El bloc de Rafael Borràs Ensenyat: de juny 2015\nDiscurs d'investidura: arribar aviat o arribar lluny?\nM'ha agradat el discurs d'investidura de Francina Armengol . M'ha semblat un discurs pactat, fidel al programa de govern acordat, valent i, alhora, prudent. Fa temps que tinc per segur que allò més important és fer les preguntes adients a cada moment. En aquest sentit, em sembla molt encertat que la candidata a presidenta plantegi el següent repte: “Què volem fer a partir d'ara? Cap a on hem d'anar? Quin és el rumb que hem de marcar el milió de persones que vivim a les quatre Illes? Això i el com fer-ho és l'important.\nNo es tracta de oblidar el que ha passat en el quatre anys de Bauzá -els mals somnis no s'obliden amb facilitat- però sobre tot del que es tracte és de construir el futur. El poeta, assagista i naturalista nord-americà, Henry David Thoreau (1817-1862), en el seu llibret “Walking” (traduït al català sota el títol de “Passejades”), escriu: “... no ens podem permetre de viure fora del present. Beneït entre tots els mortals aquell que no perd ni un moment de la vida fugissera recordant el passat.” És un bon consell per als nous governats. Anem per feina!\nUna vegada fetes les preguntes adequades, cal esbrinar el com es faran les coses. En el discurs de Francina Armengol la resposta es fent pinya, evitant les fractures. El que proposa es que: “Fins i tot des de la discrepància treballem junts, consensuant el resultat.”\nLa proposta de grans consensos em sembla una de les claus importants de la nova manera de governar. Permeteu-me que expliqui una breu anècdota. Un dels tants dies de mobilització de la comunitat educativa, vaig coincidir en el bus amb una dona senegalesa que portava una camiseta verda (igual que la que portava jo, la de la Crida) i va ser inevitable no començar una conversació. Ella em va explicar que hi ha un proverbi africà que diu: “Si vols anar ràpid vés sol, si vols arribar lluny vés acompanyat”. Aquella dona volia arribar lluny, volia una educació pública de qualitat i en català per als seus fills i sabia que ho havia de fer acompanyada i acompanyat la marea verda. Crec que el proverbi africà és aplicable als governs. Depèn de si volen arribar aviat o arribar lluny.\nNo pensin que s'ha d'acabat el sentit crític. Voldria fer dues precisions a la imminent presidenta. La primera és important car la candidata a la investidura ha dit: “... el nou Govern implementarà una Renda Bàsica progressiva per a totes les persones, independentment que tinguin feina o no”. Pens que veritablement, la proposta del nou Govern de les Illes Balears no és una altra cosa que una Renda Mínima, una Renta Mínima d'Inserció –o qualsevol altra denominació– garantida en els termes de la Llei de serveis socials de les Illes Balears, però condicionada a uns determinats perfils de les persones perceptores i a les disponibilitats pressupostàries de l'esquifit pressupost de la CAIB. És a dir, no és poca cosa però, ni de bon tros, és una Renda Bàsica incondicional i amb la concepció de dret de ciutadania. Ho explic amb un poc més de detall en aquest article que avui publica l'Ara Balears.\nI una segona, a la part final del discurs Francina Armengol parla molt genèricament de la desigualtat. Perquè no fila un poquet més prim? Segons les dades de l'IBESTAT a les Illes Balears el coeficient de Gini (com és conegut, és una mesura de desigualtat que pren el valor 0 en cas d'equitat perfecta i el valor 100 en cas de desigualtat perfecta) ha passat del 33,8 de l'any 2013, al 34,9 del 2014. És a dir, hem avançat en desigualtat una situació que cal i que sí que és pot esmerçar. El compromís del nou govern hauria de concretar-se en la millora d'aquest indicador de desigualtat, i fer de les Illes Balears una societat més igual.\nPublicat originalment a www.elperiscopi.com (30-06-2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dimarts, de juny 30, 2015 Cap comentari:\nEn el discurs que Francina Armengol ha fet al Parlament de les Illes Balears sol·licitant la investidura com a presidenta del Govern hi ha, a parer meu, tot un seguit de propostes ben interessants. Però n’hi ha una que, per la seva manca de claredat, m’ha sobtat. La candidata a la investidura ha dit: “... el nou Govern implementarà una Renda Bàsica progressiva per a totes les persones, independentment que tinguin feina o no”. A què es refereix? A una Renda Bàsica que serà progressiva (serà major o menor en funció d’altres ingressos personals i/o familiars?) O tal vegada el que ha proposat és la progressiva implantació d’una Renda Bàsica? Tant se val. En ambdós casos és un disbarat, si més no, conceptual.\nEn el món acadèmic, de l'activisme social i de la política, es coneix la Renda Bàsica (RB) com un ingrés (una quantitat dinerària igual per a tothom) pagat per l'Estat, com a dret de ciutadania (i no únicament per fer front a l'empobriment, l’exclusió social o la desigualtat) a cada membre de ple dret o resident de la societat, fins i tot si no vol treballar de manera remunerada, sense prendre en consideració si és ric o pobre o, dit d'una altra manera, independentment de quines puguin ser les altres fonts de renda que es puguin tenir, i sense importar amb qui es convisqui. Òbviament la Renda Bàsica, com a política econòmica predistributiva, és la millor proposta per acabar amb l'exclusió social i una potent política igualitària, perquè els no rics hi guanyen, i els rics i molts rics hi perden en termes de major contribució fiscal. Sí, el senyor Escarrer, posem per cas, cobraria (de la mateixa manera que, malgrat els seus ingressos, té dret a ser atès pel sistema públic de salut) la RB –entorn dels 7.500 € a l'any–, però contribuiria molts més amb els seus impostos de la quantitat que cobraria per aquest concepte.\nVal a dir que la RB és una proposta d'abast internacional articulada entorn de la Basic Income Earth Network, que en el Regne d'Espanya des de fa anys difon i investiga la Xarxa Renda Bàsica que, per cert, no fa gaire temps ha demostrat empíricament la viabilitat econòmica de la proposta en el conjunt del Regne d’Espanya, sobre una modificació substancial de la fiscalitat (vegeu tota la informació a www.redrentabasica.org).\nPrenent en consideració que la característica definitòria de la RB és el seu caràcter absolutament incondicional, és un oxímoron proposar una RB progressiva o una progressiva implantació de la RB que, òbviament, tant en un cas com en l’altre, estaria plena de condicionants. Si, a més a més, associam la viabilitat fàctica de la RB a una nova lògica fiscal, sense sobirania plena en aquest àmbit, és un oxímoron doble parlar d’implantació de quelcom semblant a una RB autonòmica que, en el millor dels casos, estaria condicionada a les disponibilitats pressupostàries i a les polítiques de recentralització financera i econòmica de les comunitats autònomes.\nEn definitiva, vull pensar que, veritablement, la proposta del nou Govern de les Illes Balears no és una altra cosa que una Renda Mínima, una Renta Mínima d’Inserció –o qualsevol altra denominació– garantida en els termes de la Llei de serveis socials de les Illes Balears, però condicionada a uns determinats perfils de les persones perceptores i a les disponibilitats pressupostàries de l'esquifit pressupost de la CAIB. És a dir, una Renda (no) Bàsica. No és poca cosa però, ni de bon tros, és una Renda Bàsica.\nPublicat originament a l'AraBalears (30-06-2015)\nEtiquetes de comentaris: RB\nGrècia, qüestió de lesa democràcia\nDigem-ho curt i ras: Les negociacions del Govern de Grècia amb la Comissió Europea (CE), el Banc Central Europe (BCE) i el Fons Monetari Internacional (FMI), és a dir, amb el que abans es denominava troica i ara li diuen “les institucions, mai no han estat ni econòmiques ni tècniques, sinó polítiques. Val a dir que tothom estava advertit des de fa temps. Molt abans que Síriza guanyés les eleccions i Alexis Tsipras fos el Primer Ministre de Grècia, l’any 2012 Josep Borrell i Andreu Missé firmaven un aclaridor llibre titulat “La crisis del euro: de Atenas a Madrid” en el que Borrel afirma: “por eso se dice, de forma cínica y amarga, que los pueblos pueden cambiar a los Gobiernos, pero no pueden cambiar las políticas que éstos aplican”. Aquesta és la qüestió.\nEncara que a hores d’ara, qui més qui manco ha llegit l’històric discurs de Tsipras convocant al poble grec al referèndum sobre les condicions imposades pel Eurogrup al poble grec (vegeu aquí imprescindible intervenció del ministre d’economia grec, Yanis Varoufakis), no em puc estar de reproduir els dos primers paràgrafs:\n“Durant els últims sis mesos aquest govern ha estat lluitant en condicions d'asfíxia econòmica sense precedents per complir el promès. La nostra promesa consistia a negociar amb els nostres socis europeus la fi de l'austeritat i la tornada de la justícia social al nostre país.\nEl mandat que ens vau donar tenia com a fi aconseguir un acord que respectés la democràcia, els valors europeus i que acabés definitivament amb aquesta crisi econòmica.”\nAquesta és la qüestió: Mandat democràtic, i fi de la fracassada política d‘austericidi. ¿Cal recordar que Grècia és el país que durant la crisi ha aplicat més reformes imposades des de la “lògica” de les retallades de drets socials a les persones no riques perquè les riques acumuli més riquesa? ¿És el moment de discutir l’origen i possible il·legitimitat del deute grec i de les conclusions preliminars del Comitè de la Veritat sobre tal deute? Pens que no paga la pena perdre el temps en aquestes qüestions. El que veritablement és clau són les reaccions d’histerisme antidemocràtic europeu enfront de la decisió de demanar l’opinió democràtica del poble grec. De defensar la sobirania de la democràcia grega. Ha de manar el poble o els anomenats “creditors".\nEuropa necessita més i millor democràcia. La ciutadania europea hem de ser conscients que o capgirem la política econòmica de l’austeritat “manu militari” i reformulam el tractament del deute del deute o, votem el que votem, només són econòmicament i financerament sostenibles polítiques neoliberals a favor de l'1% de la població. Altrament dit: El dilema és austeritat o democràcia (demokratía). Això és el que, ara mateix, ens juguem a Grècia. La resta són “vuits i nous i cartes que no lliguen.”