Un total de 7 projectes han estat escollits en els pressupostos participatius 2020-2021\nBenvinguts al web de l'Ajuntament d'Esparreguera - Divendres 18/09/2020\nGovern Obert, Participació Ciutadana\tDilluns, 8 de juny de 2020\nLes propostes més votades han estat Esparreguera florida; Xarxa de camins saludables entre el nucli urbà, Can Rial i Mas d’en Gall; Promocionem la cultura d’Esparreguera; Sortides inclusives a la natura amb la cadira Joëlette; Insonorització del gimnàs de l’Escola Mare de Déu de la Muntanya; Pistes de Mas d’en Gall; i Xarxa de camins saludables\nDesprés que ahir es tanquessin les votacions de les propostes ciutadanes admeses als pressupostos participatius 2020-2021, l’Ajuntament d’Esparreguera ja ha donat a conèixer quins són els projectes als quals es destinaran els 200.000 euros del pressupost d’inversions d’enguany. Es tracta de les propostes Esparreguera florida; Xarxa de camins saludables entre nucli urbà, Can Rial i Mas d’en Gall; Promocionem la cultura d’Esparreguera; Sortides inclusives a la Natura amb la cadira Joëlette; Insonorització del gimnàs de l’Escola Mare de Déu de la Muntanya; arranjament de les Pistes de Mas d’en Gall; i la Xarxa de camins saludables. Aquests són els set projectes que han obtingut més vots i podran ser executats pel consistori, perquè la seva valoració econòmica suma un pressupost total de 198.490 euros. El procés ha comptat amb la participació de 662 persones i s’han emès un total de 3325 vots, que s’han repartit entre els 48 projectes que van ser admesos a l’edició d’enguany.\nLa regidora de Bon Govern, Maria Mas, ha explicat que, un cop coneguts els projectes guanyadors, a partir d’ara s’iniciaran contactes amb la ciutadania per tal de definir conjuntament l’abast de les diferents actuacions, que s’acordarà juntament amb el departament de Planificació de l’Ajuntament i els serveis i regidories directament afectats per cada projecte. Els contactes amb la ciutadania començaran a fer-se de manera immediata però l’inici de cadascuna de les actuacions quedarà supeditat a la tramitació prèvia necessària, tan a nivell tècnic com a nivell jurídic o de contractació. En aquesta edició s’han presentat 104 propostes, de les quals s’han admès 48 projectes, que són els van passar a la fase de votació. El procés ha comptat amb 662 participants, dels quals 614 han participat en les votacions i han emès un total de 3325 vots. En la primera edició, el 2018, va haver-hi 483 participants i 1.277 vots, el que suposa un increment del 37% en nombre de participants i un 160% en nombre de sufragis. En aquest sentit, Maria Mas ha destacat que “és molt valorable l’augment tant en el nombre de participants com en el nombre de vots emesos, de la mateixa manera que és plenament satisfactòria la implicació de la ciutadania i les entitats, que han viscut i promogut molt activament aquesta edició dels pressupostos participatius”.\nEl projecte que ha aconseguit més suports ha estat Esparreguera florida, una proposta presentada per l’alumnat de 4t de primària de l’escola Mare de Déu de la Muntanya, que ha aconseguit 238 vots. El projecte està valorat en 25.000 euros i pretén millorar l’enjardinament i ornamentació floral dels espais urbans i lúdics del municipi perquè en el futur pugui aspirar a ser un dels pobles reconeguts com a Vila Florida. En segona posició, amb 218 vots, hi ha la Xarxa de camins saludables entre nucli urbà, Can Rial i Mas d’en Gall, presentada per l’Associació de Veïns de Can Rial, que proposa la senyalització de senders i camins saludables entre aquests dos barris i el nucli urbà d’Esparreguera. La proposta està valorada en 20.000 euros. En tercer lloc, trobem la proposta Promocionem la cultura d'Esparreguera, que amb 198 vots i valorada en 5.000 euros aposta per dotar a l’Escola Municipal de Música i Dansa d’un major nombre d’instruments i material divers per poder arribar a més alumnes i futurs artistes de la vila.\nEn quarta posició hi ha un projecte de l’entitat Petjades de Colors, les Sortides inclusives a la natura amb la cadira Joëlette, que permet accedir al medi natural a persones amb mobilitat reduïda, ja que facilita l’accés a espais que són inaccessibles en una cadira de rodes convencional. La proposta ha obtingut 183 vots i està valorada en 3.490 euros. En cinquè lloc, hi ha el projecte d'insonorització del gimnàs de l’Escola Mare de Déu de la Muntanya, presentat pel mateix centre educatiu que assegura que amb una bona insonorització aquest seria un espai ideal per a organitzar diferents activitats culturals i esportives per a la població. Ha obtingut 181 vots i té un pressupost de 25.000 euros.\nEn sisè lloc, i amb 168 vots, hi ha el projecte d’arranjament de les Pistes Mas d’en Gall, presentat per l’Associació de Veïns Mas d’en Gall Noves Generacions. Aquesta és la iniciativa que té el pressupost més elevat, 100.000 euros, el màxim permès en aquesta convocatòria dels pressupostos participatius i, entre altres coses, preveu el tancament amb una teulada de les pistes situades al carrer de Can Fosalba, solventar els problemes de goteres i l'arranjament de la caseta i els vestuaris. L’últim projecte que ha aconseguit entrar dins la partida de 200.000 euros dels pressupostos participatius és la Xarxa de camins saludables. Amb 167 vots i un cost de 20.000 euros, proposa fer un mapa i diverses rutes senyalitzades com a camins saludables pel municipi, acompanyades d’estacions on fer exercici.\nEl projecte que ha aconseguit més suports ha estat Esparreguera florida


Les dificultats econòmiques impedeixen a l'Ajuntament d'Olot fer front a la reforma del Firal - Olot TelevisióOlot Televisió\nLes dificultats econòmiques impedeixen a l’Ajuntament d’Olot fer front a la reforma del Firal\nÚltima actualització 01 febr. 2013\nEl regidor de Promoció Econòmica de l’Ajuntament d’Olot, Estanis Vayreda, creu que l’equip de govern no pot fer front a una reforma del Firal durant aquest mandat, i emplaça a afrontar el problema si la situació econòmica millora en la propera legislatura. De totes maneres, la revitalització de la zona es veurà afavorida aquest mateix 2013 amb la instal·lació provisional de la Plaça Mercat als terrenys de Can Gelada, que ja té data d’enderrocament: el 19 de febrer.\nTot i que en el programa electoral de l’actual equip de govern hi figurava la remodelació del Firal d’Olot, el regidor de Promoció Econòmica de l’Ajuntament, Estanis Vayreda, dubta que es pugui afrontar aquesta obra durant l’actual mandat del consistori olotí per la situació econòmica que travessa el país. Segons el mateix regidor, no s’ha descartat l’avantprojecte presentat per l’anterior equip de govern, però és molt probable que la reforma del Passeig d’en Blay s’haurà d’afrontar de forma urgent en la propera legislatura.\nDe totes maneres, Vayreda és optimista pel que fa a la dinamització de la zona aquest 2013: l’edifici de Can Gelada, on s’instal·larà el mercat provisional, ja té data d’enderrocament: el 19 de febrer. Després, al cap de tres mesos, els placers de la Plaça Mercat ja es podran instal·lar al nou espai provisional mentre durin les obres de remodelació de la Plaça Mercat, que duraran fins a la tardor de 2014. Amb l’obertura d’aquest mercat provisional, la zona també es dinamitzarà gràcies a la connexió directa entre el Firal amb el carrer dels Dolors i Sant Rafel.


