Alcoi tindrà 382 places noves places d'aparcament en els voltants de l'eix per a ciclistes i vianants - Ajuntament d’Alcoi\nAlcoi tindrà 382 places noves places d'aparcament en els voltants de l'eix per a ciclistes i vianants\nL'ajuntament ha realitzat diferents actuacions perquè hi haja més places d'aparcament a la nostra ciutat, en concret, en les zones pròximes a l'eix per a ciclistes i vianants que va des de l'entrada Nord fins a la Via Verda. Amb les accions portades avant hi ha 295 places noves, que arribaran fins a les 382 amb dues actuacions que s'han projectat.\n«Sempre hem dit l'eix per a ciclistes i vianants no anava a disminuir les places d'aparcament i que anàvem a aconseguir més places d'aparcament en les zones més pròximes possibles, alguna cosa que ara ja podem veure i pròximament continuarem augmentant. Sabem que totes les obres generen molèsties, però una vegada finalitzades suposen un benefici per a la nostra ciutat i les persones que habiten en ella, no sols hui, també a l'Alcoi del demà», afirma l'edil d'Obres, Jordi Martínez.\nRecordem que l'eix té un recorregut total de 9 quilòmetres, amb dos carrils, un per cada sentit de la marxa i que a més de carril bici s'estan portant actuacions perquè siga accessible per als vianants. El projecte uneix la via verda de 4.684 metres amb la passarel·la creada recentment que uneix Alcoi amb Cocentaina seguint la cornisa nord de la ciutat. Per tant, aquest nou espai pensat tant per a vianants com per a ciclistes integra les vies verdes dins de la ciutat i convertirà aquest recorregut en part d'una de les vies verdes més llargues de tota la Comunitat Valenciana que unirà la ciutat de Iecla amb Gandia.\nLa creació d'aquest eix suposarà la incorporació a l'Eurovelo, una xarxa de 15 rutes ciclistes de llarga distància que connecten i uneixen a tot el continent europeu. Les rutes poden ser utilitzades tant per cicloturistaes com pels habitants locals que realitzen els seus trajectes diaris. En concret, s'unirà a la línia Eurovelo 8, una ruta de 5.900 km que al llarg del Mediterrani connecta Cadis amb Atenes (Grècia). Aquesta ruta travessa Barcelona, Mònaco i Venècia entre altres ciutats per a descobrir llocs com Albània o Montenegro.\nAquest projecte té una ajuda europea de Fons Feder del 50% del cost total. El Programa Operatiu FEDER CV 2014-2020, té com a prioritat el foment de la mobilitat urbana sostenible, és a dir, és una subvenció específica per a aquest tema i no es pot utilitzar per a fer cap altra cosa. Aquesta ajuda està dins de les subvencions creades per la Generalitat Valenciana a través de la Direcció General d'Administració Local per a la creació de vies per a ciclistes i vianants i plans de mobilitat dels municipis de la Comunitat Valenciana.\nEl nombre de places s'aconsegueix amb l'adequació de solars i el reordenament d'aparcament en alguns carrers. Es crearan unes 180 places més de les que es perdran


Coses que m’emporto del VIII Seminari de gestió del coneixement – Gestió del coneixement\n02 Octubre 2009 xarxesDeixa un comentari\nLa jornada de dimarts va ser molt intensa i plena de continguts estimulants. No pretenc fer una síntesi de tot plegat, sinó, com diu Jesús Martínez, triar 4 o 5 idees que em puguin acompanyar i ajudar a millorar la nostra tasca.\nLes aportacions teòriques de Carlos Guadián, Dolors Reig i Jay Cross em van semblar molt interessants, perquè ens ajuden a pensar i entendre millor la comunitat complexa amb la qual treballem. També l’estudi que va presentar Mario Pérez-Montoro va ser una bona fotografia de més a prop que particularitza per al nostre cas el que els anteriors ponents ens havien indicat. Agraeixo les seves aportacions que ens mantenen actualitzats teòricament.\nPerò, com molta gent, jo havia vingut amb la il·lusió de conèixer altres experiències i d’aprendre de les seves accions i estratègies, de les quals n’extrec aquestes 4 idees.\n1. M’ha interessat molt el projecte Forumclinic, presentat per Imma Grau. Aquest encreuament de coneixements en un camp tan “delicat” com el de la salut ens pot servir de reflexió a nosaltres, la gent que treballem a Justícia, camp en el qual considerem que també “s’ha d’anar amb compte”.\n2. L’experiència de Palmira Ríos, amb la comunitat de Coca-Cola, em va sorprendre i em va fer sentir que la força de les comunitats està en el desig de comunicació i d’intercanvi, i que això és el que hem de continuar intentant provocar.\n3. Les exposicions de les companyes i companys dinamitzadores i dinamitzadors, tot fent palès els seus esforços i dificultats, i els reptes que han assolit, mostra la vitalitat d’aquest fenomen -el “tsunami”, tan mencionat en la jornada, precisament un dia de tsunami real- que és el programa Compartim.\n4. L’entusiasme amb què vam rebre Laura Rosillo (antiga companya) i Gerard Vélez amb la seva Virtaula 2.0 l’interpreto com a una manifestació de l’esperança -o potser de la seguretat?- que noves formes de treball són possibles i que es poden implantar també a l’Administració. M’ha agradat el toc “postmodernista” de trencar amb un model de formació molt formalitzat i verticalitzat i l’aposta -arriscada però exitosa- de deixar que la gent faci i s’organitzi. També m’ha fet pensar el seu allunyament del debat sobre les plataformes i certes “obsessions” amb els mitjans tècnics (tot i que la seva plataforma és de les més avançades en possibilitats de “customització”).\nSobre la imatge: luc legay © My social Network on Flickr, Facebook, Twitter and MyblogLog BY – NC – SA


Tens dos minuts?\nDels canvis al govern al record de l'atemptat de Niça\nPuigdemont ja té el seu govern blindat pel referèndum. Aquesta tarda han pres possessió del càrrec els tres nous consellers. Homenatge a Niça un any després de l'atemptat atribuït a Estat Islàmic que va costar la vida a 86 persones. L'actualitat del dia, en 2 minuts.\nDe la Guàrdia Civil actuant al TNC a la mort del dissident xinès Liu Xiaobo\nLa Guàrdia Civil s'ha presentat al Teatre Nacional de Catalunya per reclamar el contracte i la factura de l'acte que hi va fer dimarts Junts pel Sí per presentar la llei del referèndum. Ha mort, als 61 anys, el dissident xinès Liu Xiaobo. Tenia un càncer de fetge terminal i estava sota custòdia en un hospital del nord-est del país. Tota l'actualitat, en dos minuts.\nDe la compra de les urnes als nou anys per a Lula\nOriol Junqueras i Raül Romeva es faran càrrec de la compra de les urnes per al referèndum. Lula da Silva ha estat condemnat a nou anys i mig de presó per corrupció. L'actualitat del dia en 2 minuts.\nDe la pobresa laboral a Iglesias dient ara que cal facilitar el referèndum amb tots els mitjans\nMés de 380.000 persones són víctimes de l'anomenada pobresa laboral a Catalunya. Pablo Iglesias es mou respecte al referèndum: si divendres va dir que si fos català no hi participaria, avui veu lògic que les institucions posin facilitats per fer la votació de l'1 d'octubre. Tota l'actualitat en dos minuts\nDe la reunió de la Junta de Seguretat, vuit anys després, al Hard Rock Entertainment World\nEls Mossos d'Esquadra s'integraran al Centre d'Intel·ligència contra el Crim Organitzat, i a la taula d'avaluació de l'amenaça terrorista, segons s'ha acordat a la reunió de la Junta de Seguretat d'aquesta tarda. La multinacional Hard Rock invertirà 2.000 milions a Vila-seca i Salou i preveu crear-hi 11.500 llocs de treball, entre directes i indirectes. El que fins ara es coneixia com BCN World es dirà Hard Rock Entertainment World. Inclourà un dels casinos més grans d'Europa, que durà el nom de Tarragona. Tota l'actualitat en 120 segons.\nDel G-20 al tiroteig de Gavà\nPrimera reunió de Donald Trump i Vladímir Putin, aprofitant la cimera del G-20 d'Hamburg, a Alemanya. També destaquem que Podem Catalunya fa una crida a votar massivament en el referèndum de l'1 d'octubre i que l'home detingut ahir a Gavà és també autor del crim de Miami Platja, dilluns, i el d'un restaurant de Vilanova i la Geltrú, fa una setmana.\nDel tiroteig de Gavà a la caducitat dels cotxes de gasolina i dièsel\nDetingut l'home que ha disparat contra dos policies locals de Gavà, al Baix Llobregat. Un dels agents està en estat crític i l'altre en estat greu. També destaquem que el Consell de Garanties Estatutàries desaconsella la reforma de reglament del Parlament que permetria aprovar en lectura única les lleis de desconnexió i que a França no es vendran més cotxes de gasolina o gasoil a partir del 2040.\nD'una nova acció del TC al Premi Internacional Catalunya\nEl Tribunal Constitucional ha declarat inconstitucionals les partides dels pressupostos de la Generalitat destinades a finançar l'1 d'octubre. També destaquem que Junts pel SÍ i la CUP situen en 3 milions de vots la xifra perquè el referèndum de l'1 d'octubre tingui una legitimitat inqüestionable i l'entrevista del "Catalunya migdia" al nou Premi Internacional Catalunya, el director de cinema Costa-Gavras.\nDe la llei per donar cobertura al referèndum, a l'atur\nEl Parlament declararà la independència de Catalunya en 48 hores si hi ha una majoria de vots del sí en el referèndum de l'1 d'octubre. Si guanya el no, es convocaran eleccions autonòmiques. També destaquem que el Tribunal Constitucional anul·la diverses normes sobre l'estatus jurídic del català i que l'atur ha baixat al juny de més de 18.000 persones a Catalunya.\nDe la llei del referèndum al crim de Miami Platja\nLa llei que empararà el referèndum l'1 d'octubre es basa en la legislació internacional que avala el dret d'autodeterminació. Defineix el referèndum com a vinculant i empara autoritats, funcionaris i ciutadans que s'impliquin en el referèndum. També destaquem l'accident mortal del sud d'Alemanya i la mort a trets d'un home al seu domicili de Miami Platja, a Mont-roig del Camp, al Baix Camp.\nDel BCN World al Clínic\nL'empresa nord-americana Hard Rock serà qui construeixi el Centre Recreatiu i Turístic de Vila-seca i Salou, el conegut com a BCN World. També destaquem que el jutge decreta llibertat sota fiança de tres milions d'euros per a Jordi Pujol Ferrusola i que el conseller de Salut diu a Catalunya Ràdio que la solució a la falta d'espai de l'Hospital Clínic passaria per l'Escola Industrial.\nDels judicis franquistes al tiroteig de Vilanova i la Geltrú\nEl Parlament anul·la per unanimitat els judicis polítics del franquisme a Catalunya. Tots els grups, inclòs el PP, han declarat il·legals els tribunals franquistes i les sentències que van emetre entre el 1938 i el 1978. També destaquem que els alcaldes sobiranistes es comprometen a cedir els col·legis electorals per fer el referèndum de l'1 d'octubre i que un tiroteig a Vilanova i la Geltrú acaba amb un home mort i una dona ferida greu.\nDels interrogatoris de la Guàrdia Civil pel referèndum als salaris\nDes de fa dues setmanes, la Guàrdia Civil està interrogant funcionaris de la Generalitat i altres treballadors per ordre de la fiscalia. També destaquem que l'arquebisbe de Barcelona, Joan Josep Omella, ja és cardenal. I que el sou mitjà a Catalunya és de 24.300 euros anuals bruts, segons l'última enquesta de l'INE..\nDe la cimera a Palau al nou ciberatac\nEl president de la Generalitat ha convocat a Palau diputats de Junts pel sí i de la CUP, les entitats sobiranistes i la mateixa presidenta del Parlament després que ha quedat desert el concurs per adquirir les urnes. També destaquem la valoració positiva del conseller d'Interior, Jordi Jané, per haver acordat data per la Junta de Seguretat el 10 de juliol i el nou ciberatac global que afecta múltiples empreses arreu d'Europa.\nDel Congrés al Tribunal Suprem dels Estats Units\nLuis Bárcenas no diu res sobre el suposat finançament irregular del PP durant la seva compareixença a la comissió del Congrés que ho investiga. També destaquem que Victoria Álvarez denuncia que continua rebent amenaces i les atribueix a l'entorn de la família Pujol i que part del veto migratori de Donald Trump podrà entrar en vigor, segons ha decidit el Tribunal Suprem dels Estats Units.


