Dilluns, 20/03/2017 | Actualitzat el 10/05/2017 a les 18:53 CEST\nPassatgers a la Terminal 1 de lAeroport del Prat. / ALBERT BERTRAN\nAquest estiu que ve serà de nou rècord en oferta de capacitat per part de les companyies aèries a l’aeroport de Barcelona-el Prat. S’aarribarà als 35.750.000 seients posats a disposició per les aerolínies, 1.430.000 més que la temporada de l’any passat i que suposen un increment del 4,1% respecte a l’oferta del 2016. Aquest increment és més baix que el que es va produir entre el 2015 i el 2016, que va ser del 8,7%, però llavors també es partia de xifres inferiors. En tot cas, es torna a tractar d’un fort augment que reflecteix el bon moment de l’aeroport català, pel qual estan apostant cada vegada més companyies no només de curt radi, sinó també de vols de llarga distància i intercontinentals.\nLes dades es desprenen de l’últim butlletí de l’Observatori de Trànsit Aeri de Barcelona, que editen l’Ajuntament de Barcelona i la Cambra de Comerç, publicat la segona setmana de març. La referència temporal és important perquè en el moment de tancar l’informe els seus autors no hi van poder incloure l’oferta d’última hora de Level, la nova companyia de vols de llarg radi i de baix cost del grup IAG (British Airways, Iberia, Vueling i Air Lingus). Level oferirà sis vols setmanals als Estats Units, dos a Punta Cana i dos a Buenos Aires, amb un total d’oferta estimada de 125.000 seients durant la temporada d’estiu.\nPer destins, el creixement de l’oferta més notable és cap al mercat espanyol, amb prop del 30%. El segueixen la suma dels aeroports dels Estats Units, amb més del 15% del total. Aquí es nota molt la guerra comercial oberta entre Norwegian i el grup IAG. Després de l’anunci de la companyia noruega d’obrir aquest estiu que ve quatre destins directes de baix cost des de Barcelona a dos aeroports dels Estats Units, el grup IAG va reaccionar amb la posada en marxa de Level, amb base també al Prat i vols barats cap a Amèrica. També American Airlines iniciarà el 6 de maig que ve una nova ruta entre Barcelona i Chicago, a més a més de reprendre els vols a Filadèlfia i Charlotte, en aquests casos a preu de línia regular.\nAl marge d’Espanya i Amèrica, també hi haurà augments de capacitat a Àsia amb vols de Korean Air a Seül, de Cathay Pacífic a Hong Kong, i d’Air China a Xangai. De fet, la instal·lació viurà el seu millor estiu, amb més de 30 destins intercontinentals.\nAmb aquestes noves rutes, l’aeroport de Barcelona-el Prat s’encamina a tornar a superar el seu rècord absolut de passatgers anuals. El 2016 va tancar amb 44,1 milions de passatgers (el 11,2% més), i els dos primers mesos de l’any acumula un progrés del 8%. A aquest ritme, el límit de màxima capacitat de l’aeroport prevista en el pla director que va servir de base per a la construcció de la T-1, 55 milions de passatgers anuals, ja s’aconseguiria d’aquí dos anys.\nNo obstant, aquestes xifres no preocupen ni AENA ni la Generalitat de Catalunya. Totes dues consideren que hi ha molt marge de capacitat de les terminals i també de l’operativa de vol a les pistes. En el primer cas, fonts d’AENA recorden que l’actual T-2, quan era l’única terminal de Barcelona, va arribar a assumir 33 milions de passatgers. El 2016 en van passar per aquesta infraestructura 14 milions. I respecte a les pistes, poden arribar a operar 90 vols per hora, i actualment estan en 74 moviments.\nRicard Font, secretari general d’Infraestructures i Mobilitat de la Generalitat, coincideix també que les possibilitats de les dues terminals de l’aeroport de Barcelona superen de llarg les previstes en el pla director i per tant no té sentit parlar de saturació de la infraestructura. També veu encara potencial per a l’operativa de les pistes, encara que en aquest cas adverteix que si es manté el ritme actual de creixement de l’oferta s’hauria de preveure una actuació més global comptant amb els aeroports de Girona i Reus. «Podrien ser sense gaires problemes la quarta i la cinquena pista de Barcelona, respectivament, com succeeix en altres països europeus», que tenen una gran infraestructura i altres complementàries pròximes i ben comunicades. Per això, recalca, es necessitaria a mitjà termini una política comercial i de taxes que incentivi a traslladar a aquests aeroports els vols de curt radi, deixant més espai a Barcelona per a l’oferta intercontinental. En tot cas, insisteix Font, hi ha marge per créixer sense ser alarmista.\nTemes: AENA Level Aerolínies Aeroports Transport aeri Norwegian Vueling Iberia Aeroport de Barcelona Empreses


Singapur i la Xina, pioners en màquines expenedores de cotxes | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nSingapur i la Xina, pioners en màquines expenedores de cotxes\nPublicat el 28/04/2018\nL’empresa de cotxes exòtics Autobahn Motors va muntar, fa poc menys d’un any, un gran aparador per exposar 60 dels seus models en una torre de més de quinze pisos. L’edifici, que es troba a Singapur, podria considerar-se la màquina expenedora més gran del món. Després que el client adquireix o tria per veure de prop un cotxe concret a través de la tauleta tàctil, un sistema d’elevadors baixa el vehicle fins a l’entrada de la torre, de manera similar a com funcionen les màquines de vending.\nAra, el gegant xinès de comerç electrònic Alibaba acaba de posar en marxa a Canton (Xina) una altra màquina expenedora que de moment només comercialitza models de Ford. Es tracta d’una construcció que pot albergar fins a 42 vehicles i que va equipada amb un sistema d’elevació intel·ligent, així com amb un dispositiu d’identificació. Mitjançant una aplicació de telèfon intel·ligent, els clients escullen quin model els interessa i l’app els envia tota la informació. Un cop triat, han d’abonar un dipòsit, triar una data i acostar-se al punt de venda on el sistema robotitzat els deixarà el cotxe al carrer.\nL’aplicació sol·licita al client que es faci una selfie i, a través d’un sistema de reconeixement facial, la màquina identifica model i client. És llavors quan els usuaris podran provar el vehicle durant tres dies i, finalitzat aquest termini, escollir entre comprar-lo o tornar-lo.\nAlibaba ha confirmat que el seu objectiu és disposar de dotzenes d’aquests concessionaris automatitzats a la Xina i oferir més marques de cotxes.


200 joves riberencs treballen la prevenció de la violència en parella amb tallers sobre l'amor lliure i el respecte - Consell Comarcal de la Ribera d'Ebre\n200 joves riberencs treballen la prevenció de la violència en parella amb tallers sobre l’amor lliure i el respecte\n23 novembre 2016 · Noticies\nEls joves de 4t d’ESO de la Ribera d’Ebre es refereixen a l’amor com un espai de CONFIANÇA, RESPECTE, SINCERITAT i FELICITAT, a més de LLIBERTAT, PLAER o IGUALTAT, entre altres. Segons els alumnes, aquests són “els valors en què s’ha de basar una relació de parella” i que han plasmat en unes creacions conceptuals sota el títol Viu l’amor lliure de violència.\nTot plegat ha estat en el marc d’uns tallers sobre la prevenció de la violència en parella, impulsats des de l’àrea de Serveis socials, Joventut i SIAD del Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre, i que s’inclouen en el projecte Kant per la igualtat que, des del 2012, treballa per contribuir a una societat més igualitària, lliure de prejudicis sexistes i, en conseqüència, aconseguir una reducció de casos de maltractament. En total, hi han participat uns 200 joves de la comarca, alumnes de 4t d’ESO de l’institut de Flix, l’institut Julio Antonio de Móra d’Ebre, el col·legi Santa Teresa també de Móra d’Ebre i l’institut-escola 3 d’abril de Móra la Nova.\nMicroviolències i violència masclista, qüestions de debat\nEn els tallers s’ha treballat mitjançant dinàmiques participatives amb els alumnes. Així, s’ha analitzat com des de diferents mitjans es tracta la dona com un objecte, a la vegada que s’ha posat de manifest la situació de casos de maltractament al territori i els diferents tipus de violència que es pot patir: física, psicològica, sexual i econòmica.\nA més de parlar sobre les conductes de violència que són evidents, al taller s’han destacat aquelles petites violències o microviolències que són les que, sovint, disculpem o no ens fan adonar que vivim una situació abusiva. “Quan algú no valora i menysprea el que dius, et controla, t’intenta convèncer… hem de posar l’alerta si això és un fet puntual o té caràcter repetitiu”, han remarcat les tècniques del Consell encarregades d’impartir el taller. “Si es repeteix, és un clar indicador que estem vivim en una situació de violència”, han assegurat.\nUn dels debats que s’ha posat sobre la taula en aquests tallers, i en el qual els alumnes han posat un especial interès, és el perquè la llei només parla de violència masclista i no a l’inrevés. D’aquesta manera, se’ls ha explicat que violència en poden exercir tant homes com dones dins d’una parella, però que fins avui la majoria dels casos són de víctimes dones en mans d’homes i, per tant, la llei així ho contempla.\nAl final del taller s’ha proposat que cada classe elabori dos murals amb un missatge per lluitar contra aquesta violència i defensar l’amor lliure i amb respecte. Uns treballs que s’exposaran a la recepció dels centres educatius el dia 25 de novembre, amb motiu del Dia internacional per a l’eliminació de la violència envers les dones. A més, el mateix dia, el Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre utilitzarà aquest material per fer prevenció a través de les xarxes socials, i en un acte institucional es llegirà el manifest de l’Institut Català de les Dones.