Es tracta d'un fet excepcional que feia 61 anys que no s'observava\nImatge de satèl·lit de les tempestes tropicals 'Marco' (a l'esquerra) i 'Laura' (a la dreta) WINDYTV\nBarcelonaLa temporada d'huracans a l'Atlàntic està sent molt activa. Ara mateix hi ha dos ciclons tropicals amb nom al mar del Carib. Es tracta de 'Laura' i de 'Marco', el dotzè i el tretzè d'aquest any. Mai abans, des que es tenen dades, el cicló tropical número tretze d'un any havia arribat tan d'hora. L'anterior rècord era dels anys 2005 i 2011, quan el tretzè cicló tropical de la temporada havia estat batejat el 2 de setembre, en tots dos casos.\nEn aquests moments, tant 'Marco' com 'Laura' són tempestes tropicals, és a dir, que no arriben a tenir vents sostinguts superiors als 119 km/h com per ser considerats huracans. De fet, la pressió atmosfèrica al seu centre no és pas gaire baixa, de moment. En el cas de 'Marco', és de 993 hPa, i en el cas de 'Laura', de 1005 hPa, semblant a les depressions que ens afecten a casa nostra.\nLa singularitat d'aquesta situació és que no és gens habitual trobar dos ciclons tropicals batejats alhora al golf de Mèxic. Aquest fet tan sols ha passat dues vegades més des que hi ha registres (1851): els anys 1933 i 1959.\nSegons les prediccions, 'Marco', que ara mateix es troba a l'oest de Cuba, podria guanyar força durant les hores immediates fins a convertir-se en un huracà de categoria 1 just abans de tocar terra a l'estat de Louisiana aquest dilluns al vespre. En canvi, 'Laura', que aquest migdia estava afectant la República Dominicana, podria ser fins i tot més intens.\nPredicció pel cicló tropical 'Marco' Noaa\nPredicció pel cicló tropical 'Laura' Noaa\nCuriosament, els models meteorològics indiquen que l'ull d'aquest segon cicló tropical tocaria terra dijous al matí també a Louisiana, pocs centenars de quilòmetres més a l'oest que 'Marco'. Tot i això, la incertesa en la predicció encara és força elevada. En qualsevol cas, el Centre Nacional d'Huracans dels Estats Units ja ha emès diversos avisos per pluges intenses, vent fort, onatge i una pujada del nivell del mar.


200 g de cap de llom\n100 g de jarret de vedella\n200 g de pollastre\nEn una olla amb aigua, sal i un raig d’oli, bulliu les plaques de canelons. Refredeu-les, esteneu-les sobre un drap i assequeu-les.\nRostiu les carns salpebrades amb la canyella, els alls, la ceba i el tomàquet. A mig rostir, feu-hi la reducció del vi. Coleu-ne el suc, retireu la canyella i passeu-ho tot per la màquina de trinxar.\nBarregeu el farciment amb la beixamel i repartiu-lo per sobre de les plaques de canelons.\nEmboliqueu els canelons, poseu-los en una placa de forn untada amb mantega, cobriu-los amb beixamel i poseu-hi per sobre el formatge ratllat i unes boletes de mantega.\nPoseu-los al forn a 180 ºC, 15-20 min, per escalfar-los i gratinar-los.


Un dia més amb vida, veure ara a Filmincat\nRaul De La Fuente, Damian Nenow · Biòpic, Animació\n2017 · 82min. 12+ HD VOS\nGoya a la Millor Pel·lícula d'Animació, narra el viatge de tres mesos que el prestigiós reporter Ryszard Kapuscinski va realitzar a través d'una Angola devastada per la guerra.\nGuardonada amb el Premi del Públic a Sant Sebastià i amb el Goya a la Millor Pel·lícula d'Animació, narra el viatge de tres mesos que el prestigiós reporter Ryszard Kapuscinski va realitzar a través d'una Angola devastada per la guerra.\nKapuscinski és un reporter polonès, idealista i amic de les causes perdudes. El 1975 viatja a Angola, l'últim camp de batalla de la Guerra Freda, un lloc on la salutació equivocada et pot costar la vida. El país africà i les persones que coneix en la seva aventura, com la carismàtica guerrillera Carlota, el canviaran per sempre. El viatge suïcida al cor de les tenebres transforma el periodista en escriptor.\nAnimació Europea Animació Espanyola Animació per Adults Animació Rotoscòpica Conflicte a l'Àfrica Antibel·licista Ambientada a l'Àfrica Guerra Freda Dones guerreres Basada en una novel·la Corresponsal Estranger Drets Humans Anys 70 Periodisme Grans Estrenes\nEspanya, Bèlgica , Polònia , Alemanya\nRecaptació: 110.737,00 €\n8,9 World Press Photo 2020: Visita Guiada Photographic Social Vision\nLlogar-la per 4,95 € 2020 · 40 min\nVisita guiada online a la nova exposició del concurs de fotoperiodisme internacional més prestigiós del món, en la seva edició barcelonina.


Literatura catalana contemporània - Illes: April 2009\nGabriel Sevilla, Albert Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán, José M. Carbonero, Jaime Carbonero, Antoni M. Thomàs...\nGabriel Sevilla, Albert Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán, José M. Carbonero, Jaime Carbonero, Antoni M. Thomàs i Salvador Bastida: el dogmatisme i el sectarisme a les Illes\nEl diari El País parlava recentment, comentant l'estrena del documental de Manuel Palacios Rejas en la memoria, del "pacte de silenci" entre PCE, PSOE i els franquistes reciclats en tot el que feia a la memòria històrica del nostre poble. La pseudoesquerra acceptà de seguida les condicions d'aquests franquistes aperturistes per a instal·larse en els privilegis que comportava la gestió del nou règim. Personatges com Santiago Carrillo, la "Pasionaria", Ignacio Gallego, Pere Ardiaca (tots plegats autèntics protagonistes dels assassinats dels militants del POUM, d'Andreu Nin, de centenars d'anarquistes en temps de la guerra civil) per part del PCE o Alfonso Guerra, per part de la socialdemocràcia, foren els encarregats de perseguir la dissidència en temps de la transició i anys posteriors. Els serveis d'ordre del carrllisme (PCE) estripaven les banderes republicanes en les manifestacions de la transició, criminalitzaven els partits republicans i nacionalistes, acusaven sense cap mena de vergonya les diverses organitzacions d'esquerra i marxistes que no acceptaven els pactes amb la patronal i el franquisme reciclat de "fer el joc al feixisme".\nSi no ens fixam atentament com anà la transició, sobre quins pactes i renúncies (històriques, polítiques, culturals) es va aconseguir que l'esquerra oficial arribàs a l'usdefruit de les poltrones institucionals, haurem entès poca cosa del combat del present. Recordem que la pseudoesquerra aconseguí la seva legalització (per part dels sectors franquistes reciclats) a costa d'abandonar els seus signes d'identitat històrica, és a dir, al preu de renunciar al marxisme, a les tradicions republicanes (s'acceptà de seguida la monarquia) i a la reivindicació de l'autodeterminació dels pobles. En el fons, aquestes renúncies significaven enterrar quasi un segle i mig d'història i de lluites del poble. Acceptant els antipopulars Pactes de la Moncloa, desactivant el moviment obrer (abandonant les pràctiques de democràcia directa, acceptant la divisió sindical, posant sordina a celebracions republicanes, cada vegada més silenciades, no em parlem de servar la memòria de la guerrilla antifeixista!), els poders fàctics trobaven en una esquerra amnèsica (per conveniència) el millor aliat per a conservar l'essencial del sistema.\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 11:19 PM 0 comments\nLa novel·la catalana i els escriptors illencs - López Crespí: Premi de Novel·la Alexandre Ballester 2009\nMiquel López Crespí (sa Pobla, Mallorca 1946) és novel×lista, autor teatral, poeta i assagista. L'any 1968 l'escriptor començà les seves col×laboracions (especialment literàries) en els diaris de les Illes: Diario de Mallorca, Última Hora, El Mundo-El Día de Baleares, Diari de Balears... Durant molts d'anys portà la secció d'entrevistes del suplement de cultura del diari Última Hora i de la revista de l'Obra Cultural Balear El Mirall.