22/07/2017 - 17/09/2017\nLes obres de Waltraud Maczassek comparteixen entre elles una pulsió cap a l’orgànic. L’expressió de problemàtiques o interrogants no resolts, com la qüestió de la temporalitat o de l’espacialitat, dona lloc a reflexionar entorn de la nostra relació amb quelcom que no ens pertany, però que hem de conservar com a part intrínseca de l’ésser: la natura. I ho fa sense deixar rastre d’una localització concreta ni d’un temps determinat. Les seves obres reivindiquen l’origen d’allò que en tant que viu és finit i, per tant, efímer. Se’ns presenta, amb cada imatge, la possibilitat de recórrer un cicle en moviment constant, sense uns límits clars i amb una marcada intensitat poètica.\nCom a artista, comparteix amb Guinovart el profund afecte cap a l’entorn. El contacte amb la terra, les seves olors i llums es reuneixen amb el qüestionament de la nostra existència. Aquesta exposició ens permet generar un diàleg entre l’abstracció del pintor català i la de l’artista alemanya a través de l’expressió profunda de la natura, amb tot el que això implica i provoca. La mateixa artista escriu sobre la seva obra que vol mostrar fragments, espais viscuts i captats mitjançant les emocions. Són obres de la natura que apel·len als sentits i que manifesten les formes escultòriques que deixen al seu pas els insectes, els fongs, la corrosió del temps o, en aquest cas particular, les cèl·lules.


Longoni, Ana | MACBA Museu d'Art Contemporani de Barcelona\nOscar Masotta. La teoria com a acció [Pantalla ona]\nCloe Masotta i Fede Montornés -- Parlem de... Oscar Masotta. Una mirada des del present [Enregistrament sonor visita guiada]\nOscar Masotta. La teoria com a acció [Banderola interior]\nOscar Masotta. La teoria com a acció [Reportatge fotogràfic inauguració exposició]\nOscar Masotta. La teoria com a acció [Dossier de premsa]\nOscar Masotta. La teoria com a acció [Full de mà]


L’olla del Ranxo de Vidreres ja comença a bullir - Tribuna Selvatana - Diari comarcal de La Selva - Actualitat, notícies, opinió...\nFotografia: La plaça Lluís Companys, centre neuràlgic de la festa. / Xavier Roca-Tribuna Selvatana\nL’olla del Ranxo de Vidreres ja comença a bullir\nAvui s’obre el termini per presentar les sol·licituds per disposar de parades a la via pública durant la tradicional festivitat vidrerenca, que enguany tindrà lloc el dimarts 13 de febrer.\nLes 27 peroles del Ranxo de Vidreres comencen a bullir, si més no, metafòricament. I és que avui dilluns 22 de gener s’obre el període per presentar les sol·licituds per a disposar de parades -bijuteria, alimentació...- durant l’esdeveniment, que enguany tindrà lloc el dimarts 13 de febrer. El termini finalitzarà dilluns vinent, dia 29 de gener.\nLes sol·licituds, juntament amb la documentació, es podran presentar via presencial en el mateix ajuntament o enviar-la per correu electrònic a ajuntament@vidreres.cat.\nEl Ranxo és la festa i tradició més important de Vidreres i es realitza, cada any, el dimarts de Carnaval. La celebració compta amb l'aportació dels veïns i veïnes de la població, ja que el diumenge i el dilluns abans es fa una passada per totes les cases de la vila, així com per les cases de pagès, per recollir mongetes, cigrons, patates, carn de porc, verdures i altres aliments i condiments que poden ser d'utilitat per a aquesta escudella gegant.\nLa programació va acompanyada per una desfilada de carrosses i comparses, un ball de disfresses, concursos de disfresses de mainada i d'adults, així com per altres activitats lúdiques i culturals.


25 anys | Signes d'un temps\nSes paraules de sa gent jove II →\nSón 25 anys de camí fet des que no renec de cap, ni tan sols de s’any que se va endur sa Mamà, s’àvia Isabel, ses ties Generes, etc. Tenc un àngel que me duu damunt sa mà i me basta. Talvegada tenc un deute amb sa tia Maria, amb na Nina, amb na Marga, amb sor Carmen, amb na Rita, amb na Pili, amb ses monges, i per gust estic as costat seu. Ningú ha substituït mo mare mai ni ho farà ningú, i ho tenc molt clar. Ella me va regalar un germà i m’ha deixat un pare que m’estima per damunt de tot. Sa família meva no només està feta de sang.He volgut arribar as 25 anys sense celebracions, sense regals (impossible!), només compartint moments sentits, tranquils, acollidors, quotidians, tradicionals. Ha estat així amb sor Carmen a Mallorca: una bona xerrada amb ses monges de Lluc, entre elles una ferrerienca, dimonis a Mancor, una gran fogueró i una bona torrada de carn, una visita a ses monges de sa Colònia de Sant Pere i a Ca los Cans. Tot acompanyat amb sa música d’Anegats.\nNo m’havia aturat, no me volia aturar a pensar que tenia qualque cosa a celebrar. I sortosament m’he donat compte que sí que tenc cosa a celebrar: 25 anys de vida que me va regalar mo Mare i mon Pare, un germà, tota sa família meva i tot allò que he après i viscut creixent i fent-me. No renec de res. Val més estar content de lo bo.\nAra, amb una amiga molt estimada repetesc:\nSóc vostre perquè sou mon Creador,\nperquè des de tota l’eternitat meu portat en el si\ncom una criatura és portada per la mare.\nM’heu anat teixint com un brodat\nen les entranyes de la meva estimada terra mediterrània….\nSempre enmig de tants bons amics…\nM’esteu modelant com l’argila en mans del terrisser…\nM’esteu fent com un arbre frondós\na l’ombra del qual molts s’acolliran\ni s’endinsaran en el misteri d’amor i de salvació.\nQue el vostre esperit no em deixi mai,\nper discernir el camí,\nallà on senti la vostra crida,\ni sense córrer…\n4 respostes a 25 anys\ngener 28, 2006 a les 11:56\nGràcies, esperanceta, pes millors desitjos, tant de bo es temps me conservi com ara, m’agrada fer camí i estimar\ngener 28, 2006 a les 11:49\nSi que us de polit, si… No calen festes, ni regals, ni celebracions, potser -encara que a nadie le amarga un dulce- diuen. Jo, des d’una llunyania propera t’envii els millors desitjos, per a que te conservis com ara com més temps puguis, per a que els moments feliços predominin sobre els tristos, per a que ses visions des passat no t’impedeixen de veure sa bellesa del futur… i del present. Molts d’anys!\ngener 20, 2006 a les 12:45\nTotes ses deixades són perdudes i sempre se poden veure per una cara o per s’altra!\ngener 20, 2006 a les 10:54\nQue polit, Lits, i clar que no has de renegar de res! Totes ses deixades són perdudes! I per molts anys!


14 robatoris amb força a l’interior de vehicles en una sola nit a Berga | Aquí Berguedà\n14 robatoris amb força a l’interior de vehicles en una sola nit a Berga\nUn dels cotxes que va patir robatoris. CEDIDA\n24 febrer 2020 16:57\nFins a 14 robatoris amb força en una mateixa nit a Berga. Va ser la de dimarts a dimecres de la setmana passada i els Mossos ja investiguen els fets. A hores d’ara han rebut 14 denúncies de propietaris de vehicles que se’ls van trobar malmesos.\nSegons han explicat fonts dels Mossos d’Esquadra a l’Aquí Berguedà, els lladres van trencar el vidre d’una finestra de cada cotxe i van endur-se el que estava a la vista. Segons explica el cos de policia, va ser una maniobra ràpida i no es van entretenir a buscar a cada vehicle. Els carrers on s’han registrat denúncies són el Pla de l’Alemany, el Prat de la Riba, el carrer Rafael Casanova o la carretera de Solsona, entre d’altres.\nEls Mossos investiguen els fets i encara no poden determinar si es tracta d’un sol vehicle o diversos organitzats en una mateixa acció.