Racisme i especisme | PACMA Catalunya\n← Entrevista a Irene Blánquez, directora i realitzadora del documental “FEBRERO”\nPACMA demana als organitzadors de la festa “Els tres tombs” que evitin l’ús d’animals →\nPublicado el 7 enero, 2014 por Partit Animalista PACMA\nEl propòsit d’aquest article és donar a conèixer l’especisme. En primer lloc, perquè el diccionari no recull aquesta paraula i, en segon lloc, perquè podríem dir que també és desconeguda majoritàriament per les persones. Però veritablement hi ha tanta distància entre elles o, al contrari, estan més lligades del que pensem?\nA dia d’avui, al segle XXI, amb el mínim pressentiment del que s’entén per racisme afortunadament es genera un grinyol en l’oïda de les persones. Per això, agrairia que de forma escrita o mental realitzéssiu una llista de paraules, que usaríeu per oposar-vos al terme racisme. Disculpeu si m’equivoco, però afirmaria que moltes de les vostres paraules eren valors com la llibertat, el dret a la vida, la pau, el respecte, la dignitat, l’ètica, etc. O bé paraules que expressen sentiments negatius, perquè s’està en contra de l’odi, l’esclavitud, la dominació, el menyspreu… Potser no haurem coincidit en totes les paraules, només en una majoria, o fins i tot en una minoria, però segur que no haurem diferit en el que volíem expressar.\nCom veiem, hem manifestat diverses paraules per contrarestar el racisme, però com a significat, en termes generalitzats, el racisme s’entén com la creença que una raça és superior a d’altres. Anàlogament, l’especisme fa referència a la discriminació d’aquells individus que no pertanyen a l’espècie humana. Com hem assenyalat al principi del text, les dues paraules tenen un significat diferent però, d’altra banda, similar ja que el racisme fa referència a un subjecte determinat, que és la discriminació dins de l’espècie humana, i en l’especisme aquests individus humans s’autoproclamen pertànyer a una espècie superior a les altres, les quals tenen el paper de servidores. Per tant, com podem apreciar l’única diferència està en el canvi del subjecte passiu. Consegüentment, el simple fet de canviar el subjecte passiu no implica que les altres espècies no humanes no vulguin ser lliures, viure o simplement no ser torturades.\nImatge de www.especismo.org\nAmb el que hem expressat en els paràgrafs anteriors, veiem que els dos termes van dirigits cap a un col·lectiu diferent però que són afins en la mateixa recerca de valors quan s’està en contra d’ells. A aquests termes podríem afegir el del sexisme. Afegit aquest, popularment no tindria sentit estar en contra del racisme i alhora ser partidari del sexisme. Però, passa el mateix amb l’especisme? No. Durant molts anys, i perdoneu per parlar en passat (ja que encara no s’ha eliminat), s’ha lluitat per l’abolició de l’esclavitud, en contra del racisme i de la dona tractada com una propietat privada i objecte de consum, però poques són les veus que s’alcen en contra de l’especisme. És més, diverses persones i col·lectius qualificats d’esquerres (no tots) només persegueixen els valors anteriorment esmentats dins de l’espècie humana, i es converteixen així, ells mateixos, en el subjecte actiu de l’especisme i la discriminació.\nEstà clar que el temps avança i, consegüentment, també canvien, encara que més lentament, els valors morals de la societat. Com a exemple d’això, podem veure com fa milers d’anys l’esclavitud era acceptada com a mínim per una gran part de la societat o, de manera més propera, la concessió del vot de la dona, que no es va produir a Espanya fins a l’any 1931. A tot això, les afirmacions anteriors ens porten a pensar que el dret no és sinònim de justícia sinó d’ordre, ja que anteriorment el dret emparava aquestes situacions, igual que en l’actualitat tutela l’explotació animal.\nFinalment, per acabar aquest text citarem Steven Pinker, quan ens diu el següent: “Qui s’oposi als drets dels animals i sostingui que el fet de ser persona es basa a ser membre de l’espècie Homo sapiens no és més que un fanàtic de l’espècie, no més sensat que els fanàtics de la raça que atorguen més valor a la vida dels blancs que a la dels negres. Després de tot, els altres mamífers lluiten per seguir vius, experimenten el plaer i pateixen el dolor, la por i l’estrès quan el seu benestar perilla. Els grans simis també comparteixen els nostres plaers més elevats de la curiositat i l’amor als parents, i els nostres dolors més profunds, l’avorriment, la soledat i la pena. Per què s’haurien de respectar aquests interessos en la nostra espècie i no en les altres?”.\nEsta entrada fue publicada en Especisme, Opinions y etiquetada especisme. Guarda el enlace permanente.


Grup Mediterrània – La Unió Santcugatenca\nEl Grup Mediterrània va néixer l’any 1995 com a secció de l’Esbart Sant Cugat, amb la intenció de recuperar les danses del coreògraf Salvador Mel·lo i representar el folklore dels Països Catalans. Des del 2000 formem part de La Unió Santcugatenca com a secció oferint dansa popular i catalana a tothom.\nDes dels inicis del grup hem estat treballant les danses del coreògraf Salvador Mel·lo, recuperant els vestuaris i les coreografies originals, però en els últims anys hem afegit al nostre repertori noves coreografies com “A Margalida“, “Akelarre”, “Camperola” o “L’Àguila negra”. L’any 2014 vàrem estrenar “Quadrigènia”, el primer espectacle de producció del Grup Mediterrània, creat per membres del mateix grup.\nEls dimarts i els dijous de 22 a 24 h a l’INS Joaquima Pla i Farreras.\nPer ser ballador del Grup Mediterrània no es demana tenir experiència prèvia, però cal estar en bona condició física i amb moltes ganes d’apendre.\nLes inscripcions es poden fer a través del formulari adjunt al principi d’aquesta columna o bé presencialment a la nostra oficina.\nLa quota és trimestral:\nQuota general: 47 € / trimestre\nResponsable de la secció: David Gil\nCorreu electrònic: grupmediterrania@teatrelaunio.cat\nBalla i celebra el #DID19 amb ritme mediterrani! Subtítol notícia admin Abril 12, 2019...\nLa Trobada reivindica el paper de la dansa tradicional entre els més petits.


El carrer Major es reactiva amb un nou establiment\nJuanjo Jiménez, propietari de Bike Tolrà, a l’interior de la botiga del carrer Major.|| J.RIUS\nBike Tolrà es trasllada de la seva antiga ubicació al carrer Sala Boadella\nUn nou establiment ha obert les seves portes al carrer Major. Es tracta d’un comerç ja conegut pels amants de les bicicletes, Bike Tolrà, que abandona la seva antiga ubicació al carrer Sala Boadella per obrir al carrer Major, 35, al costat de la pastisseria Villaró. L’establiment, d’uns 120 metres quadrats, va fer una festa d’inauguració dissabte passat i aquest dilluns ja ha obert les seves portes.\nBike Tolrà, amb 11 anys d’existència, va començar la seva trajectòria amb un local al carrer Portugal. “En principi, semblava que havia de ser una bona zona, per la quantitat de pisos que hi havia i els locals que semblaven que s’anaven a obrir però no va funcionar”, explica el propietari de la botiga, Juanjo Jiménez. Llavors es va establir al carrer Sala Boadella, la zona comercial per excel·lència de Castellar “però costava molt arribar a final de mes”, constata Jiménez.\nA la tercera ubicació, que espera que sigui la definitiva, Jiménez també ha comprat l’habitatge que és a sobre. “Qui és de Castellar, té el carrer Major com l’emblema de la zona comercial de sempre de la vila, i encara que sembla que la zona s’hagi buidat de comerços, crec que acabarem remuntant i el carrer Major acabarà sent el que era”. L’establiment ja té una clientela fixa que pot servir per animar les compres al carrer.\nA Bike Tolrà s’hi poden trobar bicicletes de carretera, muntanya, infantils i passeig (de dues marques nacionals i una d’alemanya), patinets, un taller de reparació, vestuari amb referències de cascos, sabatilles i roba i accessoris com comptaquilòmetres, punys i qualsevol component que es vulgui adaptar a la bicicleta. També hi ha una nevera amb beguda energètica i isotònica “ja que estem en una zona de pas quan la gent baixa del Puig de la Creu, potser es pot aturar aquí i comprar una beguda isotònica”.\nLa botiga compta també amb una zona d’oci amb revistes i una cafetera per als socis del club ciclista Bike Tolrà però que també pot donar servei a qualsevol persona que s’espera per ser atès.\nJiménez s’ha encarregat d’adequar l’espai interior del local, que va acollir abans una botiga d’animals exòtics. Com a reclam de la botiga, Jiménez ha col·locat una bicicleta Panther a la façana, “una bicicleta d’origen que ja té 40 anys, que tothom tenia o que era l’enveja dels amics”.


Espectacle "i les idees volen" , a càrrec d'Animal Religion | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Espectacle "i les idees volen" , a càrrec d'Animal Religion\nEspectacle "i les idees volen" , a càrrec d'Animal Religion\nEn un espai circular i buit, un cos, un micròfon, sis altaveus i 24 llums protagonitzen aquest espectacle de circ contemporani. Per mitjà del gest, el so, la mirada o el tacte es convida el públic a participar en aquest viatge ple d'acrobàcia, humor, joc, llum i música. ...i les idees volen és un espectacle fresc on pocs objectes tenen molt de pes i petites accions creixen fins a esdevenir escenes intenses, divertides i plenes de complicitat per enlairar-se amb el públic.\nDissabte a les 12:00h i a les 17:00h Entrada general de: 8 €\nDiumenge a les 11:00h i a les 12:30h\nSala Maria Aurèlia Capmany - Mercat de les Flors Centre de les Arts de Moviment. A taquilles el mateix dia com a mínim 2 hores abans de l'inici.


Prèvia UFC 260: Els gegants amables | Fosbury\nFosbury » Arts Marcials » Prèvia UFC 260: Els gegants amables Nova vetllada de les arts marcials mixtes\nTornem a l’Apex de Las Vegas per viure una nova jornada esportiva dins la gàbia més famosa dels esports de combat: és el torn de l’UFC 260.\nL’esdeveniment principal de l’UFC 260 de la companyia de l’octàgon ha quedat disminuït per culpa del gran mal d’aquest últim any. Alexander Volkanovki, que havia de defensar el títol de campió del pes ploma contra Brian Ortega, ha donat positiu per Covid-19 aquesta mateixa setmana. El combat es posposa fins a pròximes vetllades. Malgrat aquest contratemps, quan s’enfronten els monstres, totes patim d’una curiosa atracció inequívoca que ens mantindrà atentes a les pantalles (A DAZN en directe la matinada de dissabte a diumenge a les 4:00 am o per streaming) davant l’enfrontament que decidirà qui és l’home més dolent del món.\nUFC 260. Stipe Miocic vs Francis Ngannou: La paradoxa\nEl cinturó de campió dels pesos pesants de la UFC sempre ha anat acompanyat d’un fastuós subtítol: “the baddest man on the planet” (l’home més dolent del planeta). Hi ha hagut campions que eren el més malvat dins i fora de l’octàgon. Presències intimidants com les de Brock Lesnar, Minotauro Nogueira o Cain Velasquez que farien canviar de vorera a Steven Seagal (a en Chuck Norris no l’acoquinaria ni la mort personificada cavalcant un velociraptor biònic).\nGuanyi qui guanyi aquest pròxim cap de setmana, lluny de la lona, la seva bondat és inqüestionable. Tant Stipe Miocic com Francis Ngannou, fan bona la creença popular que els gegants solen ser uns bonassos. Al seguiment que se’ls fa durant la prèvia en format de reportatge (UFC Embedded), les situacions en què els hem vist són d’una tendresa absoluta. En Francis Ngannou jugant amb mainada a la neu mentre afirma que algun dia vol treballar amb canalla o fent-se les ungles a un centre de manicura. L’Stipe Miocic mostrant-nos el seu parc de bombers, rentant els plats i netejant mentre els companys en fan befa o una escena meravellosa on totes ens podem sentir identificades: l’home més dolent del món ensenyant a la seva sogra a passar una aplicació a la televisió des de la tauleta digital trencada amb funda de color rosa de la seva filla petita, mentre el seu sogre es queixa a càmera (ben apoltronat al sofà, no sigui cas) que l’últim combat el van haver de veure a la tablet. Entranyable.\nLa història de Miocic i la de Ngannou tenen una altra cosa en comú: la migració. El bomber de Valley View, és fill de croats que van emigrar als Estats Units buscant noves oportunitats, allunyant-se de la creixent tensió que va desembocar en la Guerra del Balcans. Es van establir a Ohio, una zona de mentalitat obrera on l’Stipe va forjar un caràcter treballador, humil i sofert. La vida de Francis Ngannou va un pas més enrere, ja que ell és el que ha migrat i com en massa casos a l’Àfrica subsahariana, patint un viatge dramàtic al llindar de la mort.\nFrancis Ngannou a la seva sortida del Cies el 2013\nUna infància mancada on havia de treballar a les mines de sorra, el va empènyer a creuar el continent i intentar passar la barrera fortificada que separa el Marroc de Melilla fins a set vegades (Moltes critiquen esvalotades el mur que plantejava Trump amb Mèxic, quan a l’estat hi tenim un cas d’humanisme inexistent, massa sovint ignorat i disminuït als mitjans), per acabar creuant l’estret de Gibraltar amb pastera al quart intent. Un cop a Espanya, dos mesos d’internament a un CIE fins ser alliberat i fer camí cap a França. A París, vida de sense sostre que va regirar un cop de sort: una voluntària va aconseguir que un gimnàs l’acceptes sense pagar la quota. D’aquest punt fins al moment actual, on repta per segona vegada a Stipe Miocic pel títol mundial pocs anys després que l’exèrcit marroquí el tires a la frontera amb Algèria ple de ferides provocades per les pues dels filferros que protegeixen el benestar de l’home blanc.\nUna història de pel·lícula que és molt fàcil enaltir des de la comoditat occidental, però que el mateix Ngannou evita romantitzar per no esdevenir exemple. Ell considera que ha tingut molta sort i que totes les penúries que va viure no les hauria de passar ningú més. Hauríem d’estar totes més pendents de reflexionar sobre la desigualtat al món i els seus milions de víctimes i no en la glòria de les escasses persones als que els hi surt bé. Ell ho té clar, i no deixa de reinvertir a la seva comunitat a Batié (Camerun).\nUn duel entre dos afables colossos a l’UFC 260 que no vols veure perdre. Un heroi quotidià, de classe treballadora acostumat a ser menystingut (the underdog) contra un superheroi amb una tràgica història humana de superació. Però aquest cartell té un dos enorme, recordant-nos que és un segon enfrontament…\nFrancis “The Predator” Ngannou arribava al UFC 220 amb l’aura d’invencible. La seva potència física descomunal i la violència indiscutible amb què havia despatxat els oponents previs, feien creure a tothom que Stipe Miocic caminava irrevocablement pel corredor de la mort. Però el campió és el campió per alguna raó. En una demostració d’estratègia, disciplina i duresa mental, Miocic va passar per sobre del camerunès, aguantant els pocs cops que va aconseguir connectar i cansant-lo amb un domini aclaparador a terra. Vint-i-cinc minuts que es van fer eterns per Ngannou, que al final del primer assalt ja esbufegava profusament. El campió va sortir reforçat de l’encontre i va començar un thriller de tres combats contra Daniel Cormier. L’aspirant va patir un xoc de realitat, que després de confondre’l durant uns mesos, el va reconduir a millorar molts aspectes de la seva preparació i dels seus atributs marcials.\nEls dos arriben triomfals a aquest segon enfrontament a l’UFC 260. Miocic va recuperar el títol de Cormier i el va vèncer un segon cop per tancar qualsevol dubte i Ngannou ha arrasat amb la resta d’aspirants, rememorant el seu primer ascens fins al combat pel títol. La clau estarà en la capacitat d’Ngannou d’evitar els takedowns de Miocic, que probablement seguirà una estratègia similar. L’africà només feia quatre anys que practicava l’esport a la seva primera trobada i ha millorat moltíssim des de llavores. Però el campió és d’Ohio i la seva actitud blue collar de cap manera li ha permès fer una becaina als llorers. Aquest dissabte, només un aixecarà dins l’octàgon el títol d’home més dolent del planeta. Un cop fora, paradoxalment, seguiran sent dos titans amorosos, simpàtics i agradables, amb la tranquil·litat que brinda la certesa de saber que ets el lluitador més perillós del planeta.\nStipe Miocic | 38 anys | Estats Units (Ohio) | 20-3-0\nFrancis “The Predator” Ngannou | 34 anys | Camerún | 15-3-0\nArts MarcialsArts Marcials MixtesUFCUFC 260


