Club Handbol La Salle Montcada NOVA JUNTA DIRECTIVA - Club Handbol La Salle Montcada\nEl Club iniciarà la temporada 2020-2021 amb una nova junta directiva liderada pel president Josep Maresma, que torna al càrrec després de deixar la direcció l’any 2013 amb dues legislatures a l’esquena. La nova junta directiva, que está formada per 14 membres, s’ha constituit aquest dijous després de ser l’única candidatura que s’ha presentat.\nDes del club ja s’han pres decisions relacionades amb la pandèmia de la Covid-19. S’aplicaran les mesures necessàries per minimitzar els possibles danys que pugui provocar la pandèmia al llarg de la nova\ntemporada. En cas que la pandèmia obligui a aplacar, aturar temporalment o suspendre la temporada d’handbol 2020-2021, el club aplicarà un descompte econòmic en el preu de la inscripció dels jugadors perla temporada 2021-2022. El descompte econòmic s’aplicarà després de calcular el percentatge de diners que s’estalviïn en cas de no poder jugar la temporada amb normalitat.\nLa nova junta directiva treballarà per millorar la imatge del club i per aconseguir que el sènior masculí, que jugarà a Primera Estatal, estigui entre els 10 millors equips de Catalunya. Un altre propòsit de l’actual junta directiva és potenciar els equips femenins. Cal millorar la secció femenina, disposar d’una bona base de jugadores i tenir un sènior femení competitiu.\nPer professionalitzar el CH La Salle Montcada cal perfeccionar l’Escola d’Handbol, necessitem que els nens i nenes de Montcada i Reixac vulguin jugar a handbol, que s’ho passin bé i que creixin amb nosaltres. L’èxit del club passa per tenir una bona escola. Actualment, l’Escola d’Handbol està formada per una setantena de jugadors i jugadores. La nova junta directiva treballarà per duplicar la xifra de nens i nenes.\nUn dels altres objectius marcats per la nova junta directiva és potenciar la formació d’entrenadors. Des del club volem que els entrenadors estiguin preparats per entrenar i educar els jugadors. En categories inferiors, la figura del tècnic és molt important, per això necessitem potenciar la formació d’entrenadors.\nLa nova junta directiva està formada pel president Josep Maresma, els vicepresidents Lucas Mengual i Juan Andrés Espínola, la tresorera Núria Armengol, el secretari José Luís Urbaneja i els vocals Sergi López, Xavier Ezquerra, Carlos Hernández, Alfonso Romero, Javier Martin, Daniel San Felipe, Xavier Fernández, Xavi Martín i Marc Garcia.


Riberaonline: Rull: "El Govern defensa el projecte de Rialb per responsabilitat, per resoldre un dèficit greu d'aigua a una part del país"\nRull: "El Govern defensa el projecte de Rialb per responsabilitat, per resoldre un dèficit greu d'aigua a una part del país"\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Josep Rull, ha assegurat avui que el projecte d'abastament d'aigua des de l'embassament de Rialb a una trentena de municipis de les comarques de la Segarra, l'Urgell, l'Anoia i la Conca de Barberà "vol resoldre un problema molt greu" d'abastament que pateix aquesta àrea i ha defensat "l'exercici de responsabilitat del Govern de garantir un dret fonamental i bàsic que és l'accés a l'aigua amb bones condicions". En una visita a Tarragona, el conseller ha negat rotundament que el projecte amagui un transvasament encobert des de l'Ebre fins a Tarragona i Barcelona.\nAquest "acord històric" per a la portada d'aigua de Rialb, que beneficiarà 45.000 habitants de quatre comarques, preveu petites transferències entre conques inferiors a 1 hm3/any considerats per la normativa estatal vigent com a "transferències de petita quantia", i autoritzats en cas de dèficit d'aigua mitjançant una resolució del Ministeri d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Medi Ambient. Concretament, preveu la portada de 0,62 hm3/any, l'equivalent al consum d'un dia d'una ciutat de 600.000 habitants. Per contra, els traspassos superiors a 1 hm3/any sí són considerats transvasaments, i requereixen l'aprovació del Govern de l'Estat mitjançant un Acord del Consell de Ministres.\nEl conseller ha defensat que "és un projecte d'abastament i garantia", que "comença i s'acaba aquí, tècnicament, normativament i políticament", perquè "el Govern sempre s'ha manifestat per activa i passiva en contra de qualsevol transvasament".\nRull ha subratllat que el projecte pretén portar aigua a un territori sec, "per treure els seus ciutadans d'un estat de precarietat inacceptable", i ha recordat que "l'element comú és que tots els municipis pertanyen parcial o totalment a la conca de l'Ebre". Per això, ha apuntat que "tindria sentit que la mateixa simpatia, empatia i solidaritat que el país ha expressat amb l'Ebre tingués un punt de retorn per donar suport a les 3.600 persones que s'han d'abastar amb camions cisterna", perquè "en un mateix país i conca hidrogràfica no podem parlar de confrontació". "Es tracta d'una canonada d'11 centímetres de diàmetre en el seu tram final", ha recordat.\nEl projecte per abastir d'aigua aquesta àrea és hereu d'un projecte anterior, elaborat per la Generalitat el 2008, que ja preveia deixar d'utilitzar l'aigua del Canal d'Urgell, de menor qualitat, per abastir, en aquest cas, 43 municipis de la Segarra, l'Urgell, la Conca de Barberà i l'Anoia. Així, l'objectiu era portar l'aigua de l'embassament de Rialb, mitjançant el canal Segarra-Garrigues, amb infraestructura nova per a la canalització. El nucli principal de població de 4 dels 43 municipis (Forés, les Piles, Montmaneu i Santa Coloma de Queralt) pertanyia a les conques internes de Catalunya, a diferència de la resta, que pertanyien a la conca de l'Ebre. És per això que calia una autorització del Ministeri per al traspàs d'aigua entre conques, que la Generalitat va obtenir el 27 d'octubre del 2010. Tanmateix, les dificultats pressupostàries van fer necessari replantejar el projecte inicial.\nEn aquest context, a final de febrer, 30 municipis d'aquestes comarques van consensuar amb la Generalitat un acord per tirar endavant el nou projecte, que també inclou els 4 municipis que pertanyen a les conques internes de Catalunya, mentre que la resta se situen en la conca de l'Ebre. Rull ha assegurat que "la base del projecte inicialment acceptat el 2008 és la mateixa, i entenem que l'autorització de l'Estat ja està feta".\nL'Agència Catalana de l'Aigua ha estudiat diverses alternatives per al subministrament dels municipis limítrofs, que no són viables ni econòmica ni ambientalment.\nEl Pla hidrològic català, lliure de transvasaments\nEl Pla de Gestió del Districte de Conca Fluvial de Catalunya, en vigor des de principis de gener de 2017, contempla una sèrie d'actuacions i mesures per incrementar la garantia d'aigua, millorar el sanejament i preservar el bon estat del medi al territori de les conques internes. Aquest pla no preveu cap actuació a la conca catalana de l'Ebre i, per descomptat, no planteja cap solució estructural basada en un transvasament. Sobre aquest sentit es va manifestar aquest dimarts la ministra d'Agricultura, Isabel García Tejerina, a través de nota de premsa, deixant clar que el pla de gestió no contempla cap transvasament entre conques.\nPrecisament la planificació anterior, circumscrita al període 2009-15, va contemplar l'execució de diverses actuacions per augmentar la disponibilitat d'aigua (un 30% mitjançant 122 hm3 de nou recurs) amb solucions adoptades dins de les conques internes i sense transferències d'aigua procedents d'altres conques.\nCal tenir present que el projecte d'abastament des de Rialb no està dins del Pla de Gestió, ja que és una solució relativa a les conques de l'Ebre. En aquest sentit, Rull ha mostrat la seva "perplexitat" davant d'un relat del Govern d'Aragó que "no es fonamenta en cap fet". Per al conseller, "continuen vigents les mateixes raons que van portar el Govern d'Aragó a dir sí al projecte del 2008", i ha assegurat que "no es parla enlloc de cap aportació externa i menys de l'Ebre". Per això, ha mostrat la seva predisposició i voluntat per explicar tant al Govern d'Aragó com a la ministra Tejerina els detalls del projecte.\n122 quilòmetres de xarxa\nL'actuació preveu aprofitar part de la xarxa de canalitzacions existents, titularitat del Consell Comarcal de la Segarra, i construir fins a 122 quilòmetres de nova xarxa d'abastament, 7 estacions de bombament i 3 dipòsits, així com aprofitar completament la capacitat de la potabilitzadora de Ratera. Amb tota aquesta infraestructura es podrà subministrar a aquestes localitats aigua procedent de l'embassament de Rialb a través del canal Segarra-Garrigues.\nEs preveu que la nova xarxa estarà enllestida en tres anys, amb una inversió total de més de 21 milions d'euros. D'aquests, 10 milions els aportarà l'Agència Catalana de l'Aigua (ACA); 5 milions, les diputacions: Lleida (2 milions), Tarragona (2 milions, el doble del compromès inicialment) i Barcelona (1 milió). La resta es repercutirà en la tarifa durant un període d'entre 15 i 25 anys. Rull ha destacat que en el projecte final "els ciutadans beneficiats hauran de pagar menys, perquè la Generalitat i les diputacions pagaran menys, i l'Estat no hi haurà d'aportar res".\nEls municipis beneficiats per aquesta actuació són: Cervera, Estaràs, Granyanella, Granyena de Segarra, Guissona, Ivorra, Massoteres, Montoliu de Segarra, Montornès de Segarra, les Oluges, Plans de Sió, Ribera d'Ondara, Sant Guim de Freixenet, Sant Guim de la Plana, Sant Ramon, Talavera, Tarroja de Segarra i Torrefeta i Florejacs (Segarra); Tàrrega, Verdú, (Urgell); Montmaneu i Pujalt (Anoia); Conesa, Forés, les Piles, Llorac, Passanant, Santa Coloma de Queralt, Savallà del Comtat i Vallfogona de Riucorb (Conca de Barberà).