Complementarietat entre toponímia i estadística oficial. El paper de l’Idescat. | e2013\n← Zoonímia: la petja dels animals en la toponímia\nLa teoria de la relativitat →\nJoan Serra (Membre de la Comissió de Toponímia. Institut d’Estadística de Catalunya, Idescat)\nL’Idescat, a més de la producció i la difusió estadístiques, també dedica esforços al desenvolupament d’estadística instrumental, complementària a aquestes dues. Un dels objectius de l’estadística instrumental és l’estandardització, la normalització i la creació d’eines i sistemes estàndards de referència que facilitin la comparabilitat de les dades estadístiques. Entre aquestes hi ha el desenvolupament de les geonomenclatures, que tenen per objectiu la identificació d’unitats territorials de diferents nivells, amb la finalitat d’obtenir, produir, disposar, classificar i estructurar informació estadística territorial, difondre’n els resultats i facilitar-ne la comparabilitat.\nLes unitats territorials s’identifiquen unívocament per un codi però també per un topònim. En aquest sentit, les tasques de l’Idescat en relació a aquesta temàtica se centren d’una banda, en l’establiment, implantació, gestió, actualització i promoció del sistema de codis, i de l’altra, el tractament dels topònims associats als codis. El resultat concret és la configuració d’una base de dades específica per a la identificació territorial, la informació de la qual és consultable al web de l’Idescat (http://www.idescat.cat/cat/territori/codis/).\nEn relació al segon dels dos aspectes senyalats, l’Idescat ve duent a terme des fa més de quinze anys, la normalització d’eines estadístiques que recullen toponímia normalitzada (viaris, nomenclàtors d’entitats de població inframunicipals, nomenclatures d’unitats territorials administratives, etc.).\nAquestes unitats territorials estadístiques són unitats territorials administratives (municipis, comarques, comunitats autònomes, regions europees o països), però també unitats territorials sectorials, creades específicament per a la gestió d’un servei concret, (àrees bàsiques de salut, àrees bàsiques policials, zones escolars, partits judicials, territoris postals, etc.). Sobre totes elles es necessita conèixer dades estadístiques (per exemple, la població, el PIB o l’atur), per això se’n coneix perfectament la delimitació o en el seu defecte el seu contingut territorial.\nEl sistema d’identificació d’unitats territorials consisteix en un conjunt de geonomenclatures de diferents nivells territorials (inframunicipal, local, regional, estatal, supranacional i internacional), lligades entre elles, amb els respectius codis d’identificació, topònims, correspondències amb altres nivells territorials administratius amb els quals estan lligats jeràrquicament, correspondències amb altres unitats territorials sectorials, un seguiment continu de les variacions que van esdevenint (altes, baixes, canvis de nom, canvis de codi, variacions de límits territorials, canvis d’assignació territorial i canvis de les correspondències amb altres unitats territorials), i un seguiment de les referències normatives i/o legals que les justifiquen.\nEn relació a la normalització dels noms de les unitats territorials, s’utilitzen les normatives d’oficialitat dels noms (la competència per establir el nom oficial d’un municipi és del propi ajuntament), les normatives pròpies en matèria de llengua i toponímia, o les normatives i recomanacions de normalització de topònims de Nacions Unides. L’objectiu és promoure l’ús de la forma oficial dels topònims, en el cas que existeixi, i si no, promoure l’ús de la forma normalitzada en català.\nL’Idescat ha dut a terme els següents treballs de normalització d’unitats territorials amb finalitats estadístiques:\nNormalització del viari de Catalunya que periòdicament revisa amb versions successives.\nNormalització, des de la versió corresponent al Cens de població de 1991, del Nomenclàtor estadístic d’entitats de població de Catalunya, que recull periòdicament les dades de població de tots els censos, padrons i padró continu a nivell d’unitats territorials inframunicipals (viles, pobles, llogarrets, urbanitzacions veïnats, etc.). Des de la versió corresponent a 1 de gener de 2009, el Nomenclàtor estadístic normalitza els noms de les entitats de població d’acord amb la toponímia del Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, obra realitzada per la Generalitat de Catalunya i l’Institut d’Estudis Catalans, i impulsada des de la Comissió de Toponímia de Catalunya.\nNormalització en català de les versions oficials dels noms de les illes, les províncies i les comunitats autònomes d’Espanya.\nNormalització en català, des de la versió de 1992, de la Nomenclatura d’unitats territorials estadístiques (NUTS) d’Eurostat, que recull i estructura jeràrquicament les unitats territorials administratives dels països de la UE, amb la finalitat d’elaborar les estadístiques regionals. L’adaptació de les dues últimes versions han estat revisades per l’Oficina d’Onomàstica de l’Institut d’Estudis Catalans.\nAdaptació en català dels noms de les llistes de codis de països del món que difonen diversos organismes estadístics i d’estandardització (INE, Eurostat, UNSD i ISO). En aquest cas també, l’adaptació que ha anat fent l’Idescat durant anys, ha estat revisada per l’Oficina d’Onomàstica de l’Institut d’Estudis Catalans.\nA més d’Internet, l’Idescat fa difusió de les geonomenclatures mitjançant el Servei d’Atenció de Demandes i l’elaboració d’informes per a l’assessorament als productors d’estadístiques territorials. Amb la informació més rellevant es fan tres publicacions amb format llibre: “GEOCAT. Codis territorials i administratius a Catalunya”, “NOMENCAT. Nomenclàtor estadístic d’entitats de població de Catalunya” i “Codis territorials sectorials de Catalunya”.\nTotes aquestes tasques es porten a terme, d’una banda, amb coordinació amb els organismes d’estandardització i estadístics oficials d’altres sistemes estadístics (INE, Eurostat, UNSD i ISO), i d’altra banda, amb coordinació amb diferents organismes administratius de Catalunya amb la finalitat d’avançar amb la normalització de les unitats territorials de Catalunya i la seva toponímia, i amb la toponímia en català de les unitats territorials de fora de Catalunya.\nEs produeix col·laboració amb la DG d’Administració Local que manté el Registre d’Ens Locals de Catalunya i al qual l’Idescat proporciona el sistema de codificació; amb l’Oficina d’Onomàstica de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC) per fixar correctament la toponímia de les unitats territorials amb finalitats estadístiques; amb la Comissió de Toponímia de Catalunya de la qual l’Idescat és membre; i amb l’Institut Cartogràfic de Catalunya (ICC), ja que les unitats territorials identificades amb finalitats estadístiques són informació de base per a la cartografia i els sistemes d’informació geogràfica (viaris, etc.).\nLa relació entre la toponímia i l’estadística oficial s’estableix quan des de la toponímia s’aporten coneixements i eines per a la normalització de geonomenclatures, establertes amb finalitats d’identificació de territoris estadístics, i des de l‘estadística oficial s’aporten aquestes geonomenclatures normalitzades com a informació de base per a treballs de recollida de topònims i per al desenvolupament d’informació cartogràfica.\nGaleria | Aquesta entrada s'ha publicat en Topodística = Toponímia + Estadística i etiquetada amb Comissió de Toponímia, estadística instrumental, geonomenclatures, Idescat, IEC, Institut Cartogràfic de Catalunya, nomenclàtor, NUTS, Oficina d'Onomàstica, Registre d'Ens Locals de Catalunya, sistema de codis, topònims, toponímia normalitzada, viari. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Torrent premia els participants del concurs ‘Qui sap més?’ - Info Torrent\nInicio Notícies Cultura Torrent premia els participants del concurs ‘Qui sap més?’\nPublicado en gener 15, 2021\nLa sala de plens de l’Ajuntament va acollir ahir, amb la presència de l’alcalde, Jesús Ros i de la regidora de Cultura, Susi Ferrer, juntament amb els membres de les falles concursants, el lliurament dels premis.\nLa sala de plens de l’Ajuntament va acollir ahir el lliurament de premis de la primera edició del concurs de preguntes i respostes ‘Qui sap més?’, on l’equip de la falla Pare Méndez va obtindre la primera posició després d’enfrontar-se a la falla Barri Cotxera en la gran final. “Estem molt agraïts a les falles per participar en aquesta iniciativa, que promou el coneixement de les tradicions i la cultura de la nostra ciutat des de l’entreteniment, i que ha acompanyat els torrentins i torrentines en aquestes festes nadalenques, tan diferents. És per això que estem segurs que aquesta serà la primera de moltes edicions i, després de l’èxit d’enguany, pretenem involucrar-hi més associacions i col·lectius de la ciutat”, va destacar la regidora de Cultura, Susi Ferrer, durant el lliurament que va tindre lloc a l’Ajuntament, en el qual també va participar l’alcalde, Jesús Ros.\nD’aquesta manera, els guanyadors de cada semifinal van rebre quatre entrades per a l’Auditori i l’equip campió dues targetes +25 amb 100 euros per a gastar en els establiments del municipi, com a part del programa de promoció del comerç local “100% amb el comerç de Torrent” impulsat pel consistori. L’equip finalista va rebre també dues targetes per valor de 50 euros cadascuna dins de la mateixa campanya\nAnterior Artículo Torrent ha posat 4.500 denúncies relacionades amb la COVID-19\nSiguiente Artículo 450.000 euros gastats en comerços local amb la Targeta +25 de l’Ajuntament de Torrent


Escut de la Llacuna\n4 La vila de la Llacuna\n4.2 Els antics dominis cistercencs i la casa dels Castellots\n4.3 El castell de Vilademàger\nLa vila de la LlacunaModifica\nL'església de Santa Maria de la Llacuna (dita després també del Priorat), origen de la vila, és esmentada ja el 1020, quan era regida pel prevere Selva, any en què fou donada per Ermessenda de Carcassona i el seu fill Berenguer Ramon I al monestir de Sant Llorenç del Munt; vers el 1053 una incursió sarraïna destruí el temple de la Llacuna i els seus arxius (i potser també Vilademàger i Sant Pere reberen l'escomesa) i el 1060 Selva reclamà l'auxili del monestir del Munt, que féu restaurar l'església (Selva es retirà al Munt i cedí tots els seus drets) i hi establí el priorat benedictí de Santa Maria de la Llacuna, filial de Sant Llorenç del Munt. La rivalitat entre el rector de Vilademàger i el prior de la Llacuna es fa evident des de l'inici del segle XIV (la gent acudia al priorat, lloc més planer i accessible, per als serveis religiosos) i el 1310 ja consta que residia a la Llacuna un sacerdot que regia l'església com a rector, supeditat probablement a la parròquia de Vilademàger. El 1734 es construí l'actual església parroquial dedicada a la Immaculada Concepció, ja independent de Vilademàger, al solar de la capella de Santa Maria de Natzaret, edificada el 1327 al costat de l'hospital de la vila (fundat el 1325); presideix una petita plaça, en part porticada, amb la seva façana severa, ornada pel portal amb decoració en relleu de frontó triangular clàssic; és d'una nau i capelles laterals. Als afores hi ha la Creu del Pla, gòtica.\nEls antics dominis cistercencs i la casa dels CastellotsModifica\nEl 1160 els monjos cistercencs que s'havien establert a Valldaura el 1150 (terme de Cerdanyola del Vallès) decidiren de traslladar-se a l'Espluga d'Ancosa del terme de Vilademàger (Ramon Berenguer IV els donà el lloc), cosa que féu part de la comunitat, que hi inicià la construcció d'un monestir; el mateix any 1160 el bisbe de Barcelona els lliurà els delmes de Sant Pere provinents d'Ancosa, de les Solanes i d'Olzina. El 1168, però, la comunitat rebé el lloc de Santes Creus, on es traslladà definitivament el monestir, i a l'Espluga d'Ancosa restà només un gran domini i una granja monacal de la qual hi ha abundants restes. També fou de Santes Creus la granja de les Solanes, al sud del terme.\nEl castell de VilademàgerModifica\nAl nord de la vila, al peu de la serralada que separa les valls de la Llacuna i de Miralles podem trobar Les Vilaltes, grup de cases amb una església dedicada a sant Antoni.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=La_Llacuna&oldid=26369999»\nDarrera modificació: 16 feb 2021 a les 18:27\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 feb 2021 a les 18:27.


Hondures vol il·legalitzar l’ús de la píndola anticonceptiva d’emergència (PAE) | cooperaccio\nEstàs aquí: Home › Comunicació › Hondures vol il·legalitzar l’ús de la píndola anticonceptiva d’emergència (PAE)\nHondures vol il·legalitzar l’ús de la píndola anticonceptiva d’emergència (PAE)\nNoticies / 23 febrer, 2012\nEn Centre de Drets Reproductius ha redactat un manifest en el qual critica la decisió de la cort suprema de justícia hondurenya de declarar la compra, venda i distribució de la píndola anticonceptiva d’emergència (PAE) un fet il·legal. La decisió de la cort es basa en la idea de que és un métode avortiu, ja que evitat la implantació del fetus a l’úter. Aquesta teoria, ha estat refutada des de fa anys per part de la comunitat científica internacional, la OMS i la OPS (Organització Panamericana de Salut), que mantenen que la PAE té dos principis actius: el d’evitar que els espermatozous arribin a les trompes de fal·lopi (on es produeix la fecundació) i alterar l’ovulació de manera que no hi hagi un òvul disponible per a ser fecundat.\nAquesta decisió mostra, per tant, un menyspreu a les llibertats sexuals i reproductives de la dona, que ha de fer-se càrrec dun embaràs no desitjat fins i tot en casos de violació (recordem que en Honduras no es permet l’avortament baix ningún concepte). I va més enllà, ja que desatén alguns dels drets fonamentals declarats en nombrosos tractats dels quals Honduras és part signant, com el dret a decidir el volum de la família, l’interval entre els fills, a la privacitat, a la salut i al gaudi dels avenços científics.\nDescarrega el Document (PDF)\nIniciativa contra els acords comercials entre la UE i Amèrica Central, Colòmbia i Perú\nEl Mobile world congress obvia de nou els greus impactes de la telefonia mobil


