comissió Europea de la Lluita contra el Racisme (1996-2002)\nL'escola – i per tant les actituds de racisme o de solidaritat- no poden entendre's fora del context actual de les migracions a Balears i Espanya, dintre del procés de globalització mundial i de les causes estructurals que causen les actuals migracions. Per això començaré amb una perspectiva general sobre el fenomen migratori, a nivell mundial i espanyol, en la dimensió del qual cal situar les relacions interètniques d'espanyols i estrangers, i la necessitat de l'educació intercultural per a ambdós en els valors d'hospitalitat, respecte a les altres cultures i convivència enriquidora per a espanyols i estrangers. I aquest procés pedagògic, els mestres i l'ambient general de l'escola es converteixen en factors crucials de l'educació intercultural, que ha de partir, com marc general, de les causes estructurals del Nord Ric/ Sud Pobre, que impulsen les actuals migracions.\nI.- Les causes estructurals de les migracions internacionals: un món globalitzat, injustament distribuït i demogràficament desequilibrat\nLa història de les civilitzacions és la història de les migracions humanes. L'home és l'ésser viu més migrant del planeta i en els seus orígens evolutius aviat es va estendre per tota la Terra. En fases posteriors evolutives, amb la domesticació de les plantes i animals i amb la creació de societats estatals jerarquitzades i imperials militaristes, arribarien les conquestes, les dominacions d'altres pobles i les conseqüents migracions, creant-se espais cada vegada més multiètnics, pluriculturals i mestissos.\nLa Conquesta europea i posteriors colonialismes, lligades al desenvolupament industrial i comercial, anirien obrint cada vegada més els camins entre els diferents pobles i cultures, incrementant-se més encara amb el mercat capitalista i els mitjans de comunicació, les conseqüències dels quals són avui el turisme massiu, les migracions internacionals (200 milions de persones) i els cinquanta milions de refugiats i desplaçats a causa de les guerres i de la fam.\nL'Europa del segle XXI serà cada vegada més un mosaic multirracial i pluricultural, una Europa fecundada amb emigrants i ètnies del Tercer Món, amb maneres de vida molt diferenciades de la cultura occidental. Si no aprenem a conviure junts, autòctons i immigrants, en les diferències, és previsible sociològicament l'auge del racisme i de la xenofòbia, incrementant-se encara més els conflictes interètnics.\nTambé Espanya camina per aquest camí de la multiculturalitat i el pluralisme ètnic-racial. La societat espanyola ha deixat de ser una societat tradicional, homogènia ètnica i culturalment a nivell de valors i creences, amb una identitat única i un únic sistema axiològic.\nEls vells dimonis del feixisme i racisme, avui disfressats a la nova usança, han tornat a fer la seva entrada en l'escena europea, sorprenent a molts que creien com fatus Narcisos, que havien estat enterrats in aeternum en la culta, democràtica i solidària Europea. I és que els déus, com els dimonis, dormen, però no moren. Per això ens esglaien a Europa aquestes forces polítiques de la ultradreta, que davant problemes greus i reals com els de l'atur, la inseguretat ciutadana, droga, inciten a amplis sectors a buscar bocs expiatoris, sobre qui descarregar les seves frustracions col·lectives, que fet i fet són sempre els més febles, els més pobres, els més estranys. I així sorgeixen Partits Polítics amb representació fins i tot en el Parlament Europeu, com el Front Nacional de Le Pen i altres Partits Europeus, com el Block Belga en el qual el seu Cabdill arenga així als seus partidaris: “Volem una república flamenca, que no hagi lloc per als musulmans i els negres”. Està sorgint un perillós nacionalisme europeu, que percep als estrangers, singularment als magrebins i del Tercer Món, com els “nous bàrbars”, sorgint el crit etnocéntric i tancat d'Europa “per als Europeus!”. Les massacres terroristes de l'11-S-01, a Nova York i el 11-M-04 a Madrid, han generat encara més rebuig cap als immigrants, particularment contra els marroquins. Però el fenomen actual de les migracions internacionals ha de contextualitzar-se dintre del procés mundial de globalització econòmica, desigualtat social i desequilibri demogràfic.\nMai com ara formem part tota la humanitat d'un llogaret global , interrelacionada pels mitjans de comunicació i caracteritzada per la integració, el universalism i la globalització . El món s'ha convertit en una plaça gran, en un àgora , on es mouen gents de totes les races i cultures, i en un gran mercat en el qual lliurement transiten cabdal, tecnologia, recursos, empreses i productes. Alguns analistes expliquen l'increment d'aquesta “integració universalista”, entre altres factors, pel triomf del capitalisme liberal, de naturalesa transnacional i expansionista; això explicaria la ruptura de fronteres ètniques i culturals tancades. Amb la caiguda dels Estats Comunistes, l'imperant capitalisme hauria desenvolupat encara més la seva dimensió universalista, integradora i globalitzadora. Ara bé, aquesta expansió capitalista mundial produeix dialècticament altres efectes, com són la desintegració social, les fanàtiques resistències nacionalistes i els baluards ètnics particularistes. Per què aquests processos contraris a la globalització universalista? Perquè el capitalisme, alhora que integra la producció i el mercat, comporta l'increment de la competència entre els diversos sectors socials i entre els diversos països, distancia encara més el Nord/Sud i jerarquitza encara més l'estructura desigual del poder econòmic en mans de la dotzena de països rics del Primer Món. Aquest procés afebleix la sobirania nacional i les lleialtats d'ètnia i religió, pel que de vegades aquestes forces socials exploten en un exagerat fanatisme ètnic, nacionalista o religiós. En aquest sentit alguns autors parlen de com en la nostra societat moderna de consum s'opera alhora un procés “ universalista” de certa homogeneïtat econòmica, cultural i social, que podria metafòricament denominar-se de destribalització a nivell estructural; i alhora es produeix dialècticament, com en un mirall còncau, un procés invers “particularista”, etnocéntric i nacionalista de retribalització a nivell simbòlic d'identitat ètnica .\nEn saber harmonitzar aquesta dimensió universalista oberta i aquesta convenient lleialtat ètnica i pàtria, consisteix el desafiament del futur. Si l'equilibri es trenca, sol fer-se pel punt més fluix i feble, que és “l'abstracta” dimensió universalista. Sembla ser que en cas de conflictes de lleialtats i competències de recursos, s'incrementa el particularisme ètnic-nacional amb el rebuig de l'altre “i del diferent”, incrementant-se els prejudicis i la recerca de bocs expiatoris; i per això mateix, són en aquestes crisis socials on cal mantenir el cap clar i el cor obert.\nD'aquí les justes crítiques a la globalització com a fenomen inexorable, i les seves implicacions, rebutjant tant la dictadura del mercat, com del pensament únic amb la conseqüent homogeneïtzació cultural, i apostant per la biodiversitat cultural i el pensament crític i humanitzador. Com precisament advertia Susan George, directora del Transnational Institute d'Amsterdam: “Solament ara i potser durant la revolució industrial a Gran Bretanya hem legitimat el mercat per decidir sobre les nostres vides. I si els deixem sols, no només destrossaran la terra, sinó que els seus sistemes només permetran que subsisteixi el 5% més ric del món. Com ells diuen, agafa el millor i llença la resta a les escombraries”. ( El País, 27-I-2000).\nI avui les “escombraries” econòmiques del món, si comparem Nord/Sud, ho constitueixen milions d'éssers humans, que en ple segle XXI en el tercer mil·lenni, passen fam i sofreixen per no satisfer necessitats mínimes. Unes dades ens pintaran millor el quadre “Les 225 persones més riques del món posseeixen tant com un 47% de la humanitat. L'ONU compleix cada any la ingrata tasca de dir-los al món quin és la situació dels habitants del planeta. I l'extens informe de 1998, que no pretén ser “apocalíptic”, confirma el procés de concentració de la riquesa. Els 225 personatges més rics acumulen una riquesa equivalent a la que tenen els 2.500 milions d'habitants més pobres (el 47% de la població). Les desigualtats arriben a nivells de calfred: les tres persones més riques del món (Bill Gates, el sultà de Brunei i Warren I. Buffett) tenen actius que superen el PIB (Producte Interior Brut) combinat dels 48 països menys avançats (600 milions d'habitants). I dit d'altra forma: el 20% de la població controla el 86% de la riquesa mundial. 1.300 milions de pobres viuen amb ingressos inferiors a un dòlar diari; els béns de 358 persones més riques de la Terra són més valuoses que la renda anual de 2.600 milions d'habitants. Amb tanta riquesa en alguns països i tantíssima pobresa en molts altres com sorprendre's de les migracions i del pelegrinatge al paradís promès del Nord, que tan fantàsticament pinten en el Tercer Món les televisions policromes modernes, que són el pa i l'opi del poble per a tants milions de pobres en el món?.\nII.- Espanya per primera vegada en la seva història: de país emissor d'emigrants a país receptor\nL'augment de la immigració a Espanya ha anat creixent notablement en forma notable, sobretot en els últims quatre anys, com pot veure's pel gràfic adjunt (Gràfic 1).\nEl nombre total d'immigrants regularitzats al començament de 2005 era de 3.691.547, el que suposava el 8,4% dels 40 milions de població espanyola. A aquesta xifra caldria afegir els regularitzats durant els primers mesos del present any 2005, el que suposarà uns 4 milions d'immigrants regularitzats, més un nombre indeterminat d'indocumentats, que uns estimen en el mig milió. El nombre per a juny de 2006 de 4.300.000 és la xifra estimada, incloent els indocumentats.\nEls immigrants es concentren principalment en cinc de les 17 Comunitats Autònomes que té Espanya. Madrid i Catalunya tenen gairebé la meitat de tots els immigrants i si afegim a aquestes dues regions, la Comunitat Valenciana, Andalusia i Canàries suposaria el 80% de tots els immigrants a Espanya.\nSegons pot veure's en el Gràfic 2, els immigrants de nacionalitats americanes suposen el contingent major de 1.460.176 persones regularitzades, el que suposa gairebé el 40% de tots els estrangers, exactament el 39,6%. D'ells l' Equador és el major grup nacional d'emigrants llatinoamericans, 491.797, que suposa el 13,3% de la població total d'immigrants. Li segueix Colòmbia , amb 268.931 (7,3% del total d'immigrants), Argentina amb 151.878 (4,7%), Bolívia 96.844 (2,6%) i Perú amb 84.427 (2,3% del total d'immigrants).\nEl segon grup per nacionalitats serien els europeus , 1336.214 estrangers, (el 36,2% del total d'immigrants) de la Unió Europea (25 països) són 766.678 (20,8%) del total d'estrangers a Espanya, sobresortint Regne Unit (224.841 estrangers) i Alemanya (131.887). I 561.476 són estrangers d'altres països europeus (15,2% del total d'immigrants), sent els més nombrosos els de Romania amb 314.349 ( un 8,5% del total d'immigrants), seguit de Bulgària amb 91.339 (un 2,5%).