L’empenta de la Sita Murt\nPublicat a I-Ge-Dé per Jordi Cuadras\nUna dona lluitadora. Aquesta és una de les paraules que defineixen Sita Murt. Lluitadora en la reconversió de l’empresa familiar amb la fórmula del disseny i la internacionalització com a puntals tot creant un segell propi. Ara és el que recomanen tots els experts, però ella ja va saber-ho fer fa molts anys. Lluitadora per entomar les regnes del negoci en un moment en el qual pel fet de ser dona era vista amb recels en segons quins àmbits, com ella mateixa recordava al discurs que va fer a Bellprat en ser la convidada d’honor del Memorial Natividad Yarza, a l’any 2011. I lluitadora per encarar, també, les dificultats que, com qualsevol empresa dedicada al món del tèxtil, ha hagut d’afrontar la seva.\nUna dona creativa. “Les meves peces les identificareu perquè sempre tenen punt”, explicava en una entrevista a Canal Taronja fa tres mesos. Aquest gènere de punt tan identificat amb Igualada. I afegia que confeccionava per a la “dona contemporània, la dona d’avui en dia, una dona que ha d’anar a treballar, que ha d’anar arreglada des del matí fins al vespre”. I jo hi afegiria: dissenyava amb un estil senzill però elegant, tal i com era ella. Explicava les seves col·leccions, sempre, de manera apassionada: “m’ho passo molt bé fent la meva feina”, resumia amb una vitalitat encomanadissa i aquella mirada tan seva, afable i propera.\nUna dona implicada. Compromís amb Igualada, implicada amb una ciutat que va demostrar abastament que estimava. Aquests són els empresaris als quals cal que tinguem d’exemple; els que, d’una banda, són capaços de portar el nom de la seva ciutat enganxat al seu arreu del món i, de l’altra, tenen les seves arrels molt presents i els fan un retorn sempre que poden. En aquest cas, com a patrocinadora del Premi Auguri del Festival Zoom, com a participant, des de la primera edició, del Rec.0 Experimental Stores o com a autora dels vestits dels tres Reis Mags d’Orient.\nEl 5 de gener, els tres Reis tornaran a visitar Igualada i faran la cavalcada pels carrers de la ciutat vestits de Sita Murt. Enmig dels brillants que porten hi veurem els seus ulls i en els somriures dels igualadins en la nit més màgica de l’any hi veurem el seu. Volem continuar sentint ben a prop la nostra dissenyadora més internacional, la dama del punt català.\nMoltes gràcies per la teva empenta, Sita.\nAltres articles de Jordi Cuadras\nMig any per a les municipals\n"Cercar feina / crear ocupació"


Comencen els Campionats del Món d’Esquí de Muntanya a Arinsal - Diari de la neu\nComencen els Campionats del Món d’Esquí de Muntanya a Arinsal\nAvui dimarts la Comapedrosa Andorra acollirà la Sprint Race\nCompeticióAgències 02.03.202109.00 h\nComencen els Campionats del Món d’Esquí de Muntanya a Arinsal. Imatge d'arxiu. Autor/a: Iñaki Rubio\nÉs la segona vegada que Andorra acull uns Campionats del Món d’Esquí de Muntanya. Aquest any, malgrat la situació, Vallnord-Pal-Arinsal i la Federació Andorrana de Muntanyisme, han treballat intensament per aconseguir realitzar un esdeveniment internacional a l’alçada però a la vegada, estricte amb les mesures de seguretat de COVID-19. La Comapedrosa Andorra inicia avui dimarts les competicions amb la prova Sprint Race.\nL’organització de Comapedrosa Andorra 2021 ha donat per inaugurats els Campionats del Món d’Esquí de Muntanya aquest dilluns 1 de març a Arinsal.\nAquesta serà la segona vegada que el Principat acull aquest prestigiós esdeveniment. Durant ahir pel matí, l’esdeveniment va realitzar la presentació oficial de la cursa, amb lapresència de Xavier Espot, cap de Govern, Olga Molné, Cònsol Major de la Massana, eJosep Lluch, vicepresident de la Federació Andorrana de Muntanyisme, Josep Marticella, Director General de Vallnord-Pal-Arinsal i finalment Carlo Ferrari, director dels Campionats del Món.\nEn aquesta, es va poder presentar tots els detalls d’aquesta edició. Ja a la tarda es van donar per iniciats els Campionats amb la Cerimònia d’inauguració.\nEls dos actes han estat molt emotius i tots els membres han volgut recordar al company Jaume Esteve. Com ha destacat Josep Lluch en l’acte, “tot el que s’ha organitzat, no hauria estat possible sense ell. El tindrem molt present durant tota la setmana i intentarem honrar el llegat que ens ha deixat”.\nDurant la presentació, l’honorable Cònsol de la Massana Olga Molné ha destacat que “la repercussió d’aquest esdeveniment és molt positiu ja que situa la Massana però també Andorra dins l’elit dels esports de muntanya i d’alta competició.” Tot i la situació generada per la pandèmia, una de les premisses per part de l’organització era poder acollir un esdeveniment mundial amb zero contagis. Així doncs, la Comapedrosa Andorra ha treballat un protocol sanitari molt estricte. Tant corredors com treballadors, voluntaris i altres agents externs, podran accedir-hi amb la realització de testos COVID-19, que permetran garantir la seguretat de l’esdeveniment. Amb la precaució adequada, esdeveniments d’aquest tipus fan que poc a poc puguem tornar a la normalitat i així ho ha remarcat el cap de govern, Xavier Espot, que sent satisfacció ja que “després d’uns mesos molt complicats, tornem a acollir esdeveniments esportius d’alt nivell i el més important i poder fer-ho amb totes les garanties de seguretat sanitàries tant pels organitzadors com esportistes”.\nA més de destacar que la Comapedrosa Andorra és ja una cursa consolidada al país i que es possible gràcies al binomi entre la Federació Andorra de Muntanyisme, Vallnord-Pal-Arinsal i tots els voluntaris i empreses col·laboradores que ho fan possible, el director general d’EMAP, Josep Marticella, ha volgut destacar la importància de l’impacte d’un esdeveniment com aquest a tot el món. Aquest any sent Campionats del Món i a diferència d’altres edicions de Copa del Món, la Comapedrosa Andorra acollirà quatre proves. Les tres primeres, la Sprint Race, Relay Race i Vertical Race, es realitzaran íntegrament al sector d’Arinsal de l’estació d’esquí de la Massana.\nL’única que es realitzarà fora del domini serà com ja és habitual, l’Individual Race.\nAvui dimarts la Comapedrosa Andorra acollirà la Sprint Race, una de les noves proves i que es realitzarà íntegrament a la base de Comallemple, al sector d’Arinsal. Es tracta d’un recorregut variat i curt amb ascens i descens i una part a peu amb esquís adherits a la motxilla, que tindrà lloc en fases classificatòries, quarts de final, semifinals i finals.\nDemà, 3 de març, tindrà lloc la Relay Race, també una de les noves curses que acull la Comapedrosa Andorra. Aquesta prova tracta de realitzar dues ascensions i descensos per cada membre de l’equip de relleus i una part a peu en la segona ascensió. Cada tram de relleus és dirigit per un membre de l’equip de relleus i cada competidor només pot participar en un relleu.\nFinalment, el dijous dia 4 tindrà lloc la Vertical Race, tradicional cursa acollida per la Comapedrosa Andorra. L’esdeveniment conclourà amb l’Individual Race que tindrà lloc dissabte dia 6 de març però que en base a les condicions meteorològiques, el seu circuit podria ser modificat. Tal com informa el director tècnic de la Federació Andorrana de Muntanyisme i director de cursa dels Campionats del Món 2021, Carlo Ferrari, “tenim el somni de poder assolir el Pic del Comapedrosa però les condicions no són optimes ja que la sorra caiguda fa unes setmanes ha provocat que la neu es desfés molt més ràpid del normal”. Es mantindrà l’itinerari, però la decisió final no es comunicarà fins dijous dia 4 de març.\nUna de les màximes de Comapedrosa Andorra és la sostenibilitat i la solidaritat en la seva organització. Tal com ha destacat Josep Marticella, la solidaritat és un eix important en tots els esdeveniments i aquest any, la cursa realitzarà una col·laboració conjunta amb la Creu Roja en la recollida d’aliments on totes les persones que vulguin participar, podran fer-ho a l’oficina de\nturisme de la Massana durant tota la setmana.\ncampionats del mon


Aprovada per unanimitat la llei de transició energètica\nEl consell també ha aprovat per assentiment el text regulador del fons de garantia de dipòsits i del sistema de garantia d’inversions\nSessió ordinària del Consell General, aquest matí\nActualitzada 13/09/2018 a les 16:43\nEl Consell General ha aprovat per assentiment aquest matí la llei d’impuls de la transició energètica i del canvi climàtic, tot i que el grup parlamentari liberal, així com SDP, ha criticat que l'executiu no hagi adjudicat les línies d'autobús i no "aposti pel transport públic". En aquest sentit, la ministra de Medi Ambient, Sílvia Calvó, ha assegurat que espera licitar les línies aquesta tardor. El text aprovat recull també la creació d'una etiqueta d'eficiència energètica pels edificis d'ahbitats de lloguer, amb l'objectiu que els llogaters coneixin la despesa. En aquest sentit, el nou text regulador obligarà els propietaris a invertir en eficiència energètica.\nD'una altra banda, el Consell ha aprovat també per unanimitat el text regulador del Fons andorrà de garantia de dipòsits i del Sistema andorrà de garantia d’inversions, que com a novetat mantindrà el règim de cobertura dels dipòsits de 100.000 euros, una mesura celebrada pels membres de l'oposició. L'aprovació d'aquesta llei s'emmarca en la consolidació de l'homologació fiscal del país en el marc europeu, on tots els grups parlamentaris han coincidit en que és un "pas positiu" per Andorra.\nEl Consell General també ha aprovat per majoria els informes del Tribunal de Comptes, tot i que els membres de l'oposició han retret al Govern que es mantinguin les "mateixes" irregularitats a les auditories que afecten a les entitats públiques i parapúbliques i han instat l'executiu a adaptar la llei. El ministre Jordi Cinca ha contestat les critiques tot dient que des del 2012 "han baixat els irregularitats".