\nPublicat originalment a www.elperioscopi.com (29.06.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dilluns, de juny 29, 2015 Cap comentari:\nGoverns decents i Treball Decent\nEl divendres de la setmana passada es va presentar el volum número 8 de la col·lecció Recerca (Fundació Gadeso) titulat “Precarietats. De la inestabilitat a la pobresa laboral. El cas de les Illes Balears”. El gruix del llibre està format per una selecció d’articles d’opinió que he publicat en els darrers anys. Són reflexions que, tot i tenir un fil conductor, s’han de llegir contextualitzant-les en la data de la seva publicació. Per facilitar aquesta contextualització he inclòs una introducció més aviat retrospectiva i alguns gràfics amb dades que permeten una visió actualitzada.\nA les primeres pàgines del llibre hi trobaran una cita que em sembla imprescindible. És la següent: “En l’àmbit laboral, la política neoliberal se centra a incrementar els mecanismes de control i l’abaratiment de la força del treball. En aquest sentit, s’implementen mesures centrades a incrementar la precarietat laboral i potenciar l’austeritat laboral en un marc d’atac constant envers les organitzacions sindicals” (L’hora dels voltors. La crisi explicada a una ciutadania estafada. Josep Manuel Busqueta). No hi ha dubte que la crisi ha estat l’excusa perfecta per implementar polítiques laborals que han provocat una transformació molt important (revolució neoliberal) dels mercats laborals espanyols i, concretament, del de les Illes Balears. De la històrica inestabilitat laboral illenca, hem transitat a uns nous perfils de precarietats que, fins i tot, són de pobresa laboral. Aquesta és la situació actual, però se pot canviar. És clar que es pot!\nEl cas és que tenia la introducció del llibre enllestida, quan el 24 de maig passà el que passà. A tota presa vaig afegir la següent reflexió:\nCal esperar que els nous governs de les institucions treballin per a tots i totes -pel bé comú-, que el diàleg, l'acord i el consens tornin a ser elements centrals del quefer polític institucional. Per evitar la definitiva fractura de la societat, el poder polític democràtic haurà de fer d'equilibrador entre aquestes forces del privilegi i les classes mitjanes empobrides, el precariat i les persones en situació d'exclusió social. Per esmerçar el procés cap a una societat dual s'hauran de fer polítiques estructurals (des de les educatives fins a les macroeconòmiques, passant per les d'ocupació) per a, progressivament, acabar amb les grans desigualtats, i posar novament en marxa els ascensors socials, sense tornar a caure en l'endeutament personal i/o familiar insostenible, ni insistir en la insostenibilitat mediambiental.\nLa precarietat laboral a l'engròs i l'extensió de l'explotació laboral són factors claus en el procés d'empobriment que viu la societat de les Illes Balears. En aquest sentit, és fonamental que els nous governs prenguin en consideració l'important que és que, en els seus respectius àmbits i en funció de les competències de cada institució, facin una aposta integral i transversal a favor del Treball Decent.\nEn aquest sentit, val a dir, per una banda, que segons l’Organització Internacional del Treball (OIT) el Treball Decent és sinònim de treball productiu, en el qual es protegeixen els drets, la qual cosa proporciona ingressos adequats amb una protecció social apropiada. Significa també un treball suficient, en el sentit que tothom hauria de tenir ple accés a les oportunitats d'obtenció d'ingressos. Marca una pauta per al desenvolupament econòmic i social en funció de la realitat de l'ocupació, els ingressos i la protecció social sense menystenir de les normes socials i dels drets dels treballadors. És a dir, tot el contrari de l’explotació i pobresa laboral. I per un altre costat, els experts i les expertes en la matèria adverteixen que les polítiques de Treball Decent depenen decisivament que s'implanti una política macroeconòmica encertada que fomenti l'ocupació de qualitat i redueixi la pobresa.\nEn definitiva, car el treball remunerat (assalariat o autònom), condiciona la vida de les persones no riques, si es vol rescatar a les persones i que puguin tenir una vida digna, s'ha de recórrer el camí cap a una ocupació digna. Amb la pèrdua de la garantia d'inclusió social que ha sofert el mercat laboral, no serà una tasca fàcil. Però, en paraules del poeta Miquel Martí i Pol, “... tot està per fer i tot és possible”. Millorar la qualitat de l'ocupació és, doncs, millorar la qualitat de la vida de gran part de la societat. Esforçar-se a aconseguir-ho és qüestió de decència democràtica.\nPublicat originalment a dBalears (22.06.2015)\nRecompte de danys a les llars illenques\nFa algun temps que suggereixo que cal fer “un recomptede danys” dels anys de crisi.No hi haàmbit de l’estructura socialde Balears en el qual no hi hagi víctimes en termes de desigualtats,precarietats o empobriment.\nJustament fa uns dies es va publicar l’enquesta de PressupostosFamiliars 2014 (EPF), que té coma principal objectiu obtenir estimacionsde la despesa de consum anualde les llars, de la seva distribucióentre diferents béns i serveis, comtambé del pes d’aquesta despesasuportat pels diferents membres dela llar. És a dir, ens permet aproximar-nos –fer recompte dels danys–als canvis d’hàbits de consum delsindividus i les famílies, i del paperdels sustentadors principals de lesllars. Val a dir que, segons Eurostat(UE), el sustentador principal ésel membre de la llar de 16 o més anys l’aportació periòdica (no ocasional) del qual al pressupost comú es destina a atendre les despeses de la llar en major grau que les de la resta.\nCom que la informació és bastant nombrosa, em centraré en allò que em sembla més rellevant: I.- La despesa mitjana per llar de Balears va ser de 28.753,20 € i per persona d’11.447,83 €. Amb relació a l’any anterior, suposa un augment del 3,9% per llar i del 4,4% per persona. El més rellevant és que aquesta despesa és inferior un 10,1% per llar i un 5,8% per les persones a la que tenien abans de la crisi (2007). II.- El percentatge més gran de la despesa total (llars i individus) és el destinat a l’habitatge, aigua, electricitat, gas i altres combustibles, que el 2014 va suposar el 38,78%, un percentatge molt superior al d’abans de la crisi (26,13% el 2007). No ha pressupost per a luxes! III.- Pel que fa al pes de la despesa total en funció del sustentador principal, hi ha una dada clarificadora: les persones cobren pensió, subsidis o similars suporten un 26,36% d’aquesta despesa per a consum, mentre que el primer any en què es van notar els efectes de a crisi –2008– aquest percentatge se situava en el 18,30%. IV.- Previ a la crisi (2007) les despeses familiars eren sustentades per menys d’un 12% de persones que no arribaven a mileuristes. El 2014 aquest percentatge s’ha enfilat a gairebé el 12%. Tot un símptoma del creixement de les desigualtats! V.- L’INE, contra tot sentit comú i incomplint preceptes legals europeus, espanyols i autonòmics, no proporciona informació de les comunitats autònomes dels sustentadors desagregats per gènere (sic).\nAmb tot plegat hom pot concloure que el 2014, lluny de ser l’any de la pregonada recuperació, va ser un altre any de la crisi dels pressupostos familiars: varen créixer les desigualtats, les pensions varen ser fonamentals per no agreujar la pobresa familiar, i les estadístiques oficials menystingueren la perspectiva de gènere provocant la invisibilització del més que probable canvi de rol entre homes i dones quant a qui és el sustentador principal a les llars illenques.\nPublicat originalment a l’edició en paper de l’Ara Balears (20-06-2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dilluns, de juny 22, 2015 Cap comentari:\nBalears, illes vulnerables\nEl concepte de vulnerabilitat està molt desenvolupat en els àmbits mediambientals i de l'economia i política ecològica. No obstant això, és un terme només emergent en l'àmbit de les ciències socials a on, fonamentalment, es centra en les vulnerabilitats socials que sofreixen determinats grups de població amb carències materials o situacions d'exclusió. Una derivada, encara menys estesa, d'aquest concepte en l'àmbit socioeconòmic és la que fa referència a la vulnerabilitat dels territoris. I tanmateix, es pot parlar de Balears com un territori vulnerable car es poden identificar situacions estructurals de vulnerabilitat pel seu model de creixement, pel seu risc de financiarització a bona part de l'economia local, pel seu teixit empresarial, amb excessiva presència de microempreses, pel seu índex de desigualtat, i pel seu particular procés d'empobriment de les classes mitjanes i de descohesió social.\nRecentment s'han conegut dues publicacions que aporten elements d'anàlisi d'aquesta vulnerabilitat illenca, si més no, en la vessant social. Els elements que aporten tant el número 53 de Temes socioeconòmics Gadeso (disponible a gadeso.org), com la memòria 2014 de Càritas Mallorca, a parer meu, palesen que el grau de descohesió social que hem assolit (junt amb els altres factors abans esmentats) ens converteixen en un territori vulnerable. La primera publicació, amb el títol de "Balanç de legislatura: creixen les carències materials severes", analitza l'Enquesta de Condicions de Vida (ECV) de 2014, elaborada per l'Institut Nacional d'Estadística (INE), posant de relleu les següents informacions: 1) En el quadrienni 2011-2014 la renda mitjana individual ha baixat un 4,2%, i la de les llars un 5,8%. 2) La quantitat d'ingressos a partir de la qual es calcula el llindar de risc de pobresa ha baixat un 4,7% entre 2011 i 2014. 3) Malgrat que s'han endurit les condicions per considerar-se inclòs en aquesta situació, la taxa de risc de pobresa de 2014 se situà en un 18,4% (en 2011 era del 17,9%). 4) Segons l'indicador AROPE (que, seguint els criteris de l'oficina d'estadística de la UE, Eurostat, incorpora altres factors de carència material, a més d'ingressos que no superin el llindar de pobresa), en els quatre anys que analitzam, les variacions més significatives han estat: la taxa de risc de pobresa o exclusió social baixa un -2,9%; la taxa de llars amb baixa intensitat del treball baixa un -5,6%; però, la taxa de persones amb carències severes augmenta un 2,4%. 