Uruguai | enciclopèdia.cat\nEl segle XX: modernització, guerra civil i dictadures militars\nHegemonia de Blancos i Colorados (1985-2004)\nEls governs del Frente Amplio (2004-2019)\nFisiogràficament, l’Uruguai forma part de l’extrem sud de l’escut paleozoic brasiler. El relleu és determinat per una sèrie de turons ondulats i allargats, composts per materials cristal·lins, granit i gneis (les cuchillas), d’una escassa altitud (no ultrapassen els 600 m), que només fan la funció de divisòria d’aigües. Potents estrats d’argila i gres d’origen fluvial o eòlic han reomplert les valls que hi ha entre les cuchillas, i formen una gran plana, suaument ondulada, que dona al paisatge l’aire d’un peneplà, només interromput per les petites però allargades cuchillas, que formen ramificacions. Les més importants són la Cuchilla de Santa Ana, que s’estén per la frontera brasilera, de la qual surten, perpendicularment, la Cuchilla Grande, a l’E, que arriba fins al Riu de la Plata, i la Cuchilla de Haedo, cap a l’W. L’elevació principal del país és la Sierra de las Ánimas (540 m), al S de la Cuchilla Grande. El litoral, seguint la tendència del paisatge interior, és molt simple. Des de Martín Chico, situat a la desembocadura del riu Uruguai, fins a Chuz, a l’extrem nord de la costa atlàntica, forma un arc de característiques molt regulars, amb predomini de costes baixes i arenoses, amb albuferes i barreres litorals, de les quals sobresurten a vegades roques cristal·lines, pertanyents a l’escut. Per la seva situació subtropical, l’Uruguai té un clima temperat humit, amb absència d’estació freda i lleugeres oscil·lacions tèrmiques durant l’any (15 °C a l’hivern i 25 °C a l’estiu). Té molta inestabilitat atmosfèrica, a causa de la constant circulació de ciclons i anticiclons. Això hi provoca pluges abundants i bastant regulars, amb un màxim de primavera i un mínim d’estiu, amb un augment de la intensitat de SW (900 mm) a NE (1.300 mm). Els vents dominants són el de l’E, que provoca pluges, i el del SW, el pampero, que és fred i sec. És un dels països més ben regats del món. La xarxa fluvial és densa i ramificada. La situació de les cuchillas i la suau inclinació del territori cap al SE, d’una banda, i cap a l’W, de l’altra, han determinat tres conques hidrogràfiques. La més gran és la del riu Uruguai, un dels més importants del continent i artèria comercial d’una importància vital. El seu afluent més important, el Negro, travessa tot el territori de NE a SW. Les altres conques són la del Riu de la Plata, amb els rius San José i Santa Lucía, i la de l’Atlàntic, els rius principals de la qual (el Cebollatí i el Yaguarón) desemboquen a la llacuna de Mirim. La gran humitat originada per les abundants pluges fa que els camps ofereixin un aspecte de verdor constant. Les quatre cinquenes parts del territori són ocupades per formacions herbàcies, la major part gramínies (més de 500 espècies). La vegetació arbòria és escassa: només apareix a la vora dels rius, formant boscs de galeria. Hi ha formacions de palmeres als vessants d’alguns turons del SE del país.\nEl medi natural ha imposat l’orientació de l’economia de l’Uruguai. Al territori, com a immens prat natural que és (76% del territori), hom practica la ramaderia (bestiar oví i boví): el 1994 hi havia una proporció de 327 bovins i de 744 ovelles per cada 100 habitants. Els bovins forneixen la llet, majoria de la carn i els cuirs; dels ovins, a més de carn i pells, hom treu llana (una de les primeres produccions del món); l’aviram és important tant pels ous com per la carn. Juntament amb la ramaderia, bé que a molta distància, l’agricultura constitueix un altre dels recursos econòmics (blat, blat de moro, arròs, melca, ordi, civada, patates, tomàquets, moniatos i fruita). Hi ha també conreu de la vinya i altres plantes industrials, com el tabac, la bleda-rave sucrera i la canya, i les oleaginoses, com el gira-sol, la soia i els cacauets. L’explotació forestal és secundària; en canvi, la pesca permet una exportació regular. El percentatge de la població activa dedicada al sector primari és aproximadament del 10%, que aporta el 9% del PIB. La mineria hi té poca importància (només petites quantitats de talc, granit i marbre). La indústria (20% de la població activa i 17% del PIB el 1993) es basa primordialment en l’elaboració de productes derivats de la ramaderia i de l’agricultura (carn congelada, extrets de carn, pells, cuir, productes derivats de la llet, sucre, vi, cervesa i cigarrets). Segueix en importància la indústria tèxtil, dedicada a la transformació i la filatura de la llana, a més de la del cotó i de fibres artificials i sintètiques, i la del calçat. Hi ha també fàbriques de ciment, una refineria de petroli (La Teja, a prop de Montevideo) i indústries de pneumàtics, de gas manufacturat, d’acer, de la fusta i el paper i de la construcció i obres públiques. La indústria de béns de consum és protegida per fortes duanes, però treballa a mitja capacitat perquè tampoc no exporta gaire. Quant a la producció d’electricitat, unes quatre cinquenes parts són d’origen hidràulic, però resulta insuficient i hom n'importa de l’Argentina. Pel que fa a les comunicacions, tant la xarxa de carreteres (52.000 km 1993) com la de ferrocarrils (3.000 km) són d’estructura radial, amb centre a Montevideo, i concentren el tràfic en les dues carreteres i els dos ferrocarrils que, per damunt el riu Uruguai, uneixen el país amb l’Argentina. Moltes de les comunicacions interiors són efectuades a través del riu Uruguai, navegable per a vaixells marítims, en un curs de 300 km. La flota fluvial uruguaiana el pot remuntar fins al Brasil, però normalment hi arriba remuntant el Paraná, des del Riu de la Plata, per aigües argentines o frontereres entre l’Argentina i el Paraguai. El port de mar principal, un dels més importants de l’Amèrica del Sud, és el de Montevideo. L’únic aeroport internacional és el de Carrasco, a 22 km de Montevideo. El comerç exterior (que a la meitat dels anys noranta encara depenia gairebé en un 60 % del sector agropecuari) és deficitari des de la primeria dels anys noranta. Els animals vius i els productes derivats de la ramaderia són la principal partida de les exportacions (26,6% el 1995), seguits dels productes tèxtils (20%), els productes agrícoles (14,6%), les pells i els cuirs (12%), els plàstics (3,6%) i els aliments elaborats (3,5%). L’Uruguai importa maquinària i equips de transport (34%), productes minerals (10,7%), materials sintètics (7%) i tèxtils (6,8%). Els principals clients i proveïdors són el Brasil i l’Argentina, que, a parts aproximadament iguals, representen entre el 55% i el 60% tant de les importacions com de les exportacions. A continuació, els Estats Units d’Amèrica són els clients (7%) i proveïdors (9,4%) més importants, seguits d’alguns estats de la Unió Europea. Fins després del 1930 l’Uruguai era considerat el país més ric de l’Amèrica Llatina després de Cuba. Però la frenada de la immigració, la manca d’industrialització i l’aïllament polític l’han empès a un llarg estancament. En el període 1974-80 el PIB de l’Uruguai cresqué el 4,8% anual; el 1981 fou any d’estagnació i seguí un trienni negatiu, amb una minva del 5,4% anual; el 1985 recuperà l’estagnació (+0,5%). El període 1985-92 el creixement mitjà anual del PNB fou del 2,9%. Al final dels anys noranta patí una forta crisi, i l’any 1999 el creixement del PNB fou negatiu (-3,2%). El 1998, la renda per habitant era de 4.510 $, només superada per l’Argentina, la Guyana i alguns petits estats del Carib. El 1993 fou introduïda una nova unitat monetària, el peso. La seva entrada a Mercosur, del qual fou un dels cofundadors, comportà dificultats per a les exportacions, que hagueren de competir directament amb les de l’Argentina i el Brasil. D’altra banda, l’Uruguai ha intentat superar el pes excessiu del sector ramader, i ha d’afrontar a més unes elevadíssimes taxes d’inflació i de despesa pública.\nL’Uruguai és un dels països més densament poblats de l’Amèrica del Sud. La causa és la forta immigració, la qual, tanmateix, ha minvat molt els darrers anys, i, així, la taxa anual de creixement natural s’ha vist reduïda al 6,8‰ (1998). La major part de la població és d’origen europeu (sobretot italians i espanyols), i el 8% són mestissos. La densitat és de 18 h/km2, però la distribució de la població és molt irregular: el sud del país (el 9% del territori) concentra les tres quartes parts de la població, mentre que en certs departaments del nord la densitat no arriba a 5 h/km2. El 91,3% de la població és urbana. Montevideo, la capital, que acull prop de la meitat de la població total del país, és l’única ciutat amb més d’un milió d’habitants; totes les altres tenen menys de 100.000 h. La llengua oficial és el castellà i la majoria de la població (79%) és cristiana. Montevideo posseeix també les dues universitats del país. D’acord amb la constitució del 1966, l’Uruguai és una república unitària. El poder executiu recau en el president de la república, i el legislatiu en l’assemblea general, amb dues cambres: el senat, amb 31 membres, i la cambra dels representants, amb 99, elegides per sufragi universal cada cinc anys. És membre de l’ONU, de l’OEA, de l’ALADI i de Mercosur.\nEls pobladors més antics arribaren des del Brasil, seguits per altres grups de cultura neolítica (charrúas); l’onada més recent pertangué als tupís. Al moment de la conquesta europea, la cultura guaraní s’anava estenent. A partir del segle XVI, castellans i portuguesos vorejaren la costa; Magalhães feu explorar el riu Uruguai (1520); Caboto s’internà pel Paraná (1527); Pedro de Mendoza hi desembarcà abans d’anar a l’altra riba a fundar Buenos Aires (1536); ningú, però, no hi arrelà. Al segle XVII, els franciscans fundaren Soriano, reducció d’indis, i els jesuïtes feren el mateix en el territori que avui pertany al Brasil. Després de moltes discussions sobre la qüestió limítrofa castellanoportuguesa, els castellans fundaren la fortalesa de Montevideo (1724), convertida en ciutat el 1729; en crear-se el virregnat del Riu de la Plata (1776) i en firmar-se la pau de San Ildefonso (1777), anaren sorgint tota una cadena de noves ciutats de l’interior del país: Canelones (1778), San Carlos, Paysandú, Minas, Las Piedras (1780), Mercedes (1791), Rocha, etc. A la darreria de l’època colonial l’Uruguai exportava productes derivats de la ramaderia: carn salada, cuir i greix, canalitzats mitjançant el port de Montevideo. La balança comercial, però, era desfavorable. Montevideo era gairebé un apèndix de Buenos Aires, circumstància que motivà una rivalitat mútua creixent i que explica, en part, la separació republicana. Poques zones americanes colonials poden presentar un dualisme tan pregon entre les formes vigents a la ciutat i a la ruralia: si Montevideo podia estar al dia en costums europeus, país endins regnava tota una altra escala de valors (la força, l’instint de supervivència). A més de les regions administrades pels jesuïtes a través de la xarxa de reduccions, l’Església s’instal·là a les ciutats, com arreu de l’Amèrica Llatina; l’endarreriment, però, del procés colonitzador impedí la creació d’una circumscripció episcopal pròpia i en els afers religiosos depengué també de Buenos Aires. La conversió dels indígenes que no s’integraren a les reduccions jesuítiques no fou acabada abans de la independència.\nEl president Batlle començà aleshores la modernització de l’estat, i creà un poder centralitzat i eficaç. A partir del 1911 començà la nacionalització dels serveis bàsics, el laïcisme fou enfortit i una activa política exterior consagrà la sobirania uruguaiana i obrí mercats nous. El creixement de Montevideo originà els primers moviments sindicals a partir del 1865, però fins el 1896 no esclatà la primera vaga d’importància. Batlle desenvolupà una àmplia legislació laboral, que afavoria els sindicats, influïts primer per l’anarquisme i més tard pel marxisme. El Partido Colorado mantingué la seva hegemonia gràcies al sector més radical (batllisme). Batlle fracassà, però, en el seu intent de vincular al govern els sectors latifundistes ramaders de l’interior que havien restat al marge de la democràcia social instaurada. La divisió del país continuà, doncs, i la crisi del 1929 significà la primera sotragada severa del règim. Solament un complicat sistema electoral i un redreçament econòmic permeteren de superar-la. Els EUA també hi ajudaren, però n’augmentà la dependència. Una segona prosperitat, a remolc de la Segona Guerra Mundial, en la qual l’Uruguai combaté a favor dels EUA, permeté un intent d’industrialització, que es basà en l’exportació de llana, i un nivell de vida urbà superior a les possibilitats reals del país. La recessió del 1958, quan Europa ja s’havia recuperat, afectà especialment la petita classe rural, que es mobilitzà a favor del Partido Blanco. L’aliança entre els grans terratinents, els petits propietaris i la burgesia urbana desplaçà la burocràcia batllista. La crisi econòmica continuà, sobretot a partir del 1962. La inflació i la caiguda de les exportacions minvaren el nivell de vida de les classes assalariades, hi hagué disturbis i el govern optà per la repressió. El 1966 el Partido Colorado recuperà el govern, però no pogué reordenar l’economia i tornaren a la repressió. Al costat dels partits d’esquerra sorgí un moviment de resistència urbana (tupamaros), que obtingué grans èxits en la guerrilla a Montevideo. Després del fracàs electoral d’un front d’esquerres (1971), un sector progressista de l’exèrcit s’alçà contra el president Juan Bordaberry i dissolgué el parlament (1973), però fou desplaçat pels oficials més reaccionaris amb el suport dels EUA (1975). La crisi ramadera, l’erosió del comerç exterior, la inflació crònica, la desocupació generalitzada i la corrupció administrativa dugueren l’Uruguai a una situació econòmica extrema. La repressió militar, amb la col·laboració d’experts nord-americans i brasilers, abastà qualsevol expressió democràtica, les organitzacions polítiques i sindicals foren perseguides i la població hagué d’emigrar en massa. Substituït Bordaberry per Aparicio Méndez (1976), partidari del model socioeconòmic del Brasil, el règim militar pretengué perpetuar i institucionalitzar la dictadura mitjançant una nova constitució, però aquesta fou rebutjada en referèndum per més de la meitat dels vots. Hom inicià aleshores una liberalització del règim. Així, l’any 1981 Méndez fou succeït pel general retirat Gregorio Álvarez Armellino, que dirigí la transició cap a un govern civil. L’any 1984, després de la legalització de diversos partits polítics, el govern militar negocià directament amb les principals forces polítiques el restabliment d’un govern civil. Les eleccions presidencials del novembre d’aquest any donaren la victòria a Julio María Sanguinetti, representant del Partido Colorado.\nEl febrer del 1985 els militars abandonaren el poder i al març Sanguinetti assumí el càrrec de president de la república. El nou primer mandatari uruguaià formà un govern d’unitat nacional, legalitzà organitzacions polítiques i decretà una amnistia política. El govern de Sanguinetti encarà la difícil situació econòmica amb la creació d’un consens entre les diverses forces polítiques, sindicals i patronals. Malgrat aquests intents, la conflictivitat laboral continuà i les vagues s’estengueren al llarg del 1986 i el 1987. A la primeria del 1986 el govern signà amb els principals partits polítics un acord nacional sobre política econòmica. Aquest mateix any tingué lloc una forta polèmica sobre la qüestió de la investigació i el judici de les violacions dels drets humans durant la dictadura. A la darreria de l’any, Sanguinetti declarà una amnistia parcial molt criticada pels partits d’esquerra i els sindicats. El desembre del 1987, davant la pressió d’aquestes mateixes forces, el govern accedí a celebrar un referèndum sobre la llei d’amnistia. Després de vint-i-tres anys d’estar a l’oposició, com a resultat de les eleccions celebrades el novembre del 1989, el Partido Blanco, sota la direcció de Luis Alberto Lacalle, prengué el relleu al Colorado l’1 de març de 1990.\nEn no comptar amb prou majoria (38% dels vots contra el 31% per al Colorado), Lacalle hagué de recórrer a la “Coincidencia Nacional” del seu partit amb el Colorado: quatre ministeris passaren a mans dels Colorados mentre que les carteres clau (economia, interior, defensa i afers estrangers) eren confiades al Blanco. Tot i la introducció d’algunes mesures fiscals i la privatització d’algunes empreses públiques amb la consegüent reducció de la burocràcia, el govern no aconseguí tanmateix de posar fi a la inflació, que pujà del 89,2%, el 1989, al 128,8%, el 1990, ni de reduir significativament l’índex de l’atur, situació que fou contestada amb una onada de vagues generals. L’oposició sindical i popular a la llei de privatitzacions del 1991 reuní les firmes necessàries (30% del cens electoral) per a la celebració d’un referèndum. Aquest es dugué a terme el desembre del 1992 amb el resultat del 71% de vots contraris a la llei, per la qual cosa el procés de privatitzacions quedà aturat. Les eleccions presidencials del novembre del 1994 figuren entre les més igualades de la història de l’Uruguai, ja que, a més de la tradicional rivalitat entre Blancos i Colorados, irrompé amb força la coalició d’esquerres Frente Progresista (nou nom del Frente Amplio). Amb una participació molt alta (quasi el 90% del cens electoral) els resultats foren molt disputats, amb només una diferència de menys de 50.000 vots entre les tres formacions.\nEl guanyador fou Julio María Sanguinetti, del Partido Colorado. En les legislatives cap partit obtingué majoria absoluta, per la qual cosa Sanguinetti feu un pacte de governabilitat amb el Partido Blanco i ambdós partits formaren un govern de coalició de centredreta. El nou govern posà en marxa un pla d’estabilitat econòmica a fi de reduir la inflació i el dèficit públic, amb resultats esperançadors a mitjà termini. L’1 de gener de 1995 entrà en vigor el Mercosur, del qual l’Uruguai fou membre cofundador amb l’Argentina, el Brasil i el Paraguai. El 8 de desembre de 1996 la població uruguaiana aprovà en referèndum (50,3% dels vots a favor) una reforma de la Constitució que comportava la introducció d’un nou sistema electoral a dues voltes per a l’elecció de president de la república, en substitució de la tradicional llei de “Lemas”. L’entrada en vigor de la nova Constitució el gener del 1997 suposà un canvi radical en la política uruguaiana. Es produí un ràpid creixement del Frente Amplio de Tabaré Vázquez, representant del vot d’esquerres i centreesquerres, que aglutinà el descontentament tant per la política d’alternances del Partido Colorado i el Partido Blanco (o Nacional), com per les mesures d’austeritat i reformes estructurals que havien desmantellat el sistema de protecció social uruguaià.\nLa descomposició progressiva del Partido Blanco pels escàndols de corrupció descoberts el 1998 durant la gestió de Luis Alberto Lacalle (1990-94) i l’empitjorament de la situació social (11% d’atur al final del 1999) facilitaren la victòria, per majoria relativa, del Frente Amplio en les eleccions legislatives d’octubre del 1999. En la segona volta de les eleccions presidencials del novembre del 1999, l’aliança dels dos grans partits alternants (Blanco i Colorado) aconseguí, amb el triomf de Jorge Luis Batlle, contenir el candidat Tabaré Vázquez, de l’esquerrà Frente Amplio. La mala evolució econòmica del país afavorí, però, l’ascens de l’esquerra davant la incapacitat dels governs de centredreta, els quals, amb receptes basades en privatitzacions i desregularitzacions, no aconseguiren recuperar l’economia, enfonsada pels efectes de la crisi argentina, que disparà el deute extern i l’atur i fou el detonant el 2002 d’una crisi bancària sense precedents provocada per la retirada massiva de dipòsits. Tot i que el 2003 el govern aconseguí renegociar el deute extern, la resistència a modificar l’elevat pes del sector públic es posà de manifest al desembre, quan fou rebutjada en referèndum una privatització parcial del sector energètic.\nEn les eleccions presidencials de l’octubre del 2004 s’imposà Tabaré Vázquez. Investit el març del 2005, les seves primeres mesures representaren un canvi dràstic respecte a les anteriors administracions: restablí les relacions amb Cuba (trencades el 2002), signà un tractat amb Veneçuela per a l’adquisició de carburants, posà en pràctica mesures per a l’erradicació de la pobresa i impulsà la investigació dels crims comesos durant la dictadura militar (1973-85). Aquesta iniciativa donà lloc a tensions entre el govern i la cúpula militar arran, entre altres fets, de la detenció de l’antic dictador Bordaberry en relació amb diversos assassinats d’opositors el 1976 i també del dictamen del Tribunal Suprem, l’octubre del 2009, pel qual es declarava inconstitucional la immunitat del darrer govern militar. En l’aspecte econòmic, el mandat de Vázquez es veié afavorit per un creixement estable i moderat, en bona part conseqüència de la recuperació de les economies brasilera i argentina, que permeteren a l’Uruguai acabar de pagar el deute pendent amb el Fons Monetari Internacional. Tanmateix, l’Uruguai s’enfrontà a l’Argentina per l’oposició d’aquest país a la instal·lació de fàbriques papereres al fronterer Riu de la Plata, adduint la pol·lució que això comportaria. El juliol del 2006 el Tribunal Internacional de Justícia rebutjà les al·legacions argentines. El maig del 2007 se celebrà a Montevideo la primera sessió del parlament de Mercosur.\nL’octubre del 2009 se celebraren eleccions legislatives i presidencials, en les quals el Frente Amplio fou confirmat com a partit més votat, si bé amb una majoria considerablement disminuïda. En les presidencials, el candidat oficialista i antic tupamaro José Mujica derrotà en segona volta el candidat conservador i expresident Luis Alberto Lacalle. Un cop al poder, Mujica i el govern del Frente Amplio continuaren les polítiques d’esquerra de l’anterior legislatura. Destacaren les condemnes dels responsables de la dictadura: el 2010 l’expresident Bordaberry fou sentenciat a trenta anys de presó per assassinat i violació de l’ordre constitucional pel cop d’estat del 1973, i el 2011 el Congrés aprovà la revocació de la llei d’amnistia per als militars acusats de cometre crims i abusos durant la dictadura. El govern aprovà també iniciatives socials pioneres a l’Amèrica Llatina, com la legalització de l’avortament (2012), del matrimoni homosexual (2012) i de la producció, venda i consum de cànnabis (2013). Aquesta darrera reforma rebé dures crítiques de la legislació antidroga internacional i en fou posposada l’aplicació (fins el 2018, que es feu efectiva).\nL’octubre del 2014 se celebraren noves eleccions presidencials que guanyà novament, en segona volta, el candidat del Frente Amplio Tabaré Vázquez, el qual derrotà el candidat de centredreta Luis Alberto Lacalle Pou (fill de l’expresident i anterior candidat del mateix nom). Vázquez afrontà el seu segon i últim mandat consecutiu amb una considerable popularitat, però aquesta percepció caigué en els anys següents a causa d’un fort deteriorament de la situació econòmica, paral·lela al fort increment de l’atur (del 7% al 10% en 2017-19) i, sobretot, per l’augment de la violència i els assassinats per una presència creixent del crim organitzat vinculat al narcotràfic, que, des dels territoris fronterers amb el Brasil s’estengué a la resta del país. En les següents eleccions presidencials (octubre-novembre del 2019), el candidat conservador Luis Alberto Lacalle derrotà el candidat del Frente Amplio Daniel Martínez.