7€ entrada general / 4€ reducida\nHorari de visites guiades: 12h.\nAmb motiu de l’actual exposició Living matter de Paul Daly, el Museu Can Framis ofereix visites guiades.\nInscriu-te al formulari si vols assistir aquest dissabte 23 de novembre a les 12h a una visita guiada per les obres més destacades de Living matter i endinsar-te en el món creatiu de Paul Daly. L’aforament mínim són 4 persones i el màxim 25.\nPaul Daly centra la seva investigació artística en l’exploració i la investigació de la matèria orgànica. A Living matter de Paul Daly, els processos naturals de descomposició com l’acció dels elements i la desintegració bacterial interrompen en diferents moments de l’procés. Així aconsegueix obtenir una varietat d’efectes estructurals i cromàtics que són epicentre de les seves peces.\nCada set de Living matter de Paul Daly, representa el cicle natural d’una estació i el seu canvi gradual en una altra. Cada peça, es munta en vidre i s’il·lumina per darrere. D’aquesta manera, es revelen colors, textures i estats canviants d’acord a el pas el temps. Des de la llavor i l’explosió de la vida a la primavera, fins a l’hivern, la vellesa i la descomposició. En Living matter de Paul Daly, la llum que passa a través de l’material orgànic actua com a catalitzador, igual que a la natura. I, d’aquesta manera, dóna vida pròpia a les obres.\nInclou els següents materials: fulles diverses que inclouen heura, col, Firmiana, tell, Wigand, herba, iuca deconstruïda, enciam, llorer, castanyer, auró, faig, kiwi i pell de taronja, pell de ceba, cogombre, pastanaga i rodanxes de carbassó , branquetes i arrels diverses. Aquests elements són extrets de la natura per tornar-la a representar.\nPaul Daly, arquitecte i artista, va ser el guanyador de el Premi d’Escultura 2018 de la Fundació Vila Casas amb l’obra Rambla (Senescència).\nLa proposta expositiva que presenta el Museu Can Framis fins al 19 de gener, comissariada per Glòria Bosch, reuneix una selecció d’obres dels últims anys i és la primera mostra individual de l’artista a Barcelona.\nEl estudio de diseño ruiz+company estrena nuevo proyecto, Werunproject. Más que un proyecto, es una filosofía que pretende ayudar a… Més →\nArt\t/ Gastronomia\tFa 2 anys\nEl pròxim dissabte 19 d’octubre La Plataforma celebra un Brunch & Art per acomiadar la periodista i il·lustradora veneçolana Rayma… Més →


La Festa pel Joc i el Lleure en català demana l’alliberament dels presos polítics\nLa Plataforma per la Llengua organitza per catorzè any aquesta activitat que ha omplert el passeig de Lluís Companys de jocs, tallers i música\nLa catorzena Festa pel Joc i el Lleure en català ha omplert novament el passeig Lluís Companys de Barcelona de jocs, concerts i tallers per reivindicar més presència de la llengua catalana sigui en el funcionament, etiquetatge o instruccions de les joguines. Una fita que va avançant lenta, però de manera segura. Si fa 14 anys només en el 3% dels jocs hi havia presència del català, aquesta xifra és actualment del 8%.\nOrganitzada per la Plataforma la Llengua, l’edició d’enguany de la festa ha estat marcada per l’actual context polític i social. Es va plantejar en un principi suspendre-la pel fet que els presidents de l’ANC i Òmnium Cultural, el vicepresident del Govern i set consellers són a la presó i el president Puigdemont i els altres quatre consellers es troben a Bèlgica. Tot i així, s’ha decidit tirar endavant no sense reivindicar la fi d’aquesta situació. L’escenari principal de la festa lluïa una gran lona amb els rostres dels deu empresonats i els organitzadors, voluntaris i parades duien un llaç de color groc.\nSegons l’organització, unes nou-mil persones, xifres similars a l’any passat, han participat en aquest esdeveniment. Dividida en cinc trams al llarg del passeig de Lluís Companys, la Festa ha comptat amb una vintena d’expositors i parades amb jocs, tallers i activitats exclusivament en català, com un taller de ràdio o un en què s’aprenia el llenguatge dels signes. Una oportunitat perquè els nens i nenes provessin i es divertissin en un ambient lúdic i familiar. També hi havia una zona habilitada per jugar al popular joc de les paraules Scrabble en català. El rocòdrom, l’espai ampliat de la ludoteca i, com a novetat d’enguany, un ampli circuit per anar en patinet o patins han estat alguns dels espais habilitats. No han faltat les actuacions musicals i els espectacles dirigits al públic infantil.\nTot plegat, per reivindicar el dret a divertir-se, compartir i aprendre en català a través del joc i durant l’estona de lleure. També és una manera de denunciar que moltes empreses de joguines encara segueixen incomplint la llei i eviten l’etiquetatge en llengua catalana. Isabel Romano, responsable de la Comissió de Joguines i membre de l’executiva de la Plataforma per la Llengua, ha explicat en declaracions a l’ACN que en aquests 14 anys, la presència del català en els jocs i joguines ha passat del 3% al 8%, xifra que considera ‘que no és suficient’. Queda molta feina per fer, sobretot de conscienciació a l’usuari. ‘Veiem que hi ha alguns fabricants que s’han adonat que cal que el català també estigui present, però veiem encara com una assignatura pendent que més famílies ho exigeixin’, ha comentat.\nLa Plataforma lamenta que les grans multinacionals sempre inclouen totes les llengües europees en l’etiquetatge i en les instruccions dels seus articles, ignorant, però, el català. Entre els exemples, les marques Lego i l’alemanya Playmobil, que des del 1974 diverteix milions de nens i nenes amb els seus ninots de 7,5 centímetres d’altura i amb els seus infinits accessoris i escenaris on es poden recrear les seves aventures. El cas és que el català encara no és present en aquesta popular joguina, que sí que es pot trobar en 20 altres idiomes. Per reivindicar-ho, es va crear el 2016 l’etiqueta #VolemPlaymobilEnCatalà i, a més, es va penjar una llufa de cinc metres amb un cartell on es llegia aquesta proclama.\nUna edició que perillava per l’actual situació política\nAquest 2017, la llufa del Playmobil en català llueix un gran llaç de color groc per tal que Cuixart, Sánchez, Junqueras, Bassa, Borràs, Forn, Mundó, Romeva, Rull i Turull surtin de la presó i que Puigdemont i els altres consellers que estan amb ell a Brussel·les puguin tornar a Catalunya sense ser processats judicialment.\nRomano ha reconegut que, amb l’actual context, s’havia plantejat suspendre la festa d’enguany. ‘Però al final vam pensar que havíem de seguir la festa endavant, tot i aquesta injustícia que estem vivint’, ha dit. ‘És una situació política que ens afecta a tots, a famílies senceres, i als fills els eduquem en els valors que nosaltres considerem que són els correctes. Creiem que el fet de poder expressar la teva opinió política no ha de ser sancionable i, ni molt menys dur-te a la presó’, ha afegit.\nPer l’acte hi han passat diverses personalitats i autoritats que han conegut de primera mà les activitats i els voluntaris que les estaven fent. És el cas de la presidenta del parlament de Catalunya, Carme Forcadell, de la directora general de Política Lingüística de la Generalitat, Ester Franquesa, així com representants de la Diputació de Barcelona i de l’Agència Catalana de Consum.