5) En 2014 un 31,5% de persones illenques arribà a fi de mes amb dificultats, és a dir, un 0,5% més que en 2011. 6) Amb dades de 2014, un 39,8% de les llars illenques no tenien capacitat per afrontar despeses imprevistes, i un 18,1% va tindre retards en el pagament de despeses relacionades amb l'habitatge principal (hipoteca o lloguer, rebuts de gas o comunitat...) durant els darrers dotze mesos.\nPer un altre costat, a la Memòria de Càritas Mallorca, que durant el 2014 ha atès a un total de gairebé 10.000 persones, s'observa que tot i ser majoria les persones nouvingudes ateses, el realment significatiu és que el percentatge de persones espanyoles s'ha enfilat fins al 42%, dos punts més que l'any 2013. Sembla obvi, doncs, que la situació de pobresa i/o exclusió social afecta cada pic més persones mallorquines o peninsulars que es troben en situació de vulnerabilitat per la pèrdua del treball i per la cronificació de la seva situació. Val a dir que, a parer meu, les polítiques públiques per combatre l'atur de llarga i molt llarga durada han estat durant aquests darrers anys del tot inexistents.\nCàritas Mallorca adverteix que "la pobresa i l'exclusió social són fenòmens estructurals que requereixen polítiques redistributives que garanteixin uns mínims per poder viure, també requereixen de la promoció laboral i el consum..." i, alhora, la publicació digital de la Fundació Gadeso conclou afirmant que cal posar fre al procés d'empobriment de bona part de la societat illenca, entre altres coses, perquè una sortida de la crisi amb una dualització de la societat i unes classes mitjanes empobrides no és una solució equitativa. Ans al contrari, el que cal fer són polítiques que posin els ascensors socials en marxa una altra vegada.\nEn definitiva, és imprescindible posar en marxa polítiques valentes de resiliència social si no volem aprofundir en la vulnerabilitat de Balears i de la seva gent no rica.\nPublicat originalment a Diario de Mallorca (19-VI-2015)\nPublicat per Rafael Borràs a diumenge, de juny 21, 2015 Cap comentari:\nTTIP: Cavall de Troia del turbocapitalisme\nL'associació ecologista Amics de la Terra i la plataforma NoalTTIP Mallorca han tingut la bona idea de posar a Palma entre les ciutats europees en el recorregut del "Tour del Tractat de Troia". Dissabte que ve, 20 de juny, al Parc de ses Estacions (Plaza Espanya, cantonada amb el carrer de Marqués de la Fontsanta) s'instal·larà un Cavall de Troia gegant, com a símbol de què és el TTIP. El programa previst és el següent: a les 11 hores, concentració, performance i lectura del manifest. Durant la jornada es realitzaran xerrades d'uns 15 minuts sobre el TTIP i altres tractats internacionals, i es finalitzarà a les 19,30 hores amb un concert.\nAbans de seguir convé aclarir que TTIP és l'acrònim en anglès de Tractat Transatlàntic de Comerç i Inversió; un tractat que estan negociant la UE i els EUA sota dues premisses: la falta absoluta de transparència i la mentida. L'ocultisme segur que està motivat pel pànic que tenen les parts negociadores al fet que la ciutadania europea -i nord-americana- sàpiga quins són els verdaders continguts del TTIP. Pel que se sap, el que s'està negociant és el grau de deteriorament dels estàndards europeus en matèries tan sensibles com ara la seguretat alimentària, els drets laborals i socials, la diversitat cultural, el medi ambient, els serveis públics de sanitat, educació i pensions, la protecció de dades personals… Si la ciutadania sap massa d'aquests innobles interessos, pot mobilitzar-se fins al punt de fer que el TTIP se'n vagi en orris. El temor de les elits del turbo-capitalisme a una ciutadania informada i mobilitzada que pugui frenar el TTIP no és gratuïta: recordin que en 1998 l'Acord Multilateral d'Inversions (AMI) va col·lapsar quan, davant les protestes ciutadanes, el govern francès es va veure obligat -i després va ser seguit per altres estats- a retirar el suport a aquest acord que pretenia una volta de rosca en la lògica neoliberal de la globalització.\nLa mentida sobre el TTIP és monumental. Per començar, car les barreres aranzelàries entre una part i una altra de l’Atlàntic són pràcticament inexistents, el TTIP no és un Tractat de Lliure Comerç. Veritablement el que es pretén és acordar una “harmonització normativa” o “convergència regulatòria” per a, en paraules de la professora de dret del treball a la Universitat de València, Adoración Guzmán,“resituar el poder de presa de decisions, allunyant-lo de la ciutadania i els parlaments i deixant-ho, ja completament, en mans dels lobbys, els bancs i el capital financer”. És a dir, una pèrdua brutal de sobirania política, d’equitat social i de democràcia.\nNo exager, ans al contrari. Tingueu per segur que no hi pot haver major pèrdua de sobirania i de democràcia que les clàusules ISDS (Investor-State Disputi Settlement) que ens volen entaferrar. Aquesta és una qüestió clau del TTIP, i no és una altra cosa que un tribunal d'arbitratge privat per resoldre –al marge dels tribunals de justícia ordinaris- desacords entre empreses (generalment multinacionals). Val a dir que les lSDS existeixen en altres tractats internacionals i s'ha demostrat que pel que serveixen és per permetre, a tall d'exemple, que un Estat hagi d'indemnitzar a una empresa per prohibir el fracking en el seu territori, per voler augmentar el salari mínim, o per voler defensar la salut pública contra les multinacionals del tabac. És el que ha passat a Canada, Egipte i Austràlia, respectivament.\nLa veritat és que l'arribada a Palma de la campanya d’Amics de la Terra, no ha pogut ser més oportuna. Justament el passat dia 9 de juny el Parlament Europeu va haver de suspendre una votació d'un informe sobre el TTIP per por a un vot majoritàriament negatiu. La mobilització ciutadana comença a fer efecte, la informació troba algunes encletxes en el mur de silenci que, entorn de la negociació del TTIP, ha aixecat l’establishment. El dissabte d’aquesta setmana els i les que estigueu en contra de qualsevol intent d'imposició en les nostres vides del poder il·legítim de les multinacionals, teniu una cita amb el "Tour del Tractat de Troia" i dir #NoalTTIP\nPublicat originalment a dBalears (15.06.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dijous, de juny 18, 2015 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: TTIP\nTTIP: Al pa, pa i al vi ,vi\nAvui, 10 de juny, el Parlament Europeu tènia previst votar una resolució sobre el TTIP, és a dir sobre el polèmic –ocultat i molt neoliberal- Tractat de Lliure Comerç que actualment negocien Estats Units i la Unió Europea. Però ahir a darrera hora, el president de l’Eurocambra, Martín Schulz, va suspendre la votació elegant que no hi havia temps per a discutir més de 200 esmenes al text proposat.\nEn qualsevol cas, i tenint en compte que hi haurà debat entorn la resolució aprovada en la Comissió de Comerç Internacional, convé recordar que veritablement el TTIP de “lliure comerç” només en té el nom car les reduïdes barreres aranzelàries ja no són cap obstacle perquè es comercialitzi “lliurement” entre una part i l’altra de l’Atlàntic. El que es negocia amb tant secret i ocultisme no és una altra cosa que l'anomenada “harmonització normativa” o “convergència regulatòria”, és a dir igualar la normativa sobre seguretat alimentària, protecció al medi ambient, drets laborals i de prevenció de riscos en el treball, sindicals, etc. Òbviament si es pren en consideració que a EUA, a més de tenir tots els serveis bàsics en mans privades, tenen, d'una banda, una normativa pràcticament nul·la en seguretat alimentària i molt feble en protecció al medi ambient i que, d'altra banda, no ha signat cap dels convenis importants de l’OIT, doncs ja es poden fer una idea de qui serem els perdedors d'aquest negoci. Per ser just, no tinc cap embut a reconèixer que els europeus podríem sortir guanyant en un assumpte: la regulació del sistema financer. Però això està per veure. Pel que sembla els negociadors de la UE s'estan emprant a fons en defensar abans la nostra desregulació bancària que el que ens queda de regulació laboral i social. Viure per veure!\nPerò en el TTIP hi ha un altre assumpte de cabdal importància: Es preveu un tribunal d'arbitratge privat per resoldre desacords entre empreses (generalment multinacional) i Estats, l'anomenat ISDS (Investor-State Disputi Settlement). Aquesta barbaritat ja existeix en altres tractats internacionals i s'ha demostrat que pel que serveixen és per permetre, a tall d’exemple, que un Estat hagi d'indemnitzar a una empresa per prohibir el fracking al seu territori (Quebec), per voler augmentar el salari mínim (Egipte), o per voler defensar la salut pública contra les multinacionals del tabac (com a Austràlia).\nPer tant, tot i que la votació -no vinculant- prevista per avui no es produeixi és prou important que el Parlament Europeu debati sobre el TTPI. Si més no des d'un punt de vista d’una mínima transparència. Val a dir que, sens dubte, la suspensió de la votació d’avui és conseqüència de la mobilització del cada vegada major i més transversal moviment social de No al TTIP. La suspensió de la votació d’avui i també és conseqüència de la divisió dels socialdemòcrates europeus en relació al ISDS. Ha arribat el bon punt de dir clar i fort que no val, com molt bé escriu aquí Soledad Gallego-Díaz, embolicar-se amb el que es vol dir i amb el que al final es diu. Amb TTIP el que es dilucida és un determinat model de societat, dit amb poques paraules, la fase definitiva de la globalització neoliberal. Al pa, pa i al vi, vi. #NoalTTIP\nPublicat originalment a El Periscopi (10.06.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dimecres, de juny 10, 2015 Cap comentari:\nEl dret a la ciutat de Palma\nFa temps que el “dret a la ciutat” es concep com a quelcom més que la reivindicació dels elements bàsics per a sobreviure amb dignitat en un entorn urbà. La proposta va més enllà en defensar un concepte de ciutadania per a la ciutat actual i de futur. Aquesta idea-proposta de ciutadania no és altra cosa que impuls a la igualtat i de drets socials, polítics, econòmics i culturals, concretats en la seva relació amb la ciutat com a marc físic. És a dir, el dret a la ciutat és el dret que, a través d'unes determinades polítiques públiques, tenen les persones a un conjunt de béns, serveis i sensacions vitals a l’àmbit de la ciutat.