quarts de qualls: La Grallera del Coll de l'Olla\nLa primera vegada que vam entrar a la Grallera del Coll de l'Olla, era un bell matí de maig del 1.998. El mes de maig és el preferit per molts dels meus conciutadans. En un lloc de boires i calors sufocants, el maig representa una gens desdenyable treva. No serà casualitat que s'hi celebrin les festes principals, fins i tot hi ha qui creu que en coincidí amb les eleccions municipals, la llarga perdurabilitat de les alcaldies es deu a la bonhomia que impregna a la població durant els seus dies. Igualment jo recordo aquell lluminós matí com un gran dia a les portes d'iniciar una nova exploració i endegar una nova amistat.\nEns hi va portar el Jaume d'Ossera, l'havíem conegut tant sols unes setmanes abans. Ell acompanyat per l'Angelina, natural del poble i coneixedora del forat, va fer la feina prèvia de localització. L'aproximació ens hi atansa suaument seguint la rassa d'una picada. L'avenc és troba en un espès bosc prop de l'esmentat coll, als contraforts de la serra que des de feia uns anys portaven treballant, i que en les nostres prospeccions difícilment haguéssim localitzat. El lloc no és molt gran, però sí procliu a la confusió. La boca és esplèndida, ni feta expressament; amb un replà envoltat de molsa, un bon pi per instal·lar i un boix per passar-hi un separador. Una vertical neta de -23 metres ens situa sobre la base del pou amb un con d'enderrocs, cobert per un terra fosca i humida que entre mig de troncs corre cap a la paret oposada.\nEl desig de prosseguir l'exploració ens va fer mirar el fons de la rampa, on s'apreciava una evident continuació, això sí, mig colgada de terra, branques i blocs de mida regular. Per sort un gran boc encastat suporta la pressió de la rampa, i després de fer el suficient lloc per penetra-hi, sanejant en lo possible el forat, el Jordi inicia el descens comunicant amb un fus lateral, fen peu al cap de -8m. Tot seguit un nou ressalt se'ns presenta pregon, davallant cinc metres fins a la seua base. A partir d'aquí per una estreta diàclasis en oposició podem davallar just fins que un nou tap de pedres ens barra el pas.\nL'accés al segon pou recent descurullat.\nSortim topografiant, contents, segurs que l'avenc continua, això sí: caldrà tornar per iniciar el descurullament amb ganes, de moment semblen pedres soltes de mida raonable, embrutades per la mateixa terra fosca del primer pou.\nEntre una mesura i l'altra en un no res fen cap a la base del segon pou. El Jordi s'arma un cigarret, ja què per la incomoditat de l'indret no ho ha pogut fer al fons de l'exploració. No hi ha cap presa, després d'embolicar-lo-lo me'l passa i se'n fa un per ell. Suposo que alguna cosa deuríem comentar abans d'adonar-nos d'un munt d'ossos acumulats sobre una lleixa, i que els ossos eren humans i que algú els havia arreplegat i després amuntegat i abandonat. De seguida van rebuscar per la base del pou ,la calavera dèiem, sempre pensant en lo més evident, però no hi vam veure gran cosa, aquesta feina ja estava feta.\nPugem, la rampa de dalt és una gran escopidora i el de baix a de cercar raser en la punta oposada. El tap del primer pou va ser provocat? Una de les primeres preguntes que ens fem. El Jaume ja ens havia mencionat alguna cosa sobre les històries que corrien per la vall sobre les antigues activitats a la Grallera, però nosaltres, com no, ens interessava més l'avenc que no pas el que es contava d'ell.\nUn cop de nou a Ossera el Jaume ens convidà a unes birres acompanyades d'un formatge Serrat Gros, ens el van polir tot sencer. Al sendemà tocava anar a Forn per explorar una altre avenc que havia localitzat, amb l'ajuda del Nico, l'escultor de Ossera.\nConjunt d'ossos tal com els vam trobar.\nGrallera del Coll de l’Olla, un avenc farcit de llegendes que restava ocult al mal terreny del vessant boscós, que trenca prop del coll de l’Olla cap a Lavansa. Nosaltres l'hem sovintejat entre els anys 1998 a 2005.\nL’avenc ocult per un fantàstic bosc, prop de l'antic camí ral entre les valls de La Vansa i Forn, el que connectava amb la vall del Segre, ha incentivat l’imaginari popular afavorit i enterbolit pel pas del temps i l'oblit, voluntari o no, que provoca en les consecutives generacions. Potser al tractar-se d'una grallera, l'activitat humana que ens ve immediatament a la ment, és la d'aprofitament del guano acumulat a la base del primer pou. Malgrat la permanència d'un grup reduït de gralles, actualment no es dipositen grans sediments d'aquest material. També pot ser que les aus haguessin canviat hàbits de nidació, davant la regular presència dels recol·lectors.\nEl mur de pedra seca a la base del primer pou.\nDurant els anys esmentats, la preparació de la campanya d'estiu prenia forma durant una estada de cap de setmana a can Perlet d'Ossera. Parlàvem de tubs i de bombes, de grups electrògens i de futures activitats. Ens ficàvem al dia del que havia passat durant l'hivern; grans sopars i grans esmorzars. Diumenge pel matí ho rematàvem amb una entrada, tot prosseguint les desobstruccions, a la Grallera, el que ens portava a visitar-la cada primavera. Vam millorar la instal·lació, vam realitzar una bona tasca de neteja i consolidació de la rampa, condicionant l'accés del segon pou. En el transcurs d'elles ens hi vam fitxar en una mena marge d’espona, que semblen també de factura humana, com si el pas al segon pou hagés estat obert o tancat ha conveniència, fins i tot sospitaven que el tap en el que estàvem treballant havia set provocat, o l'havien utilitzat com abocador de metralla (pedra petita i mitjana).\nL'extracció és feia mitjançant una esforçada cadena de braços, tans sols un parell de blocs van ser petats amb micros i un, encara descansa encastat a mitja alçada. Després de aprofundir un parell de metres, vam accedir a la cúpula d'un nou fus, una bombolla d'un metre cúbic blanca i polida, però el tap continuava.\nLlavors va ser quan al març de l'any 2.000 l’editorial Garsineu publicà el llibre "El desert verd", dintre de la seua col·lecció Biblioteca Pirinenca. En ell l'autor, Joan Obiols, fa un viatge pel Pirineu aturant-se per diferents llogarets escoltant les contalles dels seus residents. En una d'aquestes va a parar a Ossera i recull la història de la Grallera del Coll de l'Olla, (1.994).\nA gran trets es conta l'assalt patit per una comitiva d'una princesa avançant pel camí ral, a una hora i mitja del poble, escortant a una princesa francesa i la seua dot, quan s'anava a casar amb un noble espanyol. La cobdícia va fer perdre el senderi a homes sacrificats a guanyar-se el pa amb sang i suor per tot just malviure, gent de la vall, també coneguts com els hereus de Lavansa, a la vegada espiats per un parell de pastors que els van identificar.\nLa arriscada estratègia del hereus va fer que els aturessin al bell mig del bosc. No eren tants ni tenien tantes armes com els soldats, però estaven a casa, al bosc, i es van servir d’ell per espantar la comitiva, transformant pins en guerrers. Quan els francesos es donaren conte de l’engany, ells ja s’havien escapolit per les entranyes del boscam. Però la seua perdició va ser que una maledicció guardava l’or dels francesos, i el desassossec i el mal estar els va argollar d’ençà que els hereus es van repartir el botí. En aquells mals dies eren incapaços de menjar ni beure res, doncs tot els repugnava. Llavors, en veure’s víctimes d’un mal d’ull, decidiren llençar tot el tresor de la princesa a la Grallera del Coll de l’Olla i així, la maledicció desaparegué. I allí va romandre, sembla ser que fins al començament del segle vint, en què aparegueren per Lavansa uns francesos que van vindre a recuperar l’or robat. Finalment es conta que mentre els francesos extreien els lingots d’or dels fons de la grallera, la gent del país que els havia acompanyat, sols veien sortir de la grallera terrossos de carbó.\nDes de llavors res de res, suposem que a la Grallera hi van passar moltes més coses, emmascarades o no, amb aquesta història dels set hereus. Davant de la foscor actual sobre tals fets, nosaltres només podem informar que en el decurs de les desobstruccions realitzades al tap d’enderrocs terminal, vam trobar una politja rudimentària: una peça de fusta treballada, d’uns quinze centímetres de diàmetre, consistint en un corró amb un forat central. Més d’un metre per sota del nivell en què es va trobar la politja, van començar aparèixer més restes humanes: fragments de crani i un omòplat.\nAixí és com van quedar les coses. Són suficients cinc o sis persones per treballar amb cert ritme. El que deixes a mitges et rasque sempre per algun mal lloc. Convidar doncs a tothom qui vulgui prosseguir amb la desobstrucció i estigui interessat per desentrellar la història de la Grallera, que continua oculta sota un tap de blocs.\nRecentment la Grallera ha estat visitada en una sortida de pràctiques pel GRAE de la Seu, que igualment van necessitar l'ajuda del Jaume per trobar-la. Se'n van endur un fèmur per estudiar-lo. Els hi va semblar que els ossos pertanyen a dos cosos diferents. Pel moment no ens han fet cap comunicat.\nBibliografia: Joan Obiols i Puigpinós. (2.000). El desert Verd. Garsineu Edicions.\nG.E.Ll.(2006) Alt Urgell. Alinyà- Lavansa. Grallera, 6 .\nEtiquetes de comentaris: Contalles\nA.C.J. ------ INTRO\nPlaça Europa - Seu Vella de LLeida. (Primer tram: ...


"Misèria" torna als escenaris mataronins amb una versió renovada | Mataró Audiovisual\n"Misèria" torna als escenaris mataronins amb una versió renovada\nRedacció dv., 23/08/2019 - 12:51\nEls mataronins amants del teatre, i en especial del gènere de suspens estan d’enhorabona. "Misèria" torna als escenaris. L’obra dirigida pel director mataroní Pere Vàzquez torna amb una versió renovada, però mantenint la mateixa essència de l’obra original de 1987 de l’escriptor Stephen King.\nL’obra tracta la vida d’un talentós escriptor de novel·les, en Paul Sheldon, qui té un accident i desperta sota les atencions de Annie Wilkes, una infermera admiradora de les seves novel·les. Tot sembla anar bé, però aviat Sheldon es dóna compte que Wilks només el cuida perquè continuï escrivint més novel·les de Misery, l’heroïna que l’escriptor havia matat en la seva última novel·la. A partir d’aquí es desenvolupa una trama marcada pel suspens.\nL’adaptació de Pere Vàzquez neix a Mataró a l’estiu del 2016, i a causa del seu èxit s’han fet més de 80 representacions. "Misèria" es podrà veure els dies 7,8,9 i 10 de setembre al celler Castellví. Un nou espai de representació, d’estil intimista i limitat a 15 espectadors, on aquests podran percebre d’aprop la sang, els crits, i l’angoixa dels actors. Les entrades per veure l’obra ja estan a la venta i tenen un preu de 14 euros.