\nMiquel López Crespí ha guanyat diversos premis literaris de poesia, novel×la, contes, teatre i narrativa juvenil entre els quals podríem destacar: "Ciutat de Palma de Teatre 1974", "Ciutat de Palma de Narrativa" (1991), "Joanot Martorell" de narrativa (València), "Pompeu Fabra 1984", "Joan Santamaria 1989" (Barcelona), Premis Ciutat de València (de poesia i narrativa), Premi Especial Born de Teatre, Premi Teatre Principal-Consell Insular de Mallorca de Teatre, "Marià Vayreda" de narrativa (Girona), Premi de les Lletres 1987 (Mallorca), Premi de Narrativa "Miquel Àngel Riera", Premi Valldaura de novel×la (Barcelona), Premi de teatre "Carles Arniches" (Alacant), Principat d'Andorra (Grandalla) de Poesia, Premi de Literatura "Serra i Moret 1993" de la Generalitat de Catalunya, Premi de Poesia del Consell Insular d'Eivissa i Formentera, Premi de Literatura de l'Ateneu de Maó (Menorca), Premi Nacional de Literatura "Camilo José Cela", Premi de Poesia "Ibn Hazm 2003", Premi de Poesia Ciutat de Tarragona 2005...\nD'ençà començaments dels anys setanta ha publicat més de seixanta llibres de narrativa, poesia, teatre, memòries, novel×la i assaig entre els quals podríem destacar:; L'Antifranquisme a Mallorca 1950-1970 (memòries); L'amagatall (novel×la); Cultura i antifranquisme (assaig); Vida d'artista (narrativa); Històries del desencís (narrativa); La novel·la (novel·la); Punt final (poesia); No era això: memòria política de la transició (assaig); Acte Únic (teatre); El cadàver (teatre); Núria i la glòria dels vençuts (novel×la); Revolta (poesia); Estat d'excepció (novel×la); Breviari contra els servils (narrativa); Literatura mallorquina i compromís polític: homenatge a Josep M. Llompart (assaig); El darrer hivern de Chopin i George Sand (novel·la); Corambé: el dietari de George Sand (novel·la); Lletra de batalla (poesia); Els anys del desig més ardent (teatre); Defalliment: memòries de Miquel Costa i Llobera (novel·la); Temps moderns: homenatge al cinema (poesia); Damunt l´altura. El poeta il·luminat (novel·la); El cant de la Sibil·la (poesia); Les ciutats imaginades (poesia); Naufragis lents (poesia); La conspiració (novel·la); Cultura i transició a Mallorca (assaig); Carrer de Blanquerna (teatre); Un viatge imaginari i altres narracions (contes); París 1793 (novel·la); i Espais secrets (poesia).\nNovetats editorials Sant Jordi 2009 - Poetes de les Illes -Blog de l'escriptor López Crespí\n40 anys de poesia mallorquina - Edicions Can Sifre publica el poemari Espais secrets\nEn el seu moment vaig comentar que molts dels poemes que conformen el llibre havien estat redactats en el transcurs de molts dels meus viatges per terres dels Països Catalans i l’estranger. Normalment utilitz una de les plaguetes que vaig comprar ja fa molts d’anys, a Venècia. Uns quaderns folrats amb paper negre i amb prop d´un centenar de pàgines. Tot plegat, aquest nombre de pàgines, em permet fer nombroses provatures, esborrar el que no m’agrada. A vegades el quadern esdevé així el dietari poètic de la vida d’un escriptor. El calaix de sastre on hi van a parar no solament els poemes. També hi són presents les idees, els suggeriments de les persones que m’envolten, les vivències del viatge, els llibres que vas llegint... Aquelles pel·lícules del passat o del present que t’impressionen,,, Quan el quadern s’acaba, utilitz igualment bocins de paper d’embolicar o de diari, el petit espai d’una entrada al cinema... tot serveix per deixar constància d’una idea, d’un suggeriment, d’un vers.\nDit això cal dir, emperò, que una vegada estudiats, seleccionats i passats en net els poemes que conformen Espais secrets t’adones de seguida de la forta unitat temàtica existent en el llibre. Crec que són dues les causes d’aquesta impressió d’unitat temàtica: la primera seria la intenció conscient d’anar treballant en una línia ben determinada, amb la idea de bastir un poemari unitari, que deixàs constància del moment, d’una circumstància història concreta i, especialment, de les vivències més íntimes de l’autor. Sempre m’he demanat com és possible separar els sentiments del poeta del món real, autèntic que l’encercla. És una tasca impossible! Però aquesta vegada es tractava de depurar alguns dels aspectes del meu llenguatge poètic. Un llenguatge, i cal reconèixer-ho, massa farcit sovint de metàfores i altres floritures semblants --el llast de la nostra formació literària, de les influències que ens han condicionat i condicionen!--.\nQuan vaig començar a bastir els primers versos del que, amb els anys, seria el poemari Espais secrets, em vaig prometre ser molt exigent amb el llenguatge, anar alerta amb les reiteracions lèxiques, amb les redundàncies emocionals. Els coneguts problemes derivats de la “passió” que sovint ens domina! Com podríem escriure poesia sense estar posseïts per la passió, pels sentiments, per la veritat que surt des de la fondària de l’ànima del poeta? Potser fos interessant –ho pensava i intuïtivament -recórrer a alguns dels vells trucs de les avantguardes europees de començaments de segle: provar de bastir un llenguatge simple, descarregat de verbalismes entorpidors. I, d’aquesta manera, aconseguir anar al nus del problema, al missatge essencial que el poeta vol transmetre al lector. Hauríem de parlar, doncs, d’un llibre escrit amb un cert fre a l'exuberància verbal. Un poemari que no permet el desenvolupament de períodes sintàctics gaire allargassats. Rompre amb els signes de puntuació és una eina al servei d’aquesta simplicitat del llenguatge creatiu que he emprat. Pensava que, si sobrava la gratuïtat de certes metàfores, el verbalisme heretat de la nostra formació –i deformació! -cultural, també trobava innecessaris els signes de puntuació. És evident que la intenció del poeta a aquestes alçades de la seva vida no és, ni molt manco!, bastir cap “revolució textual” heretada de llegat de les avantguardes literàries dels anys vint del segle passat. No és aquesta la intenció ni els objectius de l’autor. Simplement volem emprar les eines que ens proporciona la història de la poesia d’avantguarda per poder fer arribar molt millor al lector els moments de desesper, de ràbia, de joia i esperança del poeta.\nPerò tornem a l’”experimentalisme” que hom pot trobar a Espais secrets. Defugint certs aspectes de l’herència de l’Escola Mallorquina –els mateixos que criticava Josep M. Llompart a Literatura moderna de les Illes Balears (Editorial Moll, Palma, 1964)— en alguns dels poemes que comentam he emprat la prosa poètica. Una prosa poètica eixuta, mancada –com he escrit una mica més amunt--, de signes de puntuació, talment com surt, densa, del cor del poeta. Es tracta d’”experimentar” però sense cap pretensió de “fer història en la literatura” com a descobridors d’un nou “isme” literari. Sabem massa bé quines són les nostres limitacions, d’on procedim, el que els autors dels segles XX i XXI devem als moviments rupturistes –surrealisme, dadaisme, futurisme, simbolisme, etc.— per a vanar-nos de ser els “descobridors” mallorquins de tal o tal altra experimentació ocasional.\nEn el pla estrictament estilístic, el lector d’Espais secrets hi trobarà un radicalisme exacerbat en la línia de desenvolupar, amb tota la simplicitat possible, la càrrega existencial de l’època incerta que ens ha tocat viure, l'ànima de l’autor dels versos. Els impulsos que des dels grecs –i molts abans que els grecs!- impulsen els autors, és a dir, l’efecte del dolor, del desig, de la solitud, de la ràbia, de la revolta contra la injustícia, de la por davant les incerteses de l’amor, les excelsituds del sexe quan s’apodera, vital, de nosaltres; la melangia davant el pas inexorable dels anys; la terrible presència de la Mort al nostre costat... Aquests impulsos volen ser expressats lluny de qualsevol experimentalisme sintàctic tortuós i abarrocat. Potser hi resten encara ecos del surrealistes, la pulsió dels poetes impressionistes alemanys dels anys vint. Vet a saber si és la influència de l’antologia de Kurt Pinthus El crepuscle de la humanitat (Edicions de 1984, Barcelona, 2002). Però aprofundir en aquesta mena d’influències seria donar massa pistes, indicis del món cultural de poeta al lector. Val més que el lector s’enfronti sol, sense l’ajut de cap crossa, a l’inferno del poeta. Que endevini trucs i influències o, sinó, que és perdi creativament pel laberint de la creació i construeixi el seu món interpretatiu sense les indicacions, sempre interessades, sempre laberíntiques, dels autors. Facilitar-li massa la tasca seria excessiu. Que creï, juntament a l’autor el seu propi món. Que imagini el que vulgui, malgrat no trobi el camí, malgrat no endevini la influència cultural, política, literària que ha portat l’autor a escriure en un determinat estil o en un altre. Del que es tracta és de deixar constància de l’època que ens ha tocat viure (“mentre els mercenaris afinen la punteria / a les palpentes / dins del tramvia sense passatger / teclejant absurds sortilegis / m’adon que ja no hi ha gent als seients / les serenates resten glaçades vora les finestres del passat / ....”). Potser el poeta comença la cavalcada final. Arriben les “banderes de l’ocàs”. Que s’ha esdevengut amb els amics dels passats, amb aquells que compartírem les il·lusions i esperances del Maig del 68, de les revoltes anticapitalistes de la transició? Quan desaparegueren del costat? Moriren fa temps? Quants d’anys que no sabem res? Per què deixaren el combat, què els impulsà a claudicar davant els guanyadors?