2013 1110. La moderació viu zquí - Gironès per la independència\n2013 1110. La moderació viu zquí\nLa moderació viu aquí\nEls experts només veuen viable una solució intermèdia per al xoc entre les reivindicacions catalanes i l’Estat\nMODELS DE REFERÈNCIA “Un repartiment del poder com als EUA i un finançament com a Suïssa i a Alemanya” PRECEDENTS OPERATIUS “Voluntat d’acord i esperit negociador; com els executors de la transició”\nUN PROCÉS RESERVAT... “Una negociació discreta donaria més marge de maniobra per assolir acords” ...O UN PROCÉS OBERT “La publicitat del desafiament i el pes de l’apostat veten un arranjament previ”\nLa negociació no és una ciència exacta; per això els resultats no són sempre els mateixos. I, justament, el contenciós territorial entre Catalunya i l'Estat espanyol és una d'aquestes situacions endimoniades que porten a preguntar-se si serà cert que "en gairebé tota mena de conflicte sempre hi ha la possibilitat de negociar un resultat mútuament acceptable". Tanmateix, quan els que voldrien negociar no poden, i els que podrien negociar no volen, el bloqueig s'eternitza sense que ningú no sàpiga molt bé si el temps s'ha convertit en un aliat o en un enemic.\nEn el cas del conflicte català, és possible sortir d'aquest bloqueig estèril i potencialment suïcida? Tenen possibilitats els brots verds del diàleg que s'han insinuat en les últimes setmanes? I ja posats en matèria: si realment existeixen solucions acceptables per a les dues parts, com cal aconseguir que tirin endavant en detriment de les actituds més intransigents?\nEls negociadors experimentats jutgen que "és imprescindible tenir clar des del començament quines coses no són negociables, per no alimentar falses expectatives i aspirar a resultats realistes". A partir d'aquí, i amb la voluntat de contribuir a il·luminar un camí encara opac, un ventall d'experts ha dibuixat per a La Vanguardia les possibles línies de sortida a la qüestió catalana, sempre supeditades a la viabilitat. Aquestes són les respostes.\nHi ha una tercera via? La pregunta del milió: hi ha alguna solució intermèdia entre ruptura i immobilisme que pugui ser acceptable tant per a Catalunya com per a la resta d'Espanya? Josep M. Colomer, professor d'investigació de l'Institut d'Anàlisi Econòmica del CSIC, creu que, precisament, "l'única solució duradora és intermèdia. A Europa -afegeix- la democràcia sols podrà sobreviure si queda estructurada en un conjunt de governs a múltiples nivells (local, autonòmic, estatal, continental), en què els poders estiguin dividits i compartits, de manera que cap d'ells no pugui pretendre una sobirania real i efectiva". I conclou amb un argument de pes: "Això és, més o menys, el que hi ha als Estats Units, on a ningú no se li ocorre, almenys des de la mortífera guerra civil del segle XIX, reivindicar la sobirania dels estats. Allà tampoc no hi ha tornat a haver moviments de secessió".\nPer la seva part, Ignacio Lago, professor de Ciència Política de la UPF i membre de l'Institut Juan March, considera "l'opció més probable un canvi pactat de l'statu quo sense tocar la Constitució". I el concreta: "Es tractaria d'aprovar un sistema de finançament autonòmic més favorable per a Catalunya". Però Lago creu que "per arribar a aquest acord seria imprescindible que la independència de Catalunya es tornés inviable econòmicament com a conseqüència d'un no rotund de la Unió Europea al seu ingrés".\nEn canvi, Joan Antón-Mellón, catedràtic de Ciència Política de la Universitat de Barcelona, aposta per "una reforma constitucional que dissenyés un model d'organització territorial de l'Estat en un sentit federal, on tots els ciutadans se sentissin còmodes i partícips d'un projecte comú". I això acompanyat d'"un finançament adequat com a Alemanya o a Suïssa i amb un nivell competencial clar i indiscutit". Però abans, afegeix Antón-Mellón, el Partit Popular ha de "superar la visió essencialista d'Espanya i el PSOE el jacobinisme". Segons el seu parer, tots dos partits han d'entendre que s'enfronten a "un tema de repartiment de poder i que els problemes de les democràcies se solucionen amb més democràcia. I òbviament -conclou-, l'admissió del dret a decidir és el pas previ".\nAl seu torn, Sandra León, professora de Ciència Política a la Universitat de York, assenyala "que la ruptura unilateral i l'immobilisme representen la negació de la política com a mecanisme per donar solució a les demandes que formulen la majoria dels ciutadans a Catalunya". "En democràcia -afegeix aquesta experta en política autonòmica-, l'únic cert han de ser les regles del joc polític en el qual es dirimeixen els conflictes".\nPer això, considera que la solució passa "per la normalització del conflicte polític, treure'l a la llum i portar-lo al terreny dels arguments, del diàleg i de les possibles alternatives: federal, confederal, Estat propi...".\nEn aquest sentit, Lluís Orriols, doctor per la Universitat d'Oxford i expert en opinió pública, situa la viabilitat d'una tercera via, entesa com a solució intermèdia, en la mateixa societat catalana: "Malgrat la contundència d'algunes enquestes publicades recentment, a Catalunya no hi ha una majoria clara favorable a la independència". Orriols assenyala que "els elevats percentatges de catalans que optarien per la papereta del sí en un eventual referèndum s'expliquen perquè una porció considerable de federalistes, o de ciutadans que desitgen més autonomia, prefereixen una ruptura abans que mantenir l'statu quo". Per això, aquest professor de la Universitat de Girona adverteix: "Si el Govern espanyol plantegés seriosament una tercera via, és probable que una majoria clara de l'opinió pública catalana acabés donant l'esquena a la independència i acceptant aquest escenari".\nFinalment, Enric Ucelay-Da Cal, catedràtic d'Història Contemporània a la UPF, considera que "el Govern català i el Govern espanyol estan ficats en una partida de pòquer, en la qual abans hi va haver altres jugadors que han deixat les cartes sobre la taula i s'han apartat de la gran aposta".\nAra bé, l'historiador Ucelay es mostra escèptic sobre la viabilitat d'una solució intermèdia: "No està clar que es pugui promoure un acord entorn d'una fórmula política, maximalista per a uns i minimalista per als altres, que pugui vendre's a tot arreu com una victòria que satisfaci el públic d'una capital i resulti acceptable per a l'altra". "Fins ara -subratlla- el consens es fonamentava en paraules amfibològiques, equívoques o ambigües (Generalitat no equival a una generalitat) i diners. Avui falten diners i es demana concreció, una combinació nefasta".\nL'escenografia de la negociació Suposant que existeixi una solució intermèdia, com s'hi arriba? És millor una negociació discreta a càrrec dels moderats dels dos costats o un procés obert en el qual la moderació acabi imposant-se al radicalisme?\nPer a Josep M. Colomer, "el que fa falta és voluntat d'acord i esperit negociador, com els que van desenvolupar en els anys setanta del segle passat els protagonistes de la transició". "Aquelles estratègies -precisa el professorColomer- no van ser una xacra generacional, com sembla que alguns adolescents voldrien pensar, sinó que van ser induïdes pel temor a una catàstrofe". Per això, afegeix, "en la mesura que l'abisme també es vagi obrint ara, hi haurà una altra vegada incentius per a la negociació i el pacte".\nDes d'aquesta mateixa perspectiva, Ignacio Lago considera que "tant CiU com el Partit Popular tenen incentius per trobar un acord. La qüestió clau és que cap d'ells no pot aparèixer com el perdedor". Per això, aquest expert en sistemes electorals considera crucial "un hipotètic no de la Unió Europea" a l'ingrés de Catalunya, ja que llavors "l'opció de la independència perdria força, sobretot entre els catalans que fan anar arguments econòmics i pragmàtics per defensar-la, així com entre les elits econòmiques catalanes". En aquest context, "un acord resultat d'una negociació discreta dins de la Constitució espanyola, però amb un canvi del sistema de finançament, seria acceptable per a CiU i PP".\nAquest seria el punt de trobada entre la consulta com a opció preferida de CiU, i el manteniment de l'statu quo com a primera preferència del Partit Popular. Però per això, insisteix Lago, "ha de ser la UE la que tanqui la porta en termes econòmics a la independència". "Sense oblidar -afegeix- que ni el PP ni CiU no són actors unitaris i hi ha diferències dins de cada un d'ells".\nPer la seva part, Lluís Orriols constata que "en els últims anys el discurs antiautonomista ha calat profundament en la resta d'Espanya i que aquest clima d'opinió tan advers condiciona molt el tipus de negociació a què pot enfrontar-se un president amb escàs lideratge com Mariano Rajoy". Per això, Orriols aposta per "una negociació discreta, que donaria al president gran marge de maniobra per assolir acords".\nJoan Antón-Mellón coincideix que "la discreció és necessària en política", però subratlla que "la importància del procés fa necessari que els ciutadans puguin escollir tenint la informació adequada sobre les conseqüències de les decisions; sense demagògies ni manipulacions de sentiments". Aquest especialista en estudis d'intel·ligència lamenta que no s'estigui "produint un debat serè, amb secessionisme màgic, d'una banda, i arguments de la por, per un altre; i només la societat civil catalana està donant mostres d'un grau molt elevat de cultura cívica democràtica". Per això, Antón-Mellón adverteix que "la legitimitat d'una possible solució està en àmplies majories polítiques i socials, no en cercles reduïts i elitistes".\nTambé la professora Sandra León es mostra reticent a una negociació discreta. "Les reivindicacions de la societat catalana -assenyala- tenen a veure amb la demanda d'expressar democràticament les preferències sobre si vol o no que Catalunya es mantingui a dins d'Espanya, i això no sembla encaixar bé amb un procés que sigui resolt exclusivament per negociacions entre elits". Aquesta doctora en Ciències Polítiques per l'Institut Juan March preveu més dificultats "si els contactes no són públics i oberts" i xifra "l'èxit de la negociació" al fet que "efectivament els moderats dins de cada grup tinguin prou pes com per ser vistos pels seus membres com a legítims interlocutors".\nUcelay, historiador de referència, ho resumeix en altres termes: la "publicitat donada" a l'enfrontament, "el pes de l'apostat i les regles mateixes del desafiament no permeten un arranjament previ. S'ha posat massa sobre la taula". Segons el seu parer, un acord entre bastidors "constituiria una trampa grollera per als respectius seguidors". I en un símil de l'actual univers mediàtic, Ucelay recorda que "el torn va molt controlat de cara als espectadors".\nUn pronòstic L'èxit d'una negociació depèn que els antagonistes estiguin disposats a l'intercanvi. I en aquest cas, quin és el pronòstic dels experts? Colomer es limita a emetre una crua advertència: "Si en comptes de negociar amb les institucions centrals de l'Estat, alguns s'atrevissin a fer una declaració unilateral d'independència des del Parlament, provocarien una crisi que col·locaria no sol Catalunya sinó també l'Estat espanyol en una posició marginal en la Unió Europea. Com un altre cas de conflicte no resolt a la perifèria meridional: els Balcans de l'Oest".\nUcelay, un dels especialistes més importants en el nacionalisme català, se cenyeix també a l'experiència històrica: "No és la primera vegada en els últims cent anys que Govern (català) i Govern (espanyol) aposten fort". Per això adverteix: "O un, el que desafia, trenca la banca (el jugador rival) o es queda sense més ni més amb el que porta: sense casa, ni cotxe, ni rellotge, ni res".\nPer la seva part, Lluís Orriols recorda que és "l'immobilisme del Govern central el que alimenta el suport a la independència entre els catalans", i per això "no és descartable que l'Estat acabi per entendre que, pel seu propi interès, ha de moure fitxa i acceptar superar l'actual statu quo". Irònicament, afegeix, "quan el Govern central es decideixi per iniciar algun tipus de negociació, sigui acceptant la consulta o proposant una tercera via, serà quan es produeixi un punt d'inflexió i la tendència favorable a la independència es reverteixi". Sandra León coincideix que "existeix una demanda majoritària de canvi a Catalunya que transcendeix els partits i va més enllà de la capacitat de les elits polítiques per activar o desactivar certs assumptes. I a aquesta demanda, tard o d'hora, hi haurà de donar-se resposta". Això sí, aquesta professora recorda que "els incentius del PP per fer algun tipus de concessió semblen menors en el curt termini, ja que l'opció immobilista li pot reportar amplis rèdits electorals". Però també creu que el resultat final "dependrà en gran manera de les fractures entre i dins dels partits que han estat protagonistes en impulsar el referèndum sobre la independència: CiU i Esquerra Republicana". A partir d'aquest complex escenari, "és previsible que el resultat final transcendeixi àmpliament les reformes puntuals en l'àmbit del finançament", com inicialment pretendrà el PP.\nFinalment, Joan Antón-Mellón confia que "es produirà un acord raonable i democràtic en la línia apuntada (un model d'organització territorial de l'Estat en un sentit federal), per evitar que els esdeveniments descontrolats requereixin improvisacions d'urgència". Els arguments d'aquest director de línia d'investigació al Centre de Recerca del Risc es basen en la descarnada realitat: "Tota la societat catalana i espanyola s'hi juga molt". I la magnitud del desafiament suposa que "és l'hora dels estadistes i que els partits polítics i el conjunt de la societat superin un statu quo que presenta indubtables dèficits democràtics".\nEn qualsevol cas, i tal com recorden els experts en processos de negociació: que ningú no oblidi que un resultat desequilibrat i insatisfactori, fruit d'una correlació que permeti avantatges massa favorables a una de les parts, deixa oberta la porta que el problema torni amb més virulència en molt poc temps.\nO dit en altres paraules: quan es dóna un cop de porta al futur, aquest acaba entrant finalment per la finestra enmig d'un terrabastall previsible.


Un membre dels Castellers de Barcelona, acusat d'abusar sexualment de vuit menors\nActualitzat 11/11/2020 09:13\nEls Mossos d'Esquadra han detingut un membre dels Castellers de Barcelona per presumptes abusos sexuals a vuit menors de la mateixa associació, que el va expulsar de manera cautelar quan en va tenir coneixement. L'home ha quedat en llibertat amb mesures cautelars després de passar a disposició judicial aquest dimarts.\nEls Castellers de Barcelona detecten el comportament d'abusos\nLa detenció d'aquest home és el resultat d'una investigació que els Mossos van iniciar al febrer d'aquest any després de rebre la denúncia d'algunes menors de la colla castellera per suposats abusos sexuals.\nEls Castellers de Barcelona ja treballen en un protocol específic i treballen amb les persones afectades / Wikimedia Commons\nEn un comunicat que l'associació ha difós en fer-se públic el cas d'abusos, els Castellers de Barcelona detallen que, després de detectar "indicis d'un possible comportament inadequat i d'abusos", es van posar en contacte amb especialistes en aquest àmbit per atendre a les víctimes menors i majors d'edat.\n— Castellers de Barcelona (@CdBCN) November 10, 2020\nL'associació, que és la més antiga de Barcelona i que té més de 300 membres, també es va posar a disposició dels Mossos d'Esquadra.\nEs treballa en un protocol per protegir els nens\nEn concret van contactar amb la unitat d'abusos a menors de l'Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona i els van derivar possibles casos. Per als majors d'edat, es va contactar amb l'Associació d'Assistència a Dones Agredides Sexualment (AADAS).\nL'associació ja treballa en un protocol específic per protegir els nens per tal que els tècnics que estan amb ells tinguin la formació i prevenció necessària.