La via d’aigua que té el Tribunal de Comptes en la persecució contra l’independentisme\nEl vot particular que van voler amagar és la munició més clara que tenen les desenes d'afectats per a recórrer a Europa\nSón cinc pàgines perdudes en un volum de set-cents setze fulls, però són l’escletxa més evident que té l’ofensiva del Tribunal de Comptes espanyol contra una trentena d’ex-alts càrrecs de la Generalitat per l’acció exterior i la internacionalització de Catalunya entre el 2011 i el 2017. És la causa per la qual reclamen quatre milions i mig d’euros a Albert Royo per la seva tasca al capdavant del Diplocat. Aquestes cinc pàgines són el vot particular d’un conseller dels dotze que formen el ple d’aquest tribunal, María Dolores Genaro Moya, contra l’informe que el març del 2019 posava el fonament d’una gran persecució patrimonial, que es pot concretar aquestes setmanes vinents en unes fiances milionàries sense precedents. Aquest vot particular és tan contundent que ja l’ha utilitzat la titular del jutjat 18 de Barcelona per a desestimar una part de les pretensions de la fiscalia per a actuar penalment també contra aquests ex-alts càrrecs i alguns altres. I és la munició més clara que tenen els afectats per a recórrer internacionalment contra aquesta persecució.\nTota aquesta causa ve d’una voluntat d’acarnissament contra els càrrecs de la Generalitat del Primer d’Octubre que s’estén al govern d’Artur Mas i que en cerca la ruïna econòmica i patrimonial. I això ho van engegar el PP, el PSOE i Ciutadans a final del 2017, quan ja hi havia presos i exiliats i van encarregar al Tribunal de Comptes que examinés tota la despesa de l’acció exterior de la Generalitat. Sabien què implicava, això: la inevitable causa per un ús de diners que qualificarien d’irregular, perquè el Tribunal de Comptes és controlat totalment pels grans partits espanyols, PP i PSOE, i sobretot, actualment, pel PP.\nI fou així, perquè el tribunal va concloure en el vast informe que li havia encarregat la comissió mixta del senat i el congrés espanyols sobre la despesa en acció exterior de la Generalitat que hi havia un munt de despeses (fins i tot les ampolles de vi dels sopars amb diputats de parlaments estrangers) que “interferien, pertorbaven i condicionaven la direcció pel govern [espanyol] de la política exterior del regne d’Espanya”. Però María Dolores Genaro Moya no hi estava pas d’acord. Els seus arguments són contundents.\nUn tribunal polític corcat pel nepotisme i l’amiguisme\nEn primer lloc, Genaro denunciava la pressa que hi havia per a aprovar l’informe, que engegava la persecució contra totes aquestes persones: Carles Puigdemont, Artur Mas, Oriol Junqueras, Neus Munté, Raül Romeva, Francesc Homs, Andreu Mas-Colell, Javier Acín, Roger Albinyana, Amadeu Altafaj, Martí Anglada, Virginia Astigarraga, Luca Bellizzi, Luis Bertrán, Albert Carreras, Adam Casals, Francesc Cubel, Ewa Adela Cylwik, Ramon Font, Francesca Guardiola, Erick Hauck, Marie Katinka, Elisabeth Kapretz, Manuel Manonelles, Sergi Marcén, David Mascort, Joaquim Nin, Maryse Olivé, Mar Ortega, Juan Prat, Pere Puig, Albert Royo, Andrew Scott Davis, Jordi Serra, Josep Manuel Suárez Iborra, Mireia Vidal, Rosa Vidal, Jordi Vilajoana, Aleix Villatoro i Pau Villòria. Són, a part de presidents, vice-presidents i consellers, secretaris generals, delegats a l’estranger…\n“No puc votar a favor d’un informe del qual, quan es va debatre en la reunió del ple, jo no coneixia la versió definitiva, amb els canvis d’última hora que s’hi van fer. Perquè aquesta versió no ens la van enviar. Això és resultat, probablement, de la incomprensible urgència per aprovar el projecte d’informe”, es queixava. Genaro afirmava a més que aquesta pressa en la tramitació és contrària a les normes del tribunal. Tanta pressa li va impedir de fer-hi totes les observacions tècniques que hi volia fer.\nPerò el fet més greu era en el fons, en el contingut definitiu de l’informe, que segons la consellera és ple de vaguetats, d’ambigüitats, d’inconcrecions i de consideracions que van més enllà del judici estrictament tècnic i d’eficiència econòmica. És a dir, que van fer una avaluació política que no els pertocava. I això es nota en tota la resta d’esmenes que la consellera fa als arguments de l’informe.\nPerquè deixa ben clar: “Amb les dades que s’hi indiquen no sembla que hi hagi en aquests casos una extralimitació de l’acció exterior exercida per la Generalitat en relació amb les competències que li corresponen.” Heus ací la base de la irregularitat en la persecució contra la trentena de càrrecs del govern; que allò que van fer durant tots aquells anys era justificat per la competència que la legislació els conferia. L’argúcia que destapa Genaro és la següent: en l’informe detallen tot un seguit de despeses que queden “dins les competències autonòmiques”, però “els confereixen caràcter irregular, al viatge o l’activitat, a conseqüència de les declaracions fetes a la premsa després de l’acte”.\nI posa l’exemple d’un viatge del president Mas a Amsterdam per a participar en la segona trobada de dirigents europeus liberal-demòcrates (25 de febrer del 2013) i un del president Puigdemont a Copenhaguen per a inaugurar la seu de la delegació als països nòrdics (31 d’agost de 2017) També diu que és excessiu de qualificar d’il·legals activitats que clarament són “accessòries d’una activitat principal desenvolupada dins de l’àmbit competencial”. I afegeix una pràctica més greu encara: el Tribunal de Comptes utilitza com a mitjans de prova per a certificar una despesa irregular notes de premsa i no pas la documentació integrant dels expedients de despesa. Tota una violació de les normes de fiscalització recollides en les Normes Internacionals per a Entitats Fiscalitzadores Superiors en què s’hauria de basar aquest tribunal.\nPerò encara més: la consellera discrepant compta cinquanta-dues activitats que, tot i que tenen a veure amb el procés d’independència, són “meres declaracions polítiques o ideològiques i expressen opinions, sense cap mena de transcendència econòmica i comptable i que, per tant, han de ser objecte de consideració en àmbits diferents del de l’exercici de la funció fiscalitzadora del Tribunal de Comptes, que s’ha de circumscriure estrictament a l’anàlisi de l’activitat econòmico-financera del sector públic”.\nPer exemple, inclouen com a despesa il·legal una entrevista que va fer el secretari d’Afers Exteriors per a la UE el 2014 amb un periodista txec que es volia documentar i conèixer de primera mà la realitat catalana per fer un reportatge. I com que el periodista li demanava per les opcions d’una Catalunya independent i la viabilitat d’un referèndum, aquella despesa queda qualificada de sospitosa. I passa això mateix amb una entrevista d’un periodista japonès i d’un de xinès. I encara hi ha més coses: la participació en tot d’actes i conferències on no s’indica cap mena de despesa associada, però que tanmateix consten en l’informe, per a inflar la dimensió política de tota l’acció que es volia qüestionar i impugnar. Hi inclouen també l’enviament d’una carta a l’alt representant del govern del Kurdistan a Itàlia el setembre del 2017 i, en paraules de Genaro, “l’insòlit fet d’haver rebut una carta enviada des del Ministeri d’Afers Estrangers de Polònia el 2016”. Una carta que el Tribunal de Comptes aporta com a prova que la Generalitat volia establir relacions bilaterals amb el govern polonès. Però no hi fa constar cap despesa associada, no hi ha pas res d’irregular d’un punt de vista comptable, i tanmateix incorpora una valoració i crítica política que transcendeix les seves competències.\nEl vot particular com a arma\nAquest vot particular ja va ser utilitzat la setmana passada per la jutgessa del jutjat 18 de Barcelona, que va obrir causa penal contra diversos dels afectats per la persecució del Tribunal de Comptes. Perquè aquesta via penal es basa en una denúncia de la fiscalia que comença amb l’informe del Tribunal de Comptes del 2019. La jutgessa, precisament pel valor del vot particular, desestima d’incorporar un gruix important de fets inclosos en l’informe i que la fiscalia insistia a perseguir. N’agafa la part que diu que “hi ha activitats que són clarament accessòries d’una activitat principal desenvolupada dins de l’àmbit competencial autonòmic, motiu pel qual qualificar d’il·legal la totalitat de l’acció sembla excessiu.”\nAixò no va impedir pas l’obertura d’aquesta nova causa penal. En va limitar, d’entrada, l’abast. I sobretot va crear un precedent. Perquè és l’escletxa que hi ha de moment en aquesta gran ofensiva. De la mateixa manera que els vots particulars de magistrats del TC contra les sentències que avalen les condemnes del Suprem dels presoners polítics són munició per a denunciar el cas a Estrasburg, un vot particular com aquest també pot servir per a la persecució internacional del Tribunal de Comptes. No solament per l’arbitrarietat de la causa, sinó perquè implica la persecució i judici d’una persona dues vegades per uns mateixos fets. I en alguns dels afectats, com Raül Romeva, això viola de ple l’article 4 del Conveni Europeu dels Drets Humans.