\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 11:47 PM 0 comments\nAntoni M. Thomàs, Gabriel Sevilla, Alberto Saoner, Gustavo Catalán, José Mª Carbonero, Salvador Bastida: el dogmatisme i el sectarisme a les Illes\nBernat Riutort, Ignasi Ribas, Antoni M. Thomàs, Gabriel Sevilla, Alberto Saoner, Gustavo Catalán, José Mª Carbonero, Salvador Bastida: el dogmatisme i el sectarisme a les Illes\nEl Bloc s'oposa als desastres de Jaume Carbonero i evita que es construeixin habitatges en sòl rústic\nEl BLOC evita que es construeixin habitatges en sòl rústic\nLa proposta per desenvolupar la Llei de l’habitatge, que Carbonero envià al Consell de Govern, permetia un miler de cases en aquest sòl a Palma i a Manacor. El BLOC s’hi oposà i no es faran\nL’oposició del BLOC ha evitat que el Govern permetés la construcció d’habitatges en sòl rústic a través del desenvolupament de la Llei d’Habitatge impulsada per Jaume Carbonero (PSOE). El conseller d’Habitatge va fer una proposta que incloïa diferents operacions urbanístiques en sòl rústic, a Palma i a Manacor, per edificar un miler d’habitatges de Protecció Oficial, a preu taxat, i també lliures. El PSOE pretenia dur aquesta proposta al Consell de Govern, però gràcies a l’oposició del BLOC finalment s’han eliminat les operacions en sòl rústic i s’han mantingut només les previstes en sòl urbà i urbanitzable.\nEl BLOC considera que l’objectiu de facilitar l’accés a l’habitatge és perfectament compatible amb la protecció del territori i amb el manteniment de l’equilibri dels usos del sòl. L’axioma segons el qual l’accés a l’habitatge comporta necessàriament un increment de la construcció i de l’ocupació de sòl només respon als interessos d’un determinat poder econòmic, i malauradament ha estat assimilat per l’esquerra més dòcil.\nRevista Digital del Bloc per Mallorca\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 4:27 AM 0 comments\nAndreu Nin i el POUM: els assassinats de la NKVD, el PCE i el PSUC en temps de la guerra civil. Els Fets de Maig de 1937 a Barcelona (i IV)\nEn parlar de l’estreta col·laboració entre la policia política enviada per Stalin i els dirigents del PCE i del PSUC, Wilebaldo Solano, el dirigent del POUM que pogué salvar-se de la mort a mans dels botxins estalinistes, va escriure: "En el asesinato de Andrés Nin se resume la odisea del líder del POUM desde su detención en Barcelona hasta su asesinato cerca de Alcalá de Henares, se da la lista completa, con nombres y apellidos, de la Brigada especial española que utilizó Orlov, con sus jefes Fernando Valentín y Jacinto Rosell (a la que pertenecía el policía Jiménez que aparece en Operación Nikolai), se acusa directamente a los coroneles estalinistas Burillo y Ortega, a David Vázquez y Gabriel Morón” (de l’article "La larga marcha por la verdad sobre Andreu Nin" que es troba penjat en el web de la Fundació Andreu Nin).\nÉs evident que amb la persecució dels revolucionaris del POUM i la CNT, el PCE i el PSUC tampoc no fan un paper "independent" de Moscou. Servils fins a límits increïbles, no fan més que seguir amb els ulls clucs les instruccions dels delegats de la Internacional que Stalin ha enviat a l’estat espanyol. En aquella època concreta, parlam del temps de la guerra civil, a la burocràcia que ha fet malbé la Revolució d’Octubre tampoc li interessava que, a l’Estat espanyol triomfàs un socialisme no controlat per Moscou, el col·lectivisme llibertari propugnat per la CNT. Com explica el dirigent del POUM Wilebaldo Solano: "La burocràcia soviètica odiava i temia al POUM. No pas per la nostra força numèrica o pel que estàvem en condicions de fer de manera immediata, sinó per l´exemple que representava la nostra lluita al bell mig de la revolució espanyola. Els ideals d'un socialisme democràtic, sorgit del moviment i l´autoorganització de la classe obrera, feien tremolar els privilegiats de Moscou. Perquè aquests ideals enllaçaven amb els somnis de la Revolució d´Octubre i amb les reivindicacions de llibertat i igualtat de l´oposició d´esquerres russa a Stalin. I això era una amenaça mortal per a la seva autoritat.. Aquest règim odiós es va ensorrar definitivament fa uns anys, després d´haver llençat oprobi i desconsideració sobre la bandera del socialisme. Però la lluita continua, contra un capitalisme que ens vol arrabassar drets i conquestes, que amenaça el futur de tota la humanitat...” (de l’article de Lluís Rebell "Homenatge a Wilebaldo Solano: el triomf de l’optimisme revolucionari" publicat en el web de la Fundació Andreu Nin).\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 11:51 PM 0 comments\nDietaris i llibres de memòries – Blog de l’escriptor Miquel López Crespí\nL’any 1994 la brutalitat del carrillisme illenc i sectors propers esclatava amb tota la seva virulencia. Com he explicat en algun article anterior, aquests sectors dogmàtics i sectaris tengueren la barra de publicar un pamflet ple de mentides i tergiversacions contra la memòria històrica de l’esquerra revolucionària de les Illes. Era la campanya rebentista contra el llibre de memòries antifeixista L’Antifranquisme a Mallorca (1950-1970). La visceralitat que traspuava el pamflet que publicaren, el dogmatisme i el sectarisme dels senyors Antoni M. Thomàs, Gabriel Sevilla, Albert Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán, José M. Carbonero, Jaime Carbonero i Salvador Bastida era bestial. Sense cap mena de vergonya s’atrevien a insinuar que els partits marxistes, els comunistes i republicans que lluitàvem contra el feixisme ho fèiem “per a tractar de debilitar des del franquisme sociològic, i de vegades des del franquisme policíac, el Partit Comunista d’aleshores” (citació textual del pamflet publicat a Última Hora el 28-IV-1994). Quina vergonya, quina manca d’ètica provar d’embrutar d’aquesta manera la memòria i l’esforç antifeixista de tants homes i dones que feren tant per la llibertat del nostre poble, per acabar amb la dictadura! En referesc als militants, companys i companyes dels partits comunistes, dels cristians anticapitalistes, dels sectors anarquistes de la nostra societat, de la societat civil. No tot era carrillisme a les Illes i a l’Estat espanyol! Hi havia altres partits, altres formes de veure el canvi, d’avançar vers la república, la independència i el socialisme. Eren munió, no solament els militants de formació marxista i anarquista, les organitzacions que es reclamaven del consellisme, de l’herència de la CNT i el POUM, tots aquells i aquelles que ens sentíem hereus de la lluita de l’Oposició Obrera contra l’estalinisme. Eren moltíssims també els independents, aquells i aquelles que volien un canvi en profunditat de la nostra societat i no una simple emblanquinada de façana, a l’estil de la reforma que la direcció carrillista pactava amb el franquisme reciclat.\nMai no he arribat a entender els motius reals d’aquesta ràbia malaltissa contra la memòria històrica de l’esquerra revolucionària de les Illes, contra les lluites protagonitzades per organitzacions del tipus OEC, LCR, MCI, PORE, PTE, ORT, CNT o, com ja he dit, els independents de tendència cristiana anticapitalista. Em deman si els molestava, unidimensionals com demostraven ser, la crítica a les traïdes de Santiago Carrillo i CIA, la denúncia dels pactes amb el franquisme reciclat per a garantir la continuïtat del sistema capitalista d’explotació, la monarquia que ens deixava Franco, la “sagrada unidad de España”? Una vergonya tot plegat!