\nEl tercer grup seria el de les nacionalitats africanes , amb 705.944 (un 19,1% del total d'estrangers), sent els més nombrós els del Marroc amb 505.373, el grup nacional més nombrós, tornant a superar a Equador (491.797), i representant els marroquins el 13,7% del total d'estrangers a Espanya.\nDe nacionalitats asiàtiques hi ha 186.227 estrangers (5,0% del total), sent el més nombrós el de xinesos amb 86.681 immigrants, que suposen el 2,3% del total d'immigrants. La font de dades és l'Institut Nacional d'Estadística (2005).\nD'Oceania hi ha 2.284 (el 0,1% de la immigració).\n(Veure Taula 1 i Gràfiques 2 i 3).\nEstrangers a Espanya per nacionalitat\nEl nombre d'indocumentats a Espanya s'estimava a l'inici de l'any 2005 en una mica més d'un milió aproximadament, sent necessari ressaltar l'acció positiva de l'actual govern que ha portat a terme en 2005 un reeixit procés de regularització de 700.000. No obstant això a Espanya segueix creixent la immigració d'indocumentats.\nUn estudi “Immigració a Espanya” de la Fundació de les Caixes d'Estalvis (FUNCAS), publicat en Papers d'Economia (Gener 2004), vaticina que més de la quarta part dels que resideixin a Espanya en el 2015 seran immigrants. Segons l'estudi en el 2015 els estrangers seran 11,7 milions de persones, el que suposarà el 27,4% de la població d'Espanya, que en aquells dies rondarà els 43 milions d'habitants. Espanya trigarà cinc anys en doblar la seva població actual estrangera ( 2,3 milions de censats), tenint en el 2008 uns 4,6 milions d'immigrants, creixent més les migracions d'altre origen que els comunitaris europeus. Segons l'estudi, les conseqüències econòmiques són molt positives: la seva taxa d'activitat està en 16,5 punts per sobre de la mitjana espanyola, i representen ja el 5,14% dels afiliats a la Seguretat Social. Cada estranger envia una mitjana de 322 euros mensuals, la qual cosa suposa uns 2.300 milions d'euros anuals, com remesa dels immigrants als seus països ( El País , 22 de gener 2004).\nI si ens comparem amb Europa, heus aquí unes dades per reflexionar i comparar: a Alemanya existeixen 7,3 milions d'estrangers (el 9% de la seva població); Àustria té un 9,1% d'estrangers, Bèlgica, França, Holanda i Anglaterra entorn del 9%; Suècia un 11,3%.\nMadrid ciutat té el major percentatge urbà d'immigrants d'Espanya: ha pujat del 3%, el 1997, al 13% d'immigrants el 2005, amb referència a la població total; i s'estima en 16,5% el juny de 2006. Però París té un 17%, Londres 21%, i si passem el toll, Toronto de Canadà té un 40%, Nova York 56%, i Los Àngeles 64% de població d'immigrants, encara que ja molts són ciutadans i residents legals.\nI en què treballen els immigrants? El 80% en treballs que els espanyols i espanyoles no volen per aquests preus i en aquestes condicions: el 33% en el sector agropecuari i recollida de collites, el 20% en servei domèstic i atenció a malalts i ancians, el 15% en construcció, un 12 % en hosteleria (cuines/cambrers) i un 20% en altres treballs. (Gràfic nº 4).\nSi són molts els immigrants que arriben A Espanya (actualment són més de quatre milions), els nouvinguts s'incorporen ràpidament al mercat de treball, com mà d'obra barata. Segons un Informe de IESE-ADECCO (“Indicador Laboral de Comunitats Autònomes”, abril de 2006), Espanya dobla a la Unió Europea en percentatge de treballadors immigrants . Els empleats de fora de les nostres fronteres ocupen el 12% del treball a Espanya, mentre que a Europa la mitjana és del 6%. Entre els marroquins (15,10% dels treballadors estrangers) i els equatorians (13,61%) representen el 30% de la mà d'obra estrangera, els segueixen els colombians (9,62%), els peruans (6,21%) i els romanesos (4,55%). Els llocs d'ocupació, i per tant de residència, són els pols de major desenvolupament i activitat econòmica actual a Espanya: Catalunya (30,13% de la mà d'obra estrangera), Madrid (26,37%), Comunitat Valenciana (10,54%), Aragó (7,98%), Canàries (4,15%), Andalusia (4,11%), Múrcia (3,97%), Balears (2,36%), País Basc (2,22%), Castella-Lleó (2,07%), Navarra (1,55%), Galícia (0,31%) i Extremadura (0,08%).\nAquest treball intensiu dels treballadors immigrants contribueix al creixement econòmic i l'enriquiment d'Espanya, encara que també els immigrants i els seus països es beneficiïn del seu treball i estalvis, a través de les remeses.\nAfortunadament en contra del prejudici generalitzat que els immigrants es beneficien dels serveis gratuïts de l'Estat més que el que ells aporten, un estudi recent (abril 2006) de la Universitat Autònoma de Madrid ha mostrat que els immigrants generen 6.300 milions d'euros anuals per a Madrid, que suposa el 8% de la riquesa de la capital, aportant, en conseqüència, dotze vegades més del que Madrid es gasta en ells. És cert també que els immigrants envien als seus països importants quantitats de remeses dineràries, però en l'avaluació final és més el que donen que el que reben.\nSegons les dades del Banc d'Espanya, en 2005, els immigrants residents a Espanya, van enviar a les seves famílies 3.844 milions d'euros, el que suposa el 10,42% més que l'any anterior. La mitjana dels enviaments és de 300 euros per immigrants. Fa deu anys les remeses dels immigrants no superen els 400 milions d'euros.\nI com viuen els immigrants? Molts arriben a aquest país, pensant que venien a l'Europa rica i abundant, al paradís que rajava llet i mel... i es van trobar amb cards xenòfobs i condicions esclavitzants...\nLes condicions d'alguns, bastants, no tots emigrants ens recorden el drama humà dels espanyols i espanyoles emigrants a Europa a la fi dels cinquanta i en els seixanta. Aquest escrit de la Revista de Vida Nova, de 15 de setembre de 1958 és eloqüent... si canviem francès, per espanyol, i el pigalle de París per la Casa de Camp de Madrid, semblaria una radiografia de 2004.\n“1958: NORANTA ESPANYOLS EN PARIS. Vénen sense conèixer la llengua, sense saber la història i la psicologia del francès mig, sense un punt de destinació, sense un amic. De vegades, duen a França quinze dies amb la Policia darrera d'ells: han saltat els Pirineus amb un passe de 48 hores. Els van parlar de París com El Daurat...\nLes dificultats que troben els immigrants per sortir endavant a França són grans.\nL'única sortida és fer els treballs més durs, com la construcció. En “els chantiers” s'escolta més italià, àrab i espanyol que francès... Per als treballs agrícoles, la cosa canvia quant a la facilitat de trobar treball, no així quant a la seva duresa.\nLes possibilitats per a treballs intel·lectuals són mínimes. Aquí sobren professors i secretàries.\nPerò el més seriós advertiment és per a dones joves. Quantes van venir per a “senyoretes d'hotel” al reclam de la propaganda i han acabat en “el desert de Pigalle”!”. (Article publicat en el Semanari catòlic espanyol “Vida Nova”, amb data 15 de setembre de 1958).\nImmigrants per Comunitats Autònomes\nLa distribució d'immigrants a Espanya per Comunitats Autònomes no és uniforme. I això és molt important per a l'anàlisi de la presència d'escolars immigrants a l'escola. Madrid és la comunitat amb major nombre d'estrangers (544.670, el 20,05% del total). A continuació se situen Catalunya (544.670, el 20,38%), Comunitat Valenciana (415.015, el 15,53%) i Andalusia (285.620, el 10,7%). No obstant això, Balears és la comunitat amb major proporció de població estrangera (són el 13,37% dels habitants). Li segueix la Comunitat de Madrid (10,31%), Canàries (9,48), Comunitat Valenciana (9,28), Múrcia (8,98) i Catalunya (8,12). Aquestes dades es refereixen al Cens oficial de l'Institut Nacional d'Estadística de 2004, que recullen únicament els documentats, s'ha d'incrementar amb un 5% estimativament.\nPOBLACIÓ ESTRANGERA RESIDENT A ESPANYA PER COMUNITATS AUTÒNOMES\nUn estudi “Immigració a Espanya” de la Fundació de les Caixes d'Estalvis (FUNCAS), publicat en Papers d'Economia (gener 2004), vaticina que més de la quarta part de qui resideixin a Espanya en el 2015 seran immigrants. Segons l'estudi en el 2015 els estrangers seran 11,7 milions de persones, el que suposarà el 27,4% de la població d'Espanya, que en aquells dies rondarà els 43 milions d'habitants. Espanya trigarà cinc anys en doblar la seva població actual estrangera (2,3 milions de censats) tenint en el 2008 un 4,6 milions d'immigrants, creixent més les migracions d'altre origen que els comunitaris europeus. I aquesta tendència –que no cal prendre-la com a profecia- apunta que els grans pols d'atracció de treballs concentraran més població immigrant, i en aquesta adreça camina Madrid. I si hi ha més treballadors immigrants, haurà encara més escolars estrangers en els nostres col·legis.\nLes següents dues gràfiques mostren el percentatge d'estrangers de cada comunitat en relació amb el total d'immigrants, que Balears té un 4,74%, i no obstant això proporcionalment el percentatge dels seus immigrants en relació a la quantia total de Balears és del 13,37%, similar a Catalunya o fins i tot actualment superior.\nIII. Escola i Immigració\nEl primer que hem de preguntar-nos és el següent: la major presència i concentració d'alumnes estrangers a Espanya és una ocasió per a major xenofòbia o per a major enriquiment mutu? Aquesta és una pista d'anàlisi per al nostre estudi. L'escola és el paradigma de l'auge d'immigrants i mirall del nivell de convivència interètnica. La notícia del començament del Curs Escolar 2003-2004 va ser l'arribada massiva de nous alumnes estrangers . Així ho percebia l'opinió pública espanyola: “Els immigrants fan que pugi el nombre d'escolars per primera vegada en 15 anys”. Durant aquest curs escolar haurà 400.000 fills d'immigrants a les aules” (Primera pàgina, El País, 9 de setembre de 2003)”. Aquest increment d'alumnes estrangers és molt més notable a les grans ciutats de Madrid i Catalunya. A Madrid ciutat aquest Curs 2003-1004 acudiran a Centres escolars, principalment públics, 73.000 nens i adolescents estrangers, principalment d'Equador, Colòmbia i El Marroc; en alguns col·legis del Centre urbà de Madrid, constitueixen els estrangers un terç de l'alumnat. També a Catalunya ha estat notícia aquest any l'augment d'alumnes estrangers, mereixent aquest títol de primera pàgina a La Vanguardia (13 de Setembre de 2003): “Els escolars immigrants es dupliquen en dos anys. L'augment de fills d'estrangers arriba fins al 11% del total en primària de Catalunya”. Avui sónmés de 500.000 els alumnes estrangers escolaritzats.\nL'evolució creixent d'immigrants escolars en els centres escolars és evident : en el començament del Curs 1996-1997 havia 62.707 alumnes estrangers; en el Curs 1997-98 va ascendir lleument a 72.363; l'any següent 1998-1999 eren 80.678; en el Curs 1999-2000 ascendeix a 103.401; en el 2000-2001 ascendeix a 133.684; en el 2001-2002 puja a 177.397; en el Curs 2002-2003 arriba a 200.000, i en el 2003-2004 ascendeix als 400.000, en el curs 2004-2005 arriben al mig milió i en el Curs actual 2005-2006 superen aquesta xifra aproximant-se a la de 550.000.\nSegons l'avanç de les dades del Ministeri d'Educació per al Curs 2005-2006, la xifra total d'alumnes estrangers seria de 529.461, el que suposa un 15,3% més que l'any anterior, entre el total de 6,9 milions d'estudiants matriculats. Les etapes educatives amb més estrangers van ser Primària (228.712 alumnes), seguida de Secundària (146.387), i d'Infantil (93.299 alumnes). Les Comunitats en les que es concentren major nombre d'alumnes estrangers són Madrid (114.566 escolars); Catalunya (110.338; Comunitat Valenciana (70.754) i Andalusia (60.218). Durant els últims cinc anys s'ha triplicat l'alumnat estranger a Catalunya, Aragó, Cantàbria, Castella-la Manxa i Múrcia.