CLASSICS: "El Ral·li Costa Brava 2021 serà especial i emotiu"\nCLASSICS: “El Ral·li Costa Brava 2021 serà especial i emotiu”\nEl president del Ral·li Classics ha anunciat a través de les xarxes socials que malgrat voler buscar una nova data en el calendari, finalment serà ja en 2021 quan es disputi la 69a edició del Ral·li Costa Brava.\nEn aquest missatge ha recalcat a més, el seu agraïment exprés a tots els equips que han mostrat la solidaritat i l’afecte després d’haver de cancel·lar a última ara el 68 Ral·li Costa Brava.\n“Esperem que tots els equips i les vostres famílies estigueu bé de salut. Per a quan tornin les carreres, us sorprendrem. Potser no ho hem dit massa o no les vegades suficients, i per això avui volem agrair als equips les vostres mostres de solidaritat i afecte, després de la cancel·lació del 68 Ral·li Costa Brava. Gràcies de cor per la vostra comprensió; per a persones així val la pena organitzar grans esdeveniments. RallyClassics ja està treballant en la 69 edició del Ral·li Costa Brava 2021, que serà molt especial i emotiva” va reconèixer Romaní.\nPrevious articleWRC: El remodelat calendari 2020 podría incloure noves proves\nNext articleEl Peugeot 308 2020 es posa al dia


L’hort ecològic: aules germanes\nPublicat el Dimarts, 06 Juny 2017 22:33\nEls alumnes de la classe de 2on de primària A i els alumnes de 6è A d’educació infantil han elaborat gràcies a les alumnes practicats de la UIB i del CESAG, Marina i Malén, un projecte: l’hortet ecològic.\n¿Per què un hort?\n“Els horts són una eina essencial per a l'Educació Ambiental i per a la demostració dels processos ecològics, funcionant com aules o laboratoris vius on l'alumnat experimenta directament amb molts dels processos presents en la natura. Està centrat en educar des del mig, sobre el medi i per al medi”.\n“L'escola és clau en la contribució a la millora de la qualitat ambiental, de promoure un canvi de perspectiva, d'hàbits i de comportaments encaminats a la recerca d'una societat més justa i solidària, preocupada per la qualitat del seu medi ambient.”\nPer altre banda, duim a terme el concepte d’ aules germanes. Les aules germanes consisteixen en unir-se dues classes de diferent curs i/o etapa i treballar un tema comú. Això ens permet realitzar activitats que fomentin la cohesió, la cooperació i el coneixement mutu. Fer créixer l’hort tots junts fomentarà una aprenentatge lúdic i de relació. Els infants de 5 anys tindran i aprendran com a model als alumnes de segon de primària i els de primària ajudaran als més petits a aprendre la feina de l’hort.


Gasthof zum See Wiesensteig Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2 allotjaments a Wiesensteig.\nKirchheimerstraße 1, Wiesensteig, Wiesensteig, Alemanya, 73349 - Veure al mapa\nMés informació sobre Gasthof zum See\nDissenyat tant per oci com per negoci, Gasthof zum See està situat idealment a Wiesensteig; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Gasthof zum See, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen restaurant, caixer automàtic a l'espai.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses esquí, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Gasthof zum See.\nJ.A, Països Baixos


Josep Pla – Les illes – Prefaci\nDe jove –en realitat l'atracció m'ha durat tota la vida perquè en aquest punt la joventut se'm manté viva–, de jove, vaig ésser molt donat a rodar per les illes. Aquesta atracció deu tenir per causa l'encantament que el mar sempre em produí. El mar ha estat una part de la meva vida –el Mediterrani, s'entén. En l'arrel d'aquesta predisposició no hi ha pas solament el gust de trobar-me en un determinat medi físic (un medi que de vegades és prodigiosament agradable i altres repel·lent), sinó una necessitat de comprendre com hem estat, com som i com probablement serem. Encara que avui el català hagi perdut pràcticament el contacte del mar, el seu pes ancestral és tangible en la nostra vida. Les escasses qualitats, els grans defectes, s'hi podrien potser referir. La nostra arcaica insolidaritat, la solitud infranquejable que caracteritza la nostra existència, s'hi podrien potser relacionar. En fi: el mar ha estat per mi un incentiu de curiositat inesgotable, i és per això que de molt jove rodo per les illes. ¿És que per ventura el que el mar té de més autèntic no es troba a les illes?\nAquest llibre parla de la meva experiència sobre el rodar per les illes. Implica un retorn al mar després de les primeres aventures terrestres de la meva vida. Fa referència a un determinat nombre d'illes del Mediterrani occidental –de les nostres (diríem) illes– i del Mediterrani central. Conté també una llarga relació sobre les lluminoses, radiants, tristes illes del pèlag hel·lènic. Les illes d'aquest mar de vegades tenen una llum trista, sobretot quan s'hi projecta el vent del sud i s'hi entaula hores i hores, amb una continuïtat humida i fatídica.\nEncara que els crítics no en parlin mai, perquè avui tothom ho entén tot, sobretot el que és totalment i definitivament inintel·ligible, continuo creient que el gran problema d'un escriptor és el de fer-se entendre utilitzant la mínima quantitat de paraules possible. És un problema difícil, sobretot si hom utilitza la ploma no per a posar entre el lector i la naturalesa una falsificació qualsevol, flagrant i utilitària, sinó un text autèntic, humanament verídic. Si al cap de cinquanta anys de vogar en aquesta galera no hagués vagament aconseguit, alguna cosa –potser- em justificaria.\nEn tot cas, he fet els possibles. Una de les coses que en aquest ofici s'ha de saber fer –i sobretot saber fer bé- és estripar papers. És una activitat de la qual són radicalment exclosos la vanitat i el sentimentalisme; el pitjor sentimentalisme és l'afecció més o menys clandestina, sempre morbosa, pels esforços fallits. Per això és d'una gran utilitat prescindir-ne.\nHi ha hagut una tendència literària, en aquest país, a tractar les coses del mar a través del xaronisme marinista. Jo no he estat mai partidari d'utilitzar aquesta tècnica que aparentment sembla destinada a la producció del verisme. L'experiència em fa creure, però, que aquest famós verisme és més una concepció apriorística dels autors que un estat autèntic de la realitat, encara que els personatges de l'obra dialoguin a través de converses que semblen agafades taquigràficament. No he estat mai partidari, en aquesta activitat, ni de la taquigrafia ni de la fotografia. La narració literària, el conte, la novel·la, han d'obeir a un mínim de realisme; però, atès que les coses han d'ésser així, el més eficient és utilitzar la tècnica del realisme sintètic. Vull dir posar en el realisme la gràcia que a hom li sigui possible de projectar-hi.\nHe nascut en terra ferma. Així, no sóc pas un insular. Però sóc un illòman explícit. Les illes m'agraden. M'agraden per moltes raons. Primer perquè sempre són una mica llunyanes, ja que fins les que són anés acostades a la terra no són d'accés normal perquè s'ha de travessar un espai d'aigua –o, ara, d'aire–, cosa que no és pas del gust de la generalitat humana. Les primeres vegades que vaig anar a les Balears, hi havia ben poca gent que hi anava. A Mallorca, per Setmana Santa, hi anaven unes dotzenes de casats de nou de la Península, sobretot de Barcelona, que anaven a veure les coves d'Artà. A les altres i illes, no hi vaig trobar mai ningú foraster – fora d'algun viatjant. Parlo, és clar, de molts anys –de mig segle enrera, ben garbellat. Ara tot ha estat envaït pel turisme internacional, però aquestes multituds entren i surten, mengen i beuen i se'n van, sense deixar cap rastre.\nParlant amb l'objectivitat dels manuals, les illes són espais de terra voltats de mar. Això fa que, de les illes, en surtin bons pescadors, mariners, navegants. Aquests homes saben el que fan; però, probablement perquè sempre són fora, no són els que donen una personalitat decisiva a les illes. Són els insulars que viuen d'esquena al mar, que més aviat són refractaris a contemplar-lo, que donen a les illes la seva més característica personalitat. Vull dir que a les illes hi ha uns pagesos formidables, immòbils, absolutament adaptats a la limitació, recalcitrants. No deixa de ser curiós –atesa la meva manera de veure– que el més important de les illes, que és el mar, hagi donat tina població terrestre tan inconfusible i reconsagrada. Aquest fenomen és difícil d'explicar, però a mi em sembla que el fet ha estat originat per les muntanyes. A gairebé totes les illes del Mediterrani hi ha altes muntanyes – generalment més altes que el basament de l'illa no podia aguantar. L'illa d'Eivissa és una de les poques excepcions d'aquesta realitat. Són muntanyes pràcticament inútils, que creen un clima desafortunat i són l'origen de tantes i tantes misèries insulars. Però les muntanyes tenen una finalitat: fan companyia a les persones que hi han nascut davant, contribueixen a la felicitat que produeix l'horitzó tancat, és a dir, susciten una forma biològica de pàtria. La tendència de l'insular autèntic en aquestes illes del Mediterrani és a tancar-se, a recloure's a dins del seu petit món insular, a practicar un individualisme admirable. És un món tancat, certament hospitalari, però reservat. I precisament perquè és tancat és un món que els continentals consideren abrupte i llunyà. Però tot el que és desconegut és abrupte i llunyà. Ja se sap. Els insulars viuen en el seu món, en una societat tancada, i tenen, en definitiva, solucions per a tot. La tradició de les coses hi és ancestral però vivent. L'isolament dels segles ha creat una manera de viure com una altra. Una manera de viure arcaica –dirà el continental després de llegir el diari. Resulta, però, que aquest adjectiu no té cap eficàcia general. Nosaltres vivim d'una manera arcaica en relació amb el país del costat, i aquest país es troba en el mateix cas relativament a alguns altres. L'única solució és que tothom visqui de la manera que més li agradi. Cregui'm: hi ha coses de les quals val més no parlar. Les illes s'han d'agafar com són i acceptar-ne l'hospitalitat que us ofereixen a mans besades. Us ofereixen, generalment, el millor que l'època pot presentar: paisatges magnífics, silenci, solitud, llunyania, algunes coses terrenals delicioses, una societat observable, plena d'un interès sense límit; què es pot demanar més?\nJo sóc un illòman. És, probablement, una malaltia de l'esperit encara no qualificada pels facultatius –un enyorament sempre permanent excitat per la meva solitud vagament misantròpica però recalcitrant. He somniat tota la vida poder passar en una illa qualsevol del Mediterrani dos o tres anys. No ho he pogut resoldre mai. Ara ja és una mica tard, però el somni encara dura i durarà, sospito, fins al final. Aquest és un llibre sobre aquestes illes del mar interior escrit per un passavolant. És el llibre d'un somni que no s'ha realitzat.\nLes illes. OC, vol. 15


La tradició de les bones històries\nLa Canyada oculta molts secrets. Dóna gust recórrer els seus carrers d’una forma particularment allargada i dona gust xarrar amb la gent que ens conten històries de fa molt de temps, tants com els ceps i les oliveres que abunden per la seua vall i la seua serra.\nPoblació de l'Alt Vinalopó amb 1.200 habitants situada en un enclavament entre les províncies de València, Albacete i Múrcia. a recer de la Serra de la Vila, Sant Cristòfol o Sanmaior. Molt rica en aqüífers, ofereix al seu pla que s'esten entre les dos serres tota mena de cultius, i a les faldes de la Serra conserva una tradició olivarera que es transmet de generacions en generacions produint un excel·lent oli.\nTots aquest productes, juntament amb les abundants plantes aromàtiques de la zona, ofereixen al visitant una gastronomia basada en la dieta mediterrània, on l'oli, el vi, les fruites, verdures i cereals en són la base.\nL'ermita de la Mare de Déu del Carme domina tot el pla, des d'on naix una interessant ruta plena d'històries i tradicions que encara es conserven al municipi.