\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 12:36 AM 0 comments\n"La veritat és i serà sempre imprescindible per al canvi social cap a una societat socialista. Qui renuncia a la veritat per raons tàctiques, mai no permetrà avançar cap a una societat més justa". (Llorenç Buades)\nI és que aquests moderns defensors de l’estalinisme i el neoestalinisme l´únic que fan és seguir la línia marcada pels dirigents del PCE i el PSUC d’ençà els anys de la guerra civil. Els Fets de Maig, la repressió contra el POUM, la il·legalització d’aquesta organització revolucionària, els desapareguts –com Andreu Nin, com Camillo Berneri, entre molts d’altres— no surten en els llibres que durant prop de quaranta anys han escrit els dirigents del PCE i del PSUC. I si surten són per exculpar el paper del PCE i per continuar criminalitzant el POUM i la CNT. En aquest aspecte no res d’aclaridor podem trobar en els llibres “beatíficos y edulcorantes o tendenciosos y poco fiables”, com defineix l’historiador Josep Termes les memòries de diversos dirigents estalinistes espanyols en el pròleg al llibre de Francesc Bonamusa Andreu Nin y el movimiento comunista en España (1930-1937). Aquests llibres “beatíficos, edulcorantes y poco fiables”, els mateixos que amaguen la memòria històrica de l’esquerra revolucionària de Catalunya i de l’Estat espanyol, són els de Dolores Ibárruri (El único camino, París, 1965), Juan Modesto (Soy del Quinto Regimiento. Notas de la guerra española, París, 1969), Enrique Líster (Nuestra Guerra, París, 1966), Antonio Cordón (Trayectoria, París, 1971), Montserrat Roig (Rafael Vidiella. L’aventura de la revolució, Barcelona, 1976), Jesús Hernández (La grande trahison, París, 1953), Valentín González “El Campesino” (Vida y muerte en la URSS, Buenos Aires, 1951), Castro Delgado (Hombres made in Moscú, Barcelona, 1963), M. Sánchez (Maurín, gran enigma de la guerra y otros recuerdos, Madrid, 1976) y J. “Gorkin” (El revolucionario profesional. Testimonio de un hombre de acción, Barcelona, 1975).\nhttp://www.ixent.org/classics.htm Textos clàssics de l´esquerra (Web Ixent)\nAntoni M. Thomàs, Gabriel Sevilla, Albert Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán, José M. Carbonero, Jaime Carbonero...\nAndreu Nin, el POUM, la CNT, Camillo Berneri: els Fets de Maig de 1937 a Barcelona\nL'assassinat d'Andreu Nin i de Camillo Berneri\nJuntament amb Andreu Nin, el PCE-PSUC, amb l'ajut de la policia política de Stalin (GPU), era assassinat igualment el professor anarquista italià Camillo Berneri (1897-1937). Dirigent anarquista, fou un dels intel.lectuals llibertaris més importants del període d'entreguerres. Autor de nombrosos llibres que estudiaven la gènesi del feixisme. Italià, escrigué igualment tractats de sociologia del treball i història del pensament social, essent igualment un dels primers precursors dels estudis psicològics, sexuals i religiosos.\nRevolucionari conseqüent, Berneri arribà a l'estat espanyol pel juliol del 36 i de seguida s'incorporà a les unitats confederals que sortiren de Barcelona per a alliberar Aragó del feixisme. Col.laborà lactivament en les emisores de la CNT-FAI, i d'ençà l'octubre de 1936 fou l'ànima del diari Guerra di classe. Personalitat honesta i independent, malgrat les seves afinitats amb el moviment llibertari no dubtà mai a criticar diverses personalitats anarquistes quan ho creia just.\nPerquè és, encara avui, a tants d'anys del seu assassinat, una lliçó que voldrien fer oblidar i un retret que mai no podran treure's del damunt aquells que foren còmplices -actius o passius, pel silenci o per la tortura- del seu assassinat. ¿Ningú, mai, a Mallorca ni la resta de l'Estat, ha llegit o sentit la més mínima autocrítica per tots aquests crims i assassinats? La direcció del PCE a Mallorca, tant la del temps de les claudicacions carrillistes (Ignasi Ribas, Antoni M Thomàs, Pep Vilchez, etc) com l'actual... ¿han explicat mai per què donaven o donen suport a una política que tot ho ha traït pel plat de llenties d'una poltrona institucional i mai no ha fet la més petita autocritica per tants crims contra comunistes (POUM) i anarquistes (CNT-FAI)? O no recorden els Fets de Maig de 1937, el "cas" Comorera, tantes i tantes històries tenebroses del temps del maquis? Nosaltres tenim encara ben present l'abandonament de la lluita per la República en temps de la transició o del combat per l'autodeterminació de les nacionalitats de l'Estat (entre moltes altres brutors polítiques i claudicacions d'idees i principis). L’any 1994 aquets antics dirigents del neoestalinisme illenc i alguns sectors afins tengueren la barra de publicar un pamflet ple de mentides i tergiversacions contra la memòria històrica de l’esquerra revolucionària de les Illes. Era la campanya rebentista contra el llibre de memòries antifeixista L’Antifranquisme a Mallorca (1950-1970). La visceralitat que traspuava el pamflet que publicaren, el dogmatisme i el sectarisme dels senyors Antoni M. Thomàs, Gabriel Sevilla, Albert Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán, José M. Carbonero, Jaime Carbonero i Salvador Bastida era bestial. Sense cap mena de vergonya s’atrevien a insinuar que els partits marxistes, els comunistes i republicans que lluitàvem contra el feixisme ho fèiem “per a tractar de debilitar des del franquisme sociològic, i de vegades des del franquisme policíac, el Partit Comunista d’aleshores” (citació textual del pamflet publicat a Última Hora el 28-IV-1994). Quina vergonya, quina manca d’ètica provar d’embrutar d’aquesta manera la memòria i l’esforç antifeixista de tants homes i dones que feren tant per la llibertat del nostre poble, per acabar amb la dictadura! En referesc als militants, companys i companyes dels partits comunistes, dels cristians anticapitalistes, dels sectors anarquistes de la nostra societat, de la societat civil. No tot era carrillisme a les Illes i a l’Estat espanyol! Hi havia altres partits, altres formes de veure el canvi, d’avançar vers la república, la independència i el socialisme. Eren munió, no solament els militants de formació marxista i anarquista, les organitzacions que es reclamaven del consellisme, de l’herència de la CNT i el POUM, tots aquells i aquelles que ens sentíem hereus de la lluita de l’Oposició Obrera contra l’estalinisme. Eren moltíssims també els independents, aquells i aquelles que volien un canvi en profunditat de la nostra societat i no una simple emblanquinada de façana, a l’estil de la reforma que la direcció carrillista pactava amb el franquisme reciclat.\nL'anàlisi de les obres polítiques d'Andreu Nin, que un dia hauran de fer els nostres historiadors per a il.lustració i formació d'una nova generació de revolucionaris catalans, ens portaria ara mateix massa lluny. Com hem deixat escrit en el capítol anterior, les dues obres fonamentals de Nin són, evidentment, Les dictadures dels nostres dies, editat per la Llibreria Catalònia a Barcelona l'any 1930, i Els moviments d'emancipació nacional, publicat per Edicions Proa el 1935 (d'aquest darrer llibre hi ha una reimpressió feta per Edicions Catalans de París en 1970). Ambdues van ser escrites en català, cosa que mereix d'esser subratllada, perquè la bibliografia marxista en la nostra llengua és limitadíssima. Les dictadures dels nostres dies (traduïda a l'espanyol per Rafael Marquina i publicada amb el títol de Las dictaduras de nuestro tiempo per les Ediciones de Hoy, Madrid, 1930) és una anàlisi del feixisme i de les formes de dominació del capitalisme contemporani i, en el seu temps, va constituir una rèplica contundent a Les dictadures, llibre de Francesc Cambó, dirigent polític de la burgesia catalana abans de la guerra civil. L'escriptor francès Daniel Guérin va explicar que s'havia inspirat en la versió francesa de l'obra d'en Nin, realitzada per Pierre Naville i encara inèdita, per a preparar el seu popular llibre Fascisme et gran capital.