GVA.ES: TECG - Sol·licitud d'ajudes a explotacions ramaderes afectades per la COVID-19\nCompensar les pèrdues d'ingressos patides pels ramaders amb la finalitat d'aconseguir el manteniment de la seua activitat.\nTitulars d'explotacions ramaderes, amb una dimensió mínima de 0,5 unitats de treball agrari (UTA) (excepte per a gallines ponedores que s'estableix un cens entre les 10.000 I 40.000 gallines ponedores) dedicades a la producció següent:\na) Explotació ramadera dedicada a la producció de llet de cabra i ovella, aquelles explotacions d'oví caprí amb una classificació zootècnica de "reproducció per a la producció de llet" o "reproducció per a producció mixta" que produeix i comercialitza llet crua d'ovella i cabra.\nb) Explotació ramadera dedicada la producció de corders i cabrits, les explotacions d'oví caprí amb una classificació zootècnica de "reproducció per a la producció de carn" o "reproducció per a producció mixta" que produeix i comercialitza corders i cabrits.\nc) Engreixadors de corders i cabrits, aquelles explotacions d'oví o caprí amb una classificació zootècnica d'"acevall o engreixador" dedicades a l'engreixament o acevall de corders i cabrits i que els destinen a escorxador per a sacrifici.\nd) Engreixadors d'èquids, aquelles explotacions d'equí amb una classificació zootècnica d'"acevall o engreixador" dedicades a l'engreixament o acevall de cavalls i que els destinen a escorxador per a sacrifici.\ne) Explotacions de vaques alletants, aquelles explotacions de bòvids amb una classificació zootècnica de "reproducció per a la producció de carn" o "reproducció mixta" que produeix i comercialitza jònecs.\nf) Engreixadors de jònecs, aquelles explotacions de bòvids amb una classificació zootècnica d'"acevall o engreixadors de boví" dedicades a l'engreixament o esquer de jònecs.\ng) Explotacions de gallines ponedores, aquelles explotacions de gallines amb una classificació zootècnica de "granges de producció per a ous" i que produeixen i comercialitzen ous per a consum humà.\nQualsevol persona física o jurídica, incloent-hi societats cooperatives i societats agràries de transformació (SAT), així com comunitats de béns, que siguen titulars d'una explotació l'orientació productiva de la qual estiga prevista en el paràgraf anterior i situada a la Comunitat Valenciana, que complisca els requisits següents:\na) Trobar-se inscrites en el Registre d'Explotacions Ramaderes de la Comunitat Valenciana, creat per la Llei 6/2003, de 4 de març, de ramaderia de la Comunitat Valenciana (en endavant, RERA) el 14 de març de 2020.\nb) Tindre un cens de reproductores adultes, cens d'animals d'engreixament o un cens de gallines ponedores en producció a data de 31 de març de 2020, en el RERA, superior al que estableix el quadre següent:\nOrientació productiva Censos de caps de bestiar\nOví caprí llet Més de 89 ovelles/cabres adultes\nOví caprí carn Més de 224 ovelles/cabres adultes\nOví caprí acevall Més de 499 corders/cabrits\nGallines de posta Entre 10.000-40.000 gallines ponedores en producció\nEquí acevall Més de 49 cavalls d'acevall\nBoví carn Més de 29 vaques adultes\nBoví acevall Més de 124 jònecs d'acevall\nc) En el cas de les ovelles i cabres, es comptarà com una única espècie i se sumarà el cens de les dues espècies per als càlculs d'una mateixa orientació productiva.\nd) Per a les explotacions on convisquen diferents espècies de bestiar susceptibles de rebre la subvenció, només podran acollir-se a l'ajuda per l'orientació productiva que s'indique en el moment de la sol·licitud quan:\n1. En l'orientació productiva ACEVALL, sol·liciteu l'ajuda per a acevall de jònecs, corders-cabrits i equins que convisquen sempre que l'explotació tinga el mínim de caps establit per a cada espècie de les incloses en la sol·licitud. 2. En l'orientació productiva REPRODUCCIÓ PER A CARN, podeu sol·licitar l'ajuda per a vaques nodrisses i ovelles-cabres que convisquen sempre que l'explotació tinga el mínim nombre de caps establit per a cada espècie de les incloses en la sol·licitud.\n3. En l'orientació productiva REPRODUCCIÓ PER A LLET, poden demanar l'ajuda per a ovelles i cabres de llet.\n4. En l'orientació productiva POSADA, només poden demanar l'ajuda per a gallines ponedores (granja de producció per a ous).\ne) En cap cas la subvenció que es percebrà per una explotació serà superior als 30.000 .\nf) Que complisquen les obligacions que estableixen els articles 13 i 14 de la Llei 38/2003, de 17 de novembre, general de subvencions.\ng) Tinguen la consideració de PIMES agràries dedicades a la producció primària, tal com es defineixen en l'annex 1 del Reglament (UE) 702/2014, de la Comissió, de 25 de juny de 2014.\nLa quantia de l'ajuda per cap és la següent:\nOrientació productiva Import\nOví caprí llet 12 euros\nOví caprí carn 10 euros\nOví caprí enceball 7 euros\nGallines de posta 0,30 euros\nEquí enceball 45 euros\nBoví carn 45 euros\nBoví enceball 30 euros\na) En el cas de comunitats de béns i altres agrupacions sense personalitat jurídica, document que les acredite, document que acredite la representació del representant i percentatge de participació dels seus integrants.\nb) Per a persones jurídiques: document que les acredite, escriptura de constitució de l'entitat i document que acredite la representació.\nc) Model de domiciliació bancària degudament omplit, en el cas que el compte no estiga donat d'alta en la base de dades de la Generalitat.\nSOL·LICITUD SUBVENCIONS A LES EXPLOTACIONS RAMADERES AFECTADES PER LES CONSEQÜÈNCIES DE LA PANDÈMIA DE COVID-19\nCom que els sol·licitants són persones jurídiques, en virtut de l'article 14.2 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, del procediment administratiu comú de les administracions públiques, estan obligats a relacionar-se amb aquestes a través de mitjans electrònics, per la qual cosa, la presentació de sol·licituds ha de realitzar-se electrònicament a través de la seu electrònica de la Generalitat en l'URL següent: https://www.gva.es/va/inicio/procedimientos?id_proc=20917.\nEls beneficiaris de les subvencions han de complir les obligacions que s'estableixen al llarg de l'articulat del decret llei i, en particular, les següents:\na) Els beneficiaris de les subvencions han de complir les obligacions generals establides d'aquest decret i, en particular, mantindre's durant l'any 2020 en l'activitat per la qual han rebut la subvenció.\nb) Facilitar la informació relacionada amb la subvenció que li requerisca l'òrgan instructor o qualsevol organisme de la Generalitat Valenciana.\n.CORRECCIÓ d'errades del Decret 59/2020, de 8 de maig, del Consell\nRESOLUCIÓ de 7 d'octubre de 2020, de la Consellera d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica, per la qual es dona publicitat al tràmit administratiu de concessió de l'ajuda a les explotacions ramaderes afectades per la Covid-19 per a l'exercici 2020.


Isabel-Clara Simó reivindica "els oblidats de la història"\nL'escriptora valenciana Isabel-Clara Simó s'estrena al segell Amsterdam amb Els invisibles. Una història plena de simbolismes sobre un poble imaginari habitat per veïns condemnats a l'ostracisme.\nDimarts Isabel-Clara Simó va presentar Els invisibles a València. DANIEL GARCIA-SALA\nVALÈNCIA.De la mà de la seva nova editorial i amb la seva última novel·la sota el braç, Isabel-Clara Simó va presentar dimarts a València Els invisibles (Amsterdam). Gairebé cinc anys ha trigat a escriure aquesta obra, que és un cant a favor dels "oblidats de la història". En la seva nova novel·la, Simó reivindica el valor de les persones que com que no formen part de "l'elit" no es tenen en compte i les seves històries, per reeixides que siguin, mai transcendeixen.\nPer articular aquest al·legat a favor de la majoria silenciosa, Isabel-Clara Simó recrea el poble imaginari de Volterà i les vides dels seus notoris veïns, els quals, malgrat unes fantàstiques condicions professionals, passen inadvertits. "És un lloc imaginari on sembla que un mal fat amaga tots els seus habitants sota una capa d'oblit", va explicar l'autora. Aquesta condició és la que han d'acceptar totes les persones que, per diferents motius, acaben recloses en aquest petit poble dividit per una carretera, que es converteix en una autèntica frontera per als seus habitants.\nTot i viure sota l'ostracisme, l'heterogènia col·lecció de personatges que apareixen en la novel·la "troben el seu lloc" a Volterà. Les històries dels veïns amaguen l'èxit i la tragèdia, gairebé a parts iguals. És el cas del pintor Ernest Sagristà, exiliat en aquest petit indret mentre anhela que se li reconegui el seu talent pictòric; el de Josep Morgades, un líder polític arraconat pel seu partit, i el de la xef Candelària, que arriba a aquest petit poble després de deixar enrere la cuina parisenca.\nEl llibre arrenca i acaba amb la història de la desaparició de la petita Victòria i les tasques per trobar-la. Entremig, Simó ho aprofita per presentar els personatges que formen aquesta història coral. Cadascun dels veïns "invisibles" de Volterà permet a l'escriptora valenciana tractar diversos temes d'actualitat. Segons la mateixa Isabel-Clara Simó, la intenció del llibre és convidar el lector a reconèixer "els seus propis invisibles". Ella ja en té identificats uns quants: "El llibre podria ser un cant a les dones invisibles, als pobles sense estat, als treballadors o a qualsevol anònim del món" que no pertany a la "petita elit que ho maneja tot".\nSimó es va mostrar satisfeta per la publicació de la seva nova novel·la, però també pel seu nou vincle editorial amb Amsterdam Llibres. en preguntar-li per les raons d'aquest canvi -ella ha publicat majoritàriament amb Columna i Edicions 62-, l'autora va explicar que ha volgut demostrar-se a ella mateixa que és lliure i que "ningú té l'exclusivitat" de la seva obra.


Arboç | Medicina tradicional del Mediterrani jardidelesbruixes.cat\nL’arboç (Arbutus unedo), un dels fruiters mediterranis per excel·lència. Present només a la conca mediterrània, península Ibèrica i curiosament, al sud d’Irlanda. Planta medicinal, sagrada i font d’aliment, és un dels tresors de la nostra terra com tants d’altres que tenim oblidats. Veiem una mica que ens pot oferir:\nPer començar, el solem pensar com a arbust, però l’arboç, quan el deixem, és un arbre, un GRAN arbre.\nSempre recordaré el dia que vaig descobrir el de l’ermita de sant Bartomeu, al Congost de Fraguerau, a la serra de Montsant:\nDe cop em vaig fixar en l’escorça d’un arbre d’uns 20 metres d’alçada i per un moment no vaig entendre res. La meva mirada va anar escalant el tronc, i de cop vaig exclamar, jo sola, plantada allí al mig i amb els ulls com taronges mirant cap al cel encoixinat per les seves fulles: Collons! Però si és un arboç!! XD\nA l’antiguitat era considerat símbol de fertilitat i renaixement, segurament degut a la seva productivitat i pel fet de ser dels primers arbres en rebrotar de les seves arrels després d’un incendi o tala. També era un arbre protector plantat vora les entrades de les cases, sobretot de la llar i dels infants, contra tot mal com els maleficis, esperits malignes i malalties. Fins al punt que es deia que les serps alimentades amb els seus fruits deixaven de ser verinoses.\nEls fruits triguen tot un any a madurar, i per això podem trobar flors i fruits compartint branca. Tenen fama d’indigestos i de causar així mal de cap, fama que realment no sé molt bé d’on ve. Moltes sabem per experiència que se’n poden menjar molts sense patir cap mal de panxa, i hi ha registres de fa mil anys de què era aliment apreciat a la península.\nHi ha qui diu que és degut al contingut d’alcohol (fins al 0,5%) que desenvolupa ràpidament per fermentació quan el fruit és madur. Però en tot cas això ens portaria una borratxera, no una indigestió. Sigui com sigui, aquesta fama és la que li va donar ja en temps antics el nom d’unedo, que ens indica que no en mengem més d’un. Indicació de la que, com a mínim la canalla, mai ha fet cas.\nMedicinalment, els fruits són rics en vitamina C i han sigut usats tradicionalment com a antisèptics, diürètics i laxants en medicina popular.\nLes fulles, riques en tanins i unedòsid, també són diürètiques (més que els fruits) i antisèptiques (sobretot del sistema urinari), però són en canvi astringents i aturen les diarrees. Cosa habitual ja que fruits sempre són energèticament més humits que les fulles.\nLes fulles també contenen arbutina, agent despigmentant de la pell, ja que redueix la formació de melanina.\nLa ciència moderna ha descobert que els seus extractes són antibiòtics, antifúngics, antiparasitaris, antiagregants, antidiabètics, antiinflamatoris, antitumorals, antioxidants i espasmolítics.\nLa mel de les seves flors és força inusual, ja que amargueja. Per variar, és molt menys coneguda que altres mels que se solen utilitzar amb fins medicinals, però les anàlisis mostren que és una de les mels més riques en compostos curatius. Per exemple, és la mel més rica en antioxidants que existeix, sobretot compostos fenòlics i flavonoides. En conté el doble que la molt més famosa (i no autòctona) mel de manuka. És antiinflamatòria, antimicrobiana i antivírica, diürètica, antiasmàtica, antisèptica urinària i millora la circulació sanguínia.\nsi vols aprendre més coses com aquestes de les oblidades plantes silvestres de la nostra terra, fes un cop d’ull a l’agenda per veure quines tenim programades i troba el curs, xerrada, sortida de reconeixement….en línia, presencial o semi-presencial, que més et convé. Uneix-te a la recuperació dels sabers ancestrals del Mediterrani.\nArbutus unedo : From Traditional Medicine to Potential Uses in Modern Pharmacotherapy\nDioscórides renovado de Pius Font i Quer\nPlant lore, legends and lyrics de Richard Folkard\nDiscorsi P.A. Mattioli