Baixa gastronomia: Pastís d'albercoc + sopa de meló (o, els excessos es cuinen)\nPublicat per Mar Calpena a 20:05\nTu ves fent receptes amb fruita i verdures q a mi aquesta setmana ja me n han caigut dues caixes. I jo encantada mentres no se'm facin malbé. :-)\nEl toc dolç i a la vegada acid de l'albercoc m'encanta als pastissos!\nQuines dues recptes més profitoses! Possiblement la del meló caurà aviat, serà que tinc mig meló a la nevera????\nMar, de debó, perque ens tens tant a dieta dels teus escrits?\nSi es que són boníssims i divertidíssims. Tenen més guspira que la beguda del-nom-que-no-es-pot-dir!!\nA mi també em passa, que -vivint enfront d'un mercat, veges si la temptació és minsa- m'emocione amb la fruita i la verdura, i acabe tenint la nevera pleneta a vessar. Idees com aquestes em vénen molt rebé, i tant el pastís com la sopa els afegiré a la llista de pendents urgents. Moltes gràcies, Mar!\nLa sopa te la regalo: odio el meló... però el pastís, venint de l'Orangette, ha de ser bo, deliciós :-)


Tensió al Banco Popular - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 28 de Febrer de 2013. 11:30h.\nMembres de la PAH forcegen amb la seguretat de l'entitat bancària per ocupar-la\nUns 200 activistes procedents de diverses plataformes d'afectats per les hipoteques han ocupat per la força la seu central del Banco Popular, al Passeig de Gràcia. Membres de la plataforma han forcejat i han tirat a terra un d'ells, com es pot veure en el vídeo, per poder entrar a la seu bancària.\nEls manifestants s'han concentrat a les deu del matí a la plaça de Catalunya i han anat fins a la seu de l'entitat bancària. Un cop allà, han entrat dins del local després de forcejar amb els membres de seguretat, que ha acabat amb un membre de la PAH i un vigilant atesos pels serveis mèdics. "Som un moviment pacífic", han defensat els activistes. "No ho sembla", els han replicat.\nEls participants han exposat els seus casos mentre esperaven la presència d'un interlocutor de l'entitat per intentar negociar i posteriorment s'han reunit amb els serveis jurídics. A més, han col·locat a l'interior de l'oficina diverses pancartes en què es poden llegir lemes com "STOP desnonaments".\nUn membre de seguretat, pel terra\n#3 Terraxa, Terrassa, 28/02/2013 - 15:39\nTenint en compte que des del 2008 fins ara els ajuts públics directes al sistema financer espanyol han estat de 216.000 milions d'euros, tenim tot el dret del món d'ocupar els bancs i fins i tot c..g...r. nos hi\n#3.1 Ferran A, bcn, 28/02/2013 - 19:17\nEl Popular no ha rebut ni un cèntim en ajuts públics. Ni el Santander, ni el BBVA, ni el Sabadell, ni el Bankinter... Qui ha rebut ajudes? les caixes d'estalvi on els polítics jugaven al Monopoly.\nCosa que no dóna el dret de fer ús de la violència. Llevat que la justifiquis, i això té un nom lleig.\n#2 CCC, BCN, 28/02/2013 - 14:42\nNo trago a aquesta gent que es creu amb més drets que ningú però no respecten els drets dels demés. La defensa que fan amb el tema hipotecari, preferents, etc perà la defensa d'uns drets no els retreu que tinguin unes obligacions.


Vermut, cerveses artesanes, snacks i conserves - La Llar del Vi\nMostrant 1 - 12 de 172 articles\nVermut Espinaler Blanc Vermut Espinaler Blanc\nEl Vermut Blanc Espinaler és un vermut que utilitza mètodes tradicionals d'elaboració. Més de 80 herbes aromàtiques es maceren amb un vi sec d'alta qualitat que li proporciona un gust singular. El vermut Espinaler Blanc està presentat en una ampolla de tonalitat verdosa amb una etiqueta blanca i grafies blaves de 75 cl i 15% vol. El Vermut Blanc Espinaler és un...\nVermut Espinaler Vermell Vermut Espinaler Vermell\nVermut Vermell Espinaler 70cl 15% vol. és un dels productes més reconeguts de la vermutería vilassarenca. En la seva elaboració es segueixen els mètodes tradicionals, més de 80 herbes aromàtiques, entre les quals destaquen la artemisa, el lletimó de Creta i la kina, es maceren amb un vi sec d'alta qualitat. La maceració proporciona un paladar singular i... Vermut Vermell Espinaler 70cl 15%...\nVermut Olave Blanc Vermut Olave Blanc\nEl Vermut Olave Blanc és un vermut que utilitza els mètodes tradicionals deixant macerar dos mesos 85 aromatitzants abans del seu pas per barriques de roure durant més de tres mesos. Finalment, reposa dos mesos més en ampolla. Olave Blanc és un vermut que neix a Tarragona i que té un color transparent i dens, en boca és agradable i persistent amb una... El Vermut Olave Blanc és un vermut...\nVermut Olave Vermell Vermut Olave Vermell\nEl Vermut Olave Vermell és un vermut que utilitza els mètodes tradicionals deixant macerar dos mesos més de vuitanta aromatizants abans del seu pas per barriques de roure durant més de tres mesos. Olave Vermell és un vermut que neix a Tarragona i que té un color caoba intens, amb notes en nas balsàmiques i herbes aromàtiques. El sabor és persistent amb... El Vermut Olave Vermell és un vermut...\nVermut Yzaguirre Vermell Vermut Yzaguirre Vermell\nEl Vermut Vermell Clàssic Yzaguirre és un vermut que utilitza mètodes tradicionals d'elaboració seguint els sistemes que les cases originàries dels Alps utilitzaven per als seus vermuts. Més de 80 herbes aromàtiques i espècies s'utilitzen en la formula. El vermut Vermell està presentat en una ampolla de to fosc amb una etiqueta vermella i blanca amb... El Vermut Vermell Clàssic Yzaguirre...\nVermut Yzaguirre Blanc Vermut Yzaguirre Blanc\nEl Vermut Blanc Yzaguirre és un vermut que utilitza mètodes tradicionals d'elaboració seguint els sistemes que les cases originàries dels Alps utilitzaven per als seus vermuts. Més de 80 herbes aromàtiques i espècies s'utilitzen en la formula. El vermut Blanc està presentat en una ampolla, de to verdós amb una etiqueta verda i blanca amb grafies en negre... El Vermut Blanc Yzaguirre és un...\nVermut Fontalia Classic Vermut Fontalia Classic\nEl vermut Fontalia Classic 75 cl i 15% vol. és un vermut vermell elaborat amb una recepta tradicional, amb 38 botànics i envellit en barriques de Jerez. Elaborat per Cellers Bellmunt en el Priorat, reconeguts elaboradors del vermut Dos Déus, Fontalia té una visió diferent i una menor criança en barriques que Dos Déus, desenfadat, juvenil i per combinar... El vermut Fontalia Classic 75 cl i...


Plastilina Màgica - Efecte Purpurina - Stoksdidactic\nPlastilina Màgica - Efecte Purpurina\nCaracterístiques de Plastilina Màgica - Efecte Purpurina\nAquesta versió especial de la plastilina màgica ve amb efectes de purpurina i diferents colors per triar. Igual que en les seves altres versions, la plastilina s'estira si la separes i també rebotarà com una pilota si la llances contra el terra o la paret. A més és molt modelable i permet crear multitud de forma i figures. Un material sorprenent que els fascinarà.\nEines per Modelar , Joguines per Edats , 3 a 6 anys , Regalets fins a 3 Euros per a Nens , Detalls de Casament per a Nens , Detalls d'Aniversari per a Nens , Detalls per a Nens de 3 Anys , Detalls per a Nens de 4 Anys , Detalls per a Nens de 5 Anys , Detalls per a Nens de 6 Anys ,\nOpinions de Plastilina Màgica - Efecte Purpurina


Els Mossos d’Esquadra van detenir aquest dimecres un home per haver abusat sexualment de vuit nenes al nord del Baix Llobregat durant la dècada dels 90 i els 2000. Una primera víctima va denunciar el mes passat que havia patit abusos des de que tenia 5 anys i fins que va complir 12 per part d’un home amb qui el seu pare tenia una relació laboral. Els Mossos van localitzar set víctimes més, totes elles dones adultes ara. La majoria eren molt petites i van compartir la situació amb els seus pares quan van ser més grans i van tenir percepció de la sexualitat. Ells les van apartar immediatament de l’agressor però no el van denunciar. Això ha permès que l’home hagi comès abusos durant dues dècades.\nL’home accedia a les nens, filles d’amics i coneguts, en entorns molt diversos, com ara estades d’estiu en un càmping, anar a buscar bolets a la muntanya o classes particulars. Feia tot tipus de regals a les petites.