\nNo són molts els escolars immigrants que tenim encara. El que succeeix és que gairebé el 50% resideixen a Madrid i Catalunya, i sobretot que es concentren en els mateixos barris populars –i deteriorats en molts casos- i en conseqüència en els mateixos espais geogràfics, amb uns Col·legis en la seva majoria Públics. Com a resultat de la concentració, en alguns Col·legis arriben, de vegades, a constituir els immigrants més del 50% de tot l'alumnat d'un aula, i fins i tot de tot el Col·legi. És el que es diu els col·legis-guetos : més del 50% amb alumnes immigrants i altres minories, com gitanos.\nLa distribució d'alumnes estrangers per Comunitats és substantivament similar a la distribució del nombre d'immigrants per regions, concentrant-se principalment a Madrid i Catalunya, seguint per Andalusia, València i Canàries; sent també molt nombrosos en algunes províncies com Almeria i Múrcia, encara que proporcionalment com succeeix amb els immigrants, Balears arriba al segon percentatge major, després de Madrid. El següent quadre ens dóna una imatge d'aquesta distribució escolar per Comunitats, i s'han d'augmentar els percentatges en referència al Curs 2005-2006.\nIV.- Els escolars davant la immigraci: solidaritat o racisme?\nDavant el fenomen de la immigració, les reaccions són múltiples, els fantasmes imaginaris variats, les experiències amb “els altres” diverses, i la conseqüència les actituds i comportaments ofereixen un repertori múltiple entre els dos pols extrems d'hospitalitat i racisme, sent molt abundants les posicions d'ambigüitat i ambivalència.\nEls estudis realitzats pel centre d'Estudis sobre Migracions i Racisme, sobre l'anàlisi dels textos escolars i una enquesta a professors (1987) i alumnes (1986, 1993, 1997, 2003), posen de manifest un parell de coordenades ideològic-axiológiques, que se situen en una relació dialèctica d'oposició i complementarietat, manipulant una o altra, segons les situacions, els ambients socials i els conflictes entre els grups (Calb Buezas 1990, 1995, 1997, 1998, 2000). D'una banda els textos, així com en la seva immensa majoria els professors i alumnes, proclamen i verbalitzen fortament , i sense fissura, el paradigma axiológic de la igualtat humana i de la fraternitat universal: és un principi axiomàtic, un valor social bàsic i una pauta ideal indiscutible. Per altra banda, davant suposades situacions més concretes de convivència en comuna, possible residència o matrimoni, i màxime en situació de conflictes inter-ètnics, es recorre a altres principis etno-cèntrics i intolerants, de vegades xenòfobs o racistes; i tot això, sense negar a nivell formal discursiu, els postulats axiològics ideals i pautats d'igualtat humana, recorrent a legitimacions ideològiques, que fan descarregar en “els altres” (els estranys, els diferents, els estrangers) la responsabilitat última de la seva marginació i discriminació etno-racial.\nEls resultats d'una Enquesta Escolar (1997) sobre prejudicis racistes i valors solidaris, aplicada a 6000 alumnes de tot l'Estat Espanyol (13-19 anys), dirigida per un servidor, ens revelen clarament aquesta radiografia de ambivalència i ambigüitat, que hauria de ser considerada una categoria sociològica d'anàlisi juntament amb la dialèctica social. Els mitjans de comunicació social, al presentar els resultats a la premsa, es van fixar molt més en els aspectes negatius, que revelen la cara bruta de tota societat. I així, en forma simplificada, ho revelarien les següents dades: un de cada deu joves s'autoconfesen racistes i votarien a un partit polític com el de Le Pen que faria fora d'Espanya a marroquins i negres; un 65% opina que a Espanya hi ha ja suficients treballadors estrangers i cal impedir que entrin més; un 51% pensen que els immigrants lleven llocs de treball i un 42% que contribueixen a l'augment de droga i delinqüència; un 22% creu que la immigració solament porta inconvenients i un 55% que suposa més inconvenients que avantatges, enfront d'un 12% que veu més avantatges que inconvenients; un 26% prefereix una Espanya blanca, únicament de cultura occidental, devent els immigrants deixar la seva cultura i assimilar-se totalment a la societat en la qual viuen. I altres dades preocupants, un 27% espulsaria als gitanos d'Espanya, un 24% als moros-àrabs; un 13% als negres africans i un 15% als jueus i als asiàtics, sent més inferior el nivell de prejudici contra els llatinoamericans blancs (8%), els europeus (4%) i “blancs” (2%). Existeix un 38% que està d'acord que “la raça occidental ha estat en la història humana la més desenvolupada, culta i superior.” Tot això és molt preocupant, màxime tenint en compte, que al meu entendre, el neo-racisme espanyol va a emmascarar-se i dissimular-se sota una dissimulada xenofòbia cap als immigrants en un discurs ideologitzat opac, que la immigració és un pretext per canalitzar els prejudicis racistes principalment però no exclusivament, contra negres i marroquins, però que en el discurs formal s'associa a problemes d'atur, droga i inseguretat ciutadana, i no tant al color, i a la ètnia, perquè avui a Espanya “lo políticament correcte” en l'ètica pública, inclosa la política, és no aparèixer com racistes; per això es focalitza la pulsió xenòfoba i racista sota la més neutra i opaca fredor de l'anàlisi de la immigració i de les seves conseqüències problemàtiques i desintegradores.\nSens dubte que aquestes dades han de preocupar-nos seriosament i han de moure a una acció política i educativa ferma i contundent. Però existeixen altres aspectes positius que no han ressaltat els mitjans de comunicació, i que reflecteixen la cara bondadosa dels nostres adolescents, que són en la seva majoria més solidaris i hospitalaris que la població adulta. Heus aquí altra forma més positiva de presentar el mateix fenomen: la immensa majoria dels nostres adolescents no es consideren racistes (86%), prefereixen una Espanya mestissa de moltes races i cultures (65%), neguen que la raça blanca sigui culturalment superior (58%), un 65% creu que no s'ha d'expulsar a cap immigrant, més un 15% que cal “acollir a bastants més,” estant d'acord una nombrosa majoria que no cal expulsar a ningú d'Espanya.\nDoncs heus aquí algunes dades de la meva enquesta escolar a adolescents i joves de 14 a 19 anys de tota Espanya en una mostra de 12.000 alumnes de totes les Comunitats espanyoles, aplicada el 2002 en els mesos següents a l'11 de Setembre de 2002, després dels atemptats a Nova York, que es van disparar totes les alarmes contra els immigrants, particularment contra els marroquins.\nSi el 1997, expulsarien d'Espanya als marroquins un 24%, el 2002 es va disparar a un 48%, superant per primera vegada al grup gitano, que sempre ha estat el grup de major recel i prejudici a Espanya; a Espanya el 1997 expulsaria als gitanos un 27%, va ascendir a un 32% el 2002, una mica inferior al percentatge racista islamofòbic del 48%. Als negres d'Àfrica els expulsaria un 13% el 1997, i un 27% en el 2002; als jueus, un 16% el 1997 i un 28% el 2002, sent menor el dels llatinoamericans “blanquitos”, que els expulsaria un 8% el 1997 i un 15% el 2002. Després dels actes terroristes de Nova York (2002), va créixer el prejudici discriminatori contra tots els grups d'immigrants, encara que de forma alarmant contra els marroquins.\nDesprés dels actes terroristes de l'11 de Març de 2004 a Madrid, vam aplicar altra enquesta-escolar (14-19 anys) a 10.000 alumnes de tota Espanya, i es mantenen en primera posició de prejudici ètnic els marroquins, seguit dels gitanos, però s'han rebaixat alguns punts des de l'atac terrorista de Nova York el 2001. Si als marroquins el 2002, els expulsarien d'Espanya un 48,6%, el 2004 són 46,9%. Als gitanos, el 2002 els tirarien d'Espanya un 32%, i en 2004 són 29,5%. Als llatinoamericans “blanquitos” en 2002, els expulsarien d'Espanya un 15% i en 2004 un 12,6%.\nNosaltres tenim en rl Centre d'Estudis sobre Migracions i Racisme (CEMIRA), que un servidor dirigeix, una mostra d'escolars de Balears, encara que és petita, sent únicament indicativa (sobretot en algunes), i no representativa.\nA l'enquesta escolar de 2002 , el nombre total d'enquestats a Espanya va ser de 11.804, i a Balears, de 224 escolars , que fan també comentaris escrits i dibuixos. En el 2004, desafortunadament solament aconseguim una submostra de Balears de 24 escolars. Seria interessant explotar aquestes dades, i fins i tot fer una enquesta major, solament per a Balears. Segons les nostres dades (caldria confirmar-les amb una mostra major), els indicadors de racisme a Balears , són similars o fins i tot un poc superiors enfront d'alguns grups d'immigrants que a la mitjana nacional. El 1997 , que va tenir una submostra de 136 escolars a Balears, el 32,4% dels alumnes de Balears expulsaria als moros-àrabs i a Espanya els expulsaria un 24%. Va pujar en 2002, després dels atemptats terroristes de Nova York el 11-S-01, a Balears un 52% expulsaria als moros-àrabs d'Espanya, baixant al 47,1% en 2004. A Espanya, en el 2002, també va pujar del 24,1% en 1997, al 48,6% en 2002, i ha baixat també alguna cosa fins al 46,9% en 2004 que expulsaria als moros-àrabs d'Espanya. I en referència als escolars de Balears diuen que “ si d'ells depengués expulsaria als gitanos”, el 1997, un 36%; en 2002, un 46,6%, i en 2004, un 47,1%. I a Espanya, expulsarien als gitanos en 1997 un 27%%; en 2002, un 32% i en 2004, un 29,5%. Enfront de la resta dels grups (africans, asiàtics, llatinoamericans i europeus), tant a Balears, com a Espanya, els indicadors de prejudici ètnic són menors, encara que preocupants. Els nens i adolescents no són més racistes, però són més “bocassas”, diuen el que “senten”, no guardant el llenguatge políticament correcte dels adults, que és “aparèixer” com no racistes. Per tot això, convindria que es fes a Balears una enquesta amb major mostra i més mitjos.\nLa pregunta clau és perquè no han crescut els prejudicis ètnics, amb el terrorisme de Madrid en 2004 molt més, i fins i tot han decrescut un poc després dels atemptats terroristes de Nova York en 2001?\nPer múltiples causes, que és impossible explicar en tan breu assaig, però entre d'altres podem assenyalar aquestes raons: va haver una saludable pedagogia en els mitjans de comunicació, en els discursos públics, i en els missatges-cartells de les concentracions populars, que coincidien a cridar “Terroristes no Immigrants sí” , dissociant el terrorisme amb els musulmans i amb l'Islam, no violent. A més van morir diversos immigrants en els atemptats; i els immigrants en general i les organitzacions marroquines en particular, van condemnar amb força els actes terroristes de Madrid. I altra raó de psicologia social col·lectiva: si en els atemptats de Nova York de 2001, la imatge menyspreable era Bin Laden amb el seu marc religiós-islàmic; el 2004 el boc expiatori, en qui projectar els odis i insults va ser el President Aznar en el seu marc fotogràfic de les Açores amb l'anglès Blair i Bush, inspirador de la guerra de L'Iraq.