La caixeta d’esqueles\nEn els llocs més insospitats pots trobar informació important per poder afegir dades al teu arbre genealògic.\nAquesta va ser una troballa dins d’una caixeta d’esqueles, un recordatori d’aniversari d’unes noces sacerdotals van ser l’inici del descobriment d’una història desconeguda pels seus familiars.\nEl recordatori era de Fermí Martorell Vies, ningú en sabia res tot i coincidir un cognom amb el de la família. Així doncs, la primera feina era col·locar-lo a l’arbre.\nAl ser capellà la feina es complicava ja que, en aquests casos, a priori, es descarten matrimoni i descendència. Vaig decidir provar posar el seu nom a google, un recurs molt poc efectiu però que mai s’ha de descartar perquè a vegades et dona sorpreses i aquesta vegada la sorpresa va ser descobrir que ens trobàvem davant de la història d’un capellà beatificat l’any 2013 a Tarragona.\nFou conduit al vaixell presó, "Río Segre", la nit del 27 de juliol de 1936 on hi va romandre fins el matí del 25 d’agost quan el varen fer pujar a un camió amb altres persones empresonades i els varen portar fins a Vila-rodona on cap a les 10 del matí els varen fer baixar i els varen matar a trets.\nEncuriosida per la història vaig anar a visitar el cementiri de Vila-rodona, on entrant a l’esquerra hi ha una tomba a terra amb una gran làpida amb els noms de tots el que van morir en aquell moment.\nVaig estar una estona davant la tomba, pensant en la incertesa que deurien passar les seves famílies durant l’empresonament i fins a que es van poder identificar els cadàvers, alguns es van haver d’enterrar sense saber-ne la identitat, aixecant-se una acta amb les descripcions dels difunts per a poder-los identificar més endavant.\nMentre era allà davant de la tomba es va acostar una senyora d’edat avançada es va posar al meu costat davant de la tomba i la vaig sentir remugar “pobre gent”, no vaig poder estar-me de preguntar si en sabia res, va resultar que la seva germana gran ho va presenciar tot, i que va quedar molt impactada per la brutalitat de l’escena, la quantitat de sang i la seva curta edat.\nRealment va ser una sort que coincidíssim just allà i un privilegi poder tenir una petita conversa amb algú que coneixia la història gairebé de primera mà.\nUs ha agradat la història? Doncs si us feu subscriptors, per 2€ al mes podreu llegir-ne més !!!


L’Ajuntament renova l’enllumenat públic de Cala Llombards\nCom cada any, l’Ajuntament de Santanyí aprofita de tardor i l’hivern per fer millores als carrers i places del diferents nuclis del municipi. I en aquest moments ha arribat el torn de Cala Llombards, on ja fa uns mesos s’ha posat en marxa diferents accions per millorar el dia a dia de residents i propietaris.\nEl que s’està fent ara mateix es renovar l’enllumenat públic de tota una sèrie de carrers on la il·luminació no era l’adequada. En total són més de 30 punts de llum entre els nous i els que s’han de substituir. L’Ajuntament invertirà 80.000 euros en el projecte que espera que suposi una diferencia important per als veïnats.\nEl regidor d’Infraestructures Municipals, Salvador Ferrer, es mostra molt satisfet de poder tirar endavant aquestes millores: “A Cala Llombards estem decidits a fer-hi una bona posada a punt. Ja hem asfaltat alguns carrers on els arbres l’havien aixecat, també s’han fet feines de jardineria, i ara ha arribat el moment de l’enllumenat. Des de l’Ajuntament volem que tots els nuclis estiguin en les millors condicions possibles.”


Periodisme Social | Després de la pau\nDesprés de la pau, per la tele!\nPublicado: 3 noviembre, 2012 | Autor: #DespresdelaPau | Archivado en: Comunicació, Pau, Periodisme de Pau, Periodisme Social, Sensibilització, Veritat | Deja un comentario\nDesprés de la Pau és un projecte de periodisme per la pau, petit, amb recursos limitats, independent, autogestionat, però que es fa cada dia amb l’empenta de tot un equip de periodistes militants d’aquesta i de mil causes més. Costa molt d’esforç, batalles, debats, estrès i diners, tirar-ho endavant. Hem rebut ajuts públics, sí, i li hem posat hores, moltes, però el projecte tindrà enguany dificultats extremes per continuar. Aquesta és la història de moltíssima gent que intenta tirar endavant un projecte en això del periodisme no-comercial, de caràcter social o de reivindicació política.\nCrec que vivim segurament una de les pitjors èpoques dels darrers trenta anys pels mitjans de comunicació, però en canvi estic convençut que vivim en un moment d’esclat per al periodisme. Joves, i no tan joves, que agafen la motxilla i se’n van a cobrir conflictes arreu del món. Periodistes especialitzats com Jordi Pérez Colomé i el seu bloc sobre Estats Units titulat Obamaworld. Mitjans alternatius com la Directa, en paper, web o twitter, llegits ja des de la kasa okupa a l’Iphone 5. Periodistes que, amb un bloc a internet, arriben a milers de lectors per si mateixos com el Roger Palà. Comunicadors com els companys d’aventures de Quepo, que es tiren al cinema i decideixen fer una peli -sí, sí, una peli de cine- sobre el deute extern i les empreses transnacionals com Interferències. Culturetes que es tornen bojos i decideixen fer una revista digital com Jot Down en blanc i negre, amb articles i entrevistes més llargs que un diari sencer. Col·lectius que posen veu als sense-veu i periodisme sobre els silencis, i financen el llibre i la web de l’Anuari Media.cat amb 6.000 euros donats per micromecenatge.\nEstan passant coses. Ja no es pot negar. Però cal seguir, persistir.\nDesprés de la Pau, com us deia, és un projecte petit, ideat tot fent un tallat en un bar del barri del Raval. Com tants d’altres. Però, d’un temps ençà, està aconseguint fites no imaginades mai en aquell bar de menús. Algú s’ha fixat en la nostra feina. Estem molt i molt agraïdes. Anem a pams.\n1.- Primer gràcies. Aquest dijous el projecte rep el premi Memorial Joan Gomis de periodisme solidari.\nEl jurat del Memorial Joan Gomis està format per membres de Justícia i Pau, Cristianisme i Justícia, la Fundació per la Pau, la Fundació Cultura de Pau i de les revistes Foc Nou i El Ciervo.\nEl guardó es lliura dijous 8 de novembre a l’Auditori de la Biblioteca de Ciències de la Comunicació Blanquerna.\n2.- Segon gràcies. Fa poc l’Instituto de Estudios sobre Conflictos y Acción Humanitaria (IECAH), amb seu a Madrid, ens va convidar a les jornades «Crisis, conflictos y desastres… ¿Y después qué?«, celebrades a La Casa Encendida. Fruit d’aquella visita, el programa de «La Casa Encendida» a La 2, televisió publica estatal, ens va entrevistar i va fer un reportatge sobre la feina feta pel projecte ‘Després de la Pau’ en els darrers anys a Ruanda, Bòsnia, Líban i Guatemala.\n3.- Tercer gràcies. Necessitem que TV3, la televisió pública catalana, continuï amb la seva tasca de difusió i animació de la producció audiovisual -i de documentals- a Catalunya. Sense això, en un mercat com el català, no arribarem. Per això cal agrair que periodistes com Joan Carles Peris, Agnès Marquès o Ibana Piñero, des del Telenotícies de TV3, que és quasi cada dia el programa més vist a la tele pels catalans, és fixi en projectes petits que malden per sobreviure en el periodisme social com el col·lectiu de periodistes Contrast i un dels nostres principals treballs en els quals participa, ‘Després de la Pau’.\nAquí us deixem el vídeo fet pels companys del TN.\nPublicado: 15 octubre, 2012 | Autor: #DespresdelaPau | Archivado en: Comunicació, Justícia, Pau, Periodisme de Pau, Periodisme Social, Sensibilització | Deja un comentario\nEl passat divendres es va celebrar la tradicional desfilada militar del Dia de la Hispanitat. El govern va decidir aquest any retallar el pressupost de l’acte, fet que va molestar part de la cúpula militar. Però què ha succeït amb la despesa militar en els darrers pressupostos mentre es retallaven serveis socials bàsics? A continuació us fem cinc cèntims de les dades més interessants.\n– El govern ha reduït el pressupost del Ministeri de Defensa un 11% respecte a 2011. Per contra, Educació i Cultura va veure reduït el seu pressupost un 21,2%; Sanitat i Serveis Socials un 13,7%; Industria, Energia i Turisme un 31,9%; i I+D un 25,6%.\n– L’OTAN recomana sumar totes les partides militars que estan repartides per altres ministeris. Això apuja la despesa militar total de 7.411 milions d’euros a 15.834. Tan sols un 6,95% menys que l’any passat.\n– Malgrat tot, el pressupostos només són supòsits. Així el 2011, el govern va anunciar una retalla del 7% en Defensa però amb la liquidació provisional a la mà la realitat és que la despesa va augmentar en un 6,75% respecte a 2010.\n– La despesa militar a l’estat espanyol puja a 368 euros per càpita mentre que la despesa farmacèutica es queda en 259 euros.\n– L’estat acumula un deute de 27.000 milions d’euros en els Programes Especials d’Armament, contractes de llarga durada per comprar armes, moltes de les quals no seran mai usades (per sort).\n– Espanya és el setè país que més armes exporta a nivell mundial. Part del negoci es realitza amb països de dubtosa tradició democràtica.\n– El Ministre de Defensa, Pedro Morenés, ha estat lligat en els darrers anys a la indústria armamentística com a conseller d’Instalza S.A., president executiu a Espanya de l’empresa de míssils MBDA i president de Segur Ibérica, empresa de dedicada a la seguretat que treballa amb els tonyiners espanyols que pesquen a l’Índic.\n– Quan Morenés formava part d’Instalaza, l’empresa va reclamar a l’estat 40 milions d’euros pels danys econòmics causats pel Tractat d’Oslo. Espanya s’havia sumat a la prohibició de fabricar bombes de dispersió. Instalaza era un dels principals fabricants. La qüestió està als tribunals.\nInforme del Centre Delàs\n‘Després de la Pau’ guanya el Memorial Joan Gomis\nPublicado: 10 septiembre, 2012 | Autor: #DespresdelaPau | Archivado en: Comunicació, Líban, Memòria, Periodisme de Pau, Periodisme Social, Sensibilització, Víctimes | 2 comentarios\nEl projecte de documentals Després de la Pau, produït per les associacions Contrast i Fora de Quadre amb el suport de la Fundació Quepo, ha guanyat el Memorial Joan Gomis de periodisme solidari. En concret, el jurat premia el reportatge Líban. Pacte de Silenci (2011), que podeu veure sencer en el nostre canal de Vimeo.\nEstem més que satisfets. Aquest ha estat el primer guardó que obté el jove col·lectiu de periodistes Contrast, tot i que no és el primer premi que guanya la més veterana Fora de Quadre.\nÉs un premi que ens agrada, de gran prestigi social i que ens ajuda econòmicament. El Memorial Joan Gomis promou el periodisme solidari en reconèixer persones, institucions o col·lectius que fan periodisme orientat a lluitar contra les desigualtats, la pobresa i l’exclusió social. El jurat de l’edició de 2012 ha premiat, en la categoria d’obres periodístiques, el reportatge “Líban, pacte de silenci” de la sèrie Després de la Pau i, en la modalitat de trajectòria periodística, l’italià Roberto Savio, creador de l’agència de notícies Inter Press Service (IPS)\nEl projecte Després de la Pau, amb els reportatges ja fets sobre Bòsnia i Líban i els pendents de presentar a finals d’any sobre Ruanda i Guatemala, pretén explicar i confrontar els diferents camins cap a la pau empresos per diferents països que van patir un conflicte armat l’últim quart del segle XX. Una pau entesa no només com absència de guerra, sinó de forma global, una pau positiva en què no existeix la violència directa però tampoc la violència estructural i cultural.\nEl reportatge sobre el Líban mostra com la classe política no ha entonat la responsabilitat per un conflicte que va enfrontar a les comunitats del país, ni ha demanat perdó internament ni explicacions als que la van agredir des de l’exterior. Tot i així, es poden sentir encara frases valentes com aquesta de Wadad Halwani, presidenta del Comité dels Familiars dels Desapareguts: “No em puc reconciliar amb el criminal si no sé la veritat, llavors decidiré perdonar o no”.\nEl jurat del premi VII Memorial Joan Gomis està format per membres de Cristianisme i Justícia, Justícia i Pau, la Fundació per la Pau, Fundació Cultura de Pau, Universitat Ramon Llull, i les revistes Foc Nou i El Ciervo, que publicaran un article sobre el projecte Després de la Pau en el seu proper número.\nGràcies, al jurat del Memorial Gomis! I a tots els que ens heu ajudat a fer els reports, sobretot els companys de Quepo!\nCinc postals de Kigali\nPublicado: 26 junio, 2012 | Autor: #DespresdelaPau | Archivado en: Comunicació, Justícia, Periodisme de Pau, Periodisme Social, Reparació, Ruanda, Sensibilització, Víctimes, Veritat | Deja un comentario\n1.- Als meus somnis calia creuar mig Àfrica, sortint del Caire, remuntant el Nil blau en un vaixell de càrrega, dormint nits sota les estrelles en una hamaca, travessant les grans sabanes, les jungles del Congo, fins arribar seguint Stanley i Livingstone fins al Llac Victòria i el país dels Mil Turons. Al final, però, l’equip de Fora de Quadre-Contrast vam arribar al cor d’Àfrica en un vol de Qatar Airways des d’un lloc trist i ple de gratacels anomenat Doha. «Murakaza neza mu Rwanda«. Benvinguts a Ruanda. Deien els cartells en kinyaruanda de l’aeroport.\n2.- Som al centre d’Àfrica. Kigali no surt a cap guia de turisme africà, però sí va aparèixer als informatius de televisions de tot el món durant la primavera del 1994. Cor de les tenebres. Renéixer des de l’horror. La capital de Ruanda, fundada al 1907 pels colonitzadors europeus amb vint cases al voltant del que avui és el mercat de Gakinjiro, intenta respirar de nou enmig dels turons. 1.300 metres d’alçada sobre el nivell del mar. Ei, i sí, s’hi respira millor… Però, la veritat és que no es respira del tot bé. Per la contaminació dels camions i per algunes coses més. La ferida està oberta encara. Ja us anirem explicant els perquès. Procés de pau en construcció. Truquen a la porta: Veritat, Justícia, Reparació i Reconciliació. Per a totes les víctimes. S’estan ja fent coses de les quals hauríem d’aprendre, i molt, a Catalunya. Necessitem temps encara per a l’anàlisi.\n3.- Tercera fotografia del clima boirós de la ciutat. Un amic ruandès, no importa si hutu o tutsi, ens diu sortint d’un concert de música reggae al barri popular de Nyarimambo: “Necessitem alegria, viure en pau, ser normals. Fa només 18 anys vèiem morts cada dia en aquests carrers”. El barri popular de Nyamirambo, diuen les guies, és el més antic de la ciutat, batega vida. Entre mesquita i església, la gent s’expandeix pels carrers, comerços de tot tipus, vestits tradicionals i occidentals al mateix temps, música sortint d’algun jardí. Festa, sí, també festa. “No” al tòpic de l’africà pobre i feliç; però “sí” a la gent -que hem conegut- que vol ser feliç.\n4.- Àfrica compleix les expectatives. Però ser aquí desmenteix molts tòpics. Frunzir de moto taxis amunt i avall de l’avinguda comercial de Nyabugogo. L’ordenat caos del trànsit sorprèn en una ciutat gairebé sense semàfors. Comerciants ugandesos, burundesos i ruandesos que fan bons negocis a la regió dels Grans Llacs. Senyores negres que pinten les voreres en blanc i negre. Silenci de concentració en bars plens d’homes veient els partits de quarts de final de l’Eurocopa. L’estadi d’Amahoro, que se’n diu “olímpic” tot i que no hi recordo Jocs Olímpics, està rodejat de militars que fan la migdiada sobre la gespa. El Cementiri dels Herois, situat a Remera, té només set tombes. Fotografies de Paul Kagame, el president del país, a la recepció de l’hotel, a l’entrada d’una botiga de roba i, com no, a les seus dels organismes oficials. Un país d’ordre. Ens diuen que els ruandesos eren ja gent seriosa i poc riallera abans del genocidi. Després d’allò, ens segueixen explicant, més que riure, com a màxim somriuen.\n5.- Cinc dies a Kigali, d’intens rodatge, recerca d’entrevistes i contactes amb ONG, han donat ja per molt. Gravant amb la càmera la Gemma, l’Oriol i jo rodejats de nens i dones enganxats a dos centímetres per veure què es veia pel visor i, de pas, tocar-nos els cabells llisos i la pell blanca. El Carles i la Iolanda aprofitant el màxim per patejar-se organismes oficials i no tan oficials buscant entendre el què. En definitiva, l’última foto és per a cinc periodistes catalans viatjant a Ruanda –al lloc dels fets- per saber què carai ha passat al país 18 anys després del genocidi. Lamentablement, això és notícia per al periodisme català. Però pràcticament cap mitjà de comunicació català s’interessarà pel nostre treball. I, molt menys encara, està disposat a enviar els seus periodistes fins aquí. Nosaltres hi seguirem anant: a Kigali, i a Sarajevo; a Beirut, i a Ciutat de Guatemala. Els mitjans expliquen, i sovint amb tot detall, les guerres; però s’obliden de cobrir les paus. El periodisme català viu sovint d’esquenes al món. No és culpa només dels mitjans. Diria que als catalans ens interessa poc el que passa al món. Però això ja és una altra història. Es fa negra nit a Kigali, a les set de la tarda. Des d’un dels mil turons de la ciutat, ens quedem mirant les llums grogues i blanques dels barris pobres.\nEls deu posts més llegits del bloc\nPublicado: 11 noviembre, 2011 | Autor: #DespresdelaPau | Archivado en: Bòsnia, Comunicació, Líban, Periodisme de Pau, Periodisme Social | Deja un comentario\nL’equip del projecte ‘Després de la Pau’, després de deu mesos de feina ininterrompuda, estem a punt de presentar els reportatges sobre els casos de Bòsnia i el Líban.\nLes projeccions dels reportatges es faran durant els mesos de desembre i gener arreu de Catalunya. La primera projecció, però, serà divendres 25 de novembre al CineBaix de Sant Feliu de Llobregat.\nPerò, abans de les presentacions, us volem convidar a llegir els ‘Deu posts més llegits’ de l’any:\nPeriodisme per la pau? Què carai és això\nTres dones comparteixen el Premi Nobel de la Pau 2011\nEines per a la Pau i la Memòria\n21 de setembre, Dia Internacional per a la Pau\nSarajevo, primer dia de rodatge\nSoldats de pau\nLes dones víctimes de la guerra\n«Els periodistes cobreixen les guerres, però s’obliden de les paus». Entrevista al web 365d365e al col·lectiu Contrast\nPublicado: 12 septiembre, 2011 | Autor: #DespresdelaPau | Archivado en: Comunicació, Entrevistes, Periodisme Social | Deja un comentario\n«Els periodistes cobreixen les guerres, fins i tot en profunditat, amb rigor i buscant les causes. Però s’obliden de cobrir les paus. Diuen que la pau no és notícia», explica Sergi Picazo, periodista i un dels membres del projecte Després de la Pau i del col·lectiu Contrast, en una entrevista publicada avui al web 365d365e.\nCliqueu aquí per llegir-la.\nA l’entrevista, cinc dels membres de Contrast i Fora de Quadre, expliquen a fons el projecte de reportatges Després de la Pau i reflexionen sobre els conceptes de pau, memòria, reconciliació, justícia i perdó.\nL’entrevista, realitzada per Oriol Rodriguez i amb fotografies de Carles Rodriguez -com la de dalt-, també reflexiona sobre el concepte de #bonperiodisme, el finançament de projectes com Després de la Pau o, en definitiva, el paper socio-polític d’iniciatives de periodisme social i pels drets humans, com la nostra, en l’actual marc dels mitjans de comunicació de masses i el periodisme-escombraria.\nQuè en penseu de l’entrevista, què n’opineu? Esteu d’acord o puntualitzareu alguna cosa? Estem oberts a opinions, propostes, suggeriments… Ens podeu ajudar a difondre els reportatges entre la societat catalana?