\nSeria també molt difícil arribar a esbrinar l'origen del cos teòric d'en Nin si no el relacionam amb la seva pràctica efectiva tant al capdavant del POUM com en el Consell d'Economia de Catalunya, organisme encarregat d'estructurar la indústria col.lectivitzada i establir els primers elements de planificació, en el qual, per cert, va exercir un paper de primer ordre.\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 12:25 AM 0 comments\nAntoni M. Thomàs (antic responsable polític del PCE), Gabriel Sevilla, Alberto Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán...\nAntoni M. Thomàs (antic responsable polític del PCE), Gabriel Sevilla, Alberto Saoner, Bernat Riutort, Ignasi Ribas, Gustavo Catalán, José Mª Carbonero, Jaime Carbonero i Salvador Bastida signaren un tèrbol pamflet contra la memòria històrica de l’esquerra revolucionària de les Illes\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 1:27 AM 0 comments\nEl POUM i Andreu Nin (II) - Blog de l'escriptor López Crespí\nEls estalinistes del PCE i del PSUC: l’assassinat d’Andreu Nin i les persecucions contra els comunistes del POUM (II)\nAixí i tot, un dels documents més importants en referència als Fets de Maig de 1937, a l’assassinat d’Andreu Nin i el paper del PSUC, del PCE, del POUM i la CNT en aquelles jornades és, sense cap mena de dubte, el famós Homenatge a Catalunya de George Orwell. Quant al significat de la guerra civil, al paper dels diferents grups d’esquerra en la guerra i la revolució, és igualment imprescindible la investigació de Burnett Bolloten La revolución española: sus orígenes, la izquierda y la lucha por el poder durante la guerra civil (1936-1939) (Barcelona, Grijalbo, 1980).\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 2:55 AM 0 comments\nL’Institut d’Estudis Baleàrics (IEB) i les traduccions de la literatura catalana\nLa publicació de El mecanisme del temps (El mecanismo del tiempo) m’ha fet recordar igualment alguns fets i esdeveniments relacionats amb aquests darrers trenta anys de dedicació a la poesia. En el llibre, una antologia de poemes de dinou poemaris escrits des del 1970 fins al 2005, es pot trobar, de forma resumida, el resultat d´una pràctica poètica que comença a mitjans dels anys seixanta, quan Josep M. Llompart, després de llegir els nostres primers treballs, ens encoratja, com a tants d’altres escriptors mallorquins, a continuar conreant les lletres. Quaranta-dos anys després dels primers contactes amb Josep M. Llompart podem copsar, malgrat les crítiques que en aquest sentit va tenir en vida i continua patint de mort, com bona part de la literatura contemporània de les Illes i bona part de la del Principat i País Valencià es va anar bastint lentament gràcies a la seva feina d´animar, aconsellar i formar els joves d’aquella època. Moltes de les lectures de formació de mitjans dels anys seixanta són fetes pels seus amables suggeriments.\nI quines són, de forma resumida, aquestes influències poètiques? Jo crec, i ho he dit més d´una vegada, i qui ha llegit algun dels meus poemaris ho sap perfectament, que en aquests trenta tants d’anys de conreu de la poesia sempre he navegat dins una línia de clara tendència antinoucentista, molt allunyada de l'herència de l'Escola Mallorquina i seguint sempre el mestratge (entre els poetes catalans) de Bartomeu Rosselló-Pòrcel, Joan Salvat Papasseit, Gabriel Alomar, Pere Quart i aquell descobriment que significà El dolor de cada dia, el famós llibre de Jaume Vidal Alcover que tant enfurisma poetes com Miquel Gayà o Guillem Colom. Naturalment, aquesta és tan sols una llista mínima, escadussera i provisional, escrita només per a suggerir el sentit de les influències culturals dels qui érem joves a finals dels anys seixanta i principis del setanta. Les referències de la poesia insular que tenim a començaments dels anys seixanta són, segurament, les que trobam en la selecció d’autors nostrats feta per Manuel Sanchis Guarner: Els poetes insulars de postguerra (1951).\nPel que fa a la influència d'altres literatures, podríem incloure, entre els de llengua espanyola, Federico García Lorca, Miguel Hernández, César Vallejo, Pablo Neruda, Pedro Salinas, José Hierro, Gabriel Celaya, Blas de Otero\nposted by Literatura catalana contemporània - Illes at 4:30 AM 0 comments


No ens ha de sorprendre que siguin molts els treballadors interessats en participar en el Referèndum d’autodeterminació i donar suport a la República catalana. Son conscients de l’oportunitat que se’ls obre per debatre i assolir moltes de les seves justes reivindicacions. Veiem a títol d’exemple algunes propostes que hem treballat.\nEconomia mixta al servei de la ciutadania. Els valors republicans de llibertat, igualtat i fraternitat son complementaris. Per això, l’economia del país serà mixta, amb un sector privat, un sector públic i un sector cooperatiu altament representat. L’ activitat econòmica estarà al servei de la ciutadania en el seu conjunt.\nNegociació col·lectiva i la resolució de conflictes. S’establirà un marc de relacions laborals català i de negociació col·lectiva basada en convenis nacionals i sectorials que seran dotats d’ultraactivitat. Els treballadors i treballadores s’autoorganitzaran o podran constituir o afiliar-se a un sindicat per defensar el seus drets laborals i socials. Davant el conflicte disposaran d’arbitratge, es podran dirigir a un tribunal de la jurisdicció laboral, o fer ús del dret a vaga inclús si aquesta te caràcter solidari.\nInspecció de treball. Un inspector de treball per cada 500 treballadors, amb capacitat efectiva de vetllar pel compliment tant de la legislació republicana i la derivada de la negociació col·lectiva. Els treballadors, i també els sindicats, tindran la potestat d’iniciar investigacions per casos d’abusos. L’explotació laboral i l’assetjament sexual, moral, físic o racista en els centres de treball seran considerats com delictes greus perseguits penalment.\nSobre la formació dels treballadors i treballadores. Tots els treballadors i treballadores han de tindre el dret i l’obligació d’ accedir a la formació, tant inicial com permanent. Tota formació en aquest àmbit serà de caràcter públic i gratuït, i en el cas de la permanent es realitzarà dins de la jornada laboral.\nAlfredo Bienzobas*, membre de Drassanes per la República Catalana i d’Esquerres per la Independència\n* Aquest article ha estat publicat a Llibertat.cat i l’autor l’ha signat com a membre d’Esquerres per la Independència. Drassanes és membre d’Esquerres per la Independència des de la seva fundació.\nEnllaç a l’article publicat a Llibertat.cat


El castell de Miravet acull a Joan Garriga i el Mariatxi Galàctic en concert El castell de Miravet acull a Joan Garriga i el Mariatxi Galàctic en concert\n12/03/2021 / Administrador\nJoan Garriga i el Mariatxi Galàctic actuaran al castell de Miravet el diumenge 28 de març en el marc del programa Ritmes! Batecs de Cultura als museus, monuments i jaciments de Catalunya, que impulsa el Departament de Cultura.\nEl músic de la Garriga presentarà a Miravet les cançons del seu darrer disc El ball i el plany (Fina Estampa) que va publicar l’any passat en plena pandèmia. El concert l’organitzen l’Agència Catalana del Patrimoni Cultural i l’Ajuntament de Miravet que se sumen al programa Ritmes!, una iniciativa del Departament de Cultura per dinamitzar els espais patrimonials obrint-los a diferents propostes i activitats culturals. L’actuació serà gratuïta, amb aforament limitat per a 150 localitats. Les persones que vulguin assistir-hi han de fer reserva prèvia a l’Ajuntament de Miravet trucant al telèfon 977 407 134.\nAmb el seu inseparable acordió, Joan Garriga i el Mariatxi Galàctic ofereixen una proposta musical que beu de les sonoritats mediterrànies i llatines i on són presents estils tan coneguts com l’havanera, la rumba i el raï, però també, el reggae, la cúmbia o el dub. Fundador del grup Dusminguet i ànima de la Troba Kung-Fu, Joan Garriga és un dels músics més destacats de la música popular feta a Catalunya els darrers 30 anys. Descobridor de la Rúmbia -barreja de rumba i cúmbia-, la seva trajectòria musical és una referència obligada a casa nostra per conèixer la fusió d’estils i sons de les músiques d’arrel mediterrània i llatina.