\nNo es tracta únicament que l’administració de la ciutat proporcioni –si pot o vol- alguns drets. Veritablement del que es tracta és d'un procés d’apoderament de la ciutadania pel qual “la ciutat” garanteix un conjunt de drets garantits que es podrien anomenar específicament “urbans”, com per exemple, habitatge, espai públic i equipaments de qualitat, mobilitat, integració en el teixit urbà, qualitat ambiental, dret a residir en el lloc triat i a mantenir-se en ell, i, òbviament, drets culturals, lingüístics, socioeconòmics i polítics. La idea d’ “el dret a la ciutat” és que aquest conjunt és un tot. No hi ha de debò dret, posem per cas a l'habitatge, si no hi ha dret a la mobilitat, ocupació, coneixement i ús de la llengua pròpia, al patrimoni i cultura de la ciutat.\nSegur que la primera literatura de Henri Lefebvre, definint en 1967 el concepte de “dret a la ciutat” com el de construir, decidir i crear la ciutat, i fer d'aquesta un espai privilegiat de lluita anticapitalista, precisa d’alguna revisió. Però la Carta Mundial pel Dret a la Ciutat (última actualització Barcelona, setembre 2005), impulsada pel moviment entorn del Fòrum Social Mundial, em sembla de molta actualitat ¿No són, per ventura, principis i fonaments estratègics del dret a la ciutat els que afirmen que “ les ciutats han de ser un àmbit de realització de tots els drets humans i llibertats fonamentals, assegurant la dignitat i el benestar col·lectiu de totes les persones, en condicions d'igualtat, equitat i justícia”, “que totes les persones tenen el dret de trobar a la ciutat les condicions necessàries per a la seva realització política, econòmica, cultural, social i ecològica, assumint el deure la solidaritat”, que “totes les persones tenen el dret de participar a través de formes directes i representatives en l'elaboració, definició, implementació i fiscalització de les polítiques públiques i del pressupost municipal de les ciutats, per enfortir la transparència, eficàcia i autonomia de les administracions públiques locals i de les organitzacions populars”?\nConclusió: Pens que el Programa pel canvi que han pactat PSIB-PSOE, MÉS per Palma i Som Palma va en la direcció d'aquest concepte republicà de dret a la ciutat.\nPerò per transitar d’una ciutat presa de l ‘austericidi, a una Palma que capgiri la situació actual de benestaricidi (liquació del feble Estat del Benestar) per a la gent no rica, i de submissió a les forces dels privilegis, cal un govern municipal amb una ampla representació de la voluntat popular de canvi, és a dir, un govern municipal on el PSIB-PSOE, MÉS per Palma i Som Palma gestionin el destí de la ciutat cap a un horitzó de prosperitat compartida i justícia social. Crec que, només així, Palma podrà recuperar el seu lloc i especificitat al món de la globalització. Recuperar dignitat sobre la base de recuperar dret a la ciutat. D’això es tracta, i no únicament de qui és el batle.\nPublicat originalment a dBalears (08-06.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dimarts, de juny 09, 2015 Cap comentari:\n“...he vist [en el món laboral actual] coses que vosaltres no creuríeu...”\nHi ha alguns paral·lelismes entre aquella fantàstica pel·lícula de 1982, Blade Runner, i algunes situacions del mercat laboral de 2015. És ben sabut que la pel·lícula dirigida per Ridley Scott és una ficció futurista -tot i que no massa llunyana, car l’argument es desenvolupa a l’any 2019- y, per contra, la robotització i digitalització d’alguns treballs i, sobretot, l’ externalització productiva de les empreses, és una realitat d’avui en dia.\nL’associació que em suggereixen els “replicants” de Blade Runner és evident. No fa massa temps (octubre 2014) el think tank europeu dedicat a qüestions econòmiques, Bruege, concloïa que ben aviat més de la meitat dels llocs de treball a Europa seran exercits per màquines. O, més lligat a la nostra realitat d’economia de gran concentració en serveis turístics, prenguin en consideració les paraules del Professor de Stanford i de la Singularity Unversity, Paul Saffo, en afirmar que: “Li garantesc que qualsevol que digui que les màquines “no poden fer tal cosa” es penedirà. Al Japó ja n’hi ha que fan sushi… a la seu de San Francisco estem instal·lant un robot que fa còctels...” Ciència-ficció? Idò no, l'hotelera japonesa Henn-na obrirà aquest estiu el seu primer hotel amb robots en lloc de personals humà. Tanmateix no cal anar a escenaris més o menys futuristes i llunyans: Ara mateix, a casa nostra, ja està bastant estès la prestació de serveis amb una mínima intermediació directe del treball humà. A tall d’exemple, amb el SVM (“Serveixi’s vostè mateix”) és possible reservar unes vacances des de l’ordinador amb la compra de passatges i targetes d’embarcament, reserva de cotxe a l’aeroport de destí, reserva d’allotjament amb “recepció virtual”, comprar online queviures, visites turístiques, etc.\nLa segona associació d’imatges de Blade Runner amb la realitat laboral actual és la d’aquell fabricant aïllat que fabrica ulls de nines. A parer meu és una perfecta metàfora de l’actual model d’empresa d’externalització ad infinitum: Treballadors i treballadores subcontractats, molts falsos autònoms, amb un aïllament total d’altres intervinents en el procés de producció. Aïllament que fa que l’antiga socialització a través del treball s’esvaeixi i que l’exercici col·lectiu de sindicació sigui una quimera. En el lloc del personatge de la fantasmagòrica fàbrica que produeix ulls, hi posin la netejadora que cada matí va a un hotel diferent, al treballador o treballadora de “call centre” que treballa tot sol/a, o al col·lectiu de les subcontractes de Telefónica Móviles, que han protagonitzat un interessantíssim conflicte laboral, amb vaga inclosa. Enfront del paradigma d’organització empresarial flexible que representen les subcontractes en cadena de Movistar i el conseqüent deteriorament laboral a l'extrem, cessió il·legal de mà d’obra, i retribucions de pobresa, aquests treballadors aïllats s’han rebel·lat contra la financiarització productiva basada en la precarietat laboral. Malgrat tot, el conflicte capital-treball és present en el paradigma neoliberal.\nSi hom pren en consideració que el treball encara ara és un instrument essencial en la vertebració de les societats, els possibles escenaris de creixement econòmic sense creixement equivalent d’ocupació remunerada, les noves precarietats laborals de persones assalariades o autònomes, el treball no remunerat (voluntari, de cures, etc.) o el treball no desitjat i el neoesclavatge (prostitució, etc.), aconsellen abordar la problemàtica del treball des d’una visió molt polièdrica. Potser el nou govern de les Illes Balears ho hauria de tenir en compte i, a l'hora de dissenyar l’organigrama, no menystenir la possibilitat d’existència, amb lògica del segle XXI (repartiment del treball sense empobriment, modernització de la idea de flexiseguretat, garantia de democràcia durant la jornada laboral, regulació de les empreses multiserveis, valorització social del treball no remunerat, etc.) d’una Conselleria de Treball.\nEl cert i segur és que en aquests anys d’austericidi, “jo... he vist [en el món del treball illenc] coses que vosaltres no creuríeu...”\nPublicat originalment a dBalears (01.06.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a divendres, de juny 05, 2015 Cap comentari:\nLa llegenda d'Èdip i les xifres de l'atur de maig\nEn el deliciós llibre "Economia sense corbata "de Yanis Varoufakis hi ha un capítol dedicat als dos mercats que l'actual ministre d'economia grec anomena "mercats edípics". Varoufakis es refereix amb aquest terme als mercats dels doblers o monetari, i al mercat del treball o laboral. El llibre, escrit en forma de conversa de l'autor amb la seva filla, és una successió de classes magistrals sobre els diferents aspectes de la ciència econòmica explicades amb una senzillesa i, a vegades, amb una bellesa poètica, que no és freqüent en aquestes matèries de ciències socials.\nYanis Varoufakis explica el funcionament dels mercats de treball (i del monetari) fent una associació metafòrica amb la llegenda d'Èdip (d' aquí ve la definició d'edípics). Recordin que Èdip va matar al rei de Tebes i es va casar amb l'esposa d'aquest sense saber que, en realitat, eren el seu pare i la seva mare. Varoufakis afirma que l'element clau d'aquesta història és el poder de la profecia i, després d'explicar-la, fa la següent associació: "El mateix passa, en temps de crisi, amb els mercats laborals i monetaris: quan ... els empresaris" profetitzen "que la crisi continuarà i que l'activitat econòmica romandrà contreta, evitaran manllevar doblers als bancs per contractar més treballadors, lo que estarà fent que la profecia es compleixi. I quan la crisi redueix els preus del treball i el mercat (els sous i els tipus d'interès), en lloc de créixer l'ocupació i les inversions, passa exactament el contrari, ja que aquestes reduccions intensifiquen el pessimisme i aquest es retroalimenta."\nLes xifres del mercat laboral illenc que ahir vam conèixer s'ajusten molt a aquesta associació de Varoufakis. Les polítiques d'austericidi han provocat una gran devaluació salarial i una precarietat laboral estructural. En aquest context, la xifra d'atur registrat de 58.832 persones (amb una baixada interanual de 9.005 persones, és a dir, un -13.27%) sent una xifra alta, encara que amb una tendència aparentment positiva, no és el més important. El que és imprescindible per detectar si el mercat laboral ha relaxat el seu "pessimisme" és saber per què es produeix aquest descens del nombre de gent inscrita en demanda d'una ocupació. Realment han trobat una ocupació, o simplement, han deixat d'estar apuntades per avorriment, o perquè han decidit cercar-se la vida en un altre indret o transitar cap a l'economia submergida? Tot indica que la generació d'ocupació és poc significativa en la reducció d'atur registrat. De fet el de llarga durada continua representant gairebé un 40% del total.