Activitats ocupacionals – Associació Antisida Lleida\nL’hort urbà, en col·laboració amb Arrels Sant Ignasi, és un espai de cultiu ubicat a Lleida per al conreu de productes de la terra. Es tracta d’un espai de treball en col·laboració per aconseguir verdura pròpia i per a compartir.\nL’hort urbà afavoreix la inserció sociolaboral de les persones, a través de la capacitació, orientació, suport i acompanyament durant el procés de formació i inserció laboral. Més enllà de la mateixa inserció, el projecte vol estendre la recol·lecta dels productes de l’hort a altres entitats i /o empreses a un cost accessible.\nConcertant cita prèvia amb la persona responsable. Com?\nCorreu electrònic: atenciosocial@antisidalleida.org\nGRUP DE TEATRE (TAGS)\nTAGS, Tallers Artístics Grupals i Socialitzadors, és un projecte de la Fundació Antisida de Lleida per sensibilitzar i conscienciar a la societat sobre prejudicis i etiquetes socials.\nUn grup de persones vinculades a la Fundació Antisida i altres entitats de Lleida, participen en aquest espai de creació, socialització i creixement pels propis participants i per reivindicar el paper del teatre a com agent socialitzador.


Com reservar per veure els Reis al Fòrum a Barcelona?\nT'expliquem com apuntar-te per visitar l'espai La Màgia del Reis al Fòrum i poder entregar la carta als patges reials\nRedacció | Roger Torres i Liñán | Sergio Segura | dimarts, 5 de gener del 2021, a les 16.42\nTot i que no tindrem cavalcada de Reis 2021 a Barcelona, la cita tradicional més esperada per als nens, les carrosses, els patges reials i la màgia dels Reis d’Orient sí que es mantindran i es podran visitar al Fòrum. Això sí, abans cal reservar l’entrada.\nT’expliquem com reservar per veure l’espai màgic del Fòrum i entregar la carta als Reis d’Orient.\n45.000 entrades exhaurides\nLes entrades per visitar l’espai La Màgia del Reis al Fòrum s’han exhaurit durant el primer matí. Totes les franges de mitja hora han penjat el cartell d’entrades esgotades durant el matí.\nLes visites a la instal·lació es faran en franges de mitja hora. Una única persona podrà reservar fins a cinc entrades. L’única condició és que com a mínim hi hagi un adult per grup.\nOn entregar la carta als Reis d’Orient?\nAquells nens que ho vulguin podran entregar la carta a Ses Majestats a la bústia que hi haurà instal·lada al Fòrum. Si no, també es pot deixar l’escrit a qualsevol de les bústies que hi ha repartides a la ciutat i fins i tot digitalment al web de l’Ajuntament de Barcelona.\nEl director de Programes Culturals, Esteve Caramés, ha explicat que la instal·lació és “completament segura” malgrat el context actual de pandèmia. Es tracta d’una superfície a l’aire lliure d’una hectàrea de superfície. A més, s’obligarà tothom a dur mascareta i s’hi reforçarà la neteja.\nHorari de l’espai La Màgia dels Reis al Fòrum\nLa instal·lació reial obrirà portes el 28 de desembre i es podrà visitar cada dia fins al 5 de gener (amb excepció de l’1 de gener).\n28, 29 i 30 de desembre i 2, 3 i 4 de gener: d’11 a 20 h.\n31 de desembre i 5 de gener: d’11 a 14 h.\nEl vespre del 5 de gener només els Reis d’Orient tindran permesa l’entrada a l’espai del Fòrum per preparar el repartiment de regals.\nCancel·lar la reserva si no s’hi pot anar\nDesprés que a la Mercè es perdessin 35.000 entrades per absentisme –persones que no van acabar anant-hi malgrat haver fet la reserva–, els organitzadors demanen responsabilitat a la ciutadania. “És molt important cancel·lar la reserva si no es pot venir perquè tothom tingui l’oportunitat de visitar aquest gran carregament reial que ha arribat a Barcelona”, ha dit Caramés.\nAl Fòrum hi haurà representats diferents espais: un per a l’estel d’Orient, un altre per als carters, un per als carboners, també un per als xumeters i, a més, un espai per a cada rei. La intenció és que hi hagi un darrer espai perquè els nens que visitin el Fòrum puguin contactar digitalment amb els patges Gregori, Omar i Estel.\nbetevé transmetrà l’espectacle en directe. A partir de les 19.30 h a la televisió pública de Barcelona es podrà seguir el desembarcament dels reis, que arribaran a la ciutat per mar, així com la seva visita a la instal·lació del Fòrum.\n— Nadal — Parc del Fòrum — Reis d'Orient\nEl primer nadó de l’any a Barcelona és una nena i es diu Ines Valeria