\nNo obstant això, existeix un abans i un després dels actes terroristes, en la percepció molt negativa que té Espanya contra el món musulmà.\nAixí ho ha posat de manifest la investigació sobre Actituds Globals del Projecto Pex, realitzat en 13 països occidentals i musulmans. “Musulmans i occidentals es miren amb desconfiança”. Una enquesta revela la percepció de l'altre en ambdues comunitats”, així informava El País (24 de juny de 2006) sobre les dades d'aquesta Enquesta. Si els musulmans ens veuen als occidentals sobretot “egoistes i arrogants”, nosaltres els veiem als musulmans com més “fanàtics i violents”, sobresortint Espanya, que els qualifica de fanàtics el 83% i de violents el 60%, afirmant el 82% dels espanyols que els musulmans no respecten a les seves dones. Com titula l'editorial de El País (25 de Juny 2006), davant aquestes dades, queda manifesta la “ Bretxa de Civilitzacions” , encara que l'esperança pot albirar-se en els musulmans residents a Europa, que no són tan perjudicials davant la civilització occidental, podent en el futur servir de pont de diàleg amb el seu més tolerant euro-islamisme.\nA la meva enquesta escolar citada de 2004, aplicant a 10.000 alumnes de 14 a 19 anys, al preguntar-los sobre “si existeixen pobles, que són més fanàtics que uns altres”, la majoria (48%) va triar l'alternativa proposta que “tots els pobles han estat i poden ser violents”, però entre les altres opcions restants, el 45% va triar als musulmans islàmics com “els més violents i fanàtics”; als israelites jueus el 19%; als nord-americans, un 10%; i als occidentals cristians un 2%. I altres dades significatives de la citada enquesta escolar de 2004: el 63% associa immigració amb delinqüència; el 22% votaria per un Partit Polític, com el de Le Pen a França, que “expulsés d'Espanya als immigrants marroquins i als negres d'Àfrica”; un 41% creu que “la raça blanca ha estat en la història humana la més desenvolupada, culta i superior”; un 71% creu que als terroristes de Madrid cal condemnar-los amb la pena de mort; i un 68% demana també la pena de mort ho creu també per als assassins d'ETA. Dades per pensar i sobretot per impulsar la major sensibilització i educació en valors als nostres nens i adolescents però també als seus pares i a la societat en general! En algunes qüestions “els nens i borratxos diuen la veritat”, és a dir el que realment es pensa i se sent; i es diu en privat, perquè és políticament incorrecte dir-lo en públic.\nV. Conclusions. Cal proclamar que la utopia solidària és possible: tots som germans en una única Terra\nLa immigració del Tercer Món als països rics, i d'hispanoamericans a Espanya, serà un senyal d'identitat en el segle XXI. El desafiament del pròxim mil·lenni és buscar el difícil, però necessari, equilibri entre igualtat i solidaritat, en el marc d'una democràcia constitucional, l'últim referent de la qual siguin els Drets Humans. “Tots els éssers humans –declara l'article primer de la Declaració Universal dels Drets Humans, ONU, 1948 –neixen lliures i iguals en dignitat i drets, i dotats com estan de raó i consciència, han de confrontar-se fraternalment els uns amb els altres”.\nI davant la diversitat dels “altres i diferents” que arriben a la nostra terra, com nosaltres els europeus des de fa segles vam anar a les seves, valgui per finalitzar aquest missatge de la Declaració del Comitè Espanyol l'Any Europeu Contra el Racisme, proclamat en la Ciutat Tricultural de Toledo, el 13 de març de 1997:\n “La riquesa d'Espanya i d'Europa, des de fa segles, es nodreix fonamentalment de la diversitat de les seves tradicions, cultures, ètnies, llengües i religions, i de la certesa que els principis de tolerància i convivència democràtica són la millor garantia de l'existència de la pròpia societat espanyola i europea, oberta, pluricultural: diversa.”\n “Espanya per la seva tradició històrica de convivència entre pobles i cultures, per la seva pertinença al Mediterrani, així com pels seus llaços amb Iberoamèrica, pot facilitar l'establiment de models de relació multiculturals amb els immigrants.”\nHem vist la cara bruta del racisme i la xenofòbia davant els immigrants, però vam insistir que la majoria dels nostres escolars tendeixen cap a l'hospitalitat i la solidaritat. Ara bé, el racisme com la solidaritat, no neix, es fa en el procés de socialització, sent l'escola un agent crucial.\nCal seguir amb tenacitat el camí solidari, en aquesta convivència intercultural, que es nodreix de valors humanitaris, rebutjant el racisme i la xenofòbia.\nLa història és la mestra de la vida, i l'oblit del passat és un suïcidi col·lectiu. Per això és bé recordar les paraules atribuïdes a Bertold Brecht:\nPrimer es van dur als comunistes,\nperquè jo no ho era;\nDe seguida es van dur als obrers,\ndesprés van capturar a uns cures,\nperò com jo no sóc religiós,\nAra em duen a mi,\nperò ara ja és massa tard...\nEl camí de la convivència intercultural , i per tant d'una autèntica democràcia, és llarg, difícil i complex. Però les dificultats no han d'impedir-nos el caminar cap a una comunitat universal, solidària i fraterna, on puguin conviure les diverses cultures i ètnies, amb amor a la seva pròpia identitat, però amb respecte a l'aliena. “Podran tallar totes les flors –es deia a la Primavera de Praga- però no podran impedir que arribi la primavera”.\nLa història ens ha donat mostres de trobades sagnants de pobles –tots podem ser “bosnis”, immigrants, gitanos, palestins, nord-americans o jueus de l'holocaust- però també la història ens ha mostrat la convivència pacífica de credos, sangs i tradicions culturals, transformant-se en un mestissatge i sincretisme més enriquidor i humà.\nCal apostar sense pors per una Europa pluriètnica, multirracial i mestissa. Aquest és el desafiament del pròxim mil·lenni. I cal creure en l'esperança... Cal proclamar que és possible la utopia igualitària i fraterna. “Quan un només somia -en paraules d'Helder Càmera- és un somni, una fantasia, una il·lusió; però quan varis, molts, vam somiar junts, és ja una esperança, una bella utopia”.\nAvui som molts els homes i dones, els joves i ancians, blancs i negres, nacionals i estrangers, que somiem amb aquest món solidari, plural i lliure; i que volem fer realitat la utopia que “La Terra és un sol país i la Humanitat els seus ciutadans”.\n. ABAD, L.V., CUCO, A. i ESQUERRE, A., Immigració, pluralisme i tolerància , Editorial Popular, Madrid, 1993\n. AMIN, M., Identitats assassines, Aliança Editorial, Madrid, 1999\n. ÀVILA PALAFOX, R. i CALVO BUEZAS, T., Identitats, Nacionalismes i Regions. Universitat de Guadalajara i Universitat Complutense de Madrid, Mèxic, 1993\n. BARBOLLA CAMBRER, D., Immigració marroquina en la zona de Talayuela (Càceres) 1992-1996 , Junta d'Extremadura, Conselleria de Cultura, Mèrida, 2001\n. BASTIDE, R., El proïsme i l'estrany, Amorrortu Editors, Buenos Aires, 1980\n. BESTARD COMAS, J., Globalització, Tercer Món i Solidaritat, BAC Editorial, Madrid, 2003\n. CACHÓN RODRÍGUEZ, L., P revenir el racisme en el treball. Informe sobre Espanya, Fundació Europea per a la Millora de les Condicions de Vida i Treball, Dublín, 1995\n. CALVO BUEZAS, T.,\n Els més pobres en el país més ric: classe, raça i ètnia en el moviment camperol chicano, Edicions Trobada, Madrid, 1980\n Els indis bressols: la lluita per la terra i la identitat , Edicions Llibertàries, Madrid,1990\n Moltes Américas: Cultura, Societat i Polítiques a Amèrica Llatina , Editorial Universitat Complutense, Madrid, 1990.\n El racisme que ve: altres pobles i cultures vists per professors i alumnes, Editorial Tecnos, Madrid, 1990\n Espanya racista?, Anthropos Editorial, Barcelona, 1990\n El crim racista de Aravaca. Crònica d'una mort anunciada, Editorial Popular, Madrid, 1993\n Creix el Racisme, també la solidaritat. Els valors dels joves en el llindar del segle XXI, Editorial Tecnos, Madrid, 1995\n Immigració i Racisme. Així senten els joves del segle XXI, Llera Editorial, Madrid, 2000\n Immigració i Universitat. Prejudicis racistes i valors solidaris, Editorial Complutense, Madrid, 2001\n L'escola davant la immigració i el racisme: orientacions d'educació intercultural, Editorial Popular, 2003\n. CHECA, F. (Dir.), El Ejido: la ciutat / mas , Icaria- Antrazyt , Barcelona, 2001\n. CIS, 1991-2006 , Actituds i opinions dels espanyols cap als immigrants estrangers, Col·lecció Estudis, Madrid, 1991-2000\n. COL·LECTIU IOE, Immigrants, treballadors, ciutadans. Una visió de les migracions des d'Espanya, Universitat de València, Patronat Sud-Nord., València, 1999\n. CONSELL D'EUROPA, Informe de la Comissió Europea contra el Racisme, la Intolerància i l'Antisemitisme sobre el Racisme a Espanya, Informe ECRI, Estrasburg, 1999 i 2003\n. CONTRERAS, J. (Comp.), Els reptes de la immigració: racisme i pluriculturalidad, Talasa, Madrid, 1994\n. DEU NICOLÁS, J. i ASEP/IMSERSO, Els espanyols i la immigració, Observatori Permanent de la Immigració, Institut de Migracions i Serveis Socials, Madrid, 1999\n. GREGORIO GIL, C., Gènere i Migració: la immigració femenina dominicana a Espanya. Narcea, Madrid, 1996\n. HUNTINGTON, S., Qui som? , Editorial Paidós, Barcelona, 2004\n. ESQUERRE ESCRIBANO, A., La immigració inesperada. La població estrangera a Espanya, (1991-1995). Editorial Trotta, Madrid, 1996\n. KRISTEVA, J., Estrangers per a nosaltres mateixos Barcelona, Plaza i Janés, 1991\n. LÓPEZ GARCÍA, B. i altres, Immigració magrebina a Espanya, la tornada dels Moriscs, Fundació MAPFRE, Madrid, 1993\n. LUCAS, Javier de, Portes que es tanquen: Europa com fortalesa, Icaria- Antrazyt, Barcelona, 1996\nMARTÍNEZ VEIGA, O., Allotjament dels immigrants a Espanya, en J. LEAL i C. MAYEUR, Habitatge i integració social dels immigrants, Seminari Europeu, Ministeri de Treball i Assumptes Socials, pàg. 85-114 , Madrid.\nMESA, M. i CALVO BUEZAS, T., Tercer Món i racisme en els llibres de text, Creu Vermella Espanyola, Madrid, 1990\n. MOVIMENT CONTRA LA INTOLERÀNCIA, Informis Raxen (Penjoll, Xenofòbia i Intolerància a Espanya a través dels fets), Abril 1999, Julio 1999 i Octubre 1999, Observatori Permanent de la Immigració, Ministeri del Treball i Assumptes Socials (Monografia), Madrid,1999\n. NAIR, S., Mediterrani avui. Entre el diàleg i el rebuig, Icaria- Antrazyt,, Madrid, 1997\n. OLIVÁN, F., L'estranger i la seva ombra, Madrid, 1998\n. PAJARES, M.., La immigració a Espanya: reptes i propostes, Icaria, Barcelona, 1998\n. SAVATER, F. La heterofobia com malaltia moral. En I. Arias i altres. Racisme i Xenofòbia, 95-110 . Fundació Rich, Madrid, 1993\n. SOLÉ, C., La dona immigrant, Institut de la Dona, Madrid, 1994\n. SOLÉ, C., Discriminació racial en el mercat de treball, Consell Econòmic i Social, Madrid, 1995\n. STALLAERT, C., Etnogénesis i etnicitat, Projecte A., Barcelona, 1998\n. TODOROV, V. T., Encreuament de cultures i mestijaze cultural, Barcelona, 1998\n. VALLS, M., CEA, M.A. i ESQUERRE, A., Les enquestes sobre immigració a Espanya i Europa, Col·lecció Observatori Permanent de la Immigració, Institut de Migracions i Serveis Socials (IMSERSO), Madrid, 1999\n. VAN DIJK, T.A., Premsa, racisme i poder, Universitat Iberoamericana, Mèxic, 1994\n. WIERKOVA, M., L'espai del racisme, Barcelona, Paidós, 1992.