BLOC DE JOSÉ MARIA SABATÉ PENA | General\nBLOC DE L’OCTUBRE\nPublicat a General | 13:01\nLa Realitat es inimaginable. Ho diu Frank Wilcze. Físic Premi Novel 2004 :\nTot el que llegeixo, quant puc, està envaït de ficció en proporcions molt calculades, perenganxa al lector, i la veritat es que l’escriptor que ho aconsegueix, guanya molts diners.\nAcabo de llegir a“José Luis Sanpedro” escriptor nascut a Barcelona, però que es un rodamón. Totes les obres seves que he llegit, ho he fet sense pauses , no paro fins a la fi, i mai m’han deixat indiferent.\nAra hem refereixo a “La senda del drago”, (BESTSELLER) que casualment transcorre a l’illa de Tenerife, on Teresina i jo, viatjarem al mes de setembre del 1997.\nEs que quasi tot el que nosaltres varem descobrir ho miràvem sense assaborír la realitat del que era. No ens havíem preparat per adelitar-nos amb les meravelles naturals quetrobaríem allí.\nSanpedro, ho aconsegueix ara al 2009.\nNosaltres arribarem a mirar el mil·lenari Drago, mol apropats, en va semblar un arbre únic, però no sabíem que la seva sàvia era vermella com la sang, ni que el seu origen fos herbívora.\nAvui mateix espiga’n un diari trobo una publicitat de “NuevaRumasa” que ha adquirit l’hotel de cinc estrelles SEMIRAMIS, on estiguérem hostatjats aquells dies, construït sobre un penya-segat molt negre, del oceà atlàntic, (casualitat però les cosses sonaixí);\nLa terrassa del’habitació donava cara al mar, i laprimera sorpresa fou que el Sol pel matí mirant al mar, sortia per la dreta, ion vivíem a la Pinedade Vilaseca, la terrassa també donava cara al mar, i el Sol sortia perl’esquerra. El cargol que fa l’aigua al desaigua el lavabo, gira a l’inrevés deles agulles del rellotge, i a la Pineda de Vilaseca gira com les agulles del rellotge; soncosses elementals que s’han de viure.\nAmb excursionsprogramades, visitarem tota la illa, les platges son de sorra de diferentscolors, a causa de les erupcions del Teide, des de la negra, amb diferents tonsgrisos fins a la blanca.\nVisitarem plantacions de plataners, i al hotel, totes les menjades, eren precedides per un centre de diferents fruites, on els plàtansdestacaven artísticament, i eren mol bons.\nDesprés de tants anys la màgia narrativa de “Sanpedro”,m’ha fet reviure com un infant, les meravellesque varem mirar sense, veure per la presa que portàvem.\nAixò mateix llegint diferents obres d’escriptors importa’ns, els el hi deu passar a les persones que han viatjat per tot el mon.\nJose Maria Sabaté Pena\nL’aire que respirem en algunes zones del Tarragonès.\nPublicat a General | 20:10\nLa vida,de la Terra esta basada amb l’oxigen i l’aigua.\nL’any 2009 del segle XXI, Els científics confirmen que els humans contaminem, sense control, l’aire i l’aigua del planeta, i que l’augment del Diòxid de Carbó a l’atmosfera, es una de les causes principals del canvi climàtic, que sofrim actualment.\nLa manca d’oxigen a l’atmosfera que respirem, i la contaminació dels rius que ens abasteixen d’aigua dolça, per beure; es una disbauxa, fruit del egoisme humà.\nPerò ni els defensors dels drets humans ni els ecologistes, coincideixen en una solució comuna que ens convenci a tots plegats, para que personalment tothom assumeixi la seva responsabilitat, per evitar activament la destrucció de la Terra.\nLa feina que tenen els politics, es protegir la salut dels ciutadans i preservar l’entorn; el fet real, es que no hi ha combustió sense oxigen i es urgent disminuir el consum si no volem acabar amb l’aire .\n¿Per que se’n parla tan poc del excessiu consum d’oxigen, principal motiu de la reducció del gruix de la atmosfera; i posen tan de relleu l’augment de anhídrid carbònic a l’ambient?\nAra tinc setanta set anys, i alguns dies em sento cansat, però el que mes em crida l’atenció, es que la gent jove també es sent aixi , amb un cansament constant.\nL’obtenció de la energia necessària per fer qualsevol esforç, es fa mitjançant la transformació dels aliments que digerim, transporta’n els nutrients essencials per la sang fins als músculs, l’oxigen que respirem acompanya als nutrients per crear la combustió i produir energia. L’intercanviï de oxigen- diòxid de carbó, es fa als pulmons, i si l’aire que respirem està contaminat, la manca oxigen, podria ser la causa (d’aquest cansament tan generalitzat).\nL’esser humà necessita consumir de 8 a 10 litres d’oxigen per minut en estat de repòs, però si es practica exercicis pot augmentar de 50 a 100 litres per minut.\nEl 27/ 07/2009 09:46 H, els astronautes de la Estació Internacional, mitjançant una conferencia des de l’espai,expliquen que els preocupa mol, com veuen la Terra per la ventanilla del transbordador. L’astronauta canadenc Bob Thirsk, ho compara amb el que va veure, l’ultima vegada que va estar en òrbita ara fa 12 anys, i diu que es sen intimidat quant veu la fina atmosfera que envolta el planeta, ell creu que ha perdut mol gruix.\nEls astronautes també veuen el efectes de la destrucció humana a sobre el planeta.\nSeria millor, que tot fos una percepció dels que miren per la ventanilla, ja que es cert que tothom veu el que vol veure.\nEstudis demogràfics realitzats per (INET) francès, diuen que actualment pot haver\n6.477 milions de persones, que consumeixen un mínim de 8 litres d’oxigen per minut, totalitzant un consum aproximat de 74.615 040 000 milions de m3.d’oxixen/dia.\nTots els motors d’explosió, que cremen combustible, de la classe que sigui, necessiten l’oxigen de l’aire per inicia la combustió, expulsa’n diòxid de carbó, i micró partícules sòlides que contaminen l’atmosfera que respirem.\nSi es pugés comptabilitzar, el consum d’oxigen, de la totalitat dels motors d’explosió o de reacció, de tota mena, instal·lats en motos, cotxes, vaixells, avions, etc. Segurament el nombre de m3/ d’oxigen consumits, ens deixaria esfereïts.\n“Economia & negocios” del Diari de Tarragona del 26 d’abril de 2009, publica que “Messer Ibérica de Gases”, posa en funcionament al Morell una nova planta de fraccionament d’aire capaç de produir 12.000 m3/ hora d’oxigen fins un màxim de 20.000. Actualment la capacitat de producció diària de Messer, en les seves plantes de Vila-seca i el Morell, es de 550 tones, d’oxigen, 900 tones de nitrogen i 26 tones d’argó, que treu de l’atmosfera de la zona.\nEl 23 de juliol del 2009, el Diari de Tarragona, a la pàgina 07, publica que “Una nube de óxido de nitrógeno cubre el cielo de Tarragona”; procedent de la planta de àcid nítric del complex de Ercros; i el Delegat del Govern diu que de la fuga del dia 22 de juliol, les estacions, que controlen la contaminació del aire (no detectaren cap índex que passes els límits de vapors nitrosos que estan permesos).\nAixò vol dir que hi pot haver d’altres gasos que tampoc passen aquets límits, i estan barrejats amb l’aire que respirem; el mateix que consumeix Messer, per fraccionar els tres gasos que comercialitzen, i que formen part del residus que queden després del fraccionament.\nSi esta barreja de gasos sobrants, els tornen a l’atmosfera, es una contaminació que altera contínuament i de forma alarmant la nova barreja del aire que respirem, en aquest microclima tarragonès.\nLa definició que feia de l’atmosfera “Don José Dalmau Carles, en la enciclopèdia cíclico pedagògica de Grado Medio, Edición del 1945”, era així:\nL’atmosfera es la capa d’aire que envolta la Terra, es absolutament necessari, per a la vida dels animals i de les plantes, el gruix es desconeix, però pot superar els 80 Km.\nEs compon aproximadament, de 21 parts de Oxigen, 79 de Nitrogen i una petita quantitat d’àcid carbònic i vapor d’aigua.\nLa nova definició que es fa des de FAQ de química i física del aire, amb dades 1998-2008, es més complexa i diuen que l’aire que respirem el formen la barreja dels gasos següents:\nNitrogen (N2), 78 %. Oxigen (O2), 20 %. Gasos nobles, (els que mai es combinen am cap element) 1 %. Diòxid de carbó (CO2), 0,03 %. Aigua ( H2O ), 0,97 %.\nDels estudis confirmats l’any 1945, als analitzats el 2008, hem perdut un 1% de Oxigen i un 1% de Nitrogen, i apareixen gasos dels que mai havíem sentit n’hi parlar-ne.\nA l’estratosfera les radiacions solars, a partir de l’oxigen, formen ozó (O3); si falta oxigen a causa del descontrolat consum que en fem, el forat del ozó, que es el responsable del escalfament de la terra, es farà mes gran.\nS’haurien d’aturar aquest consums incontrolats, d’oxigen, que contaminen tot l’aire que respirem, causant malalties cròniques, al sistema respiratori, provocant fins i tot la mort.\nEs urgent reduir el consum d’oxigen, de les industries, i dels mitjans de transport de tota mena; netejar l’aire que respirem, salvaria moltes vides.\nCaminant per les voreres de la ciutat, de cop, rebem el xorro d’aire calent que surt per unes finestres amb unes persianes inclinades, per evitar l’entrada d’aigua si plou, i estan tan brutes, que podrien inclús ser punts infecciosos, dels virus que arriben per l’aire.\nSon tòxiques les fumigacions amb insecticides, els ambientadors que disfressen les males olors, els esprais de tota mena, pintures amb dissolvents clorats, la desinfecció de l’aigua de les piscines amb cloro, que torna tot a l’atmosfera, envaint un lloc a l’aire que respirem.\nLa llista de productes contaminants, seria mol llarga, ho deixo aquí.\nPerò el que no puc deixar es el que denuncien alguns periòdics.\n“el Periódico”del divendres 24 de juliol del 2009, a la seva columna El bitllet, Manuel S. Jardí fa públic l’últim informe no rebatut, d’Ecologistes en Acció ens posa al dia a falta d’informació oficial, de la qualitat de l’aire que respira la població establerta a les grans ciutats i àrees metropolitanes, causa 16.000 morts cada any i ningú s’alarma.\n“el Periódico”, del dimecres 29 de juliol del 2009, deia que l’alt nivell de partícules contaminants que es troben en suspensió en l’aire de l’àrea metropolitana de Barcelona provoca cada any 3.500 morts, segons un estudi fet públic pel Centre d’investigació en Epidemiologia Ambiental.\n“el Peródico”, del divendres 4 de setembre del 2009 a les pàgines 20 i 21, Antonio Madridejos diu que L’ONU augura un cataclisme si el canvi climàtic no es frena aviat.\nHe sobreviscut a la guerra civil espanyola, l’any 1936 tenia quatre anys.\nLa postguerra; d’un sofriment descriptible, del que ara no en diré res.\nTambé a les conseqüències de la segona guerra mundial.\nVaig treballar a la planta de Ercros de Flix durant 44 anys, i 27 anys a les plantes que mes contaminaven,tan l’aire com l’embassament del riu Ebre, i me en vaig lliurar malalt, però sortosament viu.\nAssumeixo la responsabilitat que em toca, per complir cegament, les ordres d’aquells directius tan exemplars que últimament ha publicat La Veu de Flix. Tots dirigiren la fàbrica, mol be però sense un àtom de consciencia ecològica ni visió de futur, això es el motiu, de tenir-la avui inoperant.\nPotser ara viuen mol be, a qualsevol lloc, lluny de la contaminació, com jo mateix a Reus; però som els responsables de tot el que ara passa, a la mol lleial i noble vila de Flix, a causa de la fàbrica; cosa que assumíem per que tots, necessitàvem conservar el lloc de treball i el sou corresponent, esperant com sempre, que ens resolguin els problemes els de mes amunt.\n¡I ara al Tarragonès m’ha de matar l’aire que respiro !, quina paradoxa.\nReus 16/ 09/ 2009\nTemps de vacances.\nPublicat a General | 10:06\nBlog 14 de juliol del 2009, temps de vacances.\nEl fenomen Stieg Larsson\nÒndia ja fa dos mesos que no dic res, de res, avui em trobo mol millor de salut,\nsembla que s’ha aclareixin una mica més les meves idees.\nEl 14 d’abril del 2009, començo a llegir a Stieg Larson, un escriptor suec que\nnaixé l’any 1954 i va morir sobtadament d’una crisi cardíaca el 2004. No sabia\nn’hi qui era.\nAl començar MILLENIUM I de 625 pàgines, no pensava passar de les cinquanta,\ni me el vaig llegir sense fer llargues pauses. Amb MILLENIUM II de 766 pàgines,\nm’ha passat el mateix, avui 14 de juliol del 2009 l’ acabo de llegir.\nDe la seva trilogia, s’han fet moltes edicions, en diferents idiomes. la quantitat\nde llibres venuts a Espanya passa del milió, i diuen que han llegit a Larsson més\nde 9 milions de persones a tot el mon.\nDe MILLENIUM III , el primer dia ja se’n vengueren mes de 200.000. exemplars;\nno se si tindre el temps, i el coratge necessari, per llegir-lo.\nEs publiquen mols llibres, i no hi ha temps ni per llegir els millors, si l’encertes\nl’endevines, es com una loteria.\nNo hi ha res que relaxi mes que una bona lectura, i no sempre tens sort.\nHo vaig passar mol be, llegint com manegen l’informàtica, i mol segur que es possible\nfer-ho tot, però tinc els meus dubtes; el que jo faig amb l’ordenador, es com haver après,\nles cinc vocals del abecedari, desconeixent la resta.\nEl tema principal d’aquesta trilogia, es el menyspreu i l’assetjament tan psicològic\ncom físic, que exerceixen alguns homes a les dones del seu entorn,\nla majoria dels quals son invisibles, als ulls d’una societat envejosa, egoista i decadent.\nEls milions de lectors i lectores de aquests trilogia, per edats, no arriba als 50 anys,\naixò vol dir que esta escrit, per a una joventut, que\npot canviar una societat, que no te massa amb compte el poder i la intel·ligència de les dones.\nLa historia esta plena de dones, que feren cosses per millorar el mon, que els hi va tocar viure,\ni se’n van sortir be; altres moriren en l’intén.\nEls personatges que mes enganxen son, el de la Lisbeth Salander i Kalle Blomkvist,\nal que anomenen ( Mikael Blomkvist ).\nAra recordo que l’abril del 2008 vaig llegir, L’últim patriarca premi Ramon Llull 2008,\nde Najat El Hachmi, esta catalana nascuda al Marroc, també descriu l’historia d’una\nrebel.lió personal contra un ordre establert milers d’anys enrere, on surten tan les\nvíctimes com els botxins, ella intenta capgirar l’ordre de les cosses, en defensa de les dones.\nAl “Periodico de Catalunya”, els dimarts de cada setmana, ella escriu a la contraportada,\nuna columna, que anomena Set x Set, jo pensava que no duraria gaire però aquest\núltim dimarts 07 de juliol del 2009, no va fallar, el titula, Burca ‘prêt-à-porter’. Es mol valenta.\nEl cantautor Quijano, diu que la dona, es l’eix de tot d’aquesta vida. Un music savi.\nJosep Maria Sabaté Pena.\nSteven Greer i els OVNIS\nPublicat a General | 15:41\n¿Per que les afirmacions amb referència als ovnis, ressorgeixen, periòdicament, corregides i augmentades?\nEs que no ni ha prou, amb les noticies de la guerra de Afganistan, el viatge del Papa a Jerusalem, la crisis global, el creixement de l’atur, la grip porcina-(denominada grip A), i el Barça; per que a la contraportada de “el Periódico” de Catalunya del dimecres 6 de maig, GASPAR HERNANDEZ, torni a actualitzar el tema OVNI, entrevistant a Steven Greer, investigador del fenomen extraterrestre; un dels màxims especialistes amb una llarga historia de proves d’extraterrestres que visiten la Terra.\nEls pròxims 25 i 26 de juliol Steven Greer, vindrà a Barcelona, per participar en la cimera europea d’Exopolítica, que pretén analitzar el fenomen ovni, i explicar “per què no estem sols en l’Univers, hi no ho hem estat mai”.\nLes afirmacions mes rellevants, del testimoni que entrevista Hernandez, i que exposa sense dubtes, semblen passatges de novel·la de ciència-ficció, amb una convicció que deixa a mols lectors pensant altra vegada amb els Ovnis com fa 60 any; llegint tot el que diu que diuen, els investigadors científics o afeccionats, que ell ha contactat.\nJo en les meves intromissions periodístiques, mai he posat en dubte que les persones que diuen haver-ho vist, relaten la seva veritat. Però jo he passat mols anys de la meva vida, escruta’n l’Univers a simple vista i mai he tingut la sort de veure res. Serà a causa de la meva insignificança.\nAlgunes de les preguntes que avui actualitzen el tema ovni:\n¿Per que no es deixen veure?\nPer que això provocaria un gran pànic, son mes intel·ligents del que vostè pensa .\nSabem que son interestel·lars de fora del nostre sistema solar.\nCrec i com jo més de 500 testimonis, que han treballat per a l’Administració americana, que hi ha civilitzacions extraterrestres que volen prendre contacte amb nosaltres, de forma pacífica però encara no hi ha ningú que els hagi contestat. Els extraterrestres ens truquen però ningú contesta.\n¿Com canviaria la nostra vida?\nEls científics que col·laboren amb mi, han arribat a la conclusió que els ovnis no fan servir ni gasolina, ni energia nuclear.\nL’Univers està ple a vessar d’energia electromagnètica. Al complex militar-industrial-dòlar-petroler no li fa cap gracia que algú surti amb una meravellosa font d’energia que deixaria obsolet el petroli i el gas del mon.\nFrank Drake, astrofísic, que porta cinquanta anys buscant senyals extraterrestres l’hi va dir a IMA SANCHIZ, el 20/ 06/ 2008. a la Contra de La Vanguardia, que el nombre de planetes habitables a la Via Làctia, es mol mes gran del que es pensava; tema principal de una conferencia que va fer al CosmoCaixa.\nA mi m’ha agradaria poder assistir com a oient a la trobada de la cimera europea d’Exopolítica de Barcelona, dels pròxims 25 i 26 de juliol, per veure com son estos científics, que sense proves irrefutables, afirmen la realitat d’estos fenòmens.\nDe moment jo seguiré pensant, que la totalitat de tot el que es diu dels Extraterrestres, es fruit de la imaginació dels que escriuen relatant els fenòmens que diuen que han vist , però es pura ciència-ficció, de la que mols com jo mateix, ens agrada mol llegir.\n12/ 05/ 2009\nPublicat a General | 11:19\n06 d’abril del 2009\nAvui acabo de llegir, la primera edició del febrer del 2009, de IMPREMTA BABEL, del escriptor Andreu Carranza.\nQuant marxes del teu poble, surts deixant les teves arrels plenes de perjudicis i por.\nOn vas per seguir vivint, has de desenvolupar arrels noves, i no es fàcil, vius entre records i projectes a la frontera entre el passat cert i la incertesa del futur, però si et pares, quedes paralitzat en el lloc cero de la vida.\nA la pàgina 13 diu, que només allò que està escrit conserva l’eternitat d’allò que es diu.\nCoincidim; ja que soc mol parlador i també escric, temes del meu passat, com em vénen a la memòria.\n¡Com arriba a valorar la paraula! M’ha agradat mol, el que no m’explico, es com un escriptor tan jove, es capaç de escriure una novel·la de ficció, en el que aconsegueix introduir-me, a la trama com si jo fos Pol, i jo tinc setanta sis anys.\nHem trobo tantes vegades reflectit amb accions i fets de la meva joventut entre 13 i 18 anys, del anys 50 a Flix, que fins i tot ho trobo que no pot ser casual.\nVerdaderament es una rebel·lió contra el silenci, de la censura que la joventut, rebérem inconscientment durant els 25 anys de pau, de la post guerra.\nA la pàgina 14 diu, Les preguntes que em vaig fer durant la infància que havien restat submergides en la inconsciència, ara suraven a la superfície... Qui soc qui eren els meus pares.\nEm vaig rebel-lar per despit contra el passat, contra el silenci que havíem mantingut.\nFins i tot podia afectar-me negativament. El millor seria continuar ignorant-t’ho tot.\nEra la sortida mes fàcil, i més practicada.\nA la pàgina 19 diu, Sense paraules no hi ha records, no som res.\nI a la pàgina 23, diu viatja, coneix gent, llegeix i sobretot, escriu i escriu... Confiem molt en tu... Però no tornis a aquest poble. Ves-te’n...\nEl poble està maleït per ell, a causa de les famílies mes poderoses que formaven part del “Glorioso Movimiento Nacional”. Falangistes disposats a fer el que calgui, pel regim.\nA la pàgina 80, descriu tan real com es desenvolupava, la setmana santa al poble, que a mi hem fan recordar fets que quasi no s`els creuria ningú, i que ell no descriu.\nMols que sortíem de l’escola, amb 14 anys, per anar a treballar, pensàvem, que havent llegit, “el Don Quijote de Mancha, ja havíem llegit mol.\nPerò al poble arribava llibres que escapaven de la censura, amb temes sobre sobre la naturalesa humana, vegetarians, sexe, i d’altres que no recordo; els rebia periòdicament de Valencia un company de treball, amb més cultura que nosaltres, “Santi”, ens els feia a mol bon preu, i els llegíem, com si es tractes d’un fet pecaminós.\nLes novel·les que llegíem de butxaca, eren de Marcial Lafuente Estefania, aventures del oest americà.\nTot el que dius a la novel·la ho sofrírem la generació dels nens de la guerra, de la que jo formo part, tots érem Pol.\nAndreu, gracies per haver escrit una novel·la de ficció tan senzilla i tan real, de la memòria històrica del meu poble.\nDEU I L'ATZAR !\nPublicat a General | 09:00\nDesprès de visualitzar per televisió, els partit de futbol del Club de Futbol Barcelona – Ol. Lyon , i veure com Etó, estavellava tantes pilotes als pals de la porteria contraria, sense fer gol, vaig pensar, amb el que va dir l’escriptor americà Philip Roth, al (XLSemanal del 8 de març del 2009), envers l’atzar, on afirma que per ell, ho es tot. I que creu en Deu.\nUn home i una dona s`ajunten i de sobte apareixes tu.\nCom sigui que els humans no podem decidir, quant i on venim al mon, ens agradi o no. Seria just que ens deixessin decidir el nostre retorn, quant i com volguéssim, amb el mateix plaer.\nDiuen que la humanitat esta feta a imatge i semblança de Deu, i cada persona es única i irrepetible.\nHem vist, avenços mèdics, que s`han demostrat, que el cine de ciència-ficció, amb blanc i negre dels anys 1945-50, que pensàvem irrealitzables s`han quedat obsolets\nPodria ser que la sort, sigui l’energia, que mou l`intuïció humana?\nQuant no invoques la sort, es debilita la connexió, es perden facultats irrecuperables, fins que falla totalment i es per la Vida?\nEs segur que Deu es manifesta a sers humans triats (profetes) i reben les seves instruccions a cau d`orella, mentre ells les porten a terme, mitjançant la seva capacitat i saviesa.\nTot el que home es capaç d`imaginar tard o d’hora, acaba fent-ho realitat, al mateix moment que Deu, ho creu oportú.\nPerò diu que tot es atzar.\nAra em ve a l’esment, les publicitats als autobusos públics, de Londres , i de Barcelona finançats per associacions atees, envers l’existència de Deu.\nCientífics que investiguen els misteris de la vida, conscients o no de la existència de Deu, segueixen fent vertaders miracles i afirmen el seu poder, modificant al ser humà i perllongant-li la vida\nLa aprovació de la Llei de Reproducció Humana Assistida el 2006, va obrir la porta a la curació.\nDe enfermetats hereditàries. Així Xavier fou seleccionat genèticament per que no sofrís una greu infermetat hereditària, i el trasplantament de la sang del seu cordó umbilical, va servi per curar al seu germà que la sofria, al permetre-li fabricar cèl·lules sanguínies lliures del trastorn.\nAra es pot canviar el sexe de les persones, de home a dona i de dona a home.\nImplantar vísceres i membres de persones mortes, a persones vives, allargant cada vegada mes la vida del receptor. Ja no podrem dir, (que mare no ni ha mes que una) ara ja hi ha fills que tenen dues mares biològiques.\nPenso que els científics formen un conjunt espiritualment unit, per demostrar a la resta del humans la existència de Deu, i no troben la forma creïble de fer-ho.\nEntre tant nosaltres molt desorientats, creiem en ells, com si fossin Deus, i això no es bo.\nHURACÀ o ESCLAFIT\nPublicat a General | 12:34\nLa matinada del 2 de novembre, a Teresina la meva dona i a mi , ens va despertar, uns sorolls de tempesta i pluja, que mai aviem sentit.\nVivim al quart pis de la avinguda President Macià, davant dels jardins de “Mas Iglesies”.\nObrirem la persiana de una finestra de l’habitació, per veure el que passava, i ens quedarem sorpresos.\nAquell fenomen era espectacular, avia’m si ho podem explicar; el vent que feia, barrejat amb la pluja, recargolava els arbres, com si volgués fer paperines, al temps que sentíem un gran xiuli’t musical, acompanyat per llamps i trons, mol forts; va marxar la llum, estàvem a fosques, i una mica preocupats.\nQue era allò tan estany?\nVa torna el llum i va anar afluixant la virulència del fenomen, fins que va quedar la cosa calmada, plovent mol intensament sense sorolls però.\nA l’endemà per tot Reus hi havia, arbres arrencat, i moltes rames trencades dels que havien aguantat l’envit, parets caigudes i senyal de tràfic tombades.\nAra ja sabem el que va passar; un diari del 11 de novembre, anunciava que, El Consorci d’assegurances es farà càrrec dels danys que va ocasionar l’esclafit a Salou.\nPues si senyors, nosaltres no ho hauríem descrit de forma mes entenedora, no era un remolí qualsevol, verdaderament era com un ESCLAFIT.\nEl diccionari diu Esclafit – donar cops sorollosos – posar-se bruscament a plora i riure.\nLa veritat, era una tempesta poc comuna, si fou un huracà, era mol (esclafitós).\nNOTICIA 2 EL PUNT\nD’ànimes, castanyes i panellets\nEls dies abans de tot sans, la colleta de xiquets del carrer La Barca de Flix, (de entre 9 i 11 anys), volíem descobrir els misteris de la festa, i Planejàvem d’anar la nit de les ànimes, a espiar per damunt de la paret que tanca el cementiri, per veure si era cert que sortien de les tombes.\nEls companys mes grans ens deien, que ells ho havien vist, i eren com unes llumetes daurades, que al sortir anaven soltes per tot arreu, fins que clarejava el dia, moment que retornaven totes al seu lloc.\nNo tinguérem mai la ocasió de comprovar el relat, per que mentre fórem infants, no ens deixaven sortir de nit, (i quant de mes grans ho poguérem fer), al col·legit, ja ens avien explicat que el fenomen, s’anomenava “Fuegos Fatuos”, i que res tenia que veure amb les ànimes; us ben asseguro que m’hauria agradat mol veureu, ha de ser impressionant.\nLes castanyes torrades les compràvem a la tia Mariana de Paco, que les venia, a la porta de casa seva, al davant de la “Union Social”, amb paperines de paper de diari, eren boníssimes.\nDe panellets, la majoria dels companys no en menjàvem, era la dècada dels 40.\nA passat mol de temps, i anys enrere, amb els nostres nets, Eloi, Maria i Montserrat, escollíem el dia mes apropiat, dos o tres dies abans de tot sans, per fer panellets, i ho passàvem mol be, els fèiem de moltes formes, grossos i petits.\nEloi el mes gran, els feia mes perfectes, sobre tot els de pinyons, a Maria i Montserrat, els encantava fer figures rares, amb xocolata, farina de coco, cireres confitades de colors, a la iaia Tere l’hi tocava fer els de codonyat, i jo era el forner, responsable de la temperatura i el temps, per donar-li el color i la textura adequada, per fer-los bonics i desitjables, cosa que sempre aconseguíem.\nDesprès preparàvem una bandeja ben guarnida, per cada “família”, i tot quedava a punt per fer la castanyada amb panellets, fets a casa.\nActualment, la festa de tot sans, invita a recordar a les persones que ens han deixat, (Teresina i jo, abans de la data), férem la visita als cementiris, de Flix i de Tarragona, on els tenim enterrats, netejant i guarnint de flors, les tombes i els nínxols, amb la sana intenció de torna-hi l’any vinent.\nObservem, que moltes tombes estan completament abandonades, tan les de famílies que construïren grans monuments funeraris, com les de les famílies mes humils.\nEs nota un canvi cultural, que res te a veure, amb la tradicional festa de tots sans de la nostra joventut; es para tenir-ho amb compte mol seriosament, per decidir ara, on volem que vagin a parar les nostres restes, ja que avui no hi ha res inviolable, si no es paga regularment, l’estipula’t, per la empresa funerària municipal.\nAra els nets s’han fet grans, i hem canviat la tradició, però amb els records presents, seguim menja’n per tot sans, castanyes i panellets; i referent a les ànimes ¡Algo hi ha!\nQuin tipus d’escriptors som els blocaries?\nPublicat a General | 09:24\nPaulo Coelho, envers l’acte d’escriure, mes o menys va dir;que hi ha dos tipus d’escriptors, els que fan pensar i els que fan somiar.\nSenzillament escriure al bloc, es una de les petites coses, que em fa sentir una mica més present, dins de la meva particular parcel·la global.\nAmb tota l’informació impresa que rebo cada dia a més de les noticies radiofòniques, televisives i les de boca a orella, de sobte penso alguna cosa, que aflora amb relació als temes del dia, ho passo a la pàgina d’escriptori, i queda llesta per publicar.\nEscriure el que penso,(lluny de la perfecció que desitjo tenir), em fa sentir més viu, tractant de confondre al que porta el control de la meva existència.\nEl meu amic Josep Masip, em truca per telèfon, cada nova pàgina que publico al meu bloc, hi hem fa la seva crítica personal, sempre mol encertada.\nLa pàgina que vaig escriure, en defensa de les corrides de toros, me la va comentar mol positivament, i ara m’acabo d’assabentar, que el toro “Idílico” que fou indultat pel torero de “Galapagar, José Tomas” a la Monumental de Barcelona, el passat 21 de setembre, es recupera mol satisfactòriament, a una finca, de les terres del surt, anomenada “El Grullo” , no tots els toros ho poden superar, ell ho a fet, i el cuiden tan be que es convertirà am poc temps, amb un semental de incalculable valor.\nVeieu com no tot es negatiu.\nAquella tarda, el torero i el toro, van entusiasmar als 18.000 espectadors, lluitant entre el misteri i la màgia del toreig, apropant-se a la perfecció, tractant de sobreviure, i ho aconseguiren, tant “José Tomás, com Idílico”.\nReus 09 de novembre 2008\nA la recerca dels MIRACLES.\nPublicat a General | 17:24\nMentre en Atapuerca (Burgos), estan investigant els orígens del esser humà.\nAls EEUU, treballen amb Nanopartícules.\nEls descobriments, dels científics, filòsofs i alguns profetes autodidactes, (que surten com els bolets de temporada), intentant fer-nos empassar les seves intuïcions.\nEls humans, -(opinem tot el que ens han ensenyat a opinar)-. Però poc a poc culturalment, anem canviant d’opinió, d’acord als entrebancs de la vida real.\nL’evolució, a mi, m’ha permès deixar enrere , tradicions o costums que no m’agradaven , i penso que moriré intentant ser millor persona, ara i en el futur, tractant de eliminar els sentiments de culpa emmagatzemats.\nJa fa uns quants anys, que a mi hem sorprenen poquíssimes coses, deu ser per que he presenciat personalment, uns quants miracles, als que intueixo, possibles justificacions.\nHi ha gent que no te res, (bens materials) i sempre estan de bon humor i riuen alegrement, donant gracies a Deu pes qualsevol nimietat, assaborint la vida, contagiant l’alegria per tot arreu.\nPer que la gent que ho tenen tot, necessiten psicòlegs, per recuperar la alegria de viure?\nQuin paper juga el cervell, amb tot el nostre organisme?\nMantenir-lo alegre, jove i àgil, a pesar dels anys, es impossible; però, exercitant-lo i alimentant-lo adequadament, pot durar mes temps, amb una certa normalitat.\nPer on falla aquest hipotètic consell? hi ha una llista mol llarga de personatges públics importants, que han exercitat moltíssim el seu cervell, hi han perdut tot el seu magatzem de memòria.\nEl cardiòleg Valentí Fuster i el psicòleg Luis Rojas Marcos, han publicat recentment un llibre en el que quasi afirmen, que el cor i la ment formen una unió inseparable. Tots els problemes del cor s’inicien al cervell, anomenant allò de “mens sana in corpore sano”.\nEl cor pot empitjorar en solitari, a causa d’una alimentació incorrecta, que el cervell l’hi ha permès?\nQui capgira el cervell,per perjudicar el Cor?\nReus 15 d’octubre del 2008 -\nEntre Deu i l’home.\nPublicat a General | 09:05\nEn la immensitat dels Universos, la Terra gira al voltant de la seva estrella, ningú sap si el Sol, canviarà el seu recorregut o deixarà d’existir.\nEls científics han fet un càlcul aproximat, dels anys que durarà la seva incandescència, i després junt amb ell desapareixerà, tot el que comporta el sistema solar.\nPerò entre tant, abans del suposat final, hi ha moltes cosses, que el científics intenten esbrinar.\nLes seves hipòtesis quasi impossibles, sempre acaben confirmades o realitzades.\nAlbert Einstein, va descobrir, la base teòrica de la energia atòmica, i abans del 1932 va dir, que no existia el més lleuger indici, de que es pogués obtenir mai energia del àtom, i tothom sap el que va passar l’any 1945 a Hirosima, on la primera bomba atòmica va matar unes 300.000 mil persones, justament 13 anys després de dir, que mai es podria realitzar.\nFins ara l’únic que semblava impossible, de realitzar era la ALQUÍMIA, definida com la ciència de Deu, que Ell dona a qui l’hi plau; i ja es feren experiments al segle (V a C)\nEl mes semblant a la Alquímia, son els experiments amb la Nanotecnologia, que finança el Pentàgon de EEUU. Diuent que pot substituir lleis habituals de la química per lleis de fisica quàntica, cambiant les propietats de resistència dels materials.\nInvestiguen a corre-cuita la possibilitat de fer invisible a tot un exercit; i ja fan diamants del grafit. La Nanociencia, les Nanopartícules seran Nanomilagres?\nEs una ciència ficció que d’arribar a realitzar-se, potser mes destructiva que les bombes nuclears?\nPeter Higgs, es una autoritat de la física teòrica, i l’any 1964, va teoritzar sobre la partícula que explicaria l’origen de la matèria i per tant del univers.\nEl dimecres 10 de setembre del 2008, el Consell Europeu per la Recerca Nuclear, posa en marxa a Ginebra, un experiment, per tal de provar, l’existència d’una partícula elemental, suposadament l’origen de la massa; si s’aconseguís, s’anomenaria “el bosó de Higgs”.\nI el que em sorprèn, es que un altre científic, de la mateixa matèria, anomenat Stephen Hawkig, aposta 100 dòlars, a que l’experiment, no servirà per trobar aquesta partícula, argumentant que si es troba, es deixaria de seguir pensant, per tant es millor no trobar-la.\nHawkig, es un home que hipotèticament, ha regirat l’Univers; i moltes de les seves teories s’han confirmat any rere any.\nJo hem decanto per l’opinió de Hawkig, per la senzilla raó de que no fa gaire, ell va fer el “camino de Santiago” i segurament en les seves investigacions hi ha alguna cosa que ell no ha pogut veure però intueix que hi es.\nUna benaurança diu: benaventurats els que creuen sense veure.....\nLa CORRIDA de TOROS. Es una competició?\nPublicat a General | 08:34\nEls “anti-taurins” diuen que la corrida es considerada una tradició, on es mata cruel i salvatgement animals?\nBarcelona es una ciutat “anti-taurina”? Ho es per que s’anomena “Fiesta nacional?\nBarcelona tenia dues places de toros, ara en queda una, que no sabem quant tancarà.\nPot ser que les corrides de toros, vagin a menys a causa del canvi generacional?\nLa primera vegada que vaig entrar a la Plaça Monumental de Barcelona, tenia deu anys, (ara en tinc 76) me hi va portar el meu avi Mingo, estàvem a general al sol, en unes escales de pedra. Vaig aguantar be tota la corrida, i la sang que vaig veure em va sembla justificada.\nVenia d’una guerra on la sang humana rajava de les ambulàncies que feien cua per deixar els ferits al hospital de campanya, que hi havia a la Serra d’Almos; i no hem va fer cap mala impressió veure sagnà al toro. Després l’espelletarien i el vendrien a trossos al mercat; tota la carn que es ven a les carnisseries, primer l’han de matar.\nAixí va començar la meva afició a ser espectador de totes les corrides de toros que podia, i mai l’he considerat un espectacle cruel, i si d’una bellesa, espontània que podria sorgir, entre el torero i el toro, en qualsevol moment, i si no estàs a la plaça t’ho perds.\nQue alguna cosa canvia es evident, el 21 de setembre, a la Monumental de Barcelona, amb 18.000 espectadors, un torero de Galapagar, anomenat Tomàs, tanca la temporada, indultant un toro, el President de la plaça l’hi fa un avís, i el públic ratifica la decisió del torero, el President i l’hi fa un segon avís, del que Tomàs no en va fer cas, portant el toro fins als corrals, salvant-li la vida; l’afició es va trobar agradablement sorpresa aclamant amb deliri la decisió de “José Tomás”. Podria ser un indici de que es necessari un canvi, amb l’art del toreig. Indultar un toro no es cap cosa nova, jo vaig veure’n un, fa mols anys a la plaça de toros de Tarragona.\nNo soc un aficionat incondicional als toros, però tant la meva dona com jo, fórem espectadors fidels a les millors corrides de moltes temporades i ens ho passàvem mol bé, ens agrada l’ambient; al descans, ens menjàvem els entrepans de pernil i botifarra, que portàvem en una borsa nevera, i sempre acceptaven les invitacions que amb simpatia ens oferien el companys de “tendido” per veure vi de les seves botes.\nEns sentíem diferents, entre tanta afició, escolta’n les seves versions de la “faena”.\nEl lèxic taurí, s’introdueix amb qualsevol conversa, quant es parla de coses que no tenen a veure rea amb la corrida, surten sense donar-te’n compte.\nCasualment, llegint informació esportiva, de la celebració del centenari del Reus Deportiu de hockey, que es celebra disputant un torneig mundial, al pavelló esportiu de Reus; Alberto Mazón -entrenador de hockey- compara al Reus Deportiu amb una corrida de toros, amb aquestes paraules (Solo Gual puede hacer ese tipo de jugadas es el José Tomás del hockey).\nAvui a la veu del lector, del Diari de Tarragona, parla del “noble esport de matar animals indefensos”, i la seva retòrica es la tesis contraria a la descripció que fa –Juan Soto a el Periódico- de la corrida de José Tomás.\nLes opinions son també una competició.\nSoc del que pensen que no es pot ser contrari de res, de cop i volta, tot necessita el seu temps per evolucionar.\nCada dia desapareixen, tradicions que comportaven maltractament d’animals, quant sigui el moment i pausadament també es deixaran de fer Corrides de Toros, tal com nosaltres les aviem vist sempre.\nAmb la remodelació de la plaça de Tarragona, no s’han fet corrides i potser serà el motiu per no fer-ne mai més.\nUna cossa semblant passa amb els aplecs de Sardanes, la dansa Nacional de Catalunya, hi balla mol poca gent i la immensa majoria de molta edat, al jovent l’atrau poc.\nTeresina i jo, de joves també ballàvem sardanes i formàvem part d’una colla que tenia per nom (Amunt i Crits) ara seiem com espectadors i escoltem la “cobla” en concert, mol contens de poder-hi ser.\nLa vida segueix endavant sempre adoptant innovacions.\nReus 26 de setembre de 2008\nLES TRASFUSIONS DE SANG.\nPublicat a General | 10:31\nAlguns donants es queixen públicament dels extremats controls que els sotmeten al moment de la extracció.\nUna senyora protesta per que no l’hi han volgut fer l’extracció de sang, per que al seu físic l’hi mancaven deu quilos de pes.\nA un altre senyor el van refusar, per estar casat amb una japonesa, per que al Japó hi ha un virus relacionat amb un càncer, l’HTLV. Un virus que no podrien detectar-lo amb els procediments habituals de que disposen.\nLa por latent dels receptors es inqüestionable, la transfusió els per salvar-los la vida, però tenen poques opcions, o l’acceptes o et mores. Si la sang que rep està contaminada, per alguna fallida tècnica de control, el receptor viurà amb la malaltia inoculada, que tard o d’hora també pot acabar amb la seva vida.\nJo vaig viure mols anys, amb aquesta por al cos.\nA la matinada del dia vuit de maig del 1986, vaig tenir un accident de cotxe, que hem va tenir dotze dies a la UVI, (dels que no recordo res, encara avui), durant els tres mesos que vaig estar hospitalitzat, vaig tenir tres intervencions quirúrgiques, amb transfusions de sang, legalment autoritzades, i poc a poc, amb els exercicis de recuperació, vaig superà el trauma.\nQuant ja estava incorporat al treball, (a Barcelona), es va descobrir que s’havia fet transfusions de sang contaminada, i com jo no sabia de on procedia la que hem van transferir a mi, hem va envair una preocupació, que mai vaig manifestar, però hem va durar vuit o nou anys; el temps que hem van dir que podia estar latent un virus.\nHi ha pocs donants, tot i l’augment enregistrat, segurament a causa de que hi ha mes gent que no en poden donar, pel perill de transmetre algun mal, que ni ells saben que el tenen.\nPerò les investigacions, no s’aturen i un grup de l’empresa (Advanced Cell Technology de Massachusetts – EUA-), han aconseguit per primer cop fabricar glòbuls vermells in vitro a partir de cèl-lules mare embrionàries. Representen una nova font de cèl-lules que es poden propagar fins a l’infinit, i propagar així una font inesgotable de globuls vermells.\nBolen crear un banc de cèl-lules mare, corresponents a cada un dels quatre grups sanguinis i per a les seves variants positiva i negativa\nEs una mol bona noticia, pels que puguin necessitar una transfusió, al quedar eliminat el perill de transmissió de patògens, causants de mols mals que ja coneixen.\nUna noticia inquietant es que si tot surt com pensen els experts, haurem d’esperar uns dos anys per que esta noticia sigui una realitat; després començaran les transfusions, i els efectes secundaris que puguin tindre els receptors. Una incògnita a resoldre.\nLa Penicil·lina va ser un descobriment per causalitat, de Alexander Fleming, l’any 1928 i es va comença a utilitzar el 1940. Va salvar moltes vides, inclosa la meva, als 19 anys, pel 1950, vaig sofrir una pneumònia estava mol greu, i el Dr. Pujals, metge de capçalera de la família, va dir als meus pares, no us preocupeu ara ja tenim la Penicil·lina al nostre abast, i sen sortirà perfectament, i així va ser.\nFins als 70 anys, no puc dir quantes vegades més vaig prendre l’antibiòtic, suposo que desenes, però als 71 anys un dentista, me en va receptar i quasi em mata, per que jo no sabia que hi era “al·lèrgic”.\nDesitjo que aquests investigadors trobin la sang, sense cap efecte secundari, que ens sorprengui inesperadament.\nReus 19 de setembre del 2008\nLA DESFETA DELS AMOS.\nPublicat a General | 11:55\nLlegir fets històrics,et passeja pel passat, amb l’avantatge que si no ho entens prou be, recules pàgines hi ho rellegeixes.\nLa Cabana de Josep GIRONÉS\nAvui, dia sis de setembre del 2008, acabo de llegir el XIX premi literari Vila D’ASCÓ, 2007, la primera edició de març del 2008. Un relat que llegirà molta gent, però que sols entendran amb realisme, les persones que varem néixer abans de la guerra entre el 1930 i 1932, els nens que la visqueren amb tota la seva cruesa, i si son vius tindran mes de setanta-cinc anys, partícips de la instauració de la monarquia, presents a la mort de Franco, i actors principals de la transició política espanyola; per la resta de persones més joves, serà una novel·la més, entre realitat i ficció.\nDiu una veritat com un temple: els esdeveniments i la historia quant no han quedat escrits o si no es recorden, és com si mai no haguessin existit.\nQuina dona la Carme, ella es la que revifa l’historia.\nRecull de d’alguns records, dels que hem dona la sensació que d’alguna forma jo hi estava present, a causa de fets i accions que vaig viure i recordo, de la meva infantessa, (com clixés de fotografies perduts, que apareixen quant menys o esperes, i ho veus com si ara fos).\nPagina 11. 1937. De seguit, em venen al cap les paraules de mon cunyat Ricard, el qual m’assegurava que a la guerra vam recollir tot l’odi que s’havia sembrat i acumulat al poble al llarg dels darrers cinquanta anys. “Jo no he sembrat res i m’han matat el marit”, li havia respost, però ell insistia que tot respon a la situació creada per uns i altres; els amos i els treballadors, els de missa i els menjacapellans, els polítics i els sindicalistes.\nFet i debatut, son els grans propietaris els que influeixen sobre les persones que tenen sota la seu domini, i també els membres de l’Església catòlica, que basen la seva vida a complaure els poderosos, mentre que prediquen la conformitat entre el pobres.\nHi ha persones que es cansen de tanta opressió i es rebel·len.\nAquí encara no hi era, jo naixé el juny de 1932\nPagina17. 1901. A casa nostra érem pagesos i treballàvem a mitges les terres de l’amo.\nPagina 28. 1904. l’Oncle Rafel de ca les Valls ens parlava de la romeria de San Francisco, un esdeveniment que cada any s’organitza a la Fatarella coincidint amb el primer dissabte després de Pasqua de Resurrecció.\n(Vaig anar ala romeria dos cops, des de Flix amb una moto vespa de 150cc., passant per Riba-roja, seria els anys 1965-66. Eels bordons de San Francisco eren mol tradicionals, i per nosaltres una cosa mai vista, es confeccionaven per lluir-los a la tornada al poble.).\nPagina 35. 1904. De les guerres carlines sempre lluitaven pobres contra pobres.´\nI l’Església catòlica, sempre van anar a favor dels carlins?\nDe forma indirecta sempre, ja que atiaven el foc des de les trones, i de forma directa també, sobretot diversos capellans, com el de Flix, el del Lloar i el de Prades, que es van fer tristament famosos com a sanguinaris comandaments carlins.\nPagina 87. 1915. Aquell dia mossèn Josep continuà amb la línia del dia anterior, quant demanava als cristians que ens conforméssim amb el nostre destí a la terra, un comportament que ja obtindria la seva recompensa al cel.\nPagina 107. 1920-23. Al segon dia de batre hi hagué un incident que mai no oblidaré. A l’era situada en l’altra coma, propietat dels Calze, es calà foc a les espigues que tenien escampades. Tal com ho explica el Jaume, quant ell es presentà a l’era encara va poder apartar moltes garbes, de l’acció del foc, però en cap cas es pogueren salvar els feixos que estaven a punt de ser trillats. En arribar la tia Rafela i jo,(la Carme, la muller del Jaume), també ho feia el senyor Calze i el seu majordom, el Xorrac, que aquell dia es dedicaven a inspeccionar les feines dels seus mitgers.\nQuant va veure l’era cremada, el senyo Josep agafa el xurriac que portava el Xorrac al carro i, sense temps de dir “Jesús”, comença a pegar als seus mitgers, a l’home de la casa, especialment, però també a la muller i als avis. Semblava com si estigués posseït del “dimoni”. El Jaume intenta intervenir , però l’amo l’amenaça a ell també amb la xurriaca, a l’hora que li ordenava. “Tu cap a la teva feina que aquí a casa meva no hi tens res a fer”.\nLa tia Rafela ens deia que anys enrere era moneda corrent que els amos peguessin als mossos i els mitgers, tot i que darrerament s’havia perdut aquell mal costum.\nPerò ja s’ho deuen haver confessat, probablement – intervingué Guilla, amb un pèl d’ironia que l’ajudava a sobreviure - , hi de ben segur que els capellans ja els hi deuen haver perdonat, la malifeta.\nEn tancà un tracte de compra d’una finca, la tia Rafela, l’hi diu al seu fill que s’havia equivocat en allargar-li la ma al amo:\n- No vulguis tocar mai els amos, ells es pensen que estan fets d’una altra pasta.\n- Mira, mare, a Flix sentia dir que tan prima té la pell un ric com un pobre, un jove com un vell.\n- Si Jaume, però nosaltres som a la Fatarella, i aquí els amos no accepten res més de nosaltres que no sigui treballar i acotar el cap.\n(Això passava fa només 85 anys, i ara uns altres amos anomenats, banques, ens hipotequen la vida, econòmicament, mitjançant el consumisme exacerbat).\nAlguns empresaris, es comporten quasi com els amos dels nostres avantpassats, amb els treballadors marroquins, africans i mols europeus del est; el que no deuen utilitzar es la xurriaca per colpejar-los.\nD’ amos no n’haurien de tenir ni els gossos, però es un reducte existent, que seguim tolerant.