Solucions catalanes per ciutats intel·ligents\nConsulta el catàleg de les empreses catalanes presents a l’Smart City Expo World Congress 2021\nLa capital catalana ocupa el segon lloc en el rànquing de 'smarts cities', després de Singapur\nDemandes públiques que necessiten solucions innovadores\nDemandes públiques que necessiten solucions innovadores . Obre en una nova finestra.\nConsulta el programa de les demandes que es presentaran\nLes empreses catalanes a l’Smart City Expo World Congress 2021\nOfertes públiques que necessiten solucions innovadores. Obre en una nova finestra.\nSmart City Expo World Congress 2021 (16-18 novembre 2021)\nEnguany, l’Smart City Expo World Congress (SCEWC), la principal cimera internacional sobre ciutats i solucions urbanes intel·ligents, tindrà lloc del 16 al 18 de novembre, amb un format híbrid.\nSerà el punt de trobada dels principals representants nacionals i internacionals, investigadors, acadèmics, inversors i corporacions del sector.\nEn aquesta desena edició, el format combinarà esdeveniments presencials i actes digitals via la plataforma Tomorrow.City, que permetrà connexions internacionals amb llocs clau de la resta del món.\nActivitats de la Generalitat de Catalunya a l’Smart City Expo World Congress 2021\nLa Generalitat de Catalunya hi serà present amb les actuacions següents:\nL’espai on establir relacions comercials amb empreses catalanes, conèixer solucions reals mitjançant demostracions i ampliar coneixements amb les presentacions que hi tindran lloc. Ens podràs trobar a l’estand D112.\nDescobreix les empreses catalanes que hi exposaran les seves solucions més digitals i sostenibles al catàleg (document .PDF).\nBrokerage event (16-18/11)\nEnguany el brokerage tindrà un format híbrid, les reunions es portaran a terme tant de forma virtual com presencial.\nUbicació: Espai Networking de la Innovation Zone, Pavelló 2.\nInscriure’s al Brokerage event\nInternational innovation public procurement opportunities (17/11)\nEs portaran a terme dos tallers, un en format virtual i l’altre en format presencial:\nInternational Innovation Public Procurement Opportunities I: taller virtual – plataforma digital de Tomorrow City (Fira Barcelona).\nInternational Innovation Public Procurement Opportunities II: taller presencial - Smart City Expo. Ubicació: Espai Àgora de la Innovation Zone, Pavelló 2.\nInscriure’s a la jornada dedicada a la innovació.


Unes 500 persones celebren la vetlla de Pasqua a la Sagrada Família Unes 500 persones celebren la vetlla de Pasqua a la Sagrada Família – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nUnes 500 persones celebren la vetlla de Pasqua a la Sagrada Família\nEls assistents s'han hagut de registrar per entrar a la missa del cardenal Omella\nLa vetlla de Pasqua celebrada a la Sagrada Família / ACN\nACN 03/04/2021 9:20 pm\nUnes 500 persones han celebrat aquest dissabte la vetlla de Pasqua a la basílica de la Sagrada Família de Barcelona. Es tracta d’un dels esdeveniments més tradicionals de la litúrgia de la Setmana Santa, on s’encén el ciri pasqual amb el foc nou i es beneeix la nova aigua. Enguany la celebració ha estat de nou fortament marcada per la pandèmia de la Covid-19. Així, els assistents s’han hagut de registrar prèviament per assistir a la missa, presidida pel cardenal arquebisbe de Barcelona, Joan Josep Omella. Totes les persones han mantingut les distàncies de seguretat amb la mascareta posada en tot moment. A l’entrada s’ha distribuït gel hidroalcohòlic i s’ha vigilat que no es formessin aglomeracions.\nLa pandèmia de coronavirus ha protagonitzat un any més les celebracions religioses, entre elles la vetlla pasqual, que s’ha dut a terme a l’interior de la Sagrada Família amb un aforament reduït. Aquest només podia arribar al 30% del total, però al tractar-se d’un recinte de grans dimensions el topall s’ha situat en 500 persones. El president delegat de la Junta Consultora de la Sagrada Família, Esteve Camps, ha explicat que la sala pot acollir unes 4.000 persones. “El Procicat va fixar el límit en 500 persones, encara que el 30% d’aquesta sala podrien ser unes 1.200“, ha afegit.\nDe fet, totes elles s’han hagut d’inscriure prèviament facilitant el seu nom i carnet d’identificació com a mesura de seguretat. Entre les persones assegudes a les diferents localitats hi havia la distància de separació fixada i durant l’acte – que també ha estat majoritàriament estàtic – s’han quedat al seu lloc sense poder-se moure per la sala.\nLa celebració de la vetlla de Pasqua ha estat sempre una de les més multitudinàries i, malgrat les restriccions, Camps ha subratllat que s’ha omplert el recinte amb aquestes 500 persones tan “dijous, com divendres, com dissabte”. Durant la missa, “després de 24 hores de silenci a l’església”, s’ha entrat el ciri pasqual amb el “foc nou que es fa a la porta”.\nLa cerimònia ha estat presidida pel cardenal arquebisbe de Barcelona, Joan Josep Omella, que ha recordat als creients que “el do de la vida” és “meravellós” durant la seva intervenció. Així mateix els ha assenyalat que a través de “l’oració i l’amor” s’arriba a l’esperança, totalment necessària “enmig de tots els dolors”.\nArquebisbat de Barcelona Coronavirus Religió Restriccions Sagrada Família


50 anys de la CASS a través de l'arxiu de la seva documentació - FÒRUM.ad\n50 anys de la CASS a través de l’arxiu de la seva documentació\nel: 30/01/18 7:30\nActualment molts dels procediment amb la CASS, com els certificats mèdics, els fulls de cotització o els anomenats fulls grocs, es tramiten per via telemàtica. Ara que l´entitat fa 50 anys vol celebrar-ho amb una mirada al passat quan el paper era imprescindible.\nL´evolució del carnet d´afiliat de la CASS des de l´any 1972 és una mostra de l´avenç que s´ha fet en matèria tecnològica. El 1968 va néixer la Caixa Andorrana de Seguretat Social. Aviat signarien convenis amb França i Espanya com el que es pot veure en una de les vitrines.\nEren èpoques en què els registres d´altes i baixes es feien a mà com molts d’altres procediments.\nEn la petita exposició que es pot visitar a la planta baixa de l´edifici hi ha el llibre de registres de l´any 69-70. Els primers noms a aparèxier van ser els dels impulsors de la CASS.\nTambé hi ha documents d´extractes de deutors, convocatòries de declarants o butlletins de salaris de diversos anys.\nPer bé que la documentació en paper està digitalitzada, es guarda l´original. Amb tot, l´únic que es guarda de per vida és el full de cotització, segons explica el cap de l’àrea d’arxiu i suport de la CASS, perquè prova el que hem guanyat i els punts que tindrem per a la pensió de jubilació.\nEls temps canvien i desapareixen conceptes com el full de malaltia anomenat groc pel color del paper i el descompte de prestacions que hi anava associat, un tràmit que ara s´envia telemàticament i es retorna per transferència.\nEntrada Anterior: Llibres pels més menuts de casa: Quan cantem\nEntrada següent: Trasllat de la dona ferida al Tobotronc a Sabadell\nEl Pas de la Casa ja té nou Espai Jove\nEspectacular operatiu per instal·lar unes pilones pel telecabina de Tristaina