SOM informàtica | backup remot\nLa millor eina per la seguretat de l'empresa, les còpies de seguretat al núvol.\nsol·licita la ara\nSM informàtica Remot és un servei de còpia remota de dades, via Internet, amb les màximes garanties de seguretat i confidencialitat. Es tracta d’un servei multi plataforma, automàtic i flexible, preparat per copiar sistemes Windows, Linux i Mac. La informació s’envia des de l’equip informàtic del client al centre de dades de SOMinformàtica mitjançant protocols d’encriptació per garantir la seguretat de la transmissió. La restauració de dades es pot realitzar en qualsevol moment i des de qualsevol lloc.\nSM informàtica Remot li permet automatitzar tot el procés de backup. Simplement ha de tenir el seu ordinador engegat i connectat a Internet. Podrà recuperar les seves dades online des de la seva oficina, o sol·licitar la recuperació mitjançant un dispositiu extern com DVD, disc dur...\nEl servei SM informàtica Remot li ofereix una alta fiabilitat. Les dades s’emmagatzemen en un centre de dades amb les ultimes mides de seguretat. A més, la informació està replicada en diferents servidors del nostre Data Center per garantir la integritat de forma constant.\nSM informàtica Remot redueix al màxim el volum de dades a transmetre possibilitant la realització de backup remots de grans volums d'informació. Optimitza els recursos del sistema client , assegurant que la còpia de GigaBytes originals d'informació es faci per diferenciació binària i es transmeti en el menor temps possible .\nT'assessorem per triar el paquet de backup remot més adequat per a tu.\nTruca'ns i demana la teva oferta personalitzada al 933969077 o envia'ns un correu a info@sominformatica.cat\nEnviat! El teu missatge ha estat enviat a nosaltres.\nTèlefon de contacte *


6 novembre, 2017\tLeave a comment\nEstem a les portes de la sisena edició de la Cursa Solidària Lluïsos. El proper dimecres a les 20h en tendes i a les 22h online, tancarem inscripcions amb dret a camiseta. Després, les inscripcions romandran obertes fins el propi dia de la cursa, però ja sense dret a camiseta, per motius merament logístics i pel propi caràcter solidari de la cursa. Dimecres ...\tRead More »\n26 octubre, 2017\t2 Comments\nJa tenim disponible el disseny de la camiseta conmemorativa que entregarem tant a voluntaris com a aquells que participen de la nostra VI Cursa Solidària Lluïsos, que com sabeu destinarà els beneficis a “Pintando el camino en rosa”, en favor dels xiquets amb càncer, així com es replegaran aliments per a que els distribuisca Càritas. A què esperes per a inscriure’t?\tRead More »\n23 octubre, 2017\tLeave a comment\nCom bé sabeu, tant el dia de la cursa (12 de novembre), com el dia anterior, durant la recollida de dorsals, recollirem aliments que aniran destinats a ajudar als que ho necessiten mitjançant la col·laboració de Càritas. El propi Càritas ens ha informat de les primeres necessitats a dia d’avui en matèria d’aliments, i els més urgents són la llet, l’oli, ...\tRead More »\nJa estan obertes les inscripcions per a la VI Cursa Solidària Lluïsos! Recordeu: Quant val inscriure’s? Val 6 €, o 6.60 € si feu la inscripció online. On aniran a parar aquests diners? Els diners recollits aniran íntegrament a l’associació Aspanion. A més, es recolliran aliments que es destinaran a Càritas Interparroquial, per ajudar als que més ho neccessiten. Què entra ...\tRead More »\nEstigueu ben atents: ja tenim data, el 12 de novembre de 2017. Aquest serà el dia en que celebrem la sisena edició de la nostra cursa solidària. Molt prompte presentarem el cartell i les novetats per aquesta nova edició de la cursa. Aneu calfant motors que ja la tenim ahí! Read More »\n14 novembre, 2016\tLeave a comment\nAhir va ser un dia apassionant per a nosaltres, per veure molta gent plena de felicitat i perquè tota la feina, de nou, es convertirà en molts més somriures. Volem donar gràcies als més de 600 inscrits a la nostra V Cursa Solidària. Gràcies als més de 50 voluntaris, que sense esperar res a canvi ens ajuden any rere any. ...\tRead More »\n7 novembre, 2016\tLeave a comment\nEstem a les portes de la cinquena edició de la Cursa Solidària Lluïsos. El proper dimecres a les 20h en tendes i a les 22h online, tancarem inscripcions amb dret a camiseta. Després, les inscripcions romandran obertes fins el propi dia de la cursa, però ja sense dret a camiseta, per motius merament logístics i pel propi caràcter solidari de la cursa. ...\tRead More »\nJa tenim disponible el disseny de la camiseta conmemorativa que entregarem tant a voluntaris com a aquells que participen de la nostra V Cursa Solidària Lluïsos, que com sabeu destinarà els beneficis a “Pintando el camino en rosa”, en favor dels xiquets amb càncer, així com es replegaran aliments per a que els distribuisca Càritas. A què esperes per a ...\tRead More »\n22 octubre, 2016\t4 Comments\nCom bé sabeu, tant el dia de la cursa, com el dia anterior, durant la recollida de dorsals (12 de novembre), recollirem aliments que aniran destinats a ajudar als que ho necessiten mitjançant la col·laboració de Càritas. El propi Càritas ens ha informat de les primeres necessitats a dia d’avui en matèria d’aliments, i els més urgents són la llet, l’oli, ...\tRead More »\n13 octubre, 2016\tLeave a comment\nJa estan obertes les inscripcions per a la V Cursa Solidària Lluïsos. Recordeu: Quant val inscriure’s? Val 5€, o 5.5€ si feu la inscripció online. On aniran a parar aquests diners? Els diners recollits aniran íntegrament a l’associació Aspanion. A més, es recolliran aliments que es destinaran a Càritas Interparroquial, per ajudar als que més ho neccessiten. Què entra en ...\tRead More »


El .cat i les confusions | El Cau del Drac\nEl .cat i les confusions\nSubmitted by toniher on dm, 20/09/2005 - 1:40am\nEl camp d'aplicació del nou domini .cat, tal i com s'ha exposat, porta a moltes confusions (volgudes o no) a molta gent. En principi, aquest registre podran sol·licitar-lo llocs webs en llengua catalana o sobre cultura catalana d'arreu del món. Això deixa obert que un hipotètic ciutadà madrileny pugui utilitzar aqueix domini per a identificar una pàgina web sobre la història de Mallorca escrita plenament en castellà. No obstant, la majoria de pàgines segurament seran de persones, empreses i institucions a territoris tradicionalment catalanoparlants, i això és, bona part dels Països Catalans. Sens dubte, no es pot ignorar que això té una connotació nacional, o si més no, permetrà evidenciar una realitat cultural diferent a una altra actualment hegemònica.\nPer aquest motiu, de forma totalment lògica amb llurs principis, els sectors més fortament espanyolistes ho han lamentat, ridiculitzat o criticat amb gran virulència. El més estúpid dels arguments que s'utilitza és que aquesta és una mesura que farà tancar en si mateixa a la comunitat catalanoparlant. Ans al contrari, de fet, si aquest domini ha de tenir alguna repercussió real, serà precisament servir per a projectar externament millor a la xarxa la realitat catalana respecte a les preconcepcions que han imposat els estats espanyol i francès. No és que es tanqui la comunitat en el context de la xarxa, sinó que el possible marge d'actuació d'alguns poders espanyols sobre ella se'n ressenteix, i el seu paper com a referent intermediari respecte a altres interlocutors menys informats es minimitza. En aquest sentit, fàcilment s'entén perquè des d'aquells grups es va demanar com a mal menor solucions com .cat.es.\nAl País Valencià, com és desgraciadament habitual, en el seu govern trobem els casos de major paranoia, demanant-se l'aixopluc??? de l'existent domini territorial .es o la creació d'un imprecís domini .cva. Això s'emmarca amb altres exemples de profundes contradiccions dignes d'estudi i que tant de mal estan fent a la societat valenciana.\nPer altra banda, més ben encaminats estan al Bloc Nacionalista Valencià, on es demana un domini territorial .pv, sol·licitud que personalment compartiria (com també un per a les Illes Balears amb un .ib) i que seria equivalent a la campanya per un .ct al Principat de Catalunya o al ja existent .ad per al d'Andorra. No obstant, la pifien en comparar-ho amb el .cat, que com fan també altres mitjans, l'assignen equivocadement de forma territorial a la comunitat autònoma de Catalunya.\nDe totes maneres, anb un domini o altre del tipus que sigui, encara queda molta feina perquè en català i des dels Països Catalans pugui crear-se una societat del coneixement prou madura que pugui ser de referència internacional amb tots els avantatges que això hauria d'implicar per als ciutadans. No hem d'oblidar que aquest nou domini en pot ser una eina més per a aquest objectiu, però no ho és, ni molt menys, només per si mateix.\nA propòsit del domini .cat\nCuriositats (sobre domini .cat)\nMés sobre el domini .CAT\nAnònim replied on dm, 20/09/2005 - 4:59pm Permalink\nAquest també és boníssim:


Blanes augmenta el nombre de dies del Concurs de Focs Artificials - RÀDIO MARINA 100.3 | RÀDIO MARINA, sempre al teu costat\nBlanes augmenta el nombre de dies del Concurs de Focs Artificials\nL’ajuntament de Blanes, d’acord amb la Comissió Tècnica, inicialment havien programat 5 dies per la l’edició d’aquest 2018, de dilluns a divendres, dels 23 al 27 del proper mes de juliol. Finalment, però, hi haurà focs artificials, sis dies, és a dir, un dia més.\nEls 19.000 euros que costa contractar una empresa més, els assumirà el Gremi de Firaires de Catalunya que considerava de vital importància que hi hagués focs un dissabte, el dia de major afluència de visitants. Per la seva banda, l’Ajuntament de Blanes afrontarà els costos afegits que suposarà allargar un dia més el concurs. Es tracta de despeses logístiques, de neteja, de seguretat i altres ingredients que són indispensables per al normal funcionament d’un esdeveniment de primer nivell.\nPer tant, després d’aquest acord, el concurs començarà el dissabte dia 21 de juliol i acabarà el dijous dia 26, festivitat de Santa Anna, patrona de la vila.\nDurant la trobada amb els firaires, l’alcalde també els va demanar que s’augmentés el nombre de tiquets que cada any es reparteixen entre els escolars i els usuaris dels Serveis Socials de l’Ajuntament de Blanes. Aquest 2018 es lliuraran 12.000 tiquets, mentre que l’any passat van ser un total de 8.000: 5.000 tiquets pels escolars i 3.000 tiquets gestionats per Serveis Socials.\nUn altre aspecte de la negociació que s’ha tingut en compte és que, a canvi, l’Ajuntament de Blanes autoritzarà a què les atraccions allarguin cada dia el seu horari mitja hora més que fins ara, però mantenint el mateix nombre de dies que ja estava previst que les parades estiguessin instal·lades: del 13 al 26 de juliol. L’única excepció que s’acceptarà és que la fira del Passeig de Mar s’allargui tres dies més: del divendres al diumenge, si bé aquest extrem no està tancat.