Des de diumenge 30 de setembre de 2018 les Borges del Camp compta amb un parc anomenat del Primer d’Octubre per rememorar el referèndum d’autodeterminació celebrat fa un any. L’acte de descoberta de la placa amb el nom del parc es va celebrar a la una del migdia i va comptar amb un nombrós públic borgenc i amb una amplíssima representació del Consistori.\nL’acte inaugural es va celebrar igualment tot i que a la matinada uns desconeguts havien pintat amb esprai negre una de les dues plaques que senyalitzen el nom del parc. Afortunadament els autors d’aquesta acció no van aconseguir el seu propòsit d’enfosquir completament les dues plaques i, per tant, de deslluir lacelebració de l’acte inaugural.\nEn nom de la secció local de l’Assemblea Nacional de Catalunya va prendre la paraula la borgenca Maria Pilar Daroca, que va recordar l’emoció que va sentir quan va arribar a l’escola l’1 d’octubre de l’any passat a les 6 del matí i la va veure plena de gent. En el seu parlament, Daroca va fer esment a aquesta actitud voluntària de la gent “perquè tothom sabia que volia fer”. En aquest sentit va recordar les paraules de Vicent Andrés Estellés en referir-se al poble català com “un poble unit, alegre i combatiu”. “Hem de seguir units en l’objectiu de la República, va dir Daroca, que va reafirmar que “si es pensen que amb un esprai oblidarem el que volem i el que vam fer, van molt equivocats”.\nPer la seva banda, l’alcalde Joaquim Calatayud, va dir que la iniciativa de posar el nom de Primer d’Octubre a un espai del municipi va ser d’ERC, que va presentar una moció a la qual es van adherir tota la resta de grups municipals (PDeCAT i els socialistes CP).\nTambé va fer esment a l’acte violent de la matinada dient que “Han vingut amb nocturnitat i amb traïdoria perquè es veu que no saben actuar d’una altra manera” i tot seguit va fer especial èmfasi en el paper que els catalans i les catalanes van tenir per a fer possible l’1 d’Octubre. En aquest sentit, va parlar de l’1 d’Octubre com “una metàfora del poble català: tossut, persistent, compromès amb el seu país, compromès amb els seus anhels, audaç, orgullós, pacífic, i dialogant”.\nApel·lant a l’esperit de l’1 d’Octubre, Calatayud va remarcar que “Hem de recordar tot això cada cop que ens sembli que no anem bé. Hem de recordar aquesta força de la gent perquè la gent, pacíficament, va vèncer tot un estat l’1 d’Octubre, un estat que no vol que siguem el que som i que té com a únic argument la repressió”.\nPer acabar, l’alcalde va agrair el paper de tots els borgencs i borgenques que van fer possible l’1 d’Octubre a les Borges: des dels més implicats en l’organització fins a totes les persones que van anar a votar i les que van protegir durant tot el dia el punt de votació. Per això, va dir que “em sento molt orgullós de la reacció majoritària del poble de les Borges l’1 d’Octubre, i per això aquest acte d’avui és un homenatge i un reconeixement a totes i a tots vosaltres”.\nDesprés dels parlaments, Joaquim Calatayud, Pilar Daroca i la cap de l’oposició Rosa Abelló van descobrir conjuntament la placa parc Primer d’Octubre. Per acabar es va servir un vermut per a totes les persones assistents a l’acte.\nEls actes amb motiu del primer aniversari de l’1 d’Octubre continuaran aquest dilluns amb una concentració a quarts de dues davant l’Escola Rocabruna en suport a tota la comunitat educativa i en especial al professorat, i a un quart de nou del vespre amb un altre acte organitzat per l’Assemblea, en aquest cas al pati de la mateixa escola.\nLlegir 4606 vegades\nDilluns, 01 Octubre 2018 09:19\nMés en aquesta categoria: « 35 grups festius i més de 1000 persones protagonitzaran la primera Festa Major Comarcal\tÈxit de la primera Trail Els Miradors, amb 434 persones inscrites »


MOTOR: El Moto Club Segre acomiada la temporada 2012\nTal com va succeir a l’anterior cursa, les categories MX1 i MX2 van competir juntes donat el nombre de participants. Tot i així, es va poder veure la superioritat de pilots com José Luis Martínez i Cristian Oliva, dos habituals del campionat estatal, respecte a la resta de participants. En MX1, Martínez va ser el vencedor absolut per davant d’Oliva que es va haver de conformar amb la segona posició. Després d’aquest resultat, Martínez és el campió d’aquesta categoria. Més endarrerit finalitzava a la tercera plaça Pere Vila. Pel que fa a la classificació de MX2, Albert Arjonilla i Marc Sans es van repartir les victòries parcials de les mànegues, però va ser Arjonilla qui es va emportar l’absoluta, seguit de Sans i Nil Pons. El títol serà per a David Boixeda, que tot i no participar ja era seu, matemàticament.\nEn MX3, duel entre dos lleidatans, Ferran Bosch i Alfred Camps, que es van repartir les mànegues. Darrera d’ells, un regular Àlex Riviere va aconseguir el tercer lloc final. En aquesta classe, el títol ja se l’havia adjudicat Alfred Camps. A la categoria MX85, com el títol ja estava decidit a mans de Marc Hernández, aquest pilot va preferir participar en MX2, com a prova de cara al 2013. Així, doncs, va deixar que Roger Oliver, Oriol Casas i Sergio Notario lluitessin per la victòria de la classe. Finalment, Oliver va pujar a l’esglaó més alt del podi, acompanyat d’Oriol Casas, al segon lloc i de Sergio Notario, al tercer.\nOriol Oliver i Eric Tomás van ser els guanyadors de les mànegues a la categoria MX65 (Aleví), essent Oliver el vencedor final i Tomás es va adjudicar el títol de la categoria. Àlex Soles, tercer en discòrdia a la lluita per la victòria, va finalitzar a la tercera posició, per davant de Marc Pàmias.\nRaül Sánchez va ser el doble vencedor de les mànegues de la classe MX50 (Iniciació), on a més es va adjudicar el títol, que ja tenia gairebé aconseguit. Sánchez no va tindre gaires problemes per a vèncer les curses, ja que des del començament es va distanciar de la resta de pilots, deixant a Pau Magria a la segona posició i a Roger Casas, a la tercera.\nEl calendari ja ha finalitzat i, una vegada el Moto Club Segre confirmi els vencedors a cada una de les categories, el proper dia 12 de gener a La Sala de Ponts, es realitzarà un acte per a celebrar els èxits aconseguits per els pilots del Moto Club Segre i es procedirà al lliurament de premis del Trofeu Moto Club Segre de motocròs i de la Challenge MX Yamaha 2012.\nPublicat per Lleida Sports Web a 20:42


Olga Moreno ha estat posada en dubte per una exconcursant de 'Supervivientes'\nper María Merino 01/07/2021 18:45h\nSense cap dubte, Olga Moreno s'ha convertit en la concursant que més interès genera en l'actual edició de 'Supervivientes'. Compta amb una gran quantitat de fans, però també amb molts detractors. I és que aquests l'han titllat de tramposa en els jocs, a més d'estar contínuament parlant del que passa fora.\nAixí mateix, els qui l'ataquen també consideren que és una falsa. Un adjectiu en el qual coincideix una de les famoses que ha estat companya seva a l'illa. Ens estem referint a Sylvia Pantoja.\nLa cantant ha concedit ara una entrevista a la revista 'Lecturas' i en aquesta revela que la dona d'Antonio David té doble cara.\nLa cosina d'Isabel Pantoja posa en dubte la madrastra de Rocío Flores\nFa unes setmanes, Sylvia Pantoja posava punt final a la seva marxa a 'Supervivientes'. Aquesta aventura li ha permès viure moments molt divertits i també altres molt durs, com les discussions o la manca d'aliment. Una situació aquesta última que ha fet que perdi ni més ni menys de dotze quilos.\nAra ja està a Espanya i ha concedit una exclusiva a 'Lecturas' per parlar del seu pas pel 'reality' i dels concursants. En concret, ha fet menció especial a Olga Moreno, amb qui no ha tingut una bona convivència.\nSobre aquesta companya ha manifestat que «sap molt de televisió. Sap quan ha de parlar i quan ha de callar». Vaja, que sap utilitzar molt bé les càmeres en benefici propi per quedar bé davant l'audiència.\nEn aquesta mateixa línia, la cantant ha expressat que la sevillana s'enfadava amb els altres per no cuidar el que deien davant l'objectiu. Ha dit: «No parlis d'ella davant de la càmera que s'enfada i et diu que li dones una punyalada!».\nÉs a dir, que, d'aquesta manera, ve a donar suport als col·laboradors de televisió i espectadors que creuen que Olga no està sent natural. Sí que opinen que ho té tot mesurat i que sap què dir en cada moment per victimitzar davant el públic.\nLa cantant no està d'acord amb l'estratègia de la seva excompanya\nCom hem esmentat anteriorment, a Olga Moreno també se li retreu molt que parli de fora. Especialment, del seu marit, dels fills d'ell amb Rocío Carrasco i també d'aquesta. Creuen que amb les seves paraules 'blanqueja' la imatge d'alguns d'ells i carrega contra l'ex del seu espòs.\nI Sylvia Pantoja està d'acord amb aquesta opinió sobre la concursant, d'acord amb el qual ha dit en la seva exclusiva. En aquest sentit, ha manifestat que fa constants referències a David i Rocío Flores: «Ha estat massa. S'està agafant a això».\nAixí mateix, ha explicat que, en alguna ocasió, ella no ha pogut suportar aquestes paraules de la sevillana sobre els joves. D'aquí que «una de les vegades vaig marxar de la conversa, ja que no m'agradava. Crec que l'està perjudicant».\nNo obstant això, l'exconcursant de 'Supervivientes' també ha parlat en l'entrevista d'un altre company. Ens estem referint a Omar Sánchez, xicot d'Anabel Pantoja.\nL'artista ha confessat que va intentar mantenir cordialitat amb el canari. Tot i la seva mala relació amb la seva cosina (Isabel Pantoja) i amb la neboda d'aquesta. No obstant això, no ho va aconseguir perquè «està molt influenciat per Anabel».\n«És un nen bo, però vaig intentar apropar-me a ell i no vaig ser corresposta». Tant és així que fins i tot van arribar a protagonitzar una gran baralla on el jove va estar realment desafortunat. Sí, perquè li va retreure coses a ella dels conflictes familiars que estaven absolutament fora de lloc en aquest moment.\nSupervivientes Lecturas Telecinco


L’ANC Conca de Barberà recapta més de 16.000 euros durant el 2018 | EFMR.cat\nInici Notícies L’ANC Conca de Barberà recapta més de 16.000 euros durant el 2018\nUnes 170 persones es van sumar al dinar groc (Foto: cedida)\nDinar groc a Pira (Foto: cedida)\nLes iniciatives grogues de l’Assemblea Nacional Catalana de la Conca de Barberà van recaptar durant el 2018 un total de 16.057 euros en benefici de la Caixa de Solidaritat i l’Associació Catalana pels Drets Civils, segons ha informat l’entitat.\nEn total a la comarca es van celebrar més d’una desena d’activitats, des dels àpats grocs, fins a la venda de marxandatge, com per exemple els pins del llaç groc. Pel que fa als àpats grocs se n’han celebrat a Montblanc, Pira, Vimbodí i Rocafort de Queralt, mentre que Montblanc va acollir un berenar solidari i Sarral un vermut. D’altra banda, també s’han organitzat caminades a Sarral i a Pira.\nDes de l’entitat han agraït la col·laboració de totes les persones i recorden que seguiran organitzant actes en els pròxims mesos. Unes activitats que, expressen, “es faran per demostrar al món la gran farsa d’aquest judici que està a punt de començar i que l’autodeterminació és un dret, no un delicte”.\nArticle anteriorDe viatge al Marroc – emès el 3 de febrer del 2019\nArticle següentL’entrada a Montblanc a través del pont nou ja està tallada