Es convoca el XII Concurs Internacional d’Humor Gràfic Caragoler\nTermini, 6 d’abril de 2019, i premi de 1.012 per la vinyeta guanyadora\nLa Fecoll convoca la dotzena edició del Concurs Internacional d’Humor Gràfic Caragoler, certamen que organitza amb la col·laboració de l’Escola Ermengol i el patrocini d’Azul Marino Viatges. El termini de presentació d’obres finalitza el pròxim 6 d’abril i el premi pel guanyador són 1.012 euros i el viatge a Lleida per a dues persones, més dues nits d’allotjament (si així ho expressa el guanyador), per recollir el premi el dia 31 de maig de 2019; coincidint amb la inauguració del XL Aplec del Caragol de Lleida. El concurs està obert a qualsevol artista professional o amateur d’arreu del món que pot presentar fins a un màxim de tres vinyetes que tinguin com a temàtica el caragol, unes obres que podran ser sense paraules o bé en català, castellà o anglès.\nLes obres han d’enviar-se a l’email: tecnologia@grupoam.com (no s’accepten obres enviades per correu postal) i el jurat el formaran representants de la Fecoll, Azul Marino Viatges i Escola Ermengol. La decisió es farà publica durant la segona setmana d’abril. Finalment, i amb un màxim de 50 obres, la Fecoll muntarà una exposició a la seva seu per mostrar els treballs presentats al concurs.\nEl dibuixant Manuel Arriaga va ser el guanyador de l’edició de l’any passat d’aquest Concurs Internacional d’Humor Gràfic Caragoler que organitza la Fecoll. Arriaga va presentar a concurs una vinyeta sobre el polèmic mur de Trump a la frontera entre els Estats Units i Mèxic. En l’obra es veu el president Donald Trump dalt d’un mur observant amb sorpresa com uns caragols amb un barret mexicà s’hi enfilen sense que res els aturi.\nPodeu descarregar les bases en el següent link:\nHUMOR bases 2019.pdf\nI les obres presentades a: https://www.facebook.com/media/set/?set=a.2280818418825529&type=1&l=0e120abeeb


16/08/2015 Roger Castellanos\nRoger Castellanos, regidor d'Acció Social i Participació de Tagamanent, militant de la CUP i de Poble Lliure\nPER ROGER CASTELLANOS, REGIDOR D’ACCIÓ SOCIAL I PARTICIPACIÓ DE TAGAMANENT, MILITANT DE LA CUP I DE POBLE LLIURE\nEn el moment actual existeix un pols polític comparable al de 1978, on els diferents agents polítics se situen, de manera general, en dos grans blocs: RUPTURA o REFORMA (més un tercer: el Búnquer, com aleshores, socialment acorralat, però amb la disposició de l'aparell de l'Estat). Ambdues opcions potencialment victorioses comparteixen un mateix fil conductor: EL CANVI.\nOn se situa el punt d'equilibri d'aquest canvi dins del sentit comú generalitzat, serà la síntesi d'una intensa lluita ideològica que s'està produint en la dialèctica rupturistes-reformistes. Com aleshores, la REFORMA juga amb un poderós avantatge superestructural (i per tant, parteix d'una posició avantatjosa, com si pesés més en la balança de l'hegemonia ideològica) pel fet de disposar de l'aparell de l'Estat (en l'aliança indirecta del Búnquer, establert al poder: el reformisme no vol trencar, només reformar).\nTanmateix, la RUPTURA disposa d'un potencial humà molt més gran, que pot superar el pes suplementari del que parteix el reformisme: les classes populars (subjecte de canvi social a qui s'interpel·la directament). La dicotomia, dialècticament relacionada, es manifesta, ras i curt, responent aquesta pregunta afirmativament o negativa: es pot salvar l'Estat espanyol? Resposta Sí: reformisme. Resposta No: rupturisme.\nD'una banda, Catalunya Sí que es Pot (avantguarda del reformisme) respondria "No, però ens quedem" (el “però”, en aquest moment, és SÍ QUE ES POT SALVAR L’ESTAT), al·legant que es pot reformar el model polític, social i econòmic (mitjançant reforma constitucional, etc.). D'altra banda, Junts pel Sí respondria "Sí, però marxem" (encara que evidentment no dirien que "sí", en realitat proposen la independència però sense qüestionar globalment el model polític, social i econòmic que representa l'Estat: UE, OTAN, keynesianisme, etc.). Tota la resta respondrien clarament i senzillament SÍ (PP, Ciutadans, PSOE... amb els seus matisos electoralistes, és clar).\nAleshores, quina és l'única opció que respon "NO ES POT SALVAR L'ESTAT ESPANYOL", entenent que no només cal marxar (independència) sinó que cal superar el model polític, social i econòmic que representa (socialisme)? La CUP. Per tant, en aquest moment, l'única força que clarament aposta per la RUPTURA és la CUP (com el 78, fou l'esquerra independentista qui va alertar de la traïció a l'Assemblea de Catalunya). Ara bé, la CUP no és hegemònica actualment (tot i que evidentment té un pes molt superior la seva opció, que no pas el 1978). Això significa que la RUPTURA ÉS INVIABLE?\nCrec que sí que és possible, cosa que no significa pensar que la CUP hagi de guanyar les eleccions del 27-S (no és realista), però sí que ha de tenir un pes important, justament per dissuadir els "peròs" i empènyer cap a la RUPTURA. Hem d'entendre que, més enllà de l'aparell de partit, tant CSQP com JPS, agrupen un electorat (suport social) potencialment favorable a la RUPTURA. Per això, la CUP és l'esperó que pot condicionar dialècticament l'avenç de posicions d'aquests fronts electorals, tenint en compte que cap de les dues candidatures es presenten sota unes sigles de partit tradicional i que, per tant, poden ser més mutables als canvis socials que es produeixin, empesos des del carrer.\nAixí doncs, quina és la clau per GUANYAR? LA MOBILITZACIÓ. La batalla real, tot i que el 27-S és fonamental, és el 28-S (i també la mobilització de l'11-S): cal assegurar l’autonomia, l’enfortiment i la capacitat de mobilització del MOVIMENT POPULAR. Aquest, a més, ha d’aglutinar progressivament les diferents lluites socials (des de l’ANC fins a la PAH, aglutinant les lluites obreres i populars), ja que només amb la força del carrer, serà possible empènyer cap a la RUPTURA. Un carrer potentment mobilitzat és condició necessària per la RUPTURA, tant per fer-la opció hegemònica com per assolir-la.\nEl PERILL? L’intent de fragmentar, identificar i representar diferents segments del moviment popular per part de CSQP i de JPS, un relat compartit recíprocament i per cadascuna d’aquestes candidatures. Perquè si bé és cert que l’electorat potencial d’ambdues candidatures prové d’aquests sectors socials, dicotomitzar el moviment popular entre lluita nacional – lluita social no és només fals (maniobra electoralista adialèctica), sinó que impossibilita qualsevol opció perquè la RUPTURA sigui hegemònica i alhora factible. Per tant, cal assegurar la impermeabilitat del moviment popular a aquests discursos fragmentadors, així com la seva capacitat de mobilització, a través de reforçar les estructures que l’aglutinen, mitjançant una acumulació de forces socials en l’estratègia independentista, que situï la República Catalana com a únic marc democràtic capaç de garantir el progrés social.


Galiza, del 24 al 26 de juliol de 2016: de terres catalanes a Galiza (24 de juliol de 2016, dia 1) (I)\nTot i que la intenció era anar a dormir d’hora el dia anterior, dormim ben poc, la veritat. Entre els nervis per no adormir-nos i que hem d’agafar molt aviat l’avió, dormim escasses hores. Des de Tagamanent agafem el cotxe i ens plantem puntualment a l’aeroport del Prat, a on deixem el cotxe a l’Aparca i Vola i anem directes a passar el control de seguretat. Avui no anem especialment sobrats de temps, i en poca estona ja embarquem. Només de pujar, acluco els ulls i m’adormo. De fet, fins que aterrem, ja ni em desvetllo. Estem cansats i només de baixar de l’avió aprofitem per esmorzar una miqueta i esperar que s’esdevingui l’hora d’anar a buscar el cotxe de lloguer. Estem en temporada alta i la companyia que ens surt més econòmica, a través de www.rentalcar.com és Dollar. El noi que ens atén és d’allò més simpàtic i malgrat que no en tenim gaires ganes, ens acaba donant un cotxe de la marca “Mini” d’última generació. L’anem a recollir i ja no sabem ni com engegar-lo de tanta modernitat. Gràcies a un tutorial al Youtube, sabem que cal prémer embragatge i fre alhora per tal que s’engegui, a més d’una palanca. Finalment ho aconseguim i marxem ja direcció cap a Queo de Abaixo, a on ens allotjarem. Per segon any repetim a l’hotel Mar de Queo (http://www.mardequeo.com/portada.php ). Arribem allí i ens expliquen que han canviat de gestors, el noi català i el seu company que ho portaven l’any anterior, han retornat a Catalunya i de nou ho porten els propietaris de l’establiment, que els hi havien llogat. Són un pare i un fill molt simpàtics, tot i que el senyor gran té un gran aire de “pepero”, tant pel posat com pels programes de televisió que més tard veurem que mira. Estem molt cansats i tenim ganes de dormir, però encara no tenim l’habitació a punt, de manera que preparem l’entrada i ens diuen que podem anar al municipi veí de Carballo, que fan mercat. Els hi fem cas i no ens costa gaire trobar aparcament. El dia a Carballo (http://www.carballo.org/portada.php ; https://es.wikipedia.org/wiki/Carballo_(La_Coru%C3%B1a) és bastant calorós. El primer que ens trobem és amb el mercat de verdures, molt casolà i a on els pagesos vénen el seus productes ben frescos. (continuarà)\n(La imatge és de la platja de Razo)


Cosmòpoli: septiembre 2009\nAra cap a Marsella!\nEls dies 10 i 11 d'octubre estaré a la ciutat francesa de Marsella convidat a la trobada anomenada Les litorales (la Méditerranée en livres). L'11 d'octubre, concretament, parlaré de la traducció francesa de Ketchup a la llibreria Regards. En total hi ha més d'una trentena d'autors del mediterrani, des de Portugal a Turquia, així com també alguns de llatinoamericans. +info:\nEnviat per Xavier Gual a les 5:34 No hay comentarios:\nEls dilluns a LA SEGONA HORA de RAC1\nTots els dilluns a partir de les 13:35 h. em podreu escoltar al programa LA SEGONA HORA de RAC1. Aquest divertit programa de ràdio conduït per en Quim Morales & companyia és líder en la seva franja horària. La meva secció consisteix en debatre temes d'actualitat sota el punt de vista dels alumnes dels instituts catalans. Si m'escolteu espero que us divertiu (m'hi esforço!!). De fet, tot el programa, els cinc dies de la setmana, de 13h a 14h, val molt la pena si és que no el coneixeu ja.\nEnviat per Xavier Gual a les 15:33 No hay comentarios:


Dolors Marta Inge: Chris i James, convidats d'honor\nChris i James, convidats d'honor\nAvui és dia d'acomiadament. S'acaba la temporada i ho hem fet de la millor manera, amb un bon menú i acompanyats per la Chris i en James. Com acostuma a passar tot sovint a la nostra cuina, ha estat un dinar ple de color i exotisme ja que la Chris és alemanya i en James nord-americà. Ella, professora d'idiomes i ell músic, amb la qual cosa hem pogut parlar de moltes coses i en diferents idiomes. És realment fantàstic poder fer aquests intercanvis d'idees, d'idiomes i de cultures. No em cansaré de dir que som unes autèntiques afortunades.\nAra toca canviar d'aires i trencar a amb la rutina que al cap de poc tant trobarem a faltar. Aquest any però, tenim l'al·licient del nostre viatge a Alemanya. Intentarem no cuinar massa, però si gaudir al màxim de tot el que fem.\nUs desitgem a tots i totes un molt bon estiu!\nTornarem al setembre.\nPublicat per "Dolors Marta Inge" a 28.6.13


Naturgy es ven la seva elèctrica de Xile a la xinesa SGID per 2.570 M€\nLa companyia catalana obté unes plusvàlues de 400 M€\n2 min. Barcelona 13/11/2020 12:55\n651x366 El president executiu de Naturgy, Francisco Reynés / EMILIO NARANJO / EFE El president executiu de Naturgy, Francisco Reynés / EMILIO NARANJO / EFE\nL'energètica catalana Naturgy ha anunciat aquest divendres la venda de la seva filial elèctrica xilena CGE a la companyia xinesa State Grid International Development Limited (SGID) per 2.570 milions d'euros, en una operació que generarà per a la companyia que presideix Francisco Reynés unes plusvàlues de 400 milions d'euros, segons ha informat l'empresa.\nL'acord s'ha tancat aquest divendres i s'espera que l'operació es pugui acabar a finals de febrer del 2021. A més de les plusvàlues, Naturgy podrà reduir el seu endeutament en aproximadament uns 4.000 milions d'euros gràcies a aquesta venda. Amb la desconsolidació del deute de CGE i els ingressos abans d'impostos obtinguts amb la transacció, l'endeutament de Naturgy quedarà en uns 10.800 milions d'euros.\nPer a Naturgy, l'operació permet monetitzar la inversió que es va fer el 2014 a CGE, que ha comportat una rendibilitat neta anual del 13%, segons ha explicat l'empresa.\nEl president executiu de Naturgy, Francisco Reynés, ha emmarcat aquesta venda dins d'una nova política de rotació d'actius i l'objectiu de la companyia d'enfocar-se cap a la transició energètica. "Incrementem la nostra capacitat financera, cosa que ens permetrà donar suport a oportunitats de creixement vinculades a la transició energètica", ha dit Reynés.\nEl màxim executiu de Naturgy, empresa que té com a principals accionistes CriteriaCaixa i els fons Rioja Bidco i GIP, ha assenyalat que la venda demostra la capacitat de la companyia per tancar operacions que donin el màxim valor als seus accionistes.\nNaturgy tenia un 96,04% de la Compañía General de Electricidad (CGE), que es va aconseguir a finals del 2014 quan la llavors Gas Natural la presidia Salvador Gabarró i era el seu conseller delegat Rafael Villaseca. Llavors es va fer una oferta pública d'adquisició (OPA) amistosa, per uns 2.600 milions d'euros. L'operació pactada avui suposa valorar la companyia en 4.312 milions d'euros.\nFundada l'any 1905, CGE és la principal companyia de distribució d'electricitat a Xile en clients i subministra un 45% de les llars de país. La companyia té una plantilla de gairebé 1.500 empleats.\nState Grid International Development Limited (SGID), l'empresa que ha comprat la filial xilena de Naturgy, és una subsidiària de State Grid Corporation of China, l' utility més gran del món. SGID actua com a filial hòlding inversora en elèctriques a l'estranger del gegant xinès, i fa poc ja havia comprat a Xile la companyia Chilquinta Energía.


POLÍTICA DE PRIVACITAT - CULETS DE TELA\nSom CULETS DE TELA i tractem les teves dades personals com a Responsable del tractament. Això vol dir que ens fem càrrec de com usar i protegir les teves dades.\n2. PER A QUÈ USEM LES TEVES DADES?\nUsarem les teves dades (obtingudes online o en persona), entre altres finalitats, per a gestionar la compra de productes o serveis, atendre les teves consultes així com per a, en cas que ho desitgis, enviar-te les nostres comunicacions personalitzades.\n3. PER QUÈ ELS USEM?\nEstem legitimats per a tractar les teves dades per diferents motius. El principal, és que necessitem tractar-los per a executar el contracte que acceptes amb nosaltres en fer una compra o gaudir d’algun dels nostres serveis o funcionalitats, encara que hi ha altres raons que ens legitimen a això, com l’interès a atendre les teves consultes o el consentiment que ens prestes per a enviar-te nostres newsletter, entre altres.\n4. AMB QUI COMPARTIM LES TEVES DADES?\nCompartim les teves dades amb empreses de transport per tal de gestionar l’enviament de la compra dels nostres productes o serveis i atendre les teves necessitats.\n5. ELS TEUS DRETS.\nTens dret a accedir, rectificar o suprimir les teves dades personals. En alguns casos, també tens altres drets, per exemple, a oposar-te al fet que usem les teves dades o a portar-los, com t’expliquem detalladament més a baix.\nEt convidem a llegir la nostra Política de Privacitat completa a continuació per a entendre detalladament l’ús que farem de les teves dades personals i els drets dels quals disposes en relació amb aquests.\n– En aquesta Política de Privacitat trobaràs tota la informació rellevant que aplica a l’ús que fem de les dades personals dels nostres clients i usuaris, amb independència del canal o mitjà (online o en persona) de CULETS DE TELA a ESPANYA que utilitzis per a interactuar amb nosaltres.\n– Som transparents sobre el que fem amb les teves dades personals, perquè entenguis les implicacions dels usos que duem a terme o els drets dels quals disposes en relació amb les teves dades:\no Posem a la teva disposició de manera permanent tota la informació en aquesta Política de Privacitat que pots consultar quan ho estimis oportú.\n– Alguns noms que usarem en aquesta Política de Privacitat:\no Quan parlem de la nostra Plataforma, ens referirem en general a qualsevol dels canals o mitjans digitals o en persona que hagis utilitzat per a interactuar amb nosaltres, els principals són:\nLa nostra Web, www.culetsdetela.cat\n– Llibert Cervera i Romeu que actualment opera a Espanya la venda de productes de la marca CULETS DE TELA.\nlo Adreça postal: amb domicili en Carrer d’Enric Morera, 1, 2n 1a, 08440, Cardedeu (Barcelona) i NIF 44023327Q, amb telèfon i correu electrònic info@culetsdetela.cat En altres paraules, CULETS DE TELA (d’ara endavant, “Nosaltres”), és el Responsable del tractament. Això vol dir que ens fem càrrec de tractar i protegir les teves dades personals.\nDepenent dels productes, serveis o funcionalitats dels quals vulguis gaudir a cada moment necessitarem tractar unes dades o altres, que en general seran, segons el cas, els següents:\n– les teves dades identificatives (per exemple, el teu nom, cognom, idioma i país des del qual interactues amb nosaltres, dades de contacte, etc);\n– informació econòmica i transaccional (per exemple, les teves dades de pagament o de targeta, informació sobre les teves compres, comandes, devolucions, etc.)\nRecorda que, quan et demanem que emplenis les teves dades personals per a donar-te accés a alguna funcionalitat o servei de la Plataforma, marcarem alguns camps com a obligatoris, ja que són dades que necessitem per a poder prestar-te el servei o donar-te accés a la funcionalitat en qüestió. Si us plau, tingues en compte que si decideixes no facilitar-nos aquestes dades, és possible que no puguis gaudir d’aquests serveis o funcionalitats.\nPer al desenvolupament, compliment i execució del contracte de compravenda o d’aquesta finalitat inclou el tractament de les teves dades per a, principalment: Contactar amb tu a relació a actualitzacions o comunicacions informatives relacionades.\n– Gestionar el pagament dels productes que compris.\n– Activar els mecanismes necessaris amb objecte prevenir potencials fraus contra tu i\ncontra Nosaltres durant el procés de compra. Si considerem que l’operació pot ser fraudulenta, aquest tractament pot tenir com a conseqüència el bloqueig de la transacció.\n– Gestionar possibles devolucions una vegada hagis realitzat una compra i gestionar sol·licituds d’informació sobre la disponibilitat de peces, reserves de productes a través de la Plataforma, segons aquestes opcions es trobin disponibles a cada moment.\n2. Amb finalitats de facturació i per a posar a la teva disposició els tiquets i factures de les compres que hagis realitzat en la Plataforma.\n3. Només tractem les dades personals que siguin estrictament necessaris per a gestionar o resoldre la teva sol·licitud o petició\n4. Anàlisi d’usabilitat i de qualitat per a la millora dels nostres serveis. Si accedeixes a la nostra Plataforma, t’informem de què tractarem les teves dades de navegació per a fins analítics i estadístics, és a dir, per a entendre la forma en la qual els usuaris interactuen amb la nostra Plataforma i així ser capaces d’introduir millores en aquesta.\nLa base legal que ens permet tractar les teves dades personals també depèn de la finalitat per a la qual els tractem, segons l’explicat a continuació:\n1. Desenvolupament, compliment i execució del contracte de compravenda o de serveis\nEl tractament de les teves dades és necessari per a l’execució del contracte de compravenda o de prestació de serveis que ens vinculi amb tu.\nÉs possible que alguns tractaments de dades associades al procés de compra s’activin únicament perquè tu el sol·licitis o ens autoritzis, com és el cas de l’emmagatzematge de les dades de pagament (targeta) . En aquests casos, la base sobre la qual tractem les teves dades és el teu propi consentiment.\nConsiderem que tenim un interès legítim per a realitzar les comprovacions necessàries per a detectar i prevenir possibles fraus quan realitzes una compra. Entenem que el tractament d’aquestes dades resulta positiu per a totes les parts que intervenen quan es produeix el pagament d’una compra i en particular per a tu ja que ens permet posar mesures per a protegir-te contra intents de frau realitzats per tercers.\nConsiderem que tenim un interès legítim per a atendre les sol·licituds o consultes que ens plantegis a través dels diversos mitjans de contacte existents. Entenem que el tractament d’aquestes dades resulta també beneficiós per a tu en tant que ens permet poder atendre’t adequadament i resoldre les consultes plantejades.\nQuan ens contactis, en particular, per a la gestió d’incidències relacionades amb la teva comanda o el producte/ servei adquirit a través de la Plataforma, el tractament és necessari per a l’execució del contracte de compravenda.\nQuan la teva consulta estigui relacionada amb l’exercici dels drets sobre els quals t’informem més a baix, o amb reclamacions relacionades amb els nostres productes o serveis, la qual cosa ens legitima per a tractar les teves dades és el compliment d’obligacions legals per part nostra.\n4. DURANT QUANT TEMPS CONSERVAREM LES TEVES DADES?\nEl termini de conservació de les teves dades dependrà de les finalitats per a les quals els tractem, segons l’explicat a continuació:\n1. Desenvolupament, compliment i execució del contracte de compravenda o serveis\nEn algunes ocasions, únicament tractarem les dades fins al moment en què tu decideixis, com és el cas de les dades de pagament (targeta).\n5. COMPARTIREM LES TEVES DADES AMB TERCERS?\nPer a complir les finalitats indicades en la present Política de Privacitat, és necessari que donem accés a les teves dades personals a terceres parts que ens donin suport en els serveis que t’oferim, a saber:\n6. QUINS SÓN ELS TEUS DRETS QUAN ENS FACILITA LES TEVES DADES?\nEns comprometem a respectar la confidencialitat de les teves dades personals i a garantir-te l’exercici dels teus drets. Pots exercitar-los sense cap cost escrivint-nos un correu electrònic a la nostra adreça info@culetsdetela.cat, simplement indicant-nos el motiu de la teva sol·licitud i el dret que vols exercitar. En cas que ho considerem necessari per a poder identificar-te, podrem sol·licitar-te còpia d’un document acreditatiu de la teva identitat.\nEn particular, independentment de la finalitat o la base legal en virtut de la qual tractem les teves dades, tens dret a:\nDemanar-nos accés a les dades dels quals disposem de tu.\nDemanar-nos que rectifiquem les dades dels quals ja disposem. De totes maneres, tingues en compte que, en facilitar-nos activament les teves dades personals per qualsevol via, garanteixes que són certs i exactes i et compromets a notificar-nos qualsevol canvi o modificació d’aquests.Si us plau, recorda que per regla general només has de facilitar-nos les teves pròpies dades personals, no els de tercers, excepte en el permès en aquesta Política de Privacitat.\nDemanar-nos que Suprimim les teves dades en la mesura en què ja no siguin necessaris per a la finalitat per als quals necessitem tractar-los segons t’hem informat més amunt, o en què ja no comptem amb legitimació per a fer-ho.\nDemanar-nos que limitem el tractament de les teves dades, la qual cosa suposa que en determinats casos puguis sol·licitar-nos que suspenguem temporalment el tractament de les dades o que els conservem més enllà del temps necessari quan puguis necessitar-lo.\nSi ens has proporcionat el teu consentiment per al tractament de les teves dades per a qualsevol finalitat, també tens dret a retirar-ho en qualsevol moment. Algunes de les formes en les quals pots retirar el teu consentiment estan explicades en l’apartat 2 en el qual expliquem per a quines finalitats tractem les teves dades.\nQuan la nostra legitimació per al tractament de les teves dades sigui el teu consentiment o l’execució del contracte, segons l’explicat en l’apartat 3, també tindràs dret a sol·licitar la portabilitat de les teves dades personals. Això significa que tindràs dret a rebre les dades personals que ens hagis facilitat en un format estructurat, d’ús comú i llegible per una màquina, per a poder transmetre-ho a una altra entitat directament, sempre que tècnicament sigui possible.\nD’altra banda, quan el tractament de les teves dades estigui basat en el nostre interès legítim, també tindràs dret a oposar-te al tractament de les teves dades.\nSi ens proporciones Dades Personals de terceres persones, garanteixes haver-los informat sobre les finalitats i la forma en la qual necessitem tractar les seves dades personals.\nÉs possible que modifiquem la informació continguda en aquesta Política de Privacitat quan ho estimem convenient. En cas que ho fem, t’ho notificarem a la teva adreça de correu electrònic quan el canvi en qüestió sigui significatiu envers la teva privacitat, de manera que puguis revisar els canvis, valorar-los i, si escau, oposar-te o donar-te de baixa en algun servei o funcionalitat. En qualsevol cas, et suggerim que revisis aquesta Política de Privacitat de tant en tant per si hi hagués canvis menors o introduïm alguna millora interactiva, aprofitant que sempre la trobaràs com a punt permanent d’informació en la nostra Web.\nUtilitzem cookies i dispositius similars per a facilitar la teva navegació en la Plataforma, conèixer com interactues amb Nosaltres i, en determinats casos, poder mostrar-te publicitat en funció dels teus hàbits de navegació. Si us plau, llegeix la nostra Política de Cookies per a conèixer amb major detalli les cookies i dispositius similars que usem, la seva finalitat i una altra informació d’interès.