Resum de la jornada d’anellament del 25 de setembre – ADENC\nEl passat 25 de setembre, després de la parada estival, es van reprendre les sessions d’anellament a l’estació del riu\nAnellament d'ocells - Ornitologia\nEl passat 25 de setembre, després de la parada estival, es van reprendre les sessions d’anellament a l’estació del riu Ripoll de Sabadell.\nLa jornada es presentava coberta de núvols i amb poc vent, condicions ideals per l’anellament. Al ser una jornada en plena època migratòria, ja esperàvem una quantitat important de captures, però no que fossin rècord de l’estació.\nA les 6 en punt del matí havíem quedat per a muntar les xarxes japoneses habituals, 5 en bateria entre la zona dels horts i 1 que travessa el riu. En total érem 5 persones, 4 anelladors auxiliars en formació i en Marcelo com a anellador expert.\nLa primera batuda va ser al voltant de les 8 i va estar plena de captures, més de 40… amb alguna de molt poc habitual com la garsa. Mentre processàvem els ocells, se’ns va fer l’hora de fer la següent batuda que va ser igual o més exitosa que la primera.\nEn moltes parts del matí, vam haver d’anellar 4 persones en paral·lel mentre l’altre apuntava totes les dades degut a la gran quantitat d’ocells.\nA partir de les 11 la quantitat de captures va disminuir però augmentava la varietat d’espècies capturades com el colltort, el bruel, el raspinell, el blauet, la cadernera, etc…\nL’ocell més anellat va ser l’habitual de l’estació, el tallarol de casquet (el 54% del total).\nFinalment, va resultar la jornada amb més captures i biodiversitat d’espècies des de que aquesta estació d’anellament està en marxa. En total 125 captures de 19 espècies diferents.\n67 Tallarol de casquet – Sylvia atricapilla\n12 Pardal xarrec – Passer montanus\n6 Tallarol capnegre – Sylvia melanocephala\n5 Merla – Turdus merula\n5 Pit-roig – Erithacus rubecula\n4 Mallerenga carbonera – Parus major\n4 Boscarla de canyar – Acrocephalus scirpaceus\n4 Bec de corall senegalès – Estrilda astrild\n3 Rossinyol bord – Cettia cetti\n3 Pardal comú – Passer domesticus\n2 Colltort – Jynx torquilla\n1 Garsa – Pica pica\n1 Blauet – Alcedo Atthis\n1 Raspinell – Certhia Brachydactyla\n1 Cadernera – Carduelis carduelis\n1 Rossinyol – Luscinia megarhynchos\n1 Mallerenga blava – Cyanistes caeruleus\n1 Bruel – Regulus ignicapilla\n1 Tallarol gros – Sylvia borin\nAnterior La Campanya Contra el Quart Cinturó reclama als grups parlamentaris catalans al congrés que presentin esmenes per retirar dels pressupostos el projecte del Quart Cinturó\tSegüent Les hores cargol 2021-2022 ja són aquí!


Lo Càntich -Revista de Literatura, Art i Cultura-: «Versos de tardor a Palafrugell» Esther Llobet i Díaz Amb la nostra presència...\nDiumenge, 16 d'octubre de 2011. A la Sala d'actes del Teatre Municipal de Palafrugell. Versos de tardor, en una tardor, enguany, órfena de pluges. Recital de versos organitzat pel Racó Poètic de Palafrugell i presentat per la seva presidenta i ànima, Carme Hostaled. Mig centenar d'assistents i una dotzena de poetes-rapsodes. I els versos que brollen en les veus de Joan Ferrer, Montse Vila, Clara Miralles, Pepita Galera, Magda Ruiz, Carme Jordi, Montserrat Comas, Pau Mestres i Parés, Ferran d'Armengol, Empar Sáez, Toni Arencón i Arias, Joan Abellaneda i Marc Freixas:\nPer tothom, pels més grans i pels més petits. Màgia i fantasia. Paraules i versos. La poesia és l'art d'evocar i suggerir sentiments. De despertar emocions. Poetesses i poetes. Màgia i sensacions. Màgia i fantasia!\nAvui, aquest article vol convertir-se en un homenatge a la Carme Hostaled, poetessa de cor, veu poètica de Palafrugell. Màgia i Fantasia. A la seva paraula i a la seva veu:\nMàgia i Fantasia\nUna tauleta petita\nNo! Millor un tamboret\nSí! Un barret de copa.\nMocadors, molts mocadors\nMocadors de tots els colors.\nUn joc de cartes...\nO millor que en siguin dos.\nDe vermelles i negres\nGrosses, que es vegin de lluny.\nAh! I també unes estovalles...\nUnes estovalles per a la tauleta.\nUnes estovalles molt llarges\nllargues que arribin fins als peus.\n-No, jo crec que no, hi falta...\nhi falta el millor del millor.\nFalta el públic...\nA la sala hi és tothom.\nFalta el mag, ai el mag!\nJa es aquí, ja ha arribat!\nJa podem començar,\ndoncs ja tenim l'encanteri,\nl'al·legria, la il·lusió i l'emoció.\nPer vostès la màgia i la fantasia!\n«Màgia i fantasia»\nMàgia i fantasia!\nGràcies, Carme, per ser com ets!\nL'acte en fotografies:\nToni Arencón i Carme Hostaled recitant poemes d'en Santi Borrell\n- Del poemari "Els dies a les mans" -\nA Palafrugell, 16 d'octubre de 2011\n«Versos de tardor a Palafrugell».\nEtiquetas: Amb la nostra presència, Articles, Esther Llobet i Díaz, Número 11, Racó Poètic Palafrugell


Toni Francés renovarà l’escó en la Diputació d’Alacant - À Punt\nToni Francés renovarà l’escó en la Diputació d’Alacant\nAmb el suport de la direcció i les ciutats, l’alcalde d’Alcoi ha superat el candidat alternatiu Quico Fenollar.\nToni Francés (centre) durant la investidura com a alcalde d’Alcoi / @tonifrancesp\n09 de juliol 2019 - 17:20\nMentre s’ultimen els moviments per a constituir les diputacions de València i Alacant, en aquesta última faltava per definir el diputat socialista per Alcoi. Toni Francés renovarà l’escó en la Diputació d’Alacant després d’imposar-se per 43 vots a 29 a l’alcalde d’Alcoleja, Quico Fenollar.\nAmb el suport de la direcció i les ciutats, l’alcalde d’Alcoi ha superat el candidat alternatiu amb el suport de l’alcalde de l’Alqueria d’Asnar, Jaume Pascual, que ha disposat, sobretot, dels vots dels regidors dels pobles menuts. La votació ha tingut lloc dimarts de matí al jutjat d’Alcoi.


60 anys d'Edigsa, la discogràfica pionera | Enderrock.cat\n60 anys d'Edigsa, la discogràfica pionera\nRepassem la història de l'Editora General Societat Anònima, fundada ara fa 60 anys\nElaborem una llista de reproducció de 30 cançons representatives del segell\nJoaquim Vilarnau | 09/06/2021 a les 11:00h\nArxivat a: Enderrock, Edigsa, Joan Manuel Serrat, Nuria Feliu, Raimon, Sisa, pi de la serra, la Trimca, efemèrides\nL’Editora General Societat Anònima (Edigsa) es va fundar a Barcelona ara fa seixanta anys. Legalment, la constitució es va establir a Vic. “Es tractava de complicar-ho tot una mica perquè nosaltres estàvem marcats”, recordava Josep Maria Macip, una de les quatre persones que van acudir a la notaria. Les altres eren Josep Espar, Ignasi Espar i Francesc Cabana. Rere seu, hi havia uns dos-cents inversors que ja sabien que mai no recuperarien els diners, però que ho consideraven un servei al país. Entre ells hi havia el futur president Jordi Pujol, el jurista Josep M. Vilaseca Marcet i el joier Amadeu Bagués, entre altres prohoms significats.\nLa posada en marxa del segell coincideix en el temps amb els primers concerts d’Els Setze Jutges. Uns i altres treballaven per separat fins que amics comuns els van posar en contacte. Les necessitats dels uns eren les possibilitats dels altres. Edigsa, però, va néixer amb la voluntat d’abastar molt més que el món de la cançó. El mateix nom de l’empresa, Editora General, explicitava aquesta voluntat. Així, a Edigsa es van publicar també discos per a infants (Queta & Teo, Ara Va de Bo), cant coral (Coral Sant Jordi), música clàssica (Antologia històrica de la música catalana presidida per Pau Casals i dirigida per Oriol Martorell i Antoni Ros-Marbà), pop-rock (Francesc Heredero, Els 4 Gats, Els Corbs...), folk (Uc, Al Tall, Esquirols...), cançó lleugera (Magda, Salvador Escamilla, Lluís Olivares...), jazz (Núria Feliu amb Tete Montoliu, Lou Bennet...), humor (Capri, Dodó Escolà...), espirituals (Jordan’s Trio, Pare Ladislau d’Easo...), de divulgació (Història de Catalunya amb cançons, Llegendes de Catalunya), sardanes, rumba, nadales, recitat de poemes...\nEntre 1962 i 1967, Edigsa va promoure multitud d’artistes, entre els quals Josep Maria Espinàs, Delfí Abella, Miquel Porter, Remei Margarit, Raimon, Pi de la Serra, Jordi Barre, Maria Cinta, Núria Feliu, Enric Barbat, Guillermina Motta, Joan Manuel Serrat, Joan Ramon Bonet, Miquela Lladó, Marià Albero… I també van publicar La Trinca, Sisa, Toti Soler, Ovidi Montllor, l’Orquestra Mirasol i la Companyia Elèctrica Dharma.