La implicació d’un pare i una mare amb els Xuklis, més enllà del procès del seu fill | AFANOC\nEn Lluís i la Laura són els pares d’en Naüm, una família d’Olot que va viure a La Casa dels Xuklis el temps que va durar el tractament del seu fill. En Lluís és pastisser però a més, tant ell com la Laura, són activistes implicats en causes socials, per les seves conviccións i també per natura. Són aquell tipus de persones convençudes que en aquest món no s’hi pot estar de braços plegats i que cal bellugar-se perquè avanci en la bona direcció.\nPer això de seguida van entendre el nostre projecte, el nostre tarannà i s’hi van ficar dempeus iniciant una “dolça creuada” per tal de donar a conèixer la nostra tasca. Més enllà del sincer agraïment que poden sentir les famílies vers l’AFANOC quan acaben el procés, en Lluís i la Laura van saber que seguirien vinculats a l’entitat, no només per l’abans i el després podria suposar la malaltia d’en Naüm, sinó per la seva qualitat humana i el seu esperit activista, que també és el nostre.\nDes de la seva pastisseria d’Olot, “CACAU”, han fet torrons, xocolatines i pastissos que ha destinat als Xuklis, ha fet discursos, entrevistes en mitjans de comunicació. Cada any per Pasqua organitzen la “Trencada de la Mona” a la plaça del poble, enguany han construït un Xukli gegant amb més de 115 quilos de Xocolata.\nL’acte va ser molt emotiu i des d’aquí els hi volem agrair, no només per la feinada, no només per la seva dedicació als Xuklis, sinó per aquest esperit rebel, aquesta qualitat humana que sens dubte mou muntanyes i fa que aquest món sigui un lloc millor.