La lactància materna: fonament per a una societat millor?\nInma Pablos i Glòria Villena\nParlem amb dues assessores de lactància sobre la funció dels grups de suport a l’alletament matern, la criança dels fills i el viratge d’una societat que està perdent els vincles pel camí\nVilafranca del Penedès acollirà els dies 21 i 22 d’abril el congrés anual de la Federació Espanyola d’Associacions i Grups Pro Lactància Materna. Aquest 2017 l’organitza el grup altpenedesenc Pit Penedès amb el lema ‘Lactància materna: trencant etiquetes’. En la presentació que ofereix el propi grup sobre el congrés s’explica que “ens movem en un món globalitzat on el consum impera i la llet materna es podria considerar un producte d’anticonsum”. Fa referència també a unes “noves tecnologies que entren a les nostres vides sense gairebé ni demanar permís”, amb els seus aspectes positius i negatius, i a una societat “que es deixa enlluernar més per com es diu una cosa que pel què es diu realment”. En aquest context es pregunten per què, tot i que sigui el més “natural, normal, saludable, ecològic i econòmic”, continua costant que la lactància es mantingui per sí mateixa.\n"No mirem més enllà i criem uns nens amb poc vincle"\nLa Glòria Villena és mare de tres fills i assessora de lactància materna des de fa 20 anys. Ha estat implicada en la creació de grups de suport a Vilanova i la Geltrú i Sant Pere de Ribes i ara dóna un cop de mà al de Vilafranca. També és llevadora. La Inma Pablos té quatre fills, va fundar amb l’Ana Morillo el grup Pit Nature i fa d’assessora des del 2006. També és pediatra. El lema del congrés de FEDALMA a Vilafranca és ‘Lactància materna: trencant etiquetes’ i això de trencar etiquetes comença per elles mateixes quan s’han de presentar per a aquesta entrevista-conversa que hem mantingut. Deixen clar que primer són mares i després assessores i recorden que en un grup de suport la relació és entre iguals.\nFormen part de Pit Penedès, un grup amb punts de trobada a Vilafranca del Penedès i Santa Margarida i els Monjos que, com la resta de grups d’aquest tipus, ofereix informació i suport a totes les mares i pares que vulguin gaudir de la lactància materna. Com a grup d’ajuda mútua que són, tenen una funció complementària a la dels sistemes de salut. Per resumir i anar més al gra, si vols compartir l’experiència de l’alletament amb altres mares, resoldre dubtes o superar dificultats de qualsevol tipus, els grups de suport a la lactància materna són el que busques.\n- Vosaltres no dieu que sou llevadora i pediatra als grups. Per què no es fa?\nInma: No. En realitat, allà tu hi vas amb la teva lactància i amb els teus nens sans. I tampoc sorgeixen gaire consultes més enllà de la lactància.\nGlòria: Al grup de Vilafranca, per exemple, totes les dones que hi ha com a assessores no són sanitàries. Jo, quan estava a Vilanova, sí que vaig veure que una de les dones era llevadora i moltes consultes anaven adreçades a ella. En canvi, a Sant Pere de Ribes, on el grup era nou, no dèiem de què treballàvem i la dinàmica de grup era completament diferent. Sí que hi havia una persona que portava el grup. Però anàvem rotant.\nInma: Hi ha gent que ve i no sap a què ens dediquem. Funciona molt com a grup. Per exemple, amb el tema del creixement. Jo crec que responc als dubtes d’altres mares exactament igual que ho faria si no fos pediatra. Posem per cas un bebè que ha guanyat 100 grams i li posen un suplement. Sempre dic el mateix: A la meva filla, a la primera, la vaig poder posar a la motxilleta quan tenia 30 dies. Aquell dia va pesar 3 quilos 50 grams i ja tenia el pes suficient perquè la pogués posar a la motxilleta. I va néixer amb 2 quilos 600 grams. No cal ser pediatra per dir a una mare que no es preocupi, que el nadó ja guanyarà pes.\nGlòria: És que la base dels grups és compartir les experiències, no anar a veure què em diu la pediatra o la llevadora.\n- Que obtè una mare que arriba a un grup de suport?\nGlòria: Primer de tot, persones que escolten i que no et jutgen. Si vas al pediatre o a la llevadora, d’entrada només tens 5 minuts i, si et sents qüestionada, mentiràs o diràs alguna cosa que no toca. A mi m’ha passat. Ahir la meva filla gran em preguntava temes de criança, que ho estan estudiant a l’escola, i em demanava sobre el temps que li vaig donar pit, si dormia a les nits… Li vaig explicar que quan vaig anar amb ella per primer cop al pediatre em va preguntar “Dorm tota la nit?” Jo vaig respondre “No, perquè li dono teta” I em va contestar “Doncs ja saps què has de fer: treure-li la teta a la nit”. La segona vegada que hi vam anar em va tornar a preguntar “Dorm tota la nit?” i li vaig dir “Sí, tooota la nit sencera”. Així no m’ho va tornar a preguntar.\nInma: Una cosa que és molt maca dels grups és que en treus un altre grup. Els nostres fills ja són grans però continuem com a assessores i anem veient com les mares amb fills de la mateixa edat queden per anar al parc, per fer un cafè… En treuen una amistat que perdura en el temps.\nGlòria: També deuen haver-hi temes de criança. Tot i que als grups hi ha famílies molt diferents deuen trobar aspectes afins en la criança dels fills i això deu fer que els hi vingui de gust estar junts.\nInma: A més obtenen seguretat, comprensió i això que està tan de moda ara, l’apoderament. “Tu fes el que vulguis, que segur que estarà bé". I, d’altra banda, obtenen una base científica que corrobora que estan fent les coses bé. Jo sempre ho dic: “Això no ho dic jo. No és la meva opinió i prou. Hi ha totes aquestes publicacions científiques al darrere”.\nGlòria: Ara aquesta base de coneixements científics està molt més assentada que quan jo vaig començar, fa 20 anys. Nosaltres no en teníem ni idea. Llavors no teníem prou coneixements per rebatre el que deia, posem per cas, “el pediatre del poble”. Necessitàvem tenir una formació darrere per poder argumentar el que fèiem.\nInma: És que en realitat, el pediatre no s’hi hauria de posar, en la lactància materna. Igual que no s’hauria de posar en la criança. Al pediatre, per què li ha d’importar on dormi el nen?\nGlòria: Però si s’hi fica tothom!\nInma: En tot cas que s’hi posi, jo que sé… si li donen tot el dia menjar escombraria. El pediatre hauria de donar uns consells molt bàsics. No sé què fa que vulguin agafar coses que, a més, després sobren! És com si des de Sanitat haguessin volgut abastar una sèrie d’hàbits com la son, el menjar, etc. però després molesta perquè això carrega molt la consulta. Si ningú es posés on no el demanen… En el meu cas, em va ajudar la meva mare: “Ay, que ya ha cogido las dos tetas… ¿Y ahora qué hago?”. “Pues te la vuelves a poner en la primera”. No se li va acudir en cap moment dir-me: “Cariño, es que no tienes leche”.\nGlòria: No només són els pediatres. Hi ha tot un gruix de professionals que es posen en la lactància i la criança: psicòlegs, mestres, polítics… Ni tan sols tenim una política adequada per la lactància materna! I, al final, tens la sensació que si tothom s’ha posat d’acord, ets tu qui està equivocada.\nInma: I aquest és el sentit que tenen les federacions de grups de suport. Si anem tots junts, tenim més força que si cadascú va al seu aire. Sempre té més autoritat el de l’ambulatori amb la bata que tu “tirada a terra” donant la teta.\n- Per què creieu que es volen abastar aquests aspectes de la lactància i la criança en general?\nInma: La psicòloga Rosa Jové té una teoria. Diu que estem en una societat de consum i que interessa que hi hagi persones fàcils de dominar, amb poca capacitat de decisió i que tolerin bé que els donin pel sac. Llavors, quan nosaltres frustrem voluntàriament els nostres fills des de petits, en realitat acabem donant com a resultat una societat bastant dòcil i mal·leable. Només cal veure com estem i que poquet ens indignem per les injustícies. A mi em costa pensar que hi hagi gent que s’aprofiti d’aquesta docilitat. Però llavors penso en l’educació i sembla que realment hi ha aquest esperit. Segons la força que governa, l’educació es potencia més o menys. I sobre la criança, opina tothom.\nGlòria: Tothom. També hem de pensar que antropològicament i culturalment cada societat cria a la seva manera. I sembla que allà on hi ha més progrés, més indústria, més cèntims… és on més deixem de banda la criança. Els nens s’han d’espavilar sols abans, hi ha els biberons pel mig perquè la dona ha d’estar treballant… Jo crec que ens han enganyat, sobretot a les dones. Per tenir un cert nivell econòmic, sociocultural i professional, sembla que hagis d’anul·lar el teu instint maternal. I, si et dediques a la criança, se’t menysprea.\nInma: Aquestes necessitats creades… Per què treballem tots dos, en una família? No podem viure sense una sèrie de necessitats que no són reals. I pels que ningú ha vetllat mai són els nens. Però, clar, tampoc ens podem queixar! Com que estàvem tan malament… Les dones encara hem d’estar contentes perquè podem votar i tenim uns sous bastant equiparables. Però a costa de què? És “pan para hoy y hambre para mañana”. No mirem més enllà i criem uns nens amb poc vincle. I, si tens poc vincle, jo què vols que et digui… Si has tingut poc “apego”, a tu et serà difícil tenir “apego” per altres persones. Jo no sé si la societat que tenim ara és el resultat de que fa quaranta anys es va començar a ficar la mà en la criança. I de que en fa setanta la dona es va introduir al món laboral.\n- Però, aquestes funcions que ens són pròpies per naturalesa, pot ser que ja no les sapiguem fer? O que ens les vulguem treure de sobre?\nInma: Mira les escoles. Volem que als nostres fills els eduquin a les escoles i ho hem de fer nosaltres a casa. És que no tolerem la vida! Ho medicalitzem tot perquè no volem tolerar res. I això ens ha portat molts problemes amb el part, per exemple. Les coses han de passar. Si el nen té mocs, té mocs. Si té diarrea, ja li marxarà.\nGlòria: Estem acostumats a tenir solucions per tot però, a vegades, les coses han de passar.\nInma: La solució és la vida! Tot ho volem quadriculat perquè ens dóna seguretat. Però és que la vida no funciona així.\n- La perpetuïtat de les coses mal fetes fa molta por. Creieu que estem empitjorant, com a societat?\nInma: Ara hi ha més experiències de democràcia participativa i s’estan fent polítiques d’acord amb factors socials però cal que la societat es mogui. Hi ha hagut moviments que han prosperat en temes en els quals s’havia tocat fons, com en el cas de la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca. Si el moviment és molt unitari, crec que sí que s’aconsegueixen coses.\n- Primer està el que fem cadascú a casa nostra.\nInma: Aquí és on pots actuar, a casa amb els teus fills. Bé, fins que arriben a l’adolescència! “No, cariño, tú te depilas porque te dicen que eso es lo que hay que hacer. No porque te guste.”\nGlòria: (riu) Ja hi has arribat??\nInma: Llavors te n’adones que tenen zero llibertat per molt que tu hagis intentat que la tinguin durant catorze anys. Tenen zero llibertat i, a sobre, estan contents.\nGlòria: Però això, amb la teta, ho millorarem! (riu) Amb mares que estiguin amb els seus fills i que tinguin molt “apego”. Em temo que es continuaran comprant samarretes ajustadetes quan arribin a l’adolescència! (riuen)\nInma: Mira, la lactància és molt anti consum. Necessita tan poqueta cosa… I tot aquell mercat que hi ha al voltant del naixement d’un fill queda molt reduït. Tot i així hi ha molta necessitat creada. Amb el segon fill veus claríssim tot el que vas comprar i que no necessitaves per res.\n- Parleu del vincle, de l”apego”. Què hi guanyem amb el vincle que proporciona la lactància materna? Tant la mare com el nadó.\nInma: Viure el dia a dia de forma plena.\nGlòria: Tu tens el teu nadó al pit, l’estàs agafant, te’l mires, l’olores, s’adorm. Qui diu que l’has de deixar en un llitet només perquè s’ha adormit? No et ve de gust tenir-lo a sobre? Això sense comptar totes les endorfines que s’alliberen només perquè esteu junts. I si tu ho sents, ell o ella també ho sent.\nInma: És pura felicitat. Només cal veure les cares de les mares.\nGlòria: I quan són grans! El contacte és molt important. Ens fa veure les coses d’un altre color.\nInma: Sí, quan són grans, si hi ha hagut un conflicte pel motiu que sigui, amb una abraçada tots tornem al nostre lloc.\nGlòria: Clar, els meus fills s’empipen igual que qualsevol altre. I ens discutim, de vegades. Però quan la ràbia passa, ells mateixos em busquen i ens fem una abraçada. És molt diferent al que em passava a mi quan m’enfadava amb ma mare, que estàvem una setmana sense parlar-nos.\n- I què passa amb les inseguretats que tenim totes amb el primer fill? No només amb la lactància, també amb els primers aliments, amb les primeres passes…\nInma: És molt difícil de combatre. Als pediatres ens costa, imagina’t a les mares. Pensa que la llet de fórmula s’ha de pautar perquè si no els nens es posarien malalts. I, com que es pauta la llet de fórmula, resulta que el pit també! Això no ens ho hem pogut treure de sobre encara! Encara arrosseguem el pit cada tres hores!\nGlòria: Als professionals ens costa molt perquè hi ha moltes persones a les que atenem que sembla que necessitin que els hi diguis tu el que han de fer. En el cas de les llevadores, nosaltres podem aportar informació sobre el part medicalitzat i el part natural. Però no podem dir a una dona que pareixi així o aixà. Això ho ha de decidir ella. La gent està acostumada a que hi hagi algú que decideixi per ella.\nInma: I aquest és el gran canvi sanitari que hem d’afrontar. Però per fer-lo possible necessitem aportar molta informació sense posicionar-nos. Per això funcionen tan bé els grups de suport. Perquè allà tens la teva experiència però vas recopilant també les dels altres.\n- Parleu-me del congrés. Comunicació, trencar etiquetes… Per què heu decidit centrar-vos en aquests conceptes?