\nD'altra banda, no es pot presentar com a generació d'ocupació la dada de creixement d'afiliacions a la Seguretat Social. En un context d'augment, quantitatiu i qualitatiu, de la temporalitat (86,34% del total de contractes registrats en els cinc primers mesos de l'any, i gairebé el 40% d'ells amb una durada inferior als 90 dies), i de la parcialitat contractual disparada (gairebé el 88% del total de contractes registrats enguany), el fet que aquest maig acabi amb una mitjana de 23.796 afiliacions a la Seguretat Social més que l'any anterior no vol dir que hi hagi més gent amb ocupació. Vol dir que hi ha més subocupació i més gent rotant en el registre amb afiliacions de dies o, fins i tot, d'algunes hores.\nLes dades mensuals del mercat de treball s'han de llegir bé i, per això, cal posar atenció en el fet que l'atur registrat femení torna a ser majoritari (53,1%), que es contracten a menys dones, que l'atur de llarga durada és el major i més clar fracàs de les Polítiques Actives d'Ocupació, i, per cert, algú hauria de demanar per l'atur registrat del col·lectiu de persones amb alguna minusvalidesa.\nEn conclusió, la millora real -per a la millora de les condicions de vida de la gent no rica- del mercat laboral de les Illes Balears no deixa de ser una llegenda de pèssima qualitat literària.\nPublicat originalment a El Periscopi (03-.05.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dimecres, de juny 03, 2015 Cap comentari:\nHerència Bauzá: Vulnerabilitat social alta\nA les Illes Balears tenim un índex de vulnerabilitat alt. Aquesta és una de les conclusions de la publicació de l'Institut d'Economia, Geografia i Demografia del CSIC titulat ‘Atles de la crisi. Impactes socioeconòmics i territoris vulnerables a Espanya’, publicat per l'editorial Tirant Humanitats. Aquest índex és la síntesi de les vulnerabilitats immobiliàries -dret a l'habitatge i el seu manteniment-, econòmiques -teixit empresarial, atur i ocupació de qualitat socialment inclusiu- i socials. Entre aquestes darreres s'inclouen les relacionades amb l'emancipació juvenil, la conflictivitat (manifestacions i vagues), les prestacions socials i, com no, la taxa de pobresa relativa.\nPrecisament aquesta setmana hem conegut l'Enquesta de Condicions de Vida (ECV) de 2014, que ens informa que la renda mitjana anual (o ingrés mitjà anual) per persona illenca era el 2010 d’11.126 €, mentre que el 2013 havia descendit fins als 10.660 €, i la renda de les llars havia descendit dels 28.590 € als 26.923€. És a dir, en els anys de la legislatura de Bauzá s'ha produït una pèrdua mitjana de renda personal d’un 4,2%, i d’un 5,8% a les llars. L'altra informació rellevant de l'ECV-2014 és el creixement de la taxa de risc de pobresa. L'any que Bauzá va començar a governar (2011) era d'un 17,9% i -després d'elevar-la fins al 20,6% el 2012, i fins al 19,5% el 2013- la deixarà en un 18,4%. Val a dir que aquesta taxa de risc de pobresa calcula el percentatge de gent que viu amb ingressos inferiors al que s’anomena “llindar de pobresa”, que el 2014 se situà en 7.961 € anuals per persona. Si es pren en consideració que aquest llindar ha baixat un 2,5% amb relació a 2011, hom ha de concloure que hi ha més persones en situació de vulnerabilitat i, alhora, la pobresa és més severa.\nHi ha dues dades més que vull posar de relleu: 1) L'any 2011 hi havia un 7,4% de persones amb mancances materials molt severes, mentre que el 2014 ja són un 9,8%. Una dada que, entre altres coses, ens està indicant un creixement de la desigualtat. 2) Malgrat el discursos sobre millora del mercat laboral, l’indicador de la UE, la taxa AROPE (taxa de risc de pobresa i/o exclusió social que, a més de la gent que no supera el llindar de pobresa, incorpora factors de privació material severa i baixa intensitat del treball) és del 23,8%. Sens dubte és un indicatiu que hi ha una forta precarització de les prestacions de desocupació i que cada dia hi ha més gent que surt a fer feina per guanyar-se la pobresa.\nEl sociòleg francès Robert Castel explicava que la pobresa no és simplement un estat de privació, és alguna cosa més. M’atreveixo a dir que avui en dia s’ha de parlar, si més no, d’empobriment material, democràtic, cultural, de salut i de felicitat. En aquest sentit, els quatre anys de govern de Bauzá hauran estat anys de, en adient expressió d’Ivan Illich, modernització de la pobresa.\nPublicat originalment al AraBalears (01.06.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dimarts, de juny 02, 2015 Cap comentari:\nI ara… auditoria ciutadana\nNo negaré que els resultats electorals del 24-M em semblen un somni. Però són reals i, per tant, crec que és l'hora de la responsabilitat. De responsabilitat i comprimís amb els nostres ensenyats, amb “las que limpian los hoteles”, amb el precariat, amb els emprenedors i les emprenedores de debò, amb els lluitadors per la nostra llegua (gràcies OCB, gràcies Jaume Bonet, Tomeu Amengual i Jaume Sastre), amb la majoria de la ciutadania digna, treballadora, que estima aquesta terra i que és capaç de mobilitzar-se. És l’hora de la responsabilitat per pactar amb seny un govern de progrés per capgirar algunes coses. Per exemple, modificar el nostre model productiu per millorar-ho en justícia predistributiva i sostenibilitat ecològica i econòmica. No val mantenir el mateix model de creixement, però de “bon rotllo” i sense corrupció. És clar que “el bon rotllo” -el més ampli consens possible- i la corrupció zero, són qüestions imprescindibles però insuficients. Una modificació, encara que sigui modesta, de l'actual model balear d'inserció en la globalització neoliberal, requereix una estratègia a mitjà i llarg termini, i bastants recursos públics. Sense canvi substancial del sistema de finançament de les Illes Balears és una quimera plantejar-se emprendre aquest camí.\nPer això és tan important que, com més aviat millor, la societat civil es mobilitzi en demanda de justícia en el finançament de les nostres institucions d'autogovern. I per fer-ho el millor és començar donant poder de participació a la societat civil perquè sàpiga com està la caixa autonòmica.\nA parer meu, s’hauria de començar a pensar en una auditoria ciutadana del deute de les tres darreres legislatures. Si les institucions autonòmiques garanteixen l’accés a la informació, l’anàlisi de les dades, la difusió dels resultats i, si s’escau, l’exigència de responsabilitat, no hi ha excusa perquè la ciutadania no ens organitzem per assumir el repte. És una proposta no exempta de dificultats, però paga la pena intentar-ho. De ben segur es pot comptar amb la col·laboració de la Xarxa internacional d’auditories ciutadanes del deute.\nFem, idò, aquesta auditoria ciutadana com a primera fita d’una altra forma de fer política. La següent passa hauria de ser definir quina part d’aquest deute és il·legítim. Tot i que això és matèria d’un altre article, avancem que en el moviment internacional per a la definició dels deutes il·legítims es considera que la il·legitimitat és un escaló previ a la il·legalitat dels deutes públics. En seguirem parlant.\nPublicat originalment a dBalears (25.05.2015)\nPublicat per Rafael Borràs a dilluns, de juny 01, 2015 Cap comentari:\nLa Renda (no) Bàsica en el discurs de Francina Arm...\n“...he vist [en el món laboral actual] coses que v...


Cada ciutadà balear paga 3.923 euros cada any a l'Estat que no tornen a les Illes\n14 maig 2021 03:56\nL'Arxipèlag té el tercer dèficit en termes absoluts, segons una estimació de balances fiscals\nLL.P./Q.T. /AGÈNCIES. Palma.\nBalears presentà l'any 2005 el dèficit fiscal per càpita més elevat de l'Estat. Cada ciutadà de Balears aportà aquell exercici 3.923 euros que no es materialitzaren a les Illes en una assignació de despesa pública. El total del saldo negatiu de la balança fiscal de les Illes respecte a l'Estat va ser de 3.857 milions d'euros, una xifra que representa el 16,9% del seu Producte Interior Brut (PIB).\nAixí es desprèn de l'estudi en el qual ha participat el catedràtic d'Economia de la Universitat Pompeu Frabra (UPF), el menorquí Guillem López Casasnovas, del qual Diari de Balears avançà ahir algunes dades i que ahir vespre va ser presentat a Barcelona per la Fundació Josep Irla, vinculada a Esquerra Republicana, en presència de dirigents d'aquest partit com el seu secretari general, Joan Puigcercós, i el candidat al Congrés, Joan Ridao.\nA les conclusions sobre l'estimació de les balances fiscals de les comunitats autònomes entre els anys 1995 i 2005, s'observa que el greuge fiscal que pateix Balears supera en molt el de la resta de comunitats autònomes. Catalunya, una altra de les més perjudicades, tingué el mateix any un dèficit fiscal respecte a l'Estat de 2.622 euros per habitant, amb un saldo negatiu total de 18.595 milions d'euros, Madrid es troba a prop, amb 18.416 milions, però en el seu cas s'ha de tenir en compte l'anomenat 'efecte capital', pel qual nombroses empreses tenen allà la seva residència fiscal.\nEn qualsevol, cas, en termes absoluts, el dèficit fiscal de Balears se situa en el tercer lloc, només superat per Catalunya i Madrid, i seguida pel País Valencià, el País Basc Navarra -aquestes dues darreres comunitats disposen de concert econòmic-, i la Rioja. En contraposició a això, les comunitats autònomes amb superàvit fiscal són, de major a menor, Andalusia, Castella i Lleó, Galícia, Canàries, Astúries, Extremadura, Castella-La Manxa i Múrcia.\nPer a l'elaboració de l'estimació sobre les balances fiscals, el criteri per imputar les despeses de l'Estat en les diferents comunitats autònomes ha estat el de l'anomenat 'flux monetari', que estableix la comparativa entre la recaptació fiscal de cada comunitat i la seva disponibilitat per a despesa pública.\nDurant la presentació de l'estudi, el candidat d'Esquerra Joan Ridao aprofità per denunciar que l'actual sistema de finançament és «tan injust» amb Catalunya que, tot i ser la quarta comunitat amb el PIB més elevat, després que l'Estat apliqui els mecanisme d'anivellament i solidaritat, passa a ser la novena en renda familiar disponible, en poder de compra. Una situació, segons Ridao, «que no passa a qualsevol altre país amb una estructura federal».