La història de Marcel Morilla i la seva gossa Nir - Cangur de Gossos\nExperiències Animals , Gossos , Història , Marcel Morilla , Nir\nEl dia 18 de juny d'aquest any vaig veure un tuit de Marcel Morilla, imitador i col·laborador a Versió RAC1, on deia que havia perdut a la seva gossa Nir a Ripollet. Demanava ajuda i li vaig fer RT. No vaig saber res més de la seva història, com va acabar, si la va recuperar o què va passar.\nTemps més tard, vaig anar de públic a La Segona Hora i, xerrant amb Quim Morales, em va parlar d'un amic seu, Marcel, que va perdre la seva gossa i dies més tard la va trobar. Li vaig demanar qui era per posar-me en contacte amb ell i poder escriure la seva experiència, sense relacionar que era el mateix Marcel.\nDesprés d'escriure'ns, Marcel i jo, per facebook, mail i twitter, vam concretar que diumenge 30 de setembre, vindria amb la seva dona Anna i la seva gossa Nir, a veure'ns a casa i parlar de tot.\nQuan vaig obrir la porta, la Nir tenia la cua entre les potes, completament desconfiada, i olorava dins de casa, sense atrevir-se gaire a entrar. Darrera meu estava Guillem amb el Thulu, que ja havia vingut a quedar-se uns dies. Quan la Nir es va decidir a entrar, ens vam presentar tots i la van soltar.\nVan adoptar a la Nir quan tenia 1 any i portava des dels 4 mesos a l'ACAAD Maresme d'Argentona, esperant que algú la volgués. Es veu que va ser maltractada fins arribar a la Protectora i la tenien lligada a un pal, amb 13 gossos més. Va ser una sort que el Marcel i l'Anna la trobessin.\nVam seure per esmorzar i Nir i Thulu van anar agafant confiança i jugaven sota la taula, contents i tranquils. L'Anna estava molt contenta de veure-la jugar així perquè no acostuma a fer-ho i veure aquest carinyo cap a la Nir em va entendrir. Imaginava el que havia estat perdre-la i ara veure com jugava i m'emocionava.\nAbans de Sant Joan, el Marcel la va treure a passejar per la muntanya, al costat de casa seva a Ripollet. A la nit, tot tranquil, la va soltar com sempre feia i, sense esperar-ho, van començar a sonar focs artificials. Marcel no sabia que eren les festes del poble del costat. No va tenir temps a reaccionar. La Nir va sortir disparada, amb el collar vermell reflectant que portava quan era de nit, i el Marcel no la trobava. Veia el punt vermell lluny i quan ell s'apropava, la Nir s'allunyava més i més. La cridava, la buscava però no hi havia manera. Aquell dia no havia agafat el mòbil i tenia por de marxar a buscar l'Anna i que la Nir tornés. Quan passava l'estona, va decidir fer una carrera a casa, picar a l'Anna i dir-li que havia perdut a la gossa. Havien passat 45 minuts.\nVan buscar a la Nir fins les 4 de la matinada d'aquell dia, sense trobar-la. Cada dia la buscaven, no sabien què fer. Van avisar a tothom, van fer crides. Estaven destroçats per la seva pèrdua.\nDeu dies més tard, el Marcel estava veient la tele al menjador i va sentir un soroll. Va mirar per la finestra i li va semblar veure a la Nir caminant davant de casa seva. La va cridar, ella va parar en sec i el va mirar. L'alegria va ser inmensa, no ho podien creure. Tal qual estava va sortir al carrer a buscar-la i la va pujar. L'Anna li va treure salsitxes que acabaven de comprar i la Nir menjava i bebia com mai havia fet. Estava molt més prima i dèbil. Havien passat 10 dies!! Les llàgrimes del Marcel i l'Anna ara eren de felicitat. Era un miracle.\nEns aixequem després d'esmorzar i els portem a la zona de la font, a la muntanya, a fer una excursió. Volen que la Nir disfruti tranquil·la, ja que aquí no hi ha sorolls i podem disfrutar de l'espai.\nDescobrim, Guillem i jo, que la Nir és una experta escaladora. Puja desnivells gairebé verticals com si res, corre i juga contenta per tot arreu, sense allunyar-se gaire, sempre atenta al Marcel i l'Anna. I ells disfruten de veure-la així.\nArribem a la font i seiem. Thulu i ella ja són amics i s'ha afegit el Lolo, un gosset que, segons la propietària a la que havien trucat unes noies al trobar-se el gos, sempre marxa i torna sol a casa, a El Puig. No entenem aquesta tranquilitat de deixar el gos a la seva sort, però hi ha gent per tot.\nThulu defensa a la Nir i no deixa que el Lolo la molesti, perquè no para. A l'estona, el Lolo marxa a casa seva.\nAquell dia va ser fantàstic, tant pels gossos, com per nosaltres que ho vam passar d'allò més bé. Així que vam decidir repetir la setmana següent.\nAquest cop nosaltres teniem a Thulu, Hegel i Bélit i quan la Nir ho va veure es va tornar boja. Una provocadora nata! Quan tots descansaven, es passejava entre ells a veure qui li feia cas i, és clar, tots li feien!\nVam anar pel poble a fer una volta i a prendre un refresc, tots junts. La tarda la vam passar a casa i, en un moment donat, vam decidir baixar els gossos al jardí una mica. Un cop allà van sonar uns petards llunyans. Encara no sé per què ni a què venien però vaig mirar a la Nir i vaig sentir l' "ai, ai, ai" de l'Anna. La Nir va còrrer cap a la porta, que haviem tancat abans i jo només feia que pensar que la Nir sabia escalar i si li donava per anar a l'altre banda i fer-ho podria sortir al carrer. Vam còrrer a la porta i la imatge de terror de la Nir se'm va quedar grabada. Estava a dues potes, el seu cos completament enganxat a la porta, vertical, rascant desesperada perquè s'obrís. Vaig obrir i va pujar en un segon.\nNo vaig dir gaire però em va saber tan greu que li passés això que me l'anava mirant, sota la taula del menjador, pensant com debia còrrer aquell dia que es va escapar amb el Marcel i la impossibilitat d'agafar-la.\nConèixer el Marcel i l'Anna ha estat un regal. La seva gossa Nir ho passa bé quan ens veiem, aquí no hi ha molt de soroll i juga amb altres gossos, amb la cua alta. I amb ells ho passem realment bé, nosaltres.\nGràcies a voler explicar aquesta història amb final feliç, hem guanyat dos nous amics. Els animals uneixen fins a límits que no creuries!\nEsperem molts més caps de setmana amb el Marcel i l'Anna. Més excursions i xerrades, cafès i jocs.\nI la Nir sempre al costat!\nExperiències Animals Gossos Història Marcel Morilla Nir