\nInma: Volíem fer alguna cosa diferent al que s’estava fent. Útimament jo tinc la sensació que s’està medicalitzant també la lactància materna. Aquí a la comarca ens hem mantingut però fora sembla que tot siguin mastitis i tels.\nGlòria: Ja sé per on vas… Mastitis, doncs a prendre probiòtics, que valen calers. Tel (“frenillo”), doncs a pagar a algú que talli el tel al nadó. S’ha aprofitat tot el que se sap de la lactància per a treure’n rendiment.\nInma: Fins fa uns vuit anys, una de les teories que estaven més arrelades quan hi havia dificultats en l’alletament era la de la Laura Gutman. Resumit seria que tal com se sent la mare, així va la lactància. Ara ha canviat. “No és que estigui a casa més sola que la una, deu tenir una mastitis”. Però nosaltres, a la comarca, ens hem quedat al bàndol emocional perquè realment la lactància és súper emocional. És dir-li a la mare que estem al seu costat si necessita res, que la podem acompanyar, que segur que pot. Ens ha continuat funcionant el suport emocional, que de fet és el que oferim al grup. Ara en parlàvem. Hi ha empreses que volen fer servir els grups de suport a la lactància materna de trampolí publicitari. I no podem caure en aquest parany. Som un món molt sucós per treure’n profit. Per això al congrés volem parlar de comunicar, comunicar, comunicar…\n- Em poseu algun exemple?\nInma: Una de les taules anirà sobre el programa del pacient expert. Són grups d’ajuda mútua entre iguals: diabètics, hipertensos, el que vulguis… Des del Departament de Salut implanten el programa quan detecten que hi ha la necessitat, s’ofereix formació a la persona que pot fer de “pacient expert” i es constitueix el grup. Això fa molta ràbia perquè els grups de lactància hauríem de ser-hi, aquí. Nosaltres ens formem cadascuna al nostre aire, ens ho paguem nosaltres.\nGlòria: I una altra cosa. Jo m’hi he trobat. Primer, en lactància materna, gairebé mai ve ningú a assessorar. I, després, si una assessora s’adreça als professionals, a vegades se senten com si envaïssin el seu territori, potser per la inseguretat de si el que estan explicant en el seu dia a dia és correcte o no.\nAcabem la conversa parlant de la feinada que suposa organitzar un congrés com el que es farà a Vilafranca, però tant la Inma com la Glòria estan segures que serà una oportunitat per posar en comú experiències i coneixements que seran preuats i ajudaran a continuar pel bon camí. No hem parlat molt de lactància però sí d’una societat que sembla que estigui perdent els vincles pel camí. Per què i a costa de què? L’alletament matern no és una solució als problemes de la societat, és clar, però podria ser que viure’l naturalment ens ajudés a criar persones més segures i amb més possibilitats d’estimar sense artificis? Fins a quin punt actuem perquè volem, per exemple quan preferim deixar el nostre nadó al llit enlloc de quedar-nos (una estona) contemplant-lo?\nAlletar, treballar, donar


abril de 2012 – Altacapa\nPublicat\tel\t 30 abril 2012 per\tAltacapa / 0 Comentaris\nPassejada dominical pel MACBA i mentre el museu prepara l’esperada retrospectiva —el 2014?— dedicada a Joan Brossa el Jordi Ferreiro ens va explicar algun...\nAvui mateix surt el número 16 de la revista Artiga, es distribueix gratuïtament junt amb el diari EL PUNT- AVUI a la demarcació de Tarragona. [CONTINGUTS|TEMA D...\nHe descobert fa poc —amb permís de George Winston— al pianista James Rhodes. El segon moviment de la sonata per piano núm. 3 en la menor —que és un to fosc i me...\nPublicat\tel\t 19 abril 2012 per\tAltacapa / 0 Comentaris\nEn poques setmanes arriba la Fira Loop —del 31 de maig al 2 de juny— i després el Sonar —14, 15 i 16 de juny— i com qui diu en quatre dies l’estiu… ...\nÉs la gran esperança —comercial— del pop britànic actual: Michael Kiwanuka. En Home Again (Polydor, 2012) toca tots els pals, alguns amb més èxit que altres, pe...\nPublicat\tel\t 17 abril 2012 per\tAltacapa / 0 Comentaris\nAra que es parla tant de La Pepa ens arriba aquesta proposta —via Microcicle— de Thais Salvat en què les pepes —les nines— han crescut i s’han transformat...\nPublicat\tel\t 16 abril 2012 per\tAltacapa / 0 Comentaris\nEl número d’abril de la revista Bonart porta com a tema de portada els “llibres d’autor”. No us perdeu l’article que signa David ...\nJoan Cases, en un comentari a l’entrada que vaig escriure ahir, ens recomana llegir l’entrevista que avui fa Jan Martínez Ahrens a Mario Vargas LLos...\nPublicat\tel\t 14 abril 2012 per\tAltacapa / 3 Comentaris\nL’artista basca Abigail Lazkoz, que exposa aquest dies a la galeria Bacelos —que ha obert seu a Madrid— ho té molt clar: “la cultura mai és fast, re...


L'Associació | ASIC La Garriga\nHome / L’Associació\nQui som i com ens gestionem\nL’Associació de Serveis i Comerciants de la Garriga, ASIC és una entitat sense ànim de lucre que vetlla per un projecte de ciutat basat en la millora del comerç i de l’espai urbà.\nFormada per més de 90 comerços, l’ASIC serveix per a coordinar els seus esforços i aconseguir un comerç tradicional més competitiu.\nL’ASIC és l’entitat representativa del comerç i dels serveis de la Garriga. Actualment, l’entitat té més de 90 empreses associades que creuen en el projecte de l’associació i hi donen suport. Empreses que participen, es mouen, es renoven, es preparen, s’impliquen i defensen els seus interessos de manera conjunta per tal de potenciar el teixit empresarial del municipi.\nÉs una associació oberta i permet a qualsevol dels seus membres de ple dret formar part dels òrgans de govern i gestió de l’associació.\nLa Junta directiva es reuneix quinzenalment per estudiar, aprovar, decidir i avaluar tots els projectes i activitats que fa l’associació.\nGestió econòmica i finançament de l’ASIC\nL’ASIC es finança mitjançant les quotes mensuals dels seus associats (20€ mensuals) i aportacions simbòliques en determinades campanyes.\nL’altra font del finançament en virtut del conveni de dinamització comercial, són les subvencions de les diverses administracions, l’Ajuntament de la Garriga, la Direcció General de Comerç de la Generalitat de Catalunya i la Diputació de Barcelona.\nLA JUNTA DE L’ASIC AL 2016\nPresidenta: Núria Martínez (Aromes)\nVice-presidenta: Sandra Llobet (Esborrany)\nTresorer: Albert Pous (Albert Pous Joier)\nSecretaria: Pilar Millán (L’Esport)\nVocal: Eugènia Andreu (Andreu Fotògraf)\nGestió dinamització comercial: Àgata Alonso


Mor l'escriptora Maria Antònia Oliver\nRedacció 11 de febr. 2022 Maria Antònia Oliver literatura catalana\nAhir va morir a Palma Maria Antònia Oliver, una de les figures més destacades de les lletres catalanes, l’escriptora manacorina compromesa amb la defensa de la llengua i que ha estat una referència des dels anys 70 del segle passat.\nMaria Antònia Oliver (Manacor, 1946) va iniciar-se a la literatura retratant la societat mallorquina de la transició, a cavall entre la ruralitat i el procés de turistització. Casada amb el també escriptor Jaume Fuster, va passar bona part de la vida a Barcelona, participant de ple en els moviments literaris més avantguardistes. També ha estat traductora de clàssics com Stevenson, Mark Twain o Virginia Woolf, entre altres, i col·labora de diversos mitjans.\nOliver va tocar molts de gèneres literaris, especialment dins la novel·la, i deixarà petjada entre dues generacions de lectors i escriptors. Ahir diverses personalitats del món de la política i la cultura, i entitats com l’Obra Cultural, varen manifestar el seu condòl per aquesta gran pèrdua. També ho feim avui des d’aquest mitjà i des de les fundacions Darder-Mascaró. La seva obra infinita ens queda: Amor de cans, Estudi en Lila, Antípodes, Tallats de lluna… Però la trobarem a faltar a ella i el seu compromís cívic.


Petrer construirà una rotonda al carrer Biscaia per a solucionar un “punt negre” de la circulació de vehicles – Ajuntament de Petrer\n> Petrer construirà una rotonda al carrer Biscaia per a solucionar un “punt negre” de la circulació de vehicles\nPetrer construirà una rotonda al carrer Biscaia per a solucionar un “punt negre” de la circulació de vehicles\nPublicada per Comunicación Ayto. de Petrer el 12 juliol 2019\nS’invertiran 48.000 euros en l’adequació de la zona per a reduir la velocitat i evitar col·lisions entre vehicles, alguns dels quals van acabar encastant-se contra una vivenda.\nDurant els últims mesos s’han instal·lat balises que ara seran substituïdes per la rotonda en comprovar-se que s’ha eliminat la sinistralitat.\nDonar solució als problemes de sinistralitat que es registren al carrer Biscaia, entre les avingudes President Adolfo Suárez i Infanta Elena, és l’objectiu de la iniciativa presentada aquest matí pels regidors de Seguretat Ciutadana i Urbanisme, Pablo Lizán i Fernando Portillo.\nPer a eliminar aquest “punt negre” en el qual s’han produït diversos accidents de circulació, en els quals almenys en quatre d’ells va acabar un dels vehicles implicats encastant-se contra una vivenda, s’ha decidit construir una rotonda i adequar la zona.\nLa rotonda actuarà com a reductor del trànsit amb la qual cosa aconseguirem l’objectiu d’eliminar o reduir al màxim la sinistralitat a la zona, una actuació que es realitza després que “durant els últims mesos s’han instal·lat abalisaments del tipus Nova Jersey que han donat bon resultat ja que no s’ha registrat cap accident”.\nAra l’abalisament se substituirà per una rotonda ovalada i enjardinada que obligarà els conductors a fer un xicotet gir en els seus vehicles amb el que es calmarà el trànsit. Es destinaran 48.000 euros del capítol d’Inversions Financerament Sostenibles (IFS), que permetran adequar la zona pensant també a dotar de major seguretat els vianants per a creuar d’un costat a un altre del bulevard central a través d’aquesta nova rotonda.\nLa previsió de l’edil d’Urbanisme és que les obres comencen al setembre i que s’executen en el termini d’un mes aproximadament.\nCategories:\tInici - Notícies - PortadaSeguretat ciutadana - NotíciesSeguretat ciutadana - Notícies - PortadaUrbanisme - NotíciesUrbanisme - Notícies - Portada\nEXPEDIENT DE NOMENAMENT DE LA SRA. MARÍA CARMEN RICO NAVARRO, COM A FILLA PREDILECTA DE PETRER – PRÒRROGA DEL TERMINI DE PRESENTACIÓ D’ADHESIONS\nANUNCI Filla predilecta (Mª Carmen Rico) – Adhesions (Pròrroga termini) De conformitat amb l’indicat en article 9 del Reial decret 537/2020, de 22 de maig, pel qual es prorroga l’estat d’alarma declarat pel Reial decret Llegir més…


Treballar a l'estranger premis universitat participar lloguer cooperació ofertes de treball formació ocupació cursos mobilitat europea ofertes de treball a l'estranger solidaritat formació ocupacional cultura estiu pràctiques emprenedoria treball ajuts Voluntariat a l'estranger estudiants casal L'Hospitalet de Llobregat Idiomes beques educació concurs feina art pràctiques a l'estranger voluntariat Santa Coloma de Gramenet tallers estranger Badalona habitatge europa Estudiar a l'estranger recerca\nOferta de treball: Cuiner/a per a residència - 65643\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Es precisa cuiner/a per a residència per cobrir una suplència de 5 mesos aproximadament. Tasques i funcions: Les pròpies al lloc de treball a cobrir. Lloc de treball: Barcelona...\nOferta de treball: Monitor/a Colònies Ambientals - 65642\nCaracterístiques del lloc a ocupar: La Fundació Pere Tarrés cerca un monitor/a de lleure i experiència en estades de colònies, per les seves colònies d'ambientals. Lloc de treball: Barcelona. Tipologia...\nOferta de treball: Agent immobiliari - 65641\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Es requereixen agents immobiliaris per treballar a la zona de Bellvitge. Tasques i funcions: Gestió de la intermediació en la compra-venda d’immobles. Lloc de treball: L’...\nOferta de treball: Cambrer/a - 65640\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Es requereix una cambrera polivalent per treballar en restaurant els caps de setmana amb molta motivació i ganes de formar part d’un equip de treball. Tasques i funcions: Atenci...\nOferta de feina: Llicenciats Junior en ADE o Econòmiques - 65597\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Multinacional precisa incorporar un/a Llicenciat/da o Graduat/da Junior en el seu equip. Tasques i funcions: Seguiment i evolució de les reclamacions dels clients, reporting de les accions...\nOferta de treball: Cambrers/es mitja jornada - 65596\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Restaurant de carta, ubicat al centre de Barcelona, especialitzat en arrossos i peixos d’alta qualitat i pertanyent a un grup de restauració, requereix ajudants de cuina. Lloc de treball:...\nOferta de treball: Mossos/es de Mudances – 65595\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Empresa dedicada a les mudances busca mossos amb experiència com a muntadors de mobles. Contracte de sis mesos Lloc de treball: Badalona. Tipologia de contractació: Laboral temporal....\nOferta de treball: Gestor/a de Punt de Venta - 65594\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Es requereix Gestor/a de Punt de Venta per realitzar la seva feina en Supermercats i Hipermercats segons rutes ja preestablertes en la província de Barcelona i províncies limí...\nOferta de treball: Ajudants/es de cambrer - 65593\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Restaurant de carta de tapes, pertanyent a un important grup de restauració amb àmplia experiència, precisa poder incorporar 3 ajudants/es de cambrer. Tasques i funcions: Atendre i...\nOferta de treball: Conductors/es d’automòbils - 65592\nCaracterístiques del lloc a ocupar: Conductors/es d’automòbils per a treballar amb turistes. Lloc de treball: Barcelona. Tipologia de contractació: Laboral temporal (de 3 a 6 mesos) Horari: Jornada completa. Retribuci...