Títol original: Doble yo\nDirecció: Felipe Rugeles\nA partir de la trobada de manuscrits, fotografies i films de l’etnògraf colombià Gregorio Hernández d’Alba, es teixeix i posa en escena un deliri: aquell que va provocar i continua provocant el tràgic desacord i incomprensió entre espanyols i indígenes, colonitzadors i colonitzats i les petjades d’aquest trauma en la història. L’arxiu d’Hernández d’Alba conté coses felices, terribles i morboses: anotacions de somnis i cartes del científic als seus germans, que descriuen els seus viatges. Doble yo és una experiència visual i sonora, construïda com un palimpsesto de temps i materials.\nDimarts, 7 gen, 21:30\n"En conjugar els testimonis sobre la missió d'Hernández d'Alba amb el recorregut del fictici Pero López per les senderes, mercats i entorns de la Colòmbia més pobra, la indígena, Rugeles, que finalitza el documental gargotejant un insegur «Jo?» en un paper, acaba equiparant a conqueridors espanyols i elits blanques actuals, uns i altres units per la incomprensió i el menyspreu cap als indígenes." (Insertos de cine)


Senyals de seguretat en 2n d’ESO – IES Henri Matisse\nSenyals de seguretat en 2n d’ESO\nHomeSenyals de seguretat en 2n d’ESO\nL'alumnat de segon d'ESO que cursa l'optativa de Taller de Tecnologies, ha començat el curs treballant per la seguretat. Per al disseny i construcció de senyalització han tingut en compte la diversitat lingüística de la nostra comunitat educativa, i han emprat no sols el castellà i el valencià, sinò altres llegües com ara el francès, l'anglés, el xinés i l'àrab. Cal agrair l'ajuda que han prestat en aquest sentit, els alumnes de quart d'ESO, Yue Suo Pan i Ismail El Asimi, que ens han traduït les paraules.\nCom podem vore a les imatges, la major part dels alumnes s'han inspirat en la senyalització típica que han vist habitualment a espais com ara el McDonalds. Però el grup composat per Teresa Liern, Nacho Núñez, Carlos Santos i Noelia Sanchez, van ser més creatius amb un model de senyal similar a les que s'utilitzen a tràfic.\nLa proposta de la realització d'aquesta activitat va ser llançada pel professor Josep Martí, dies enrere quan les primeres pluges de la tardor van mullar diferents espais del Centre. Caldria recordar que el Centre, des de l'inici del seu funcionament, ha tingut goteres, que omplen d'aigua espais tan transitats com els corredors de la planta baixa. Tots sabem que el millor seria resoldre el problema de les goteres, però mentre esperem a que arribe aquell moment, al menys la senyalització ens ajudarà a desplaçar-nos amb més seguretat.\nMoltes gràcies a tots els alumnes pel seu treball altruista en pro del bé general. I felicitats pels resultats obtinguts.


Desenvolupament del Programa ACIM – DRETS EN ACCIÓ\nAquesta activitat es duu a terme dintre del Programa Drets en Acció, de Sensibilització sobre els Drets de la Infància i l’Adolescència, Prevenció del Maltractament Infantil i Promoció del bon tracte. Iniciativa en la línia estratègica marcada pel Consell d’Europa des de 2006 a través del seu Programa Building a Europe for and with Children, i dins del qual l’ACIM promou diverses accions dirigides a la difusió dels drets de la infància, a l’assumpció de la necessària coresponsabilitat ciutadana en defensa seva, i a la prevenció i eradicació de qualsevol tipus de maltractament infantil.\nEl Grup de Treball interdisciplinari com a Metodologia\nDavant els reptes que planteja la defensa dels Drets de la Infància i Adolescència, l’ACIM coordina grups integrats per professionals de diferents àmbits i serveis, tant públics com privats, amb la finalitat d’abordar conjuntament els diferents temes, tot promovent espais d’estudi, debat, elaboració de noves i adequades eines d’actuació, i disseny d’estratègies de sensibilització.\nGT sobre Vulneració dels drets dels Infants en les ruptures conflictives de parella\nIniciat al desembre de 2013, en l’enteniment que la instrumentalització dels fills i filles en el marc de les ruptures conflictives de parella és un tipus de maltractament infantil que per les seves particularitats mereix especial atenció i, sobretot, noves estratègies de prevenció i sensibilització, tant a nivell de la ciutadania en general com dels professionals implicats.\nEtapa d’Elaboració / Objectius (desembre 2013/gener 2015)\nDurant la primera etapa, de conformació del grup i d’elaboració dels documents de treball, entre desembre de 2013 i gener 2015, es van dur a terme vuit reunions interprofessionals al llarg de les quals i a partir de la reflexió conjunta, es van elaborar diferents documents de treball (quadres de relació d’àmbits i serveis implicats; de relació en funció de la prevenció, detecció i intervenció en cada cas; dels serveis, el seu funcionament i les relacions/derivacions entre ells; d’indicadors de risc específics i de factors de protecció; etc.).\nA més de la manca d’informació estadística sobre aquests tipus de situacions, es va constatar un insuficient coneixement mutu entre els serveis i professionals actuants, del qual deriva forçosament una coordinació deficient entre ells, que al seu torn repercuteix en respostes no sempre adequades a les situacions de conflicte i a les seves conseqüències en el desenvolupament personal dels infants i adolescents implicats.\nAixí doncs, els objectius que es va marcar el grup van quedar definits en:\nConèixer els diferents serveis, públics i privats, i professionals autònoms que actuen en situacions de conflictes de parella, tant amb els progenitors com amb els fills/es, i conèixer com aquests serveis i professionals interactuen entre ells: coordinacions, derivacions, i informació que tenen uns dels altres.\nIdentificar els indicadors de risc i factors de protecció d’aquest tipus específic de maltractament infantil, i la seva percepció en els diferents àmbits (salut, jurídic, serveis socials i ensenyament).\nIdentificar i proposar estratègies per a la sensibilització i prevenció, adreçades tant a professionals com a la població en general.\nEtapa de Presentació Pública del Grup de Treball (febrer/desembre 2015)\nUn cop acabada la fase d’elaboració de documents i definició d’objectius, es va iniciar l’etapa de presentacions del Grup. En aquest sentit, es va voler aprofitar l’ocasió no només per donar a conèixer la feina feta, sinó també per promoure la reflexió compartida sobre tots els aspectes que ofereix la qüestió en estudi, i alhora recollir els punts de vista dels diferents àmbits professionals cridats a intervenir.\nPer tal d’arribar al major i més divers nombre de professionals, aquestes trobades es van dur a terme a diferents punts del país: ciutat de Barcelona, Lleida, Tarragona i Girona.\nL’assistència global a aquestes sessions va ser de 250 persones (84 a Barcelona, 61 a Girona, 60 a Tarragona i 45 a Lleida).\nL’abril de 2016 es va aprovar el document final. Consulteu-lo aquí\nGT sobre Violències visibles i invisibles a l’àmbit escolar\nUna part important de la tasca duta a terme per l’Associació Catalana per la Infància Maltractada -ACIM- es desenvolupa a diferents centres educatius, escoles i instituts que demanen alguns dels tallers mitjançant els quals executem els programes Drets en Acció i Obre bé el Ulls. D’aquesta manera, arribem a infants de primària i joves de secundària, les seves famílies i professorat amb el nostre missatge de sensibilització i difusió dels Drets dels Infants, i de prevenció de tipus específics de maltractament infantil, com ara els associats al mal ús de la tecnologies de la informació i la comunicació.\nDes del lloc que ens permet la impartició dels esmentats tallers i xerrades, així com el desenvolupament del programa Acull, més l’experiència personal i professional dels membres de l’entitat, sovint prenem contacte amb situacions de conflicte, de diferents nivells de conflictivitat però sempre vinculades a formes violentes de relacionar-se, o, dit d’una altra manera, a les diverses expressions que pot assumir la violència en les relacions que es donen a l’àmbit escolar, ja siguin entre iguals, amb la participació d’adults i fins i tot des de les institucions i/o administracions.\nCom a entitat que des de l’any 1988, i des del prisma de diferents disciplines, treballa en defensa dels drets dels infants i adolescents, combat activament el maltractament i promou el bon tracte, volem reflexionar sobre la millor funció que podem assumir davant d’aquesta realitat.\nDes d’aquest punt de partida, amb esperit col·laboratiu i apostant com sempre pel treball en xarxa, el 13 d’abril de 2016 va començar el Grup de Treball de Violències visibles i invisibles a l’àmbit escolar, amb l’objectiu de reflexionar, elaborar propostes i estratègies d’actuació, recollir i difondre bones pràctiques.\nEl Grup de Treball, conformat per 29 professionals de diferents àmbits relacionats amb la infància i l’adolescència (i majoritàriament del món escolar), ha desenvolupat un seguit de sessions de treball amb periodicitat mensual. I actualment es troba en plena etapa de reflexió i d’intercanvi d’experiències.\nCategories Selecciona la categoria Activitats (7) Carrussel (4) COVID19 (12) Entrada (3) Notícies (33) Uncategorized (1)