Els volem tots tres!\nSi l'equip mostra demà al Municipal la mateixa determinació, energia i entrega de les quals vam ser testimonis a Llagostera la setmana passada, mitja feina estarà feta. Amb els ulls fits en els tres punts en joc, el Vic no vol ni pot esperar més per sumar el primer triomf de la temporada. Després de cedir sengles empats contra Can Vidalet i Manresa, ara toca donar la primera gran alegria a l'afició en un duel contra un equip que ve de sumar sis punts de forma consecutiva.\nA la inversa dels vigatans, el Banyoles ha aprofitat a la perfecció el fet de jugar dos partits seguits al Pla de l'Estany i sumar els sis punts en joc. Els d'Adam Fontes (exdirector esportiu del Figueres) van caure a la jornada inaugural a Llagostera. Amb una plantilla equilibrada entre joventut i veterania, hi destaquen homes de la casa com Marc Viadé, Adrià Casanova i Carles Gallardo, com també l'ex jugador de L'Escala Jam Baldeh. Els del drac tenen com a fita assolir la permanència després d'aconseguir l'ascens el curs passat.\nRafa Rodríguez i Xevi Melero no podran disposar de Robert Busquets, expulsat en la batalla de Llagostera, però recuperen el seu germà, David Busquets. A més, aquesta setmana es confirmava la recuperació definitiva de Joel Rama, qui ja s'asseia a la banqueta la jornada anterior. L'extrem ha deixat enrere la lesió que el va apartar dels terrenys de joc bona part de l'any passat i torna amb moltes ganes.\nEn cas d'aconseguir els tres punts, el Vic grimparia significativament en una classificació molt apretada atès que això tot just engega, però val la pena no deixar que ningú posi gaire terra de distància en aquests primers compassos. L'alè de l'afició tornarà a ser indispensable per assegurar els tres punts tan preuats. Us recordem, de nou, que el partit és demà dissabte a les 18h.