\nUn dels punts d’inflexió de la companyia es va produir el 1968, amb la decisió de Joan Manuel Serrat de cantar en castellà i l’oferta de TVE perquè cantés al festival d’Eurovisió. Hi va haver molts factors que van condicionar que, al final, Serrat no cantés en castellà a Eurovisió. “Hi ha una persona clau, que és el mànager de Serrat, Lasso de la Vega, que devia ser molt bo en la seva feina, però per mi era una mala persona. Ell li va fer veure que triomfaria en castellà i que nosaltres l’estàvem embolcallant i frenàvem la seva carrera... i el va convèncer. Però un dia va actuar al País Valencià, la gent el va xiular i va entrar la policia a la sala. Això va trasbalsar Serrat, que no era franquista, i es va exiliar a París. Llavors, un periodista de TVE el va anar a buscar i el va convèncer que els patriotes catalans volíem perjudicar-li la carrera. Ell va agafar la guitarra i se’n va tornar amb el periodista cap a l’aeroport. Pel camí es veu que es va adonar que l’afalagaven per enredar-lo, i en un moment del trajecte, aprofitant un semàfor, va obrir la porta del taxi i va baixar. Va tornar a l’hotel on érem nosaltres i els seus pares”, afirmava fa uns anys Macip.\nPresentació de Joan Manuel Serrat per a Eurovisió 1968\nLa no actuació de Joan Manuel Serrat a Eurovisió va portar dues conseqüències a Edigsa: La primera va ser l’advertiment del ministerio de Información y Turismo que si l’editora publicava el disc Cançons tradicionals de Serrat, els tancarien la companyia. Segons Macip, la notificació se’ls va fer dient textualment: “L’Estat modern té molts mitjans per tancar una empresa”. El director d’Edigsa, Claudi Martí, es va traslladar a Madrid i els va respondre que si es retirava el disc ja hi havia preparada una convocatòria per a tota la premsa estrangera”. I la segona conseqüència va ser la marxa de Raimon –i subsidiàriament de Pi de la Serra– d’Edigsa: “Raimon es va empipar amb nosaltres. Deia que érem una colla de burgesos aliats amb en Fraga Iribarne i quan va vèncer el seu contracte va marxar. Havíem donat suport a Serrat i, segons ell, era un traïdor”.\nL’activitat d’Edigsa es va perllongar fins al 1983, si bé els darrers anys el funcionament era més similar al d’una companyia discogràfica estàndard amb menys component polític i patriòtic que el que n'havia animat la creació. El desembre d’aquell any va cessar la seva activitat i va traspassar el catàleg a un nou segell discogràfic, Produccions Discogràfiques Independents (PDI), companyia que tancaria definitivament la segona meitat dels anys 2000. Bona part del catàleg original d’Edigsa ha estat recuperat pels mateixos autors (Serrat, Raimon, La Trinca, Sisa, Pau Riba...), mentre que el gruix de la resta de gravacions va ser comprat i reeditat per Picap a partir del 2007.\nL’armadura de Manel ja té deu anys\nMarçal Lladó: «A Bankrobber som fans de les nostres cançons»\n25 anys de pop català amb Música Global


“ImmunoEscapeRoom 2.0”: enigma a la xarxa | RIMDA\n“ImmunoEscapeRoom 2.0”: enigma a la xarxa\nEn l’any 2018 ens van concedir el projecte “ImmunoEscapeRoom: fins que no n’aprenguis, no en sortiràs” (2018PID-UB/019). Aquest projecte consistia en la creació d’un escaperoom per a l’aprenentatge d’immunologia en el context de l’assignatura “Inmunonutrició” del Màster en Nutrició i Metabolisme (UB-URV). L’objectiu era repassar els continguts d’immunologia a través de la ludificació per tal d’anivellar els coneixements d’aquesta matèria entre els estudiants que la cursen. La motivació va sorgir de la gran diferència existent entre els estudiants d’universitats catalanes i llatinoamericanes amb coneixements basals molt variables de nutrició i immunologia. A més, la creació de l’escaperoom també tenia com a finalitat secundària permetre l’entrenament del professorat en aquest tipus de pràctica amb la finalitat última de permetre traslladar aquest prototip a d’altres assignatures en les que participa el professorat. Així doncs, a principis d’any es va realitzar la primera edició de l’escaperoom en l’assignatura “Inmunonutrició” amb 14 estudiants i va tenir molt d’èxit. A finals de març es volia repetir en un format més ampli en l’assignatura Intoleràncies i Al·lèrgies Alimentàries amb 25 estudiants però degut a la situació excepcional viscuda arrel de la COVID-19 es va haver de cancel·lar. Actualment, és difícil tornar a aprofitar el material emprat en l’escaperoom degut a totes les mesures de seguretat establertes per prevenir el contagi. Així doncs, amb l’experiència adquirida en l’anterior projecte, l’objectiu del projecte que es sol·licita consisteix en la creació d’un escaperoom virtual per a treballar els continguts a través de diferents reptes a la xarxa.\nAixí, la següent proposta d’innovació es realitzarà en dues fases. En una primera fase (el primer any acadèmic del projecte), al igual que es va fer en el primer projecte, es prepararan les proves de l’escaperoom i s’assajaran a mode de joc a l’aula amb grups petits per a comprovar el correcte funcionament i la dinàmica. En l’anterior edició es tractava d’un viatge dins del cos per lluitar contra un microorganisme extracel·lular i ensenyava com s’anaven activant i proliferant les diferents cèl·lules immunitàries implicades en la defensa del nostre organisme. El plantejament ara es basarà en diferents proves virtuals fent servir el campus virtual de l’assignatura, així com diferents dinàmiques en les xarxes socials i a través d’esbrinar missatges ocults en diferents webs oficials o creades per al joc, per tal d’aconseguir resoldre amb èxit l’enigma ocult a la xarxa.\nL’impacte a diferents nivells (aprenentatge de continguts, dinàmica, idoneïtat, grau d’acceptació...) s’avaluarà a través d’indicadors qualitatius i quantitatius: enquestes d’opinió d’estudiants i professorat implicat i valorant els coneixements adquirits en l’examen final. En una segona fase (segon any acadèmic), a partir de les millores obtingudes de l’anàlisi dels indicadors de la primera fase s’implementarà l’escaperoom virtual. En aquesta segona fase també s’avaluarà l’impacte sobre l’aprenentatge de continguts i grau d’acceptació de professorat i estudiants. L’escaperoom virtual, es podrà fer servir, a més a més, en altres assignatures on el professorat està implicat com per exemple en el Grau de Nutrició Humana i Dietètica i Ciència i Tecnologia dels Aliments un cop el professorat estigui satisfet amb el resultat. En aquest sentit, aquest format virtual serà molt més fàcil d’implementar en grups grans i per tant podrà fer-se servir en més assignatures que no pas la versió anterior.\nDegut al context actual de la pandèmia ocasionada per la COVID-19 en hem vist obligats a suspendre l’ImmunoEscapeRoom tal qual el teniem plantejat. De fet, el primer semestre en el Màster serà virtual i no sabem com serà el proper semestre. En aquest sentit, l’objectiu del present projecte és transformar el escaperoom que hem elaborat per fer-lo virtual. Caldrà adaptar les proves i pensar en nous reptes a la xarxa que permetin engrescar els estudiants alhora que promoguin l’aprenentatge autònom i el treball en equip.\nAixí doncs, pel que fa a la millora dels aprenentatges de l’alumnat, l’objectiu principal d’aquest projecte és promoure l’aprenentatge autònom/dirigit dels estudiants a través de la ludificació en un context virtual.\nPer fer-ho es proposa adaptar el escaperoom que substituia la classe inicial de repàs de l’assignatura Immunonutrició per un entorn virtual realitzant doncs un escaperoom virtual. En cas que es pugui realitzar de manera presencial a l’aula es podrà fer igualment en grups amb els seus propis dispositius. En cas que no es pugui fer de manera presencial es farà servir l’eina BBCollaborate per formar els grups dins d’una aula virtual per que puguin seguir el seu ritme i no copiar-se dels altres grups.\nAixí, a través de les proves incloses en l’escaperoom es vol promoure de forma dinàmica el treball en equip en un entorn virtual, engrescar els estudiants en l’assignatura i consolidar conceptes bàsics per a l’òptim seguiment del temari d’immunonutrició.\nM.JOSE RODRIGUEZ LAGUNAS\nFrancisco José Pérez Cano, Margarida Castell Escuer, Àngels Franch Masferrer, Malén Massot Cladera, Blanca Grases Pintó\nImmunonutrició Intoleràncies i Alèrgies Alimentàries Fonaments d'inmunologia