La Nocciola Toscana, el gust del bon gelat\nRedacció 12:33 16/04/15\nPlaça Prat de la Riba, 1 - ww.lanocciola.com\nLa Bon gust Nocciola Toscana gelat\nArriba el bon temps i La Nocciola Toscana obre les seves portes per oferir als molletans gelats artesanals i altres productes per berenar o refrescar-se durant l’estiu. A l’establiment molletà situat al centre de la nostra ciutat elaboren gelats artesanalment, tot utilitzant matèries primeres d’alta qualitat. La producció és setmanal per tal de garantir la màxima qualitat i sabor en tots els seus gelats.\nA La Nocciola Toscana es poden trobar una vintena de sabors diferents com, per exemple, nata i cireres, sorbet de mango, sorbet de gerds, cookies, oreo, xocolata blanca o xocolata amb llet entre moltes d’altres varietats. També, a mesura que la calor estigui més present, a l’establiment aniran incorporant altres sabors com el sorbet de xocolata negra i de pinya o el gelat de síndria i de mandarina, entre d’altres.\nRecorda que a banda de gelats a La Nocciola Toscana podràs trobar creps i gofres que es poden farcir i banyar amb molts ingredients arribant a assolir infinites combinacions. A partir de la setmana vinent a La Nocciola Toscana també es podrà trobar orxata de xufa natural, així com granissats. Visita’ls i tasta els seus productes. La cremositat, l’intens sabor i la qualitat dels seus ingredients són els trets característics de l’establiment.\nMartínez Ricard Successors, garantia de qualitat


Els infants d'Ordino visiten la Fira del Bestiar - Poble Andorrà\nEls infants d’Ordino visiten la Fira del Bestiar\nEl recorregut ha començat pel recinte firal instal·lat a l’aparcament del Camp de la Tanada\nEls infants d'Ordino durant la visita a la Fira del Bestiar.\nSis-cents cinquanta alumnes de primària de diverses escoles del Principat han sigut els primers a visitar la Fira del Bestiar d’Ordino aquest divendres al matí. El recorregut ha començat pel recinte firal instal·lat a l’aparcament del Camp de la Tanada, on han pogut veure corders, cavalls, pollins, matxos i, com a novetat d’aquest any, gallines i conills.\nDesprés de la Tanada, els infants han anat a conèixer l’exposició ‘Estris d’una època oblidada’ que obre portes i es podrà visitar els dos dies de Fira a l’era de Casa Rossell. La mostra recull una col·lecció d’objectes i estris domèstics de les cases tradicionals. Organitzada per l’Associació de Cultura Popular d’Ordino, ha comptat amb la col·laboració dels veïns de la parròquia que han fet la cessió del material.\nL’exposició ha rebut la visita de la ministra de Cultura i Esports, Sílvia Riva, i ha fet el tomb acompanyada del cònsol major, Josep Àngel Mortés, i guiats pel president de l’Associació, Albert Roig.\nInlingua va rebre més adjudicacions de Govern quan Ferran Costa estava a l'oposició que des que els liberals van entrar a l'executiu


El compromís artístic d'Elisa Arimany puja a Montserrat - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl museu exhibeix dues sèries que compendien la trajectòria de la reconeguda escultora santvicentina\ntoni mata i riu montserrat 18.02.2017 | 14:44\nEl primer que veia Elisa Arimany des de la finestra de l´habitació quan es despertava cada matí era la incomparable silueta de Montserrat. De petita ja la colpia la bellesa d´una de les estampes més admirades del país, i de gran es va casar en el monestir amb en Ramon Sugrañes. La vida els va dur a Cerdanyola del Vallès, van tenir cinc fills, la reeixida fàbrica de ceràmiques Rosa Gres i aquella dona entusiasta nascuda a Sant Vicenç de Castellet el 1946 va iniciar una prometedora trajectòria escultòrica que des d´ahir es pot apreciar en una exposició al Museu de Monserrat. «Ser aquí és com tancar un cercle», va explicar la seva filla Rosa. Fa nou anys, en una entrevista a Regió7, preguntada sobre si era una artista reconeguda, Arimany va contestar, sincera, despreocupada, «no ho sé, sempre vull aconseguir la felicitat, en el moment de pensar-ho i de fer-ho». Ara que els records l´abandonen i la malaltia ja no la deixa treballar, la inauguració celebrada ahir al migdia a l´equipament que dirigeix el seu amic Laplana va fer justícia a una relació intensa i especial amb el que ella mateixa considerava «l´ànima del país».\n«L´Elisa és una de les dues o tres escultores més importants de Catalunya, fins i tot d´Espanya, del segle XX», va concloure Francesc Miralles, comissari de la mostra. El pare Laplana, director del museu, recordava les nombroses vegades que l´artista havia freqüentat les inauguracions i reconeixia que «ja feia set o vuit anys que teníem pendent de fer aquesta exposició, però sempre acabava sortint un altre compromís. I com que a ella la teníem a prop, ho anàvem postergant».\nLa mostra que es podrà veure fins al mes de juny parteix d´una idea central en l´obra d´Arimany, tal com va explicar Miralles: «les persones, per una part, estan angoixades per l´entorn, però alhora necessiten trobar un suport en aquest entorn». Segons el comissari, «mai s´ha preocupat per crear un llenguatge propi, no ha seguit modes i no ha tingut necessitat de vincular-se als circuits comercials, ha estat lliure per crear el que ha volgut». Un conjunt de condicions que han desembocat durant anys en una manera de treballar consistent a «fer sèries de sis, vuit, deu obres a partir d´uns plantejaments formals i materials. Un cop conclosa aquesta feina, ha passat a una altra».\nMiami, Nova York, Catalunya\nEl títol de l´exposició, La força d´una idea, prové d´una peça del mateix nom que Arimany va instal·lar al Socrates Sculpture Park de Long Island, Nova York, l´any 1992, al costat de creacions d´autors com Keith Haring i Mark di Suvero. Un crític del The New York Times en va destacar «l´equilibri i el moviment» i va afirmar que «posseïa una monumentalitat que imposava». El gener del 1994, completat el termini d´exhibició en aquest espai urbà que presenta periòdicament el treball d´artistes d´arreu del món, l´obra es va incorporar a la col·lecció de Lluís Bassat.\nEn la fotografia d´aquella experiència que s´ensenya a l´exposició de Montserrat, amb una rèplica a petita escala al costat, La força d´una idea mostra alguns dels trets característics de l´obra d´Elisa Arimany. D´una banda, el contrast entre la producció de grans volums i l´elaboració de peces de dimensions íntimes. De l´altra, l´ús de materials tan distants com el ferro i la ceràmica. El conjunt és format per divuit peces de les sèries Pressions, que va presentar per primer cop l´any 1989 a Manresa, i Catedrals.\n«El fet que hagi treballat força als Estats Units, sobretot a Miami, potser l´ha desconnectat, l´ha desarrelat, però el fet que no sigui un nom conegut no té res a veure amb el fet que som davant d´una artista molt important», va explicitar Miralles. És probable que molts ciutadans coneguin més l´obra que el seu nom perquè té moltes peces en espais públics. Els santvicentins gaudeixen de Contrapunt, a la plaça de Catalunya, des del 2001, i els manresans poden contemplar Daltabaix en un espai tan cèntric com el carrer de Carrasco i Formiguera.\nSobre l´impacte de l´obra a l´aire lliure de l´escultora bagenca, Miralles recordava ahir que «pocs artistes han intervingut, com ella ho ha fet, en els terres de l´espai públic», i va remarcar l´estima amb què veïns de Sant Joan Despí li van parlar de la plaça de la Sardana i el seu sòl, que, a vol d´ocell, esdevé una bella creació gairebé pictòrica. El llegat d´Arimany en les ciutats també es pot apreciar a Terrassa, amb l´obra Camins, a la plaça dels Països Catalans, i Europa, al Parc Tecnològic de Cerdanyola del Vallès.\nLa presència de les peces d´Elisa Arimany a la via pública és una metàfora, alhora, del compromís cívic que sempre ha mostrat: «coincidint amb el pensament de Zygmunt Bauman sobre la societat contemporània, l´Elisa va projectar la sèrie El declivi d´Europa, que no va poder realitzar. Eren dotze peces en què un gran pensador europeu quedava encerclat, com immobilitzat, per una tanca metàl·lica», va explicar Miralles. En aquest sentit, el pare abat de Mont-serrat, Josep Maria Soler, va destacar que «el títol de l´exposició és provocatiu. En l´era de la societat líquida, quan sembla que les coses no tenen força i només poden adaptar-se a les circumstàncies, i en l´època de la post-veritat, en què compten les emocions passatgeres, aquesta exposició presenta una idea amb força».\nDe la ceràmica a l´activisme\nEl nom d´Elisa Arimany s´associa sovint a la ceràmica, i amb les rajoles ha construït mosaics de fins a un miler de metres quadrats. Però Miralles va destacar ahir que l´artista aviat va fer el salt a l´estatutària abstracta: «no fa objectes d´aquest material, sinó que el converteix en el protagonista de l´escultura». La ceràmica és present a la sèrie Pressions, que mostren el domini de l´espai que l´autora va assolir en desprendre´s de l´objectualitat de les peces. En la sèrie Catedrals, cada creació és una geometria lliure, desproveïda de rigors conceptuals i dotada de formes suggeridores que posicionen l´espectador en la dinàmica de penetrar en l´obra.\nUna altra dimensió de la figura artística d´Elisa Arimany és la implicació en la vida cívica i cultural de Cerdanyola del Vallès. Txema Romero, director del Museu d´Art d´aquesta localitat, conegut com a Can Domènech, va comentar que la santvicentina és en gran part culpable de la creació del centre. «Recordo que fèiem excursions per diferents equipaments de Catalunya i em deia que el nostre no podia ser només un museu modernista, sinó un lloc viu, que donés cabuda a l´art contemporani».\nL´equilibri i l´harmonia que les escultures d´Arimany desprenen, segons els parers dels experts que ahir van assistir a l´acte inaugural de La força d´una idea, perfumaran durant els propers mesos un dels racons més atrevits del Museu de Montserrat, l´Espai d´Art Pere Pruna, un punt de trobada del públic amb la contemporaneïtat i l´avantguarda. Acompanyada de la família, d´amics i coneguts, l´Elisa passejava ahir entre les seves peces amb els ulls oberts com plats assaborint la bellesa sorgida de la seva imaginació. Un talent que ja no pot innovar per culpa d´una malaltia implacable, però la seva obra la transcendirà perquè, com va dir fa uns anys en aquest diari, «allò que fa algú que treballa de cor no pot ser dolent».