PILOT AVANÇAT RPAS <25kg\nAmb el Curs oficial de pilot de dron professional obtindràs el certificat oficial d'AESA que et permetrà volar Drons o RPAS (Remotely Piloted Aircraft Systems) de fins a 25 kg en vols professionals i d'oci.\nEl curs és semipresencial mitjançant la plataforma web. Els exàmens i les pràctiques són presencials a les oficines de Lleida i Girona.\nSer major de 18 anys i ser apte per al certificat aeronàutic de Classe 2 (en cas de voler ser professional).\nOberta permanentment amb convocatòries d'examen mensual a qualsevol de les nostres seus de Lleida o Girona.\nAmb el Curs oficial de pilot dron professional obtindràs el certificat oficial d’AESA que et permetrà volar Drons o RPAS (Remotely Piloted Aircraft Systems) de fins a 25 kg en vols professionals o d’oci dins de la Unió Europea.\nAquest curs està dirigit, en general, als tècnics que facin treballs de camp on el dron millori el rendiment i la seguretat de les seves feines.\nMés concretament, t’interessa si ets:\nProfessional del sector agrari. Amb l’ajuda dels drons podràs identificar l’estat dels camps, optimitzar la seva gestió i focalitzar els tractaments a realitzar amb major precisió.\nEnginyer o tècnic forestal o ambiental. Aquest curs et servirà per a caracteritzar grans extensions de terreny, accedir a zones de difícil accés i prendre dades amb precisió i fiabilitat.\nAixí mateix, el títol oficial de pilot avançat és per a tu si treballes a:\nSector industrial i obra civil: control i inspecció d’infraestructures reduint en temps i augmentant en seguretat, precisió i qualitat.\nSector audiovisual: permet obtenir imatges aèries i nous plans per realitzar produccions més professionals a un cost molt assequible.\nSeguretat i emergències: control de grans perímetres i detecció d’intrusos de forma eficaç i segura. Redueix els riscos i els costos, i millora el temps d’actuació, realitzant una gestió més eficaç dels recursos.\nConeixements Generals de l’Aeronau (CGA).\nPerformance de l’Aeronau.\nConeixements ATC (Reglamentació Aeronàutica).\nComunicacions i fraseologia aeronàutica.\nBrífing: generalitats de les aeronaus.\nProcediments normals i d’emergència.\nPes i centrat.\nMuntatge i reglatge.


Suunto 9 G1 Negre comprar i ofertes a Trekkinn\nCompra aquest producte i guanya 306 CoINNs / $ 3.6\nSi sou amant dels esports, aquest és el rellotge ideal per a vosaltres . El Suunto 9 és un rellotge multiesport amb GPS integrat, dissenyat especialment per a esportistes que tinguin una gran demanda en el seu rellotge esportiu.\nDisposa d'un sistema intel·ligent de gestió de la vida de la bateria amb recordatoris que garanteixen que el rellotge durarà sempre que ho necessiteu. El Suunto 9 és robust i dur, dissenyat per a entrenaments intensos i de llarga durada, com ara les curses extremes o l'aventura.\nEl Suunto 9 és un rellotge GPS multiesport dissenyat per a esportistes que demanen el millor dels seus rellotges esportius. Un sistema intel·ligent de gestió de la vida de la bateria amb recordatoris intel·ligents assegura que el vostre rellotge durarà tant de temps com sigui necessari. El robust Suunto 9 està pensat per a entrenaments llargs i àgils, de carreres i aventures extremes.\nInclou corretja de pell addicional.\nModes intel·ligents de bateria\nEstimada hr de canell\nMés de 80 modes esportius\nResistent a l'aigua de 100 m\nBisell: material: acer inoxidable\nSuunto fusedtrack ™ per obtenir una pista i una distància més precises:\nA llarg termini, la durada de la bateria és sovint el factor limitant per registrar la distància i la pista amb precisió, ja que els gps són una forta pèrdua de bateria. L’únic algoritme de fusetrack ™ de suunto combina dades GPS i sensor de moviment per millorar la precisió de la pista i la distància. això us permet estendre la vida de la bateria baixant la potència del GPS sense comprometre de manera significativa la precisió.\nMilers d’hora de proves en les condicions més dures\n"Quan es parla d’eines de formació o de curses per a qualsevol esport d'aventura o resistència, el primer que considero és la durabilitat, ja que en realitat et dóna l'oportunitat de concentrar-se només en el que cal fer". mauricio méndez cruz, suunto triatleta i xterra campió del món. El suunto 9 està dissenyat i construït per satisfer les demandes dels esportistes professionals. provat a l'extrem amb milers d'hores d'ús real en les condicions més dures per part de l'equip de proves internes i els atletes de tot el món, és el vostre company de confiança que us vegi amb confiança a través de qualsevol aventura.\nNo et preocupis per no tenir bateria:\nTres modes de bateria predefinits de rendiment, resistència i ultra lliures de 25 hores fins a 120 hores * de temps de gravació amb seguiment de gps. Quan inicieu un enregistrament, obtindreu una estimació de la quantitat de bateria que us queda amb el mode actual. si no n'hi ha prou, canviar a un altre mode en qualsevol moment. Suunto 9 utilitza recordatoris intel·ligents basant-se en el vostre historial d'activitats, per ajudar-vos a assegurar-vos que esteu totalment carregat per a la vostra propera sortida. si el rellotge nota que esteu funcionant amb poca bateria durant un exercici, us suggerirà automàticament canviar a un altre mode de bateria.\nTemperatura de funcionament: de 20 ° C a + 55 ° C / 5 ° F a + 130 ° F\nTemperatura d’emmagatzematge: de 30 ° C a + 55 ° C / 22 ° F a + 130 ° F\nDescobreix tots els productes de la categoria Electrònica que podràs trobar a trekkinn, com per exemple Suunto 9 G1. Compra avui mateix Suunto 9 G1 i estalvia diners en tots els productes de la secció de Rellotges. A més a més, amb la qualitat que et garanteix una marca com Suunto l’èxit en la compra està assegurat. Saps que a part de Suunto 9 G1 a la botiga de muntanya també hi trobaràs altres articles per practicar aquest esport? Gràcies a trekkinn ara podràs trobar en una sola botiga una gran varietat de productes de Electrònica ideals per practicar tots els esports.\nRebut a temps. El rellotge complia les meves expectatives. Molt bé.\nBon servei, ràpid, tant en el moment de la compra com del lliurament, recomano el lloc ....\nLa durada de la bateria amb GPS activat és genial, puc realitzar diverses activitats i encara queden hores. Una mica gran per dona. Suma passos quan moc el braç o vaig en cotxe, així que no és gens real en aquest punt. M'encanta com funciona també en natació en aigües obertes\nRebut a temps. El rellotge va complir les meves expectatives, molt bé.\nProducte molt interessant, encara per descobrir i explorar el potencial. El lliurament va trigar 3 dies després de la compra.\nEnviament ràpid i sense cap problema. El rellotge molt recomanable; llarga durada de la bateria i fàcil d'utilitzar.\nRellotge perfecte per entrenaments i travesas\nMolt contenta amb el meu nou Suunto 9, fàcil d'usar i de qualitat / preu immillorable. Lliurament ràpida i trekinn molt recomanable com a venedor.\nSuunto 9 G1, és el que buscava per als meus entrenaments .Excelente marca i opcions a més de bonic q\nBombes de dials.\nEl rellotge és només una bomba. Només un menys! Molt petita varietat de dials.\nEncara que ho acabo de comprar, vinc d'un model inferior, però amb la millora de la bateria i la comoditat que és tot i la meva nina mes bé petita, estic molt content. Les bones crítiques són generals, el que confirma que és un encert.\nProducte excel·lent. Més barat que un altre lloc i entrega molt ràpida\nOtrimav per un dia, súper lliurament. Godinnik és productiu i intel·ligent. El preu és fantàstic.\nHe desitjat aquest rellotge des de fa temps i ara he tingut l'oportunitat de comprar-lo a un preu raonable gràcies a trekkinn. Millor compra de l'any\nSuunto 9 g1 negre\nLa velocitat de recollida de GPS és ràpida i el temps és llarg. Un cinturó suau s’ajusta al canell! El mesurament de la freqüència cardíaca al canell és molt fàcil i agraït. Un gran rellotge. SUUNTO és el millor! Trekk INN és el millor!\nSuunto 9 increïble\nPosant el rellotge al seu pas; provant els nombrosos programes esportius. La captura perfecta de detalls i anàlisi es mostra als registres de l'aplicació i de la visualització. Perfecte!\nSuunto 9 de bona qualitat\nBona qualitat i enviament perfecte i ràpid. Gràcies\nUna rellotge d'esport fantàstic. La bateria dura, dura i dura. Una setmana sencera fent una sortida de 2 hores per muntanya i provant-ho mitja hora de bici. La resta de el temps només amb monitor de son activat i sincronitzat amb el mòbil.\nCalçó suunto 9\nComençament a les 27.Oct i arribar a les 14.Nov, gràcies a TradeINN per la data de lliurament molt exacta, també al millor preu. L'article es recobreix amb cura amb 2 capes; Segurament continuaré ordenant articles esportius a la vostra botiga en un futur.\nMonitor de freqüència cardíaca al pit\nVa arribar segur i sonor, suunto 9 connectat al rellotge sense problemes\nPerfecte pel que fa a qualitat i prestacions, encara que no ho he pogut provar completament.\nPerfecto en cuanto a calidad y prestaciones, aunque no lo he podido probar completamente.\nMadaribi - 24/08/2019\nProducte de qualitat a un bon preu. Que s'esperava en rebre'l.\nProducto de calidad a un buen precio. Lo esperado al recibirlo.\nNacho - 18/08/2019\nMolt content amb el producte, rapidesa en el lliurament i ben empaquetat\nMuy contento con el producto, rapidez en la entrega y bien empaquetado\n$ 514.77 $257.49\n$ 534.35 $310.99\n$ 485.27 $314.99\n$ 485.24 $299.49