Agència Tributària:Model 390 - Ajuda tècnica - Model 390.Presentació mitjançant fitxer\nSi disposes d'un fitxer del model 390 de l'exercici 2021 generat amb un programa extern que s'ajusta al disseny de registre publicat no podràs importar-lo al formulari web però podràs realitzar la presentació des de l'enllaç "Model 390.Exercici 2021.Presentació (amb fitxer)".\nL'accés al tràmit requerix identificar-se amb certificat electrònic, DNI electrònic o Cl@ve PIN del declarant.També pot identificar-se una persona o entitat autoritzada a realitzar presentacions en nom de tercers:col·laborador social o apoderat.\nSi utilitzaràs un certificat electrònic per a identificar-te fes clic en l'enllaç "Acceda amb certificat o DNI electrònic" però, si utilitzaràs el sistema Cl@ve PIN introduïx el DNI o NIE a la casella i, a continuació, aporta la dada de contrast per a continuar.\nUna vegada seleccionat el tipus d'accés revisa el quadre d'avisos per a assegurar-te que realitzaràs la presentació correctament.Fes clic en "Llegir declaració" i selecciona el fitxer que conté la declaració que vols enviar i que complix el disseny de registre actualitzat per al model 390.\nEs carregarà la declaració en un formulari similar al disponible a la Seu Electrònica però has de tindre en compte que els camps no són editables.Qualsevol canvi haurà de realitzar-se al fitxer o en l'aplicació que hages utilitzat per a generar-lo.\nMitjançant la barra de desplaçament baixa fins al final de la pàgina on es troba el botó "Firmar i Enviar" per a procedir a l'enviament de la declaració.\nFinalment, marca la casella "Així que" i prem "Firmar i Enviar" per a presentar la declaració.\nEl resultat d'una presentació correcta serà una pàgina de resposta amb un PDF incrustat, que podràs guardar i imprimir.A la primera pàgina del document es mostra la informació de la presentació (número d'entrada de registre, Codi Segur de Verificació, nombre de justificant, dia i hora de presentació i dades del presentador) i, en les pàgines posteriors, el resum de la declaració.\nAnteriorModel 390.Presentació mitjançant formulariSegüentModel 390.Simulador (Open)\nDissenys de registre dels models 300 al 399\nDissenys de registre.Models 300 al 399\nPàgina actualitzada: 22/març/2022


Hotel Val Di Fassa Pozza di Fassa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nStrada Da Palua 6, Pozza, Pozza di Fassa, Itàlia, 38030 - Veure al mapa\nSituat en el cor de Pozza, Hotel Val Di Fassa és un lloc ideal des d'on descobrir Pozza di Fassa. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hotel Val Di Fassa, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, habitació familiar, restaurant, servei de bugaderia per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, telèfon, aparell de televisió, caixa forta a l'habitació, habitacions interconnectades disponibles per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de esquí, parc infantil, ping pong, jardí, sala de jocs. Hotel Val Di Fassa és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Pozza di Fassa.\nTots els tipus de viatgers (57) Parelles (26) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (18) Famílies amb infants grans (6) Grups (6)


Ell i la seva parella, Emelie Forsberg, ho han anunciat a través d'Instagram\nKilian Jornet dona la benvinguda al seu primer fill Instagram\nBarcelonaKilian Jornet i Emelie Forsberg ja són pares. La parella ho ha anunciat avui a través d'Instagram, on han publicat diverses fotos en les quals se'ls pot veure amb el nadó, tot i que no han desvetllat el nom del nounat. Segons ha explicat la mare, de 32 anys, a través del seu perfil, "tot és perfecte, perfecte d'una manera que no coneixia". Per la seva banda, Kilian Jornet ha acompanyat la foto del seu fill amb les paraules "gratitud i generositat".\nA post shared by Emelie Forsberg (@tinaemelie)\nLa parella va anunciar que esperaven el seu primer fill l'octubre del 2018, quan van compartir una foto a Instagram en què se'ls veia a tots dos a dalt d'una muntanya i amb expressió de felicitat. La corredora sueca va avançar amb un breu missatge que s'acostaven "moments emocionants".\nDes del 2016 els dos esportistes viuen a Noruega i estan instal·lats al fiord de Romsdal, on es dediquen professionalment al món del 'trail running' i l’esquí de muntanya. Forsberg també codirigeix una petita granja d’aliments ecològics.\nA principis del 2019 Jornet va batre el rècord de metres de desnivell positiu superats en 24 hores amb esquís de muntanya: 23.486 metres. El català va demostrar la seva capacitat de resistència a l'estació d'esquí noruega de Tusten, on va superar un desnivell que equival a ascendir sis vegades el Mont Blanc des del nivell del mar.


Bloc de Kirikú: La noyée (per Carla Bruni)\nLa noyée (per Carla Bruni)\nPreparant aquesta entrada me'n adone que Carla Bruni ha estrenat recentment una nova plana web, segurament amb motiu de la presentació del nou disc, que eixirà el proper 15 de gener. Aquest nou treball s'anomena No Promises i en ell, aquesta guapíssima model italiana, interpreta en anglés cançons basades en poemes de autors como William Butler Yeats, Wystan Hugh Auden, Dorothy Parker, Walter de la Mare, Emily Dickinson y Christina Rossetti.\nNo ho sé, però em pense que a mi, més pròxima a la cultura i llengua franceses, no m'agradarà tant com el seu deliciós primer disc Quelqu'un m'a dit, considerat per la crítica un homenatge a la canó francesa i tan aplaudit per tots. La seua escolta em va acompanyar durant l'embaràs del meu segon fill, i el meu fill major "per aquell entonces" em demanava que li cantara les cançons de la xica de la guitarra per a adormir-se. I és que jo em passava el dia tararejant-les. No sé quin de tots els temes m'agrada més. Vos deixe aquesta versió que fa la Bruni de La noyée de Serge Gainsbourg\nAcí la teniu, vos convide a escoltar-la\nPublicat per kirikú a 8.12.06\nHola Kirikú! he llegit el teu missatge sobre Clara Andrés, i he començat la recerca.\n(No sé si he de contestar en aquest o en l'altre missatge, però com que la cosa es va actualitzant....)\nJo, Kiriku, vaig descobrir Carla Bruni gràcies a tu i em va agradar molt. Em vaig passar dues setmanes escoltant-la i recordant el francés mentres cantava amb Carla les cançons del disc ¡com una boja!. La seua veu junt amb les lletres i les melodies del seu primer cd són molt relaxants i molt emotives. Segurament el seu proper treball en anglés també serà molt bonic, encara que a mi m'agradaria sentir-la en italià. Acabe de tornar de Roma i m'encanta la llengua, la ciutat, la gent, tot. Esperarem fins el 15 de gener.\ngràcies guapa, pel teu comentari.\nJo també m'enrecorde quan ens posàvem les cançons i intentàvem descobrir entre les dos el significat d'algunes frases que no enteníem. Ens van fer "carlabrunistes" a la vegada, i còmplices. Al poc de temps me'n vaig anar de baixa, amb el meu bombo ja molt prominent i les cançons d'aquesta dona continuaven acompanyant-me en aquelles nits d'insomni.


Cròniques des de Namíbia (4) - Tornaveu\nCròniques des de Namíbia (4)\nDijous, 3 de desembre de 2015 14:45h\nSeguim. Sol i calor. De ben d’hora, considerable trànsit i moviment de persones pels carrers. Namíbia és activa. En les principals avingudes hi ha moltes corporacions financeres, amb grans edificis moderns i de grans dimensions. Deu haver-hi molts diners a custodiar...\nJa estem a la gran sala de la Conferència. Seguim amb l’examen de les candidatures per la inscripció en la Llista representativa del Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat (PCI). Toca el torn d’Armènia. Comencem amb una recomanació desfavorable per part de l’Òrgan d’Avaluació. Són rigorosos: recomanen retornar l’expedient a l’Estat per obtenir més informació vers determinats criteris, pràcticament tots dels cinc que es consideren.\nHi ha unes discrepàncies: Grècia inicia la polèmica i demana que sigui acceptat un criteri presentat en la candidatura. Suggereix reformar algun article de l’expedient emès per la Secretaria de la Convenció, el qual ha estat elaborat a propòsit de les recomanacions de l’Òrgan d’Avaluació. Finalment s’adopta una sèrie de rectificacions i incorporacions suggerides per diversos països. Tanmateix, es retorna la candidatura a l’Estat que la presentà.\nSeguim. Ara sense sorpreses. Toca el torn a Àustria amb la candidatura L’equitació clàssica i l’Alta Escola d’equitació espanyola a Viena. Petons i abraçades. Acceptada. Felicitacions.\nSegueix l’examen de candidatures. L’Òrgan d’avaluació, recomana la inscripció de la candidatura presentada per Azerbaidjan amb el nom de L’artesanat del coure de Lahid. És acceptada la proposta i ja tenim una nova inscripció en el PCI de la Humanitat. Felicitacions.\nDues acceptacions però, com deia el filòsof, la felicitat és una condició efímera. L’Òrgan d’Avaluació informa que hi ha mancances pel que fa als diferents criteris de la Convenció en la candidatura presentada per Bangladesh. Recomanen la devolució de la candidatura per manca d’informació. La Presidenta sol·licita l’acceptació de l’examen fet per l’Òrgan. El Comitè Intergovernamental sanciona amb la seva votació. Conclusió: suspens per a la candidatura. Així doncs, l’Òrgan és rigorós, professional i asèptic. Tanta feina de preparació per una candidatura i no passa el sedàs. Cal polir les propostes, i informar-ne molt bé. Si no hi ha el perill de caure en una gran decepció com la que ha tingut Bangladesh i les seves comunitats. L’Estat accepta la decisió i diu que tornarà a presentar la candidatura en un altre cicle. Decepció.\nPerò el món no s’acaba aquí. El Patrimoni Cultural Immaterial (PCI) tampoc s’acaba amb l’obtenció d’una inscripció en la Llista representativa. La inscripció no és un fi en si mateix. En tot cas serveix per a visualitzar la diversitat del patrimoni. Així, des de la Convenció s’encoratja als Estats, les comunitats, els grups i els individus a salvaguardar el PCI, vetllar pel seu respecte, sensibilitzar sobre la seva importància i valorar-la. I per a fer tot això no cal estar inscrit en cap llista. Cal tenir l’empenta i el compromís de conèixer, mostrar i passar als nostres conciutadans i, sobretot, als més joves i, per extensió, a les generacions futures, les nostres tradicions, les nostres manifestacions d’espectacles, les nostres festes, rituals i usos socials, els nostres coneixements de la natura i l’univers, i les nostres tècniques artesanals. De tot això, els catalans en sabem un munt. Sovint hem rebut aquestes manifestacions dels nostres avantpassats. Cal inventariar i aplicar metodologies que serveixin per a renovar-les i treballar per la seva salvaguarda. Hi ha molta feina a fer i, nosaltres, des del vessant associatiu i executor dels elements, podem i haurem de ser protagonistes.\nHem tingut un dia molt dens. L'Òrgan d’Avaluació i sobretot el seu president, encara més. Torna a recomanar la devolució de la següent candidatura a examen, la presentada per Bulgària. Etiòpia, amb el suport de molts països, vol introduir unes modificacions a l’informe de la Secretaria de la Convenció. Hi ha molta polèmica conceptual. Alguns reflexionen sobre la contradicció entre dos criteris. El debat és llarg i intens. Tècnic molt tècnic. El president de l’Òrgan d’avaluació, el marroquí Ahmed Skounti, demana la paraula per fer alguna precisió als articles avaluats i per respondre a algun delegat. Diu, entre altres coses, que la informació utilitzada per l’Òrgan està basada, prioritàriament, en el formulari que cal omplir per l’Estat que presenta la candidatura. Així doncs, cal enviar un formulari elaborat amb molta precisió.\nFinalment, s’adopten les modificacions suggerides, es fa una lectura generosa de la informació presentada i la candidatura és acceptada, després d’una hora de debat. La candidatura Surova, festival popular a la regió de Pernik i Bulgària salven els mobles. Enhorabona.\nAixò passa relativament sovint. És a dir, l’Òrgan d’Avaluació recomana rebutjar una candidatura i el Comitè Intergovernamental acaba acceptant-la, després d’introduir algunes modificacions a l’informe. El Comitè té la darrera paraula per aprovar o no la candidatura. Això si, mai ha tombat una proposta d’acceptació per part de l’Òrgan d’Avaluació.\nAra li toca a Grècia. Presenta la candidatura Bones pràctiques artesanals tiniote del marbre. Cap problema. Endavant els marbres. Felicitats. Aprofito per tenir un record per a l’Antoni Carné, molt entès en pedres i específicament en marbres.\nSom a la tarda. Hem dinat en tres quarts d’hora (com cada dia) i ràpidament anem a la reunió diària del Fòrum de les ONG acreditades, on l’Ens forma part. Es debaten temes de comunicació interna, de codi ètic i de països que volen donar suport financer al Fòrum. Una hora de reunió i a córrer, que ens espera la sessió de la tarda del Comitè Intergovernamental.\nSeguim amb l’examen de candidatures per la inscripció a la Llista representativa del PCI. Passen les hores. El dia ha estat llarg com la llista de les candidatures presentades. Si no erro un total de dinou candidatures han estat acceptades directament. Se n'han descartat vuit. Un total de set han passat de ser rebutjades per l’Òrgan d’avaluació a comptar amb l’acceptació del Comitè. Hi ha hagut tres candidatures retirades abans de començar.\nFa 10 hores que som a la sessió d’avui. Però encara resta l’Examen de les demandes d’assistència internacional. El president de l’Òrgan d’avaluació, Ahmed Skounti, fa una explicació de les propostes. Persona professional que, tot i fer moltes hores que debat les propostes, la seva intervenció és acurada i molt tècnica. Ens allotgem al mateix hotel i això ens permet parlar, sovint, amb ell. Cal tenir amics.