Borja García és substituït als 24 minuts d'entrar a jugar - Diari de Girona\nBorja García és substituït als 24 minuts d'entrar a jugar\nEl migcampista, suplent per unes molèsties, va rebre un cop a les costelles\nGranell va ser titular de nou al mig del camp del Girona | Quinito/El Bierzo Digital\nUn vist i no vist. Pas fugaç el de Borja García pel Toralín, on només va aguantar 24 minuts al damunt del terreny de joc. Segona setmana consecutiva que ha d'abandonar el camp abans d'hora per un contratemps físic, el que va impedir veure'n la seva millor versió. Va ser un dels protagonistes de la matinal de futbol a Ponferrada, tot i que la seva rellevància amb la pilota als peus va ser escassa. No estava al cent per cent el de Villaverde. Per això va ser suplent en una de les sorpreses del dia. Perquè si el 10 està bé, juga. Pep Lluís Martí va considerar que el millor per al col·lectiu era que Borja, d'entrada, descansés. El seu lloc el va ocupar Samu Sáiz. El motiu? En l'anterior jornada, contra el Tenerife a l'estadi, no havia pogut acabar el partit per culpa d'una petita lesió que li ha estat fent la guitza durant tota la setmana. No n'havia dit res el club fins que ahir Martí, en roda de premsa, va desvetllar que el jugador no s'havia pogut exercitar amb normalitat. Lluny d'estar al cent per cent, es va quedar a la banqueta. Va ser a la segona meitat quan va saltar a la gespa. Amb empat al marcador i el partit obert, un escenari propici per les seves aptituds, va sortir. Però va durar poc i va entrar menys en el joc. Just quan s'assenyalava el temps afegit i el Ponferradina atacava tot buscant el gol que desequilibrava el marcador, el Girona feia el tercer i últim canvi. Borja era l'escollit.\nVa marxar lentament cap a la banqueta, amb visibles signes de dolor mentre es posava la mà a la part inferior de les costelles. Va ser Pep Lluís Martí qui va posar una mica de llum a tot plegat uns minuts després. Explicava que, efectivament, Borja havia patit un fort cop en aquella part del cos que fins i tot li feia difícil caminar. Caldrà ara veure com evoluciona en els propers dies per saber si està o no en condicions ja no d'exercitar-se amb normalitat, sinó d'entrar en la propera convocatòria per rebre aquest diumenge el Fuenlabrada a Montilivi.\nArribi o no a la cita, el que sembla evident és que no hi serà Aday i molt probablement un Jozabed que continua fora de combat. Ignasi Miquel tot just acaba de sortir d'una lesió, ja treballa amb certa normalitat i ben aviat estarà disponible. S'haurà de veure si és aquest cap de setmana o no el dia del seu retorn. Qui sí tornarà és Gerard Gumbau, que acaba de complir un partit de sanció per acumulació de targetes. Stuani serà una altra de les novetats un cop acabat el periple amb la seva selecció, mentre que a Mojica, també a la infermeria, no se l'espera.


Sanitat confirma que la variant de covid a València és l'anglesa\nEls investigadors apunten que en un 99,9% es tracta de la variant anglesa, i no índia com es va pensar en un primer moment\n"El resultat pràcticament definitiu és que es tracta de la variant anglesa, no l'índia". Així és la informació que ha facilitat la conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública sobre aquest tema a la seqüenciació del virus que s'està realitzant per una persona contagiada a l'Hospital General de València.\nSegons explica el departament que dirigeix Ana Barceló, "els investigadors apunten que en un 99,9% de probabilitats es tracta de la variant anglesa. Llevat que les anàlisis donaren un inesperat gir, donem per bo aquest resultat".\nLes alarmes van saltar dimecres passat, quan Sanitat investigava la seqüència de PCR d'una dona ingressada amb coronavirus a l'Hospital General de València per si podria sigut contagiada amb el cep indi ja que la seua germana havia estat recentment en aquest país.\nEncara que des de la conselleria ja assegurant que era impossible que es tractara del cep indi, han continuat amb les investigacions, que han concluído el que es va pensar en un primer moment, que es podria tractar de la variant anglesa.\nCep indi, present en diversos països\nAquesta variant del coronavirus s'ha detectat en “almenys 17 països”, tal com ha assenyalat l'Organització Mundial de la Salut. S'ha detectat a l'Índia, Regne Unit, Singapur i en els últims dies també a Bèlgica, Suïssa, Grècia o Itàlia.\nDes de l'OMS aclareixen que és una variant “d'interès” però “no preocupant”, per tant descarten que siga més letal, contagiosa o capaç d'esquivar a la vacuna.\nRespecte al que està succeint al país, amb la recrudescència de la pandèmia, disparant-se els casos i les morts, expliquen des de l'OMS que pot haver-se de també a l'incompliment de les restriccions i que, per tant, el virus estiga descontrolat.


Creativitat: una de les claus per superar la crisi | Ser on siguis\nCreativitat: una de les claus per superar la crisi\nLes dificultats sempre han estat un vector d’impuls en el naixement de grans empreses que van saber trobar noves idees i oportunitats. La història n’està farcida d’exemples\nEl terme crisi en xinès es compon de dos caràcters: l’un expressa perill, i l’altre, oportunitat. Aquesta conjugació de significats l’han experimentat grans empreses que, precisament, van néixer o van ressorgir en èpoques complicades en què la creativitat va tenir un paper clau per a la seva supervivència.\nÉs el cas del fabricant i distribuïdor de béns de consum Procter & Gamble, que aglutina marques com ara Ariel, Gillette i Dodot. Aquesta multinacional d’origen estatunidenc va sorgir l’any 1837 durant l’època que es coneix com a pànic borsari, una caiguda vertiginosa de les cotitzacions en la majoria dels valors de la Borsa, que va desencadenar una crisi financera de sis anys.\nEn aquells dies, dos joves entorn dels 30 anys d’edat, el fabricant d’espelmes William Procter i el de sabó James Gamble, que a més eren cunyats, temien que els seus negocis es ressentissin en un escenari econòmic tan lamentable. Per evitar-ho, van unir els seus esforços per muntar un negoci de productes domèstics a Cincinnati (Estats Units).\nLa seva eclosió empresarial, tanmateix, no va arribar fins al cap de gairebé 25 anys, en un altre escenari crític, la guerra de Secessió. Va ser aleshores quan la companyia va guanyar contractes per subministrar sabons i espelmes a l’exèrcit de la Unió, cosa que els va servir per donar a conèixer els seus productes arreu del país.\nEls seus hereus també han demostrat talent posteriorment. El 1887 van decidir repartir participacions de l’empresa als treballadors, ja que entenien que, d’aquesta manera, serien menys propensos a les vagues que en aquell moment començaven a proliferar per reivindicar la jornada laboral de vuit hores.\nQuin impacte genera el lideratge creatiu?\nNo acovardir-se davant les crisis, tenir una bona idea i innovar. La creativitat és la base de la innovació, i el lideratge creatiu, la base de la innovació. Un lideratge basat a acompanyar l’equip en l’aprenentatge del treball fora de la zona de confort i motivar-lo per mantenir la ment oberta i oblidar-se de convencionalismes.\n“Soc partidari de fomentar aquest tipus de pensament i lideratge creatiu. Contra la crisi, creativitat”, proclama Paris de L’Etraz, professor d’emprenedoria i director del Venture Lab de la IE University.\nLa clau per a De L’Etraz és que aquesta creativitat aplicada al negoci generi algun tipus d’impacte. “Si no s’aconsegueix aquest impacte, llavors no és un bon negoci”. Aquest especialista posa els exemples actuals d’Amazon, Airbnb o Uber. Van tenir la idea i van aconseguir tenir repercussió en la nostra societat.\n“La creativitat és on comença tot, és l’inici de la nova idea. L’altra part del viatge d’innovació és l’experimentació, les proves i l’aprenentatge en fer”, ressalta la professora del Departament d’Operacions, Innovació i Data Sciences d’Esade, Ivanka Visnjic. Creu que s’està veient un augment de la innovació sense precedents, i posa com a exemple la utilització de la intel·ligència artificial per contribuir al descobriment de la cura per a la COVID-19.\n“Allò que abans requeria mesos o anys, ara es fa en dies o setmanes. Allò que feien organitzacions individualment, ara es fa en col·laboració. A curt termini, això ens ajuda a combatre la pandèmia. A llarg termini, ens ensenya una nova manera de treballar: molt més àgil, digital i col·laborativa”, resumeix.\nQuins mètodes creatius existeixen per aconseguir negocis pròspers?\nHi ha diverses metodologies per millorar la productivitat en clau creativa que es poden adaptar molt bé a les circumstàncies actuals de crisi mundial.\nEl mètodo Lean\nAquest procediment es va començar a aplicar a les fàbriques de Toyota després de la Segona Guerra Mundial, quan el Japó es va haver d’enfrontar a una forta mancança de recursos i a la necessitat de reconstruir les zones industrials. Aquesta metodologia persegueix oferir allò que els potencials clients demanen d’una manera tan àgil com sigui possible, prescindint dels processos que no aporten res i, per tant, usant menys recursos en termes de temps, matèries primeres i costos.\n“Avui s’exigeix ser flexible i tenir capacitat d’adaptació”, subratlla el director del Venture Lab de la IE University. I aquesta metodologia fomenta totes dues qualitats. Va néixer en la indústria del desenvolupament de programari, on les necessitats i les prioritats del client canvien a una gran velocitat. Es basa a distribuir les responsabilitats entre els components del grup de treball i proposa que l’atenció recaigui més en els individus i en les seves interactuacions que no pas en els processos i els instruments.\nVivim temps propicis per a aquesta metodologia que busca crear nous serveis o productes mitjançant l’observació de l’usuari i la participació activa d’aquest usuari en el procés de creació. “És una bona tècnica quan assumeixes altres maneres de treballar diferents. La clau rau sempre a deixar enrere les idees i les presumpcions del passat i aprendre a treballar fora de la teva zona de confort. Això acostuma a donar lloc a la generació de solucions innovadores i disruptives que acaben reportant beneficis a l’empresa”, opina de L’Etraz.\nEl Design Thinking i les metodologies Lean i Agile tenen una característica comuna fonamental, segons Visnjic: “Comencen a partir d’un problema ben definit del client, proposen una solució i després passen a les proves. És en aquesta última fase on hi ha la clau”. En comptes de fer-ho linealment, del principi al final, aquests mètodes proposen repeticions i aprendre dels comentaris dels usuaris, abans de comprometre més diners i recursos. “En comptes d’evitar el fracàs i invertir molt de temps i recursos perquè el resultat sigui perfecte, es fa tot el contrari: s’accepta el fracàs com a part del procés d’aprenentatge”.\nEmpreses que van prosperar en temps de crisi\nGeneral Electric va néixer l’any 1892, en plena fase d’incertesa davant els canvis tecnològics que havia de portar el nou segle. La companyia va sorgir de la fusió de dues companyies estatunidenques, Edison Electric Light Company i Thomson-Houston. L’operació corporativa va ser ideada per l’empresari J. P. Morgan, que va imprimir un esperit innovador a la nova companyia llançant-la al desenvolupament de locomotores elèctriques, ventiladors, transformadors i bombetes de durada més llarga.\nDick i Maurice McDonald, fundadors de McDonald’s, també van aprofitar un període convuls, l’inici de la Segona Guerra Mundial, entorn del 1940, per obrir el seu primer restaurant a San Bernardino (Califòrnia). Els germans van establir les bases del florent negoci del menjar ràpid en replicar el funcionament de les cadenes de muntatge industrial al sector de l’alimentació, en concret a la venda d’hamburgueses, patates fregides i batuts. Aquesta especialització permetia servir el menjar al client en molt poc temps i a un cost molt ajustat i accessible a les possibilitats de totes les classes socials.\nPrecisament, oferir productes i serveis barats és una de les màximes que sorgeixen en temps de crisi, quan els pressupostos són molt més ajustats. Leroy Merlin, a Europa, i Home Depot, als Estats Units, van aprofitar aquesta premissa per fer-se un lloc en el mercat.\nLeroy Merlin va sorgir a França el 1923, quan Adolphe Leroy i Rose Merlin van decidir crear una empresa per vendre l’estoc de material militar americà que ja no s’utilitzaria quan va acabar la Primera Guerra Mundial. Posteriorment, van reorientar el negoci a la venda de productes de construcció i mobles, la seva activitat principal avui dia.\nHome Depot va néixer a Atlanta (Estats Units), l’any 1978, precisament entre dues crisis del petroli (1973 i 1979). Va sorgir de la mà de dos exempleats d’una ferreteria, un banquer i un expert en comercialització. Aquests quatre professionals són responsables en part del concepte do it yourself (“fes-ho tu mateix”, en català), que convida el consumidor a construir els seus mobles i fer pel seu compte modificacions a casa seva, fent servir eines ideades per a això.\nTendències Competència Economia