Resolució del rector de 2 de maig del 2011, modificada per resolució de 25 de gener i 12 de maig del 2016 per la qual es reestructura parcialment l'Àrea de Recursos Humans i Organització - UPF Bylaws and Regulations in English (UPF)\nResolució del rector de 2 de maig del 2011, modificada per resolució de 25 de gener i 12 de maig del 2016 per la qual es reestructura parcialment l'Àrea de Recursos Humans i Organització/\nLa Resolució del rector de 4 de maig del 2009, de reestructuració administrativa, estableix les àrees de gestió en què s'organitza la Universitat Pompeu Fabra, així com l'organització de les seves unitats administratives i serveis universitaris.\nLa Resolució del rector de 27 de març del 2006, de reestructuració de l'Àrea de Recursos Humans i Organització, estableix l'estructura organitzativa interna d'aquesta àrea i assigna les competències i les funcions que, des de les respectives seccions i oficines, es desenvolupen.\nAtès que la plaça de cap del Servei de Personal d'Administració i Serveis (PAS) es troba vacant, i donada la voluntat de racionalitzar l'estructura organitzativa de l'Àrea de Recursos Humans i Organització, per potenciar les actuacions que estan directament relacionades amb la simplificació administrativa i la millora de l'eficiència dels serveis que ofereix, orientat a la implantació del model de gestió associat a l'administració electrònica.\nI vist el que disposa el títol 9 dels Estatuts de la Universitat Pompeu Fabra, a proposta del gerent i en ús de les competències que m'atorga l'article 52 dels esmentats Estatuts,\nArticle 1. Suprimir el Servei de PAS.\nQueda sense efecte per resolució del rector de 12 de maig del 2016\nArticle 2. Suprimir l'Oficina Tècnica d'Informació i Organització (OTIO), creada per la Resolució de 27 de març del 2006.\nArticle 3. Crear la Unitat d'Organització i Processos (UOP).\nLa Unitat d'Organització i Processos (UOP) té al seu càrrec les funcions següents:\n• Fer i implementar estudis de disseny organitzatiu i d'estructures per tal d'afavorir-ne l'optimització i la racionalització, el funcionament i els recursos de les àrees, unitats administratives i serveis universitaris.\n• Racionalitzar els processos de gestió, incloent la normalització dels formularis i la simplificació administrativa.\n• Analitzar i definir les dotacions de les unitats: descripció, valoració i classificació dels llocs de treball, i anàlisi de les càrregues de treball.\n• Fomentar i coordinar la definició d'indicadors de gestió i estratègics de millora de l'àmbit de personal i de processos de gestió.\n•Coordinar els projectes transversals en matèria de recursos humans.\nArticle 4. L'article 9 de la Resolució de 4 de maig del 2009 queda redactat com segueix:\n"Article 9. Àrea de Recursos Humans i Organització\nL'Àrea de Recursos Humans i Organització, dirigida per un o una vicegerent, dirigeix, coordina, impulsa i avalua els programes de gestió de persones i de salut laboral, i també els processos de modernització administrativa adreçats a la millora organitzativa. Dirigeix i coordina el Servei de PDI."\nArticle 5. L'article 4.2 de la Resolució de 4 de maig del 2009 queda redactat com segueix:\n2. Les unitats administratives i els serveis universitaris són els següents:\n- Servei d'Assessoria Jurídica\n- Servei d'Atenció a la Comunitat Universitària\n- Servei de Gestió Acadèmica\n- Servei de Gestió Patrimonial i Contractació\n- Servei de PDI\n- Servei de Pressupostos i Finances\n- Servei de Recerca\n- Servei de Relacions Internacionals\n- Servei d'Informàtica\n- Unitat d'Informació i Projecció Institucionals\n- Unitat de Comunicació i Relacions Externes\n- Unitat d'Estudis, Planificació i Avaluació\n- Unitat d'Innovació i Parcs de Recerca\n- Direccions de campus\nDisposició derogatòria. L'article 15 de la Resolució de 4 de maig del 2009 i l'article 4 de la Resolució del rector de 27 de març del 2006, de reestructuració de l'Àrea de Recursos Humans i Organització, que incloïen les funcions del Servei de PAS i de l'Oficina Tècnica d'Informació i Organització, respectivament, queden sense contingut.\nPrimera. Aquesta resolució entrarà en vigor el mateix dia de la seva signatura.\nBarcelona, 2 de maig del 2011


VeC recull dels veïns i veïnes les necessitats del Molí d’en Rovira – Vilafranca en Comú\n(15-2-2016) Vilafranca en Comú (VeC) s’ha reunit aquest dimarts amb veïns i veïnes del Molí d’en Rovira, per tractar quines millores voldrien per al barri. La falta d’equipaments públics i espais de relació ciutadana, així com la manca de connectivitat amb els barris contigus, són alguns dels principals problemes del sector. D’altra banda, pateix una visible degradació de la via pública, com es recull en l’estudi “Vilafranca a peu de carrer” que va presentar fa unes setmanes VeC.\nEntre les inquietuds que han fet arribar els veïns a VeC hi ha la clara presència de barreres arquitectòniques als passos de vianants, voreres i asfaltat malmès, i algunes deficiències d’enllumenat. Així mateix, preocupa la mobilitat de la carretera de Vilanova, que en alguns punts resulta perillosa per als vianants, i també els problemes de convivència que genera l’oci nocturn els caps de setmana. Una altra qüestió són les molèsties i presència de plagues que causa la falta de neteja de la riera de Melió.\nDes de Vilafranca en Comú s’ha manifestat al veïnat el compromís d’incidir en el govern municipal perquè atengui les demandes, sense oblidar, però, que més enllà de les accions urgents a curt termini cal planificar com ha de ser el barri a mig termini. En aquest sentit, des de VeC es considera imprescindible escoltar la veu dels veïns i veïnes, per això el nostre grup municipal ja va proposar al Ple l’octubre passat que s’impulsi un pla de rehabilitació global del barri, que inclogui un procés de participació ciutadana.\nAquesta entrada va ser publicada a notes de premsa, Noticies i etiquetada #DecidimenComú, @vilafrancacomu, assemblea, barri, demandes, molí d'en rovira, pla, VeC, veïns, Vilafranca, Vilafranca en Comú.


“Charlie i la fàbrica de xocolata” | Biblioteca Municipal L'Ateneu d'Esparreguera\nHome Sala Infantil MiniClub (3r i 4t de primària) Curs 2019-2020 “Charlie i la fàbrica de xocolata”\nReptes per al 19 de febrer. Llegir fins al final\nRepte 1: Què li passa a la Veruca a sala de les nous?\nRepte 2: Què li passa al Mike a la sala de la televisió?\nRepte 3: Quin regal fa a el senyor Wonka a la família Bucket?\nReptes per al 29 de gener. Llegir fins a la pàg. 98, fins a acabar el cap.21\nRepte 1: Quin tracte fa el senyor Wonka amb el cap de la tribu per a que vagin a treballar a la seva fàbrica?\nRepte 2: Dibuixa un Umpa-lumpa!\nRepte 3: Que li passa a la Violet quan es menja el xiclet experimental sense demanar permís?\nReptes per al 15 de gener. Llegir fins a la pàg. 40, fins a acabar el cap.10\nRepte 1: Què es un estrenyecaps? Qui en porta a tota hora? Dibuixa’n un!\nRepte 2: Que explicaríeu al periodistes de la vostra vida si us toques una papereta daurada?\nRepte 3: Com és Augustus Gloop? Descriu-lo a la teva manera.


Inicio Especiales Coronavirus Carcaixent prepara una programació de festes adaptada a la COVID-19\nActe d'una edició anterior de les festes de Carcaixent.\nCarcaixent es prepara per viure uns dies de festes atípics. L’Ajuntament de Carcaixent, a través de la Regidoria de Festes, ha preparat un programa d’actes senzill adaptat a les circumstàncies actuals. Els actes tindran lloc des del dijous 8 fins el dissabte 17 d’octubre, amb restricció d’aforament i mesures de prevenció i control per tal de garantir la seguretat davant la COVID-19.\nLa principal novetat d’enguany és la disparada d’un castell de focs artificials el dia 8 a les 21:00 hores des de diferents punts de la localitat. En total seran 6 castells de focs amb més de 200 quilos de pólvora que es dispararan de forma simultània al Parc Navarro Daràs, barri de les Barraques, Cogullada, barri de la Muntanyeta, barri de Santa Bàrbara i Aparcament FEVE. El dia 16 a les 22:30 un castell simultani posarà punt i final a les festes de 2020.\nAbans, el dijous 8 a partir de les 19:00 hores s’inauguraran l’exposició d’Aquarel·les de Marià Mosquera al Palau de la Marquesa i l’exposició d’Artistes de l’Associació Cultural Pictòrica a la Sala Sant Llorenç. Durant els dies de festes també es podrà visitar a la Urbanització Sant Blai la IV Mostra d’Intervencions en la natura.\nSeguint la línia d’anys anteriors, el dia 9 d’Octubre, a les 12:00 hores, tindrà lloc a la Plaça Espanya l’acte institucional que enguany estarà dedicat a l’Agrupació de Protecció Civil de Carcaixent com a reconeixement per la tasca realitzada arran de l’alerta sanitària, com per tants anys de dedicació al poble de Carcaixent. El grup de Ball Les Folies de Carcaixent obriran i tancaran l’acte.\nDins de la programació s’inclouen dos espectacles per al públic general al Parc Navarro Daràs, el dissabte 10 està prevista l’actuació de l’humorista Miki Dkai i el mentalista Toni Pons i per al dijous 15 el Musical ‘El Gran Cabaret’. L’entrada als espectacles és lliure fins completar l’aforament.\nCompleten la programació propostes musicals per a tots els gustos, activitats infantils i Nits de Patrimoni en un programa d’actes que, en paraules del regidor de festes Raimon Marí, «es més modest i amb propostes menys multitudinàries però que tracta de mantindre el nostre segell cultural, patrimonial i festiu». Marí ha volgut recordar la importància de celebrar amb responsabilitat «estes festes de 2020 estaran marcades per la dis¬tància social per això és un bon moment de posar en valor la responsabilitat col·lectiva i continuar amb el bon comportament i civisme que està demostrant el poble de Carcaixent durant tots estos mesos».\nArtículo anteriorL’Ajuntament de Xàtiva incorpora 18 nous treballadors i treballadores corresponents al programa de Polítiques Inclusives\nArtículo siguiente‘Ontinyent Participa’ bat el record de propostes rebudes amb 203 idees aportades per veïnat i associacions\nLas empresas Silhogar y Eco Advance ceden al Ayuntamiento máquinas de ozono


ERC s’imposa a les eleccions generals 2019 a Castellbell i el Vilar – Castellvilarenc.info\nby Pere Sànchez 28/04/2019 28/04/2019\nEsquerra republicana de Catalunya s’ha imposat a les Eleccions Generals celebrades a Castellbell i el Vilar, en una jornada molt tranquil·la i molt participativa on la gent hi ha exercit el seu dret a vot i és més el temps ha acompanyat durant tota la jornada.\nDesprés d’un matí massiu respecte a la participació, a la tarda el ritme ha estat més tranquil fins a les 8 del vespre, hora que ha tancat el Col·legi electoral al Jaume Balmes.\nA partir d’aquella hora ha començat el recompte i els republicans se’ls veia molt contents en anar coneixent els primers resultats que finalment confirmava la victòria. Mentre que altres amb cara de decepció.\nAquest és el resultat amb el 100% escrutat.