by Marc Roca fotògraf · enero 9, 2012 · leave a comment\nDesprès del torrons ve la calma digestiva, i desprès de fotografiar, l’edició. Així doncs aquestes són unes breus reflexions del Nadal.\nSón els dies més senyalats per recordar i pensar en totes aquelles persones que ja no hi són, per fer balanç, tancar un any d’èxits i de fracassos. Són aquelles dates en que tot pren un valor diferent i adquireix una atmosfera especial.\nPassejant pels carres s’observa la gran bombolla en que ens endinsem durant aproximadament un mes. Durant aquests dies ens en recordem de les grans desgràcies del món, del concepte de solidaritat moltes vegades acompanyat per grans marques, que amb estratosfèriques promocions i exclusivitats busquen arribar a un gran numero de públic.\nFC Barcelona - L'Hospitalet en el partit del soci solidari.\nOn, des del grans els centres comercials als petits “comerços” s’omplen de gent, arrossegant paquets embolicats amb grans llaços per fer feliços als seus, per regalar alegria i a la vegada seguir arrossegant un any més, els deutes l’any anterior.\nCentre comercial prop de Barcelona.\nSi més no, moltes vegades el nadal reemprèn el seu significat, com el fet de trobar-te un grup d’escoltes repartint abraçades gratuïtes (free hugs) que fan saltar amb aquest gest, un gran somriure, a totes aquelles persones que per suposat fugen dels perjudicis.\nGrup d'escoltes de Figueres, passejant per les Rambles de Girona.\nPreperatius de la cavalcada de reis de Salt.\nDedicar esforç a canvi de res, sembla del tot impossible però el Nadal té aquestes coses. Campanyes de recollida de joguines que estan en desús i que recobraran vida, cavalcades de Reis (sempre que no estiguin patrocinades) organitzades amb poc més que les ganes de deixar als nens i a les nenes amb la boca oberta i de retruc, les cares dels seus pares il•lusionats i avis embogits capturant caramels voladors, qui sap potser són moments de retorn a la infància.\nEs per això que el Nadal te un significat especial, on els petits detalls són els que prenen més significat, on ens capfiquem en buscar aquella alegria de quant érem petits, aquella emoció desmesurada i arrebossar de passió, que tant sols un infant pot desprendre.\nA punt de sortir. Cavalcada de reis Salt.


La cuina - Restaurante La BalsaRestaurante La Balsa\nJOSEP BADRINAS REICHERT, Xef de La Balsa.\nDesde petit ja sabía que volía ser cuiner.\nEl Pep es un cuiner que va aprendre de la cuina quan era tant petit que encara no arribava als fogons, però a casa seva els trofeus que el seu pare aconseguía pels seus arrossos –de forma amateur–s’acumulaven a les estanteríes.\nAls 16 anys, va encarrilar aquesta passió estudiant a l’escola Joviat de Manresa i que complementa al Sant Ignasi de Sarrià. Com l’escola se li fa petita, combina els estudis amb feines a diferents restaurants, on pot copsar la realitat de la cuina.\nAdquireix el refinament de la seva cuina treballant a restaurants gatronòmics com el Tram-Tram de Sarrià, però el que més marca la seva manera d’entendre la gastronomía és treballant amb Paula Casanovas, Xef del restaurant Les Petxines, que reivindica i crea una nova cuina catalana, galardonada per Michelin*. Amb ella aprèn a ser Xef a part del cuiner que ja era.\nEl seu afany per superar-se professionalment el porta a treballar colze a colze amb Jean Luc Figueres, també galardonat per Michelin*, i amb ell aprèn entre moltes d’altres virtuts a tractar les carns selectes i de caça, un altre gran esglaó a la seva carrera.\nTota l’experiencia copsada i guanyada dels seus mestres es materialitza al Suc Restaurant de Viladecans, que obre el 2006 amb la seva companya, Verònica Aguilera. Un gran “petit” restaurant gastronòmic on en Pep desenvolupa la seva creativitat a la cuina, oferint un cuina catalana amb visió própia, una cuina actual i renovada, guanyant el reconeixement de crítics gastronòmics i fidels clients.\nÉs al 2014 quan amb Jordi Ciuraneta, director de La Balsa, s’engresquen a que torni a Barcelona, per obrir la seva cuina al públic de la ciutat, per fer brillar encara més la nova cuina catalana.\nGràcies a ell La Balsa ofereix una nova cuina, de sabors nets i refinats, de combinacions d’aquí i d’allà, de verdures de proximitat i de llotjes locals.\nÉs la nostra manera d’entendre la cuina.


El Govern anuncia mesures per reforçar la seguretat de les dones\nReforçar la seguretat de les dones\nEl Govern central estudia revisar la llibertat vigilada per evitar assassinats com el de Laura Luelmo\nSánchez reacciona davant de la convulsió de la societat i un PP que promociona la presó permanent revisable\nCalvo anuncia que la reforma dels delictes sexuals contemplarà un agreujament de les penes\nMadrid - Dimecres, 19/12/2018 | Actualitzat a les 18:20 CET\nCom a resposta a la commoció que ha causat en la societat que Bernando Montoya, tal com ell mateix ha confessat, matés Laura Luelmo poques setmanes després de sortir de la presó, el Govern va anunciar que està "reflexionat" sobre com "fer més efectives" les mesures de llibertat vigilada que ja contempla el Codi Penal, per evitar casos com l’assassinat de la jove professora a El Campillo (Huelva).\nI és que el tràgic succés ha sigut aprofitat pel PP per promocionar una de les seves mesures estrella en matèria punitiva: la presó permanent revisable. De fet, el líder popular, Pablo Casado, en la seva picabaralla parlamentària setmanal amb el president va demanar aquest dimecres a Pedro Sánchez que no derogui aquest càstig, perquè és la "millor fórmula per evitar" la reincidència i fer que "els assassins i violadors estiguin a la presó".\nPedimos de nuevo a todos los Grupos Parlamentarios que no deroguen la Prisión Permanente Revisable, es la fórmula para evitar la reincidencia y que los asesinos y violadores estén en la cárcel; ni permisos penitenciarios ni en la calle cuando no están reinsertados. pic.twitter.com/vmdVCaZR5Q\n— Pablo Casado Blanco (@pablocasado_) 19 de desembre del 2018\nSi bé, en la seva resposta, el cap de l’Executiu va recordar a Casado que la cadena perpètua revisable està "en vigor" i, malgrat això, "no ha evitat desgraciadament aquest cruel assassinat". Així mateix, va reiterar que el Govern no derogarà aquesta mesura punitiva fins a conèixer la posició del Tribunal Constitucional.\nLa presó permanent revisable està en vigor i, desgraciadament, no ha evitat el crim de Laura. El Govern aprovarà mesures per millorar la #seguridad de les dones. Les seves llibertats han de ser garantides. #SesiónDeControl pic.twitter.com/7RgsTMgy8t\n— Pedro Sánchez (@sanchezcastejon) 19 de desembre de 2018\nEls canvis en el PSOE\nEl PSOE va ser precisament un dels partits que va recórrer la mesura el 2015 davant del TC i en l’oposició va defensar la necessitat que sigui derogada. Si bé, a l’arribar al poder va aclarir que esperaria que els jutges es pronunciessin. "És el més raonable", va argumentar de nou aquest dimecres la vicepresidenta, Carmen Calvo, que va acusar Casado de "confondre" la societat sobre una mesura que ja existeix i d’"utilitzar el dolor" que ha provocat l’assassinat de Luelmo.\nAixí mateix, als passadissos del Congrés, va argumentar que, davant de la "convulsió" de la societat, la resposta ha de ser l’obertura d’una "reflexió" sobre com reforçar l’aplicació de l’article 106 del Codi Penal, que ja preveu la llibertat vigilada d’un reu amb aparells electrònics, les compareixences periòdiques davant el jutge i la prohibició d’aproximar-se a una víctima. Els controls destinaran, segons va precisar, aquells presos que han comès "delictes molt greus" i que les estadístiques indiquen que poden acabar "en reincidència", com els relacionats amb la llibertat sexual de les dones i els menors.\nAgreujament de les penes\n"L’article 106 no acaba de desenvolupar el potencial que té perquè les mesures contemplades en el cas de Laura haguessin sigut útils", va assenyalar. Si bé, va admetre que l’Executiu no tindrà preparats els canvis "amb la rapidesa que de vegades els sentiments demanen".\nD’altra banda, la vicepresidenta va anunciar que la reforma dels delictes sexuals en el Codi Penal iniciada amb motiu de la sentència de ‘La manada’ contindrà una "definició clara" del que és violació i agressió i un "agreujament de les penes".\nUn debat que va i ve\nEl debat sobre la presó permanent revisable sorgeix cada vegada que es produeix un assassinat que commociona la ciutadania. De fet, just quan es va resoldre el macabre crim del nen Gabriel, al març, el PP i Ciutadans, en la seva sempiterna lluita pel vot conservador, van rivalitzar per endurir la mesura punitiva. L’intent va ser estèril i la resta de grups van frenar el seu propòsit en un debat al Congrés aspre i visceral.\nCiutadans ha donat diverses batzegades entorn d’aquest tema i en els últims mesos defensa que es compleixin "de manera efectiva" les penes i que es revisin els permisos penitenciaris i el tercer grau, perquè opina que la cadena perpètua revisable, "per si sola, no soluciona el problema".\nLaura Luelmo: última hora en directe\nTemes: Carmen Calvo Presó permanent revisable Dones Assassinats Codi Penal Govern