Cita prèvia per a sol·licitar la intermediació per tenir un deute hipotecari. Ajuntament de L'Hospitalet\nCita prèvia per a sol·licitar la intermediació per tenir un deute hipotecari\nSol·licitud de cita per a tenir informació, assessorament i intermediació per a les persones o famílies amb problemes per afrontar el deute hipotecari del seu habitatge habitual.\nL'objectiu d'aquest servei d'intermediació de deute hipotecari (SIDH) és evitar, en la mesura del possible, la pèrdua de l'habitatge per causes d'impagament de préstecs hipotecaris.\nAquest servei el presta la Diputació de Barcelona, en col·laboració amb l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, els ajuntaments i els consells comarcals, i amb la participació dels col·legis d'advocats.\nEs presten els següents serveis:\nInformació sobre les opcions existents per afrontar els problemes de pagament del deute hipotecari i per redreçar la seva situació.\nAssessorament personalitzat sobre les mesures de reestructuració del deute hipotecari.\nProposta de solució, definida conjuntament, que faci compatible el manteniment de l'habitatge amb la seva situació econòmica actual.\nIntermediació, mitjançant Ofideute, amb les entitats financeres per a l'acceptació de les propostes de solució acordades.\nDerivació al Servei d'Orientació Jurídica (SOJ) per a la sol·licitud d'assistència jurídica gratuïta en casos de procediments judicials oberts.\nPersones o famílies que estan en risc de perdre el seu habitatge per no poder fer front al pagament de la hipoteca o per haver estat avaladors d'habitatges que estan en situació d'impagament.\nSeran ateses les persones en situacions de previsió de dificultats per fer front als pagaments en un futur pròxim, en situacions d'impagament, en l'inici de la reclamació judicial de deute o en la data de subhasta de l'habitatge.\nL'habitatge en risc de pèrdua ha de ser únic i ser la residència habitual.\nNo estar en condicions actuals o previsibles a curt termini de fer front al préstec hipotecari constituït per a la compra de l'habitatge.\nLa impossibilitat d'afrontar el pagament del préstec ha de ser conseqüència de la pèrdua de feina o per una disminució important d'ingressos.\nCal haver negociat prèviament possibles alternatives amb l'entitat financera sense haver arribat a cap acord.\nAltres possibles requeriments\nSer avalador d'un habitatge en situació d'impagament del seu préstec hipotecari.\nHaver constituït una hipoteca pont per a la compra d'un nou habitatge i estar en risc de pèrdua dels dos habitatges.\nSer propietari de dos habitatges com a conseqüència d'herències, separacions o divorcis.\nNo viure a l'habitatge principal, per tenir-lo llogat, per separació, divorci o per altres contingències.\nEnvieu un correu electrònic a olh@l-h.cat fent la vostra petició de cita prèvia.\nConsulteu l'apartat de requeriments per a la tramitació per internet.\nTruqueu a l'oficina indicada.\nEl departament gestor es posarà en contacte amb vostè uns dies abans per a confirmar la cita. Posteriorment:\nEl dia de la cita heu d'aportar l'original o la fotocòpia de tots els documents. No es podrà atendre a qui no aporti tota la documentació requerida:\nDNI o targeta de residència de totes les persones titulars del préstec hipotecari.\nEscriptura de compra de l'habitatge\nNota simple de registre (es sol·licita al Registre de la propietat).\nEstat del préstec o crèdit hipotecari (document facilitat per l'entitat financera)\nVolant d'empadronament de residència col·lectiu\nCertificat d'ingressos (3 últimes nòmines / certificat de pensions / Ajuts / Prestacions d'atur) de tota la unitat familiar.\nNotificacions judicials, si s'ha rebut alguna notificació del jutjat.\nEn aquell moment, després d'una primera revisió de la documentació aportada, es concertarà una entrevista amb l'advocat o advocada.\nDe manera conjunta s'elaborarà i redactarà una proposta per a l'entitat bancària amb noves condicions de pagament, que els permetin, en la mesura del possible, mantenir el seu habitatge.\nEl departament enviarà la proposta a Ofideute, de l'Agència de l'Habitatge de Catalunya, que avaluarà i intermediarà amb l'entitat financera per a la seva aprovació.\nLa resposta de l'entitat financera arribarà a Ofideute, que traslladarà a la persona sol·licitant per a la seva valoració i, si s'escau, l'acceptació de noves condicions o el plantejament d'alternatives.


LLIBRE - L’herència emocional - CATzona\nLLIBRE – L’herència emocional\nSí, dels nostres pares i de la cultura que ens envolta heretem no només alguns trets físics, idees i costums, sinó també allò que sentim. Quantes vegades d’uns pares extremament exigents surt un fill angoixat? Les emocions són un llegat invisible que absorbim i que dirigeix la nostra vida sense que ens n’adonem.\nRamon Riera (Barcelona, 1953) és psiquiatre. Va començar a exercir la professió com a psiquiatre infantil i actualment treballa com a psicoterapeuta d’adults. Als anys noranta va introduir a casa nostra la psicoanàlisi relacional, una branca de la psicoteràpia que té especialment en compte la importància de l’herència emocional en la formació del comportament humà. Actualment és president d’honor de la secció espanyola de l’Associació Internacional de Psicoanàlisi i Psicoteràpia Relacional. És autor del llibre La connexió emocional (2010).


Una app mòbil, la nova aliada dels metges davant d’agressions - À Punt\nUna app mòbil, la nova aliada dels metges davant d’agressions\nL'aplicació, a més d'incloure un botó del pànic, permetrà a la policia escoltar la conversa i valorar si és necessària la seua actuació.\nNova aplicació mòbil per a enviar alertes de perill a la Policia\nEncara que tenen rang d'autoritat pública, els metges encara pateixen amenaces i agressions per part de pacients o els seus familiars, una situació que, d'ací a poc temps ,s'intentarà pal·liar amb una nova aplicació en el telèfon mòbil que, a través d'un botó del pànic, alertarà la Policia. Aquesta nova mesura, que en un termini de dos a tres mesos podran tindre els facultatius valencians, se sumarà a altres de les quals ja disposen, com ara botons d'emergència situats en les taulales de treball o en els ordinadors que poden prémer quan es veuen en una situació de perill.\nEl vicepresident del Col·legi de Metges de València, Pedro Juan Ibor, ha explicat que es tracta d'una mesura en l'àmbit estatal que ara està en fase de proves i que va nàixer d'un acord entre el Consell General de Metges i els ministeris de Sanitat i de l'Interior. Només a les comarques de València, s'han registrat des del 16 de març de 2018 un total de vint-i-tres agressions a metges i quinze d'elles s'han denunciat a través d'una nova plataforma inclosa en el web del col·legi valencià de Metges.\nEs tracta d'un sistema pioner que, després de rebre la denúncia del metge, activa el procés i, en un termini de 24 hores, es contacta amb el facultatiu i els serveis jurídics de l'entitat col·legial inicien la denúncia en nom seu.\nLa nova aplicació, denominada Alertcops, a més d'incloure un botó del pànic que podrà prémer el metge en una situació de perill, permetrà a la Policia escoltar la conversa que manté el facultatiu amb el seu pacient i valorar si és necessària la seua actuació. Servirà especialment en els casos on els metges han d'acudir a un domicili a realitzar l’assistència sanitària, ja que poden activar-la abans d'arribar al lloc i gravar la conversa, i prémer-lo si consideren que hi pot haver una situació de perill.\nEntre els metges hi ha posicions oposades davant d’aquesta nova aplicació; mentre alguns la consideren una "bona mesura", uns altres creuen que és "una ximpleria" que no servirà perquè la Policia arribe a temps si es pateix una agressió. Per al president de la Societat Espanyola de Metges d'Atenció Primària a la Comunitat Valenciana, Vicente Gasull, la nova app és una "bona mesura", encara que considera que l'ideal és que no es donaren aquestes circumstàncies i "es valorara la labor del professional".


‘Desigualtats socials, solucions locals’, en el 6è Congrés del Tercer Sector Social\nEl Congrés pretén potenciar el debat i la reflexió sobre la relació entre el món local i les entitats socials.\nUna de les novetats d’enguany és l’espai d’innovació digital amb conferències especialitzades i un ‘showroom’ amb aplicacions útils per a les entitats socials.\nArriba el 6è Congrés del Tercer Sector Social els dies 20, 21 i 22 de novembre al Disseny Hub Barcelona i a la Farga de l’Hospitalet de Llobregat, amb el lema ‘Desigualtats socials, solucions locals’. L’esdeveniment, organitzat per la Taula d'entitats del Tercer Sector Social de Catalunya, donarà el tret de sortida amb la conferència inaugural a càrrec de Lorena Zárate, presidenta de l’Habitat International Coalition Zárate, que abordarà el paper de la ciutat com a actor clau en la generació de polítiques de desenvolupament social i la implicació dels governs locals amb els moviments socials i les organitzacions respectives.\nEl Congrés pretén potenciar el debat i la reflexió sobre la relació entre el món local i les entitats socials, un lligam indispensable per avançar cap a una societat més justa, equitativa, solidària i inclusiva. D’aquesta manera, proposa conèixer i avaluar les línies de treball actuals a través de 9 debats i col·loquis i 35 ponents de reconegut prestigi de tots els àmbits. I és que els reptes socials i les noves necessitats que se’n deriven requereixen una resposta integral i transversal amb tots els agents implicats en el disseny i desenvolupament de les polítiques socials.\nA més de les ponències, durant els tres dies es podrà gaudir de diversos espais que aposten per la innovació social. Una de les novetats és l’espai d’innovació digital m4social amb conferències especialitzades i un ‘showroom’ en què es mostraran aplicacions útils per a les entitats socials en l’atenció a les persones, la realitat virtual, la robòtica i la impressió 3D i circuits, aplicats en l’àmbit social. En el Congrés també hi haurà el ‘Social Speakers’ Corner’ amb les 84 experiències més innovadores del sector social i un espai per a la Mostra d’Entitats amb més de 30 expositors.\nCongrés del Tercer Sector Social, Taula del Tercer Sector, Innovació Social, polítiques socials, formació gestió, treball en xarxa