Vaig patir maltractament psicològic a l'escola | ActivaMent Catalunya Associació\nVaig patir maltractament psicològic a l’escola\nDurant la meva infància se’m va diagnosticar un Síndrome de Turner. A l’escola sempre he sigut víctima de mofes i discriminacions degut a les característiques que aquest em condicionava (baixa talla, aparença infantil…). Cada dia que anava a l’escola els companys i les companyes no volien jugar amb mi “perquè era baixeta”, cosa que va fer que la meva solitud fos la meva única companyia des de ben petita. Jo li explicava als mestres però aquests mai m’escoltaren: deien que no m’adaptava al grup, que tenia un caràcter dominant (quan mai he volgut imposar res a ningú i amb els adults que interactuava deien que era una nena “dòcil”). Això amb els anys es va anar agreujant, sobretot en l’adolescència on es té molt en compte l’aparença. Jo ho he intentat portar dins de tot amb intel·ligència emocional, però la cosa cada dia anava a més: cada dia escoltant comentaris vexatoris, excloent-me del grup-classe, robant-me, fent-me malbé el material que duia per classe, i altres anècdotes que explicaré més endavant.\nPer si no fos poc, li explicava a la meva tutora la situació i ella ho justificava amb les típiques frases com: “són coses de nens” ,”no n’hi ha per tant”, “estàs exagerant”, “la meva feina és ser mestra, no policia”. Amb la qual cosa no es donava credibilitat al que estava patint. He de comentar també que vaig estar fins als setze anys en una escola concertada. Crec que és molt pervers que això passi anant a una escola on es prediquen “valors humans” i tractin així als infants.\nDoncs la cosa no acaba aquí. Això també em va portar a patir un trastorn alimentari. De ben petita a casa sempre se’m donava més menjar del compte, i sempre he tingut una constitució “corpulenta”. A més a més em quedava al menjador escolar, amb el qual la humiliació sumava… Recordo que una vegada vaig vomitar el menjar perquè no em va caure bé i la “germana” em va dir: “la pròxima vegada et menjaràs el vòmit“.\nPer si no fos poc, a casa sempre deixaven anar comentaris com: “ets una golafre”, “com no paris de menjar faràs un cul com una plaça de toros”, “t’agrada cridar l’atenció…”.\nDoncs tot això va ser desencadenant que el meu malestar i trastorn cada dia fossin més extensos i que els símptomes cada dia empitjoressin.\nAra ja tinc trenta-dos anys i puc dir que després de molts anys de teràpia, tres ingressos llargs a la unitat d’aguts i molt d’esforç, he pogut estabilitzar la patologia, tot i que la discriminació segueix per allà on vaig.\nBé, he fet una petita introducció de la meva vivència en trastorns alimentaris.\nEtiquetes: Bullying, Història de Vida\nTemps d’aturar-se i reflexionar


Caminem plegats: d’octubre 2015\na 10:15 7 comentaris\nDiumenge passat, teatre de Cervera, 1.700 localitats venudes, ple a vessar. A punt de començar la funció sento : Camino ? em giro i ... ostres ! Pablo !! ( ara Pau) . Uns des de Vallbona i els altres des de Lleida... i amb seients un al costat de l'altre .Coincidència de les grosses ! Un moment maco, de posar-nos al dia ràpidament ... quant feia que no ens veiem ? just un any. Vaig conèixer al Pablo (que fa un temps es va catalanitzar el nom i a mi em costa un munt dir-li Pau, però ho intento) en un "camp de treball de solidaritat amb el tercer Món", al 92 ( òndia que ja són anys, eh?, jeje). Des de llavors hem anat sabent poqueta cosa uns dels altres , tot i que ens teníem localitzats i amb un sentiment mutu de sentir-nos propers.\nI, on para el Pau? doncs fa anys que és un pilar fonamental d'un projecte solidari preciós, un somni d'una persona (en Carles d'Ahumada) que es va fer realitat amb molt d'esforç i amb molta il·lusió, tenint-ho gairebé tot en contra : la cooperativa l'Olivera, dedicada a fer vins i olis ecològics de qualitat, reconeguda internacionalment , a més a més es tracta d'una cooperativa d'integració social que incorpora persones amb dificultats- disminució psíquica- que participen activament en tot el procés,des de el cultiu i la verema de les vinyes i oliveres, fins a l'emmagatzematge , l'etiquetat .. tot ho fan allà.\nL'any passat, després d'haver-nos trobat amb en Pau ( també al teatre) , ens va convidar a fer-hi una visita, ja que l'Olivera n'organitza cada cap de setmana.\nPerò havia de ser una visita " diferent", d'amics que comparteixen uns ideals.\nVam anar amb una família amiga en comú, també del camp de treball. I , evidentment, els nens. La nostra idea era la de compartir feina amb ells, així que vam estar unes 4h al camp, entre vinyes, veremant.\nEn Pau ens explica tot el procés. Abans ja havíem explicat als nens en què consistia el projecte i com era el col·lectiu que hi treballaven, això era el que consideràvem més important .\nEns reparteixen les eines i ens posem ràpidament mans a l'obra.\nDes dels més grans als més petits , ben concentrats que s'ha de fer el millor possible.\nVam ser-hi unes 3h , després vam anar a fer les visites als cellers.\nEns van explicar com funcionava tot el procés:\nUna visita molt interessant , sempre ens agrada conèixer processos de producció , i sobretot d'aquesta mena, quan el què els mou és un projecte social, una manera alternativa i convençuda de fer les coses ben fetes.\nVam dinar amb la comunitat, ells hi viuen allà, és casa seva i ens van acollir , junt amb un grup internacional de voluntaris.\nI després, en Pau, que té un amor incondicional per les criatures, ne's pare de dos, els va alegrar la sobretaula fent-los-hi uns tomets en moto .\nVa ser una jornada fantàstica , els nens van fer moltes preguntes de tot tipus, van sortir contents i satisfets d'haver treballat tant. I nosaltres també, sobretot perquè viuen amb molta naturalitat aquests tipus de propostes , que aposten per una economia sostenible i inclusiva, que implica la nostra solidaritat i reconeixement.\nVal la pena, tant pel vi, que és boníssim ( i això que jo no bec alcohol) , per l'oli ( mmmm), com per tots els somnis i esforços que hi ha a l'Olivera .\nA Barcelona, des del 2010, també hi tenen la seva " rèplica" a Collserola, a Can Calopa, també amb llar residència i centre especial de treball , on el·laboren el vi de l'ajuntament.\nAquí el link al seu facebook.\nUs convido a fer-hi una ullada , estic segura que us agradarà molt la proposta . Ah, i sempre podeu fer una comanda de bon vi i oli, no se... per celebrar les properes festes de Nadal, per exemple?\nI, com que segur que teniu 3 minuts podeu mirar aquest vídeo de la xarxa d'economia solidària, on en Carles us ho explica en primera persona. Us enamorarà.\nTres minuts més ? sí, segur que sí: aquí podeu veure a l'encantadora comunitat que hi viu i hi treballa.Ara sí que hi caureu rendits i us acabarà de convèncer...\nBon cap de setmana solidari i sostenible a tothom !!!\na 11:15 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: l'olivera, projecte social, un altre món és possible, vins i olis ecològics\nDoncs sí, de Toulouse a.... evidentment Carcassonne.\nCiutat fortificada, d'arquitectura medieval patrimoni de la UNESCO des del 1997.\nLa veritat és que tinc una sensació agredolça: si bé la ciutat és preciosa... no sembla una ciutat medieval, tot el seu encant i interès es perd entre centenars de botigues, restaurants, bars , un al costat de l'altre , que no deixen gaudir de la veritable essència de la mateixa.\nVan fer una visita guiada en espanyol que ens va explicar algunes curiositats sobre l'arquitectura, la raó de ser d'algunes torres i de la seva estructura peculiar , tot fent un viatge al passat , on poder admirar les obres d'enginyeria que feien amb els pocs mitjans dels que disposaven , però que funcionaven pels supòsits pels quals es construïen, l'atac i la defensa de la ciutat .\nVam anar a veure, per recomanació d'uns amics que ja hi havien estat, el torneig medieval . La veritat és que és tot un espectacle d' acrobàcies sobre els cavalls, al·lucinant. a més a més devia ser molt divertit, ja que la gent reia molt de tots els diàlegs que feien els actors (ai...el francès perdut ..) . L' història però es seguia molt bé ja que era una reproducció d'aquelles proves que tantes vegades hem vist en pel·lícules de cavallers i princeses ...\nPeeeeeeeeeeeeeeerò.... com que el David és un nen força peculiar, sabeu que és el que més li va agradar de tot el torneig? Una gallina que s'havia escapat de "l'atrezzo" i campava com si res entre el públic.\nVam continuar el nostre viatge per l'Aude cap al Castell de Peyrepertuse.. Tal com li diuen un castell dins el cel. Mireu perquè:\nImpressionat , oi?\nEs tracta d'un castell càtar, a 800mts sobre el nivell del mar, la primera menció que se'n troba d'ell, és del 1070, directament relacionat amb el Compte de Besalú, és a dir, amb arrels catalanes. Us imagineu en aquell temps per construir-lo? ja ens seria difícil ara....\nTot deixant els cotxes a recepció, on comprar les entrades, cal començar a pujar a peu durant 20-25 minuts.\nEl castell està en runes , tot i que vam agafar l'audioguia en espanyol, no vàrem saber massa bé com era la distribució ni per a que se'n feia us de les estances que suposadament havia, l'audioguia no ho explica massa bé i ens en vam quedar amb les ganes de conèixer més a fons la seva història " in situ".\nAquí teniu una petita mostra de la visita.\nVàrem poder viure una magnífica experiència : un espectacle de falconeria allà mateix, espectacular en aquell paisatge. cada dia n'hi ha tres passis: a les 11.30h , a les 14.30 i a les 16.30h. Us el recomanem 100%. El noi que ho feia ho explicava molt bé, es nota que ho vivia amb passió , com la majoria de gent que s'hi dedica. D'altra banda, com que ja hem vist uns quants d'aquests ens va ser més fàcil entendre el que deia.\nSón uns animals fascinants...\nTot i que no m'agrada que les aus estiguin en captivitat trobo que és molt pedagògic de cara als infants sobretot, ja que els espectacles que hem vist sempre remarquen la importància de preservar aquestes aus, de respecta-les en els seus hàbitats, d'admirar-les i conèixer-les . Ens transmeten el seu amor i dedicació per elles i ens contagien , essent una experiència enriquidora i positiva.\nUn tomet més pel castell, gaudint del paisatge....\nI de tornada, com sempre, descobrint les petiteses del nostre entorn i fent-nos mil i una preguntes ...\nAquest cop sobre els liquens ...\nI ens queda una tercera part de la que vam gaudir molt de les meravelles de la Terra ...\na 21:25 6 comentaris\nEtiquetes de comentaris: carcassonne, castell de Peyrepertuse, cetreria, falcons, França, viatjar amb nens


La UE Castellar segueix abonada a l’èpica (2-3)\nDavid López celebra la consecució d’un gol al Joan Cortiella, en una imatge d’arxiu. || A. San Andrés\nEls de Juan Carlos Rodríguez remunten un 2-0 al Roda de Ter i capgiren el resultat al temps afegit\nLa UE Castellar segueix abonada a l’èpica amb una nova victòria en l’últim minut, la tercera d’aquesta temporada, superant al CE Roda de Ter a domicili (2-3) i sumant per quarta jornada consecutiva. L’heroi en aquesta ocasió era David López, que amb un doblet salvava al seu equip, tal com va fer Marc Estrada en els partits enfront de la Gramanet (2-1) i el Juan XXIII (1-2). El tècnic Juan Carlos Rodríguez només ha deixat escapar dos punts dels 12 que ha disputat.\nL’equip blanc-i-vermell visitava el camp del Roda de Ter, un equip que ocupa el fanalet vermell del grup 4 de Segona Catalana i que encara no coneix la victòria a casa. Amb un pobre balanç de només cinc punts, els osonencs només han sumat una victòria (1-3 enfront de la Sabadellenca) i dos empats sense gols amb Vic-Riuprimer i Sabadell B. Tot i això, les baixes de Marc Estrada i ‘Juanan’ Campos per sanció, complicaven la vida a Rodríguez que viatjava sense cap davanter pur.\nAmb David López com a home més avançat i el lateral Óscar Carmona fent d’extrem, l’equip sortia convençut a aconseguir la victòria, però es topava amb dos gols d’un inspirat Cristian Martínez (21’ i 39’) a pilota aturada, amb un penal primer i un llançament de falta després, que desbarataven tots els plans dels castellarencs.\nDavid López escurçava diferències abans del descans (44’), el que possibilitava que a la segona part, l’equip de Rodríguez sortís a l’atac per a revertir la situació.\nÓscar Carmona li donava la raó al seu tècnic amb un gol a 12 minuts del final, després d’una contra, sumant el que en aquell moment semblava un punt. Casualment, els dos jugadors aconseguien marcar en un partit on jugaven fora de les seves posicions habituals, ja que Carmona, tot i tenir llarg recorregut a la banda té un caire més defensiu i López juga a l’extrem.\nEls blanc-i-vermells però, no es van conformar amb només un punt i en una jugada atacant al límit del temps reglamentari, la pilota li arribava a la ‘Locomotora de Sentmenat’, que engaltava un xut des de fora de l’àrea, enfonsant la pilota al fons de la xarxa defensada per Pol Casals.\nL’equip castellarenc encadena la millor ratxa de la temporada després de puntuar durant quatre jornades consecutives, una fita que no aconseguia des de la temporada de l’ascens (2016-17) amb Juan Antonio Roldán a la banqueta.\nLa UE Castellar tancarà l’any amb el derbi vallesà que els enfrontarà al Sabadell B en el Joan Cortiella (12:15).