CAN SOLFA: de maig 2010\nL'OBRA COL·LECTIVA L'ARTEFACTE, COORDINADA PER L'ESCRIPTOR JOSEP ALBANELL, I EL POEMARI ELS CRISANTEMS, DE L'AMPOSTÍ RAFAEL HARO, GUANYEN ELS PREMIS LITERARIS VILA D'ASCÓ\nL’obra col·lectiva L’artefacte és la guanyadora de la 22a edició del Premi Literari de Narrativa Vila d’Ascó 2010, que es va fer públic durant la vetllada literària realitzada dissabte passat dia 15 de maig al Casal convocada per la regidoria de Cultura de l’Ajuntament asconer. Junt amb aquest premi, també es va lliurar la 5a edició del Premi de Poesia Joan Perucho, que va recaure en l’obra Els crisantems, de l’ampostí Rafael Haro.\nL’artefacte és un obra que es va presentar amb el pseudònim Pep Campei, on el nom de Pep representa l’escriptor Josep Albanell, també professor de l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès, i cadascuna de les lletres del cognom Campei és una inicial dels noms dels coautors, tot alumnes d’aquesta Escola, i que són Carme Ballús, Amadeu Ballesté, Muntsa Collell, Pere Juncadella, Elvira Comte i Imma Guiteras. A més, la participació col·lectiva la van cloure Rosa Tort, Jordi Comasolivas i Montserrat Bayà, que van participar en la supervisió del text.\nEls autors de L’artefacte són de Barcelona, Mollet del Vallès, Balsareny i Granollers, i fa tres anys van començar a estudiar amb Josep Albanell, escriptor que signa les seves obres per a adults com Pep Albanell i les infantils i juvenils com Joles Sennell. Josep Albanell té prop d’un centenar d’obres publicades, la major part de les quals destinades a un públic infantil i juvenil, però que també ha escrit narrativa breu, teatre, novel·la, assaig i poesia i ha guanyat premis literaris com el Víctor Català, Sant Jordi, Joaquim Ruyra, Folch i Torres, Lola Anglada i el Nacional de Literatura Infantil i Juvenil de les Lletres Espanyoles.\nL’artefacte, que el publicarà l'editorial Cossetània, se situa al voltant d’un premi literari a Andorra, i la primera part de l’obra la componen 6 històries de 6 personatges que, en un moment de la vida, decideixen escriure un conte i es completa en el decurs de la festa literària on es fa la selecció dels premiats i aquests 6 personatges viuen i es manifesten en els seus monòlegs a mesura a que són eliminats o avancen en la classificació final del premi.\nEls crisantems, de Rafael Haro, és l’obra guanyadora del premi de poesia Joan Perucho i el publicarà l'editorial Meteora. Es tracta d'un poemari al voltant de la figura de la mort, on s’expliquen històries de vida i hi són ben presents imatges com el cementiri o els xiprers, i els crisantems n’esdevenen símbols que representen la figura aromàtica de la mort.\nRafael Haro és ampostí i l’any 1991 va guanyar el premi Sebastià Juan Arbó amb El mediocre, que és l’únic llibre propi que té fins ara publicat, i ha participat en quatre altres llibres col·lectius. També ha estat guanyador del premi de prosa Marcel Sentís dels Jocs Florals de Torroja del Priorat l’any 2005, el 2006 va guanyar el premi Constantí-Tarragonès i l’any passat el premi de poesia de l’Ajuntament de Santa Bàrbara.\nDurant la vetllada també es van lliurar els premis del XXè certamen de Narrativa Breu per a Joves Sant Jordi. Els guanyadors van ser els següents:\nPel que fa al grup de 14-17 anys, el Premi General el va obtenir l’obra Diari d’un jove iraquià, de Víctor de la Torre Estévez (Barcelona) i el Premi a l’Autor Local va ser per a l’obra Predestinat a preservar el passat, de Glòria Montaña Faiget (Ascó).\nPel que fa al grup de 18-20 anys, el Premi General el va obtenir l’obra Ens queda l’esperança, de Francesc Miró Rafael (Oliva) i el Premi a l’Autor Local va ser per a l’obra Demissus pedis, de Joan Montaña Martínez (Ascó).\nI també es van lliurar els premis del XXIIè Certamen de fotografia Vila d'Ascó, que va premiar, en la modalitat de blanc i negre, Albert Porres, de Tarragona, per l'obra Retrato, i, com a autor local, Albert Morales, per L'antic carro. També es va atorgar un accèssit al valencià Vicente Cervera, per la imatge Refugiados.\nEn la modalitat de fotografia en color, els premiats van ser Amadeu Pros, d'Ascó, per l'obra Transparències, i Anna Maria Tarragó, també d'Ascó,per 10 rupias. El jurat també va concedir un accèssit a Jaume Estopà, de Flix, per la imatge Passejant per Arnes.\nPublicat per CAN SOLFA a 8:15 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Ascó, Josep Albanell, Pep Campei, Rafael Haro\nPublicat per CAN SOLFA a 15:21 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEl Major Tresor és la darrera obra de Josep Gironès, on recupera el seu paisatge natal de la Terra Alta i reviu de forma novel·lada un nou episodi històric del seu poble, la Fatarella. Aquest cop, la base de la novel·la és la reconstrucció de la Capella de la Misericòrdia.\nEn acabar la guerra, el poble de la Fatarella quedà econòmicament enfonsat i els seus pobladors moralment desfets. Els camps de conreu mostraven signes d’abandonament, les cases del poble havien estat saquejades o bombardejades i moltes famílies vivien amb el dolor d’haver perdut alguna persona estimada.\nEn un ambient de desolació, fins i tot la recerca de suport espiritual es feia difícil, degut a que l’església i les ermites s’havien quedat sense elements de culte ni imatges. També la Capella estava ensulsiada per les bombes. A desgrat de la situació del moment, el poble de la Fatarella s’imposà la reconstrucció de la Capella i la restauració de la talla de la marededéu.\nAmb aquest relat, l’autor intenta donar a conèixer el fervor d’un poble per la seva patrona, a més de les circumstàncies econòmiques, polítiques i religioses que es visqueren després d’una guerra que deixà a la Fatarella senyals inesborrables. Així mateix, aquesta novel·la, que narra les peripècies d’una família local, descriu la riquesa arquitectònica procedent dels cavallers de l’Ordre del Temple que resta a la Terra Alta.\nLa Fatarella ja ha sigut l'escenari literari preferit en l'obra anterior de Josep Gironès. En destaca l'exitosa novel·la La cabana, centrada en els Fets de la Fatarella del 1937 durant la Guerra Civil ,i guardonada amb el Premi Literari Vila d'Ascó 2007.\nTítol: El major tresor\nPublicat per CAN SOLFA a 8:15 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Editorial Escua, Josep Gironès, La Fatarella, Terra Alta\nPublicat per CAN SOLFA a 8:02 2 comentaris Enllaços a aquest missatge


La Vida de Pi « Setmana de Cinema Espiritual\n29 setembre 2013 19:21\nde Peio en X Setmana\nDirector: Ang Lee (2012). Durada 125′.\nInclòs al cicle X Setmana de Cinema Espiritual: Infinites-Dimensions.\nAng Lee, seguint l’èxit editorial de la novel·la “La vida de Pi” del salmantí Yann Martel, ens situa frontalment i directa davant la pregunta sobre el sentit de la vida, tot col·locant Déu i les religions en l’entranya de la realitat. Prenent com a base el caràcter simbòlic dels relats, la pel·lícula-faula empra la tecnologia digital i el 3D per a representar la bellesa oculta, i convida a la contemplació de l’existència i el misteri que ens envolta.\nParteix d’una bona representació de la recerca espiritual del jove Pi, ambientada a Pondicherry (l’Índia francesa), que va des del descobriment de les seves arrels hindús representades per la seva mare, la racionalitat utilitària i objectiva del seu pare, la inesperada trobada amb la figura de Crist per mitjà d’un sacerdot catòlic, fins a l’apropament a l’oració islàmica. El jove buscador topa brutalment amb la tragèdia en unes seqüències de gran tensió dramàtica durant l’enfonsament. Després de la tempesta atmosfèrica vindrà la tempesta interior en el petit bot salvavides, amb una meravellosa reconstrucció digital dels diferents animals que acompanyen Pi. Aquí la pel·lícula exigeix a l’espectador una disposició més contemplativa, amb els efectes digitals i tridimensionals del cel estrellat,el mar fosforescent i les seves criatures, així com la misteriosa illa dels suricates.\nEs tracta d’una pel·lícula valuosa i recomanable. Planteja de forma valenta les preguntes, construeix la tensió narrativa que busca el sentit quan la innocència sucumbeix, el mal irromp i triomfa una bondat misteriosa. Així mateix, convida a l’admiració davant la realitat, reconstruint digitalment una mirada penetrant i imaginativa que ensenya a contemplar. Tot i que manca autenticitat i compromís, factors que acostumen a sucumbir al desig d’acontentar el públic. Però almenys ens queden ben plantejades les preguntes, que no és poc.\nRecomanada: Alumnes d’ESO i Batxillerat.\nDies 4 al 7 de novembre de 2013.\nDies 8 al 13 de novembre de 2013.\netiquetes: crítiques, X Setmana\n« Los miserables « més recents\nmés antics » Maktub »\nSense Respostes per "La Vida de Pi". Afegir un comentari? o Seguir els comentaris per RSS?\nSigues el primer en compartir els teus pensaments!\nSi us plau, un moment...\nAmagat darrera les teves paraules, fes servir el teu nom real o un malnom (nick)\nSi us plau, sigues educat i tolerant, no ofenguis ningú. Gracies!\nSetmana de Cinema Espiritual 2013. "Life is Simple" es un tema simple per WordPress, gentilesa de Chereshka.


Josep Puig Pujades, Ajuntament de Figueres, commemoració, xerrades, exposició, Atenea\nUna exposició, xerrades i un espectacle recorden Puig Pujades a Figueres\nLa biblioteca exhibeix una mostra del fons personal de l'autor i polític cedit per la neboda, Adela Garrido\n22·10·19 | 12:15\nEl polític i escriptor Josep Puig Pujades EMPORDA.INFO\nJosep Puig Pujades (Figueres, 25 de juliol de 1883 - Perpinyà, 20 de març de 1949), va ser un dirigent de la petita burgesia liberal figuerenca, que va liderar el moviment polític i cultural del catalanisme d'esquerres a l'Empordà del primer terç del segle vint. Puig Pujades va exercir càrrecs públics importants durant la Segona República, i va ser activista cultural i mecenes de projectes com el setmanari Empordà Federal i de joves artistes, com Marià Llavanera i Salvador Dalí. Durant la Guerra Civil espanyola, va exercir com a cònsol del govern de la República a Perpinyà i Lió, on va morir a l'edat de 65 anys.\nFins al 16 de novembre, la Biblioteca Fages de Climent programa una exposició amb part del fons personal de Josep Puig Pujades amb una mostra de manuscrits, llibres i fotografies cedides per la seva neboda, Adela Garrido.\nAquest divendres a les 8 del vespre, l'entitat Atenea, agrupació de cultura del Casino Menestral Figuerenc impulsada pel mateix Josep Puig Pujades, ha organitzat la taula rodona «Josep Puig Pujades (1883-1949). Cervell i paraula del republicanisme empordanès», amb la participació dels historiadors Anna teixidor, Alfons Romero i Eric Pujol.\nL'entitat figuerenca Foment de la Sardana Pep Ventura també s'ha sumat als actes de commemoració de la mort de Puig Pujades amb la celebració d'una audició de sardanes a càrrec de la Cobla Ciutat de Girona, per aquest diumenge a les 11.30 hores, als Jardins Puig Pujades.\nDimecres vinent, 30 d'octubre, a les set de la tarda, la Biblioteca Fages de Climent i l'Institut d'Estudis Empordanesos han organitzat la conferència «Ficció, realitat, testimoni i exili en l'obra literària inèdita de Josep Puig Pujades», a càrrec d'Anna Velaz, i on es farà un acostament a les obres inèdites de Puig Pujades i un repàs de les seves obres més significatives.\nFinalment, els actes de record de la figura de Josep Puig Pujades clouran amb l'espectacle «Cant de llibertat» a partir d'una adaptació dels textos «Ell, a la presó» i «Atemptat del carrer de Primfilat», ambdós de Josep Puig Pujades, organitzat per l'entitat Taller de Teatre, grup del Patronat de la Catequística.


Ordre del dia del Ple municipal de desembre de 2016 | La Garriga Digital\nOrdre del dia del Ple municipal de desembre de 2016\nEl proper dimecres dia 21 de novembre de 2016, a les 19 h, tindrà lloc un nou Ple municipal a la Garriga, com sempre, a la Sala de Plens de l’Ajuntament, amb la presència dels representants de tots els grups polítics del poble. La sessió es podrà seguir en directe a través de l’emissora local Ràdio Silenci (107.4 de la FM). Aquest n’és l’ordre del dia:\n1. Aprovació de l’acta núm. 91 corresponent al Ple ordinari de 23 de novembre de 2016.\n3. Aprovació del calendari de sessions plenàries per a l’exercici 2017.\n4. Aprovació de l’adhesió al sistema d’adquisició centralitzada de l’Associació Catalana de Municipis i Comarques i del Consorci Català pel Desenvolupament Local.\n5. Aprovació de l’expedient del pressupost municipal general corresponent a l’exercici 2017 i la plantilla de personal.\n6. Aprovació de l’expedient de baixa de drets reconeguts d’exercicis tancats.\n7. Aprovació de l’expedient de reconeixement extrajudicial de crèdits.\n8. Aprovació de l’expedient de modificació de crèdit, modalitat crèdit extraordinari.\n9. Donar compte de l’Informe d’Intervenció distribució relativa a l’aprovació distribució superàvit liquidació 2015.\nArticle anteriorRecollida de joguines fins el 23 de desembre\nArticle següentLa setmana de Nadal comença amb pluja i acabarà amb sol