la cotorra de SIMAT: Els Socialistes de Simat, demanen que l´Església també pague l´IBI com tots els veïns de Simat\nEls Socialistes de Simat, demanen que l´Església també pague l´IBI com tots els veïns de Simat\nEls Socialistes de Simat, presenten al Plenari de l´Ajuntament, una moció per a que l´Església i qualsevol confessió religiosa paguen també els impostos de béns municipals (IBI), com fa qualsevol veí del poble.\nDavid Mogort Alberola portaveu del Grup Municipal Socialista de l’Ajuntament de Simat de la Valldigna a l’empara d’allò establert per la Llei 7/1985, de 2 d’abril, Reguladora de les Bases del Regim Local i l’article 97.3 del Reglament d’organització, Funcionament i regim Jurídic de les Entitats Locals, presenta la següent moció al Ple per al seu debat i aprovació\nLa fiscalitat ha de ser el major instrument de redistribució econòmica i social dels poders públics i és la manera més directa perquè estos puguen exercir la solidaritat, contribuint a la cohesió social i a la prestació de serveis públics als seus veïns. La regla bàsica d’un sistema fiscal just és que tots ciutadans i institucions han de contribuir al sosteniment de les despeses públiques d’acord amb la seua capacitat econòmica.\nNecessitem un sistema fiscal més progressiu, redistributiu i que genere recursos suficients per a prestar i sostindre els serveis públics fonamentals que demanden els ciutadans.\nEspecialment en l’actual situació de crisi econòmica que està afectant el nostre país i que cada vegada patixen un nombre més gran de ciutadans, les institucions públiques deuen comptar amb majors recursos per a poder atendre als que pitjor ho estan passant, els ajuntaments com a administració més pròxima als ciutadans i que millor coneix la realitat dels seus veïns són els que estan en millors condicions de fer este treball indispensable per al manteniment de la cohesió social.\nEn l’actual escenari de crisi econòmica, en els que la baixada d’ingressos, el control del dèficit i els deutes contrets pels ajuntaments fan indispensable la revisió urgent de la fiscalitat municipal i perquè l’elevació de la pressió fiscal no redunde de forma desigual en uns veïns i entitats sobre altres, es fa imprescindible restringir al màxim l’aplicació d’exempcions i bonificacions.\nEl recent RDL 20, de 30 de desembre del 2011, de “mesures urgents en matèria pressupostària, tributària i financera per a la correcció del dèficit públic”, és fruit de la política contradictòria de pujada d’impostos que està promovent El Govern del PP. En el dit Decret s’insta a les corporacions locals a una pujada de l’IBI entre el 4% i el 10%, obligant així a incrementar la pressió fiscal sobre els ciutadans i institucions.\nL’Església Catòlica està exempta de tributar per l’IBI (Impost de Béns Immobles) arran dels Acords vigents del Regne d’Espanya amb la Santa Seu (1979) -coneguts com a concordat-. Les confessions jueva, protestant i musulmana també ho estan a través dels respectius Acords de Cooperació (1992). Estos beneficis fiscals estan al seu torn arreplegats en la vigent Llei d’hisendes locals (Llei 7/1985, art. 258 i Reial Decret Legislatiu 2/2004, art 62.1c). Així, gaudeixen d’exempcions totals o permanents: temples i llocs de culte, dependències o edificis annexos destinats a l’activitat pastoral o assistència religiosa, locals destinats a oficines, cases i convents d’ordes i congregacions religioses.\nEsta exempció legal, que ha de ser revisada, només està referida a les finalitats vinculades al culte, no obstant això en les dècades precedents s’ha realitzat una aplicació extensiva d’esta exempció, de manera que ha aconseguit a béns immobles no estipulats per la llei vigent: pisos, places de garatge, llotges,… no vinculats al culte. Este benefici fiscal s’ha estès fins i tot a l’exempció del pagament de les taxes municipals establides pels ajuntaments.\nDavant d’esta realitat, el Grup Socialista de l’Ajuntament de Simat de la Valldigna. Considera que no és admissible que enfront de l’esforç solidari exigit a tots els ciutadans, hi haja confessions religioses que continuen gaudint de beneficis especials, per tot això presenta per a la seua aprovació pel Ple Municipal, els ACORDS següents:\nRealitzar un cens municipal dels immobles rústics i urbans que estan registrats a nom de l’església Catòlica i d’altres confessions religioses amb l’objecte de procedir a l’actualització posterior del Padró de Béns Immobles per a poder així girar l’IBI a tots aquells béns immobles el destí dels quals no estiga vinculat al culte.\nInstar el Govern d’Espanya a presentar una Llei de Llibertat de Consciència i Religiosa que determinarà modificacions, entre altres, de la Llei d’hisendes locals, de la Llei de Mecenatge i Fundacions i una revisió dels Acords del Regne d’Espanya amb la Santa Seu, vigents des de 1979.\nTraslladar al Congrés dels Diputats i al Govern d’Espanya estos acords\nEn 6 a juny de 2012.\nPublicado por La Cotorra de Simat en 8:00\nEm pareix molt bé,però quan estaveu en el poder,anys,anys,anys,la boca la tenieu més tancada que un peix, per a mi no es diferèncieu dels vostres companys P.P. sou quasi iguals. Vos falten colloons per enfrentar-se a l'esglesia i a als poderosos,i donar més suport als dèbils.\n7 de juny de 2012 a les 12:46\nL´Estat Espanyol té pensat rescatar les autopistes...\nAmstel se'n riu dels valencians en un vídeo i una ...\nUn any de PP a Simat, balanç dels Socialistes de S...\nL´opinió de Vicent Gisbert: Seria possible una Eur...\nMultaqa 2012: Simat reuneix el cap de setmana a gr...\nCompromís proposa el rescat de persones i posar el...\nManos arriba, esto es un atraco!!!! (En castellà, ...\nXII encontre de Corals a Simat, dissabte 9.\nEls Socialistes de Simat, demanen que l´Església t...\nLa família de Bausset retorna la carta de condol d...\nGrup Muntanya Valldigna, Travessia i Pernocta, Qua...\nLa gespa artificial, nota dels Socialistes de Sima...\nBausset: Una vida fecunda al servei de la llengua,...\nBaldoví: “Amb els diners que demana Bankia es podr...\nAdéu al Simat.CAT (amb 1 any de retard de com espe...


Hotel Jai Singh Palace By Expand Jaipur Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nHotel Jai Singh Palace, Gopi Nath Marg, MI Road, Jalupura, Jaipur, Índia, 302001 - Veure al mapa\nBarri Jalupura Camp Sindhi Jalupura Camp Sindhi Parc de Bani Ashok Nagar Parc de Bani Amer Jalupura Camp Sindhi\nSituat a Jalupura, Hotel Jai Singh Palace By Expand és el lloc perfecte per gaudir de Jaipur i els seus voltants. Ubicat a només 0 km del centre de la ciutat i a 17 KM de l'aeroport, aquest allotjament de 1 estrelles atreu nombrosos viatgers cada any. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Jai Singh Palace By Expand asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen seguretat 24 hores, xemeneia, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, registre d'entrada/sortida privat, servei de taxi.\nHotel Jai Singh Palace By Expand té 26 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, mirall, tovalloles, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia). A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Jaipur, faci de Hotel Jai Singh Palace By Expand la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (12) Parelles (5) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (1) Famílies amb infants grans (1) Grups (1)


Blue Wave Houseboat Àmsterdam Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nda Costakade 342, Vell Oest, Àmsterdam, Països Baixos - Excepcional ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Blue Wave Houseboat\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Àmsterdam, Blue Wave Houseboat és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nBlue Wave Houseboat ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara servei de despertador, aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, despertador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de massatge. Blue Wave Houseboat és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Àmsterdam.


La federació anglesa sanciona Mourinho amb un partit i 18.800 euros per la seva última expulsió - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nLa federació anglesa sanciona Mourinho amb un partit i 18.800 euros per la seva última expulsió\nLa Federació Anglesa de Futbol ha aplicat aquesta sanció per l'última expulsió de l'entrenador portuguès acusat de "mala conducta" per xutar amb ràbia una ampolla d'aigua\n30/11/2016 - 18.25\nL'entrenador portuguès del Manchester United José Mourinho va ser expulsat el cap de setmana passat en el partit contra el West Ham (1-1) a Old Trafford. L'àrbitre el va obligar a retirar-se quan Mourinho, com a protesta per una targeta groga a Paul Pogba, va xutar amb ràbia una ampolla d'aigua que hi havia a la zona d'entrenadors.\nAquesta setmana, des de mitjans anglesos com el "Daily Mail", s'assegurava que la sanció podria anar de 2 a 6 partits. Finalment, però, la Federació Anglesa de futbol (FA) ha decidit sancionar Mourinho amb només un partit i 18.800 euros de multa per "mala conducta". D'altra banda, el tècnic portugupes va acceptar l'acusació de l'organisme i d'aquesta manera va rebre un atenuant en la seva sanció per part de la Comissió Reguladora Independent.\nEl portuguès no podrà dirigir el partit d'aquest dimecres del United corresponent als quarts de final de la Copa de la Lliga contra el West Ham. Amb tot, aquesta és la segona sanció que rep el tècnic des de l'inici de temporada al capdavant dels "red devils".\nLa FA podria sancionar Mourinho amb sis partits


Veterans som tots!: Jornada 16\nLa propera jornada de la LCV comença dimarts, amb el partit entre l'U.E. Horta i el C.P. Malgrat, que es disputarà al pavelló barceloní. El Malgrat té una nova oportunitat per a demostrar que fora de casa és tant potent com al seu pavelló. L'Horta el posarà a prova.\nEl dimecres continua, amb la visita de l'H.C. Montbui a la difícil pista del Congrés. Els de Santa Margarida havien començat bé la lliga, però estant travessant una mala ratxa de resultats. Veurem si els locals ho aprofiten per a sumar tres punts importants per a ells.\nEl dijous, a l'Ateneu Agrícola de Sant Sadurní, es disputa un partit de la màxima rivalitat i importància entre el quart classificat i el cinquè. És a dir, dos equips potents del campionat que lluiten per un lloc a la Final Four d'enguany. Una victòria local deixaria molt tocat el campió, el conjunt de Blanes. El Cuatro Vientos no es pot permetre una ensopegada si vol seguir aspirant a repetir el campionat.\nEl Sant Celoni rebrà el líder, el F.C. Barcelona. Un partit amb clar color visitant, tot i que la pista del Sant Celoni és una de les més complicades de la LCV.\nEl divendres, també, es disputen dos partits molt importants per a les posicions de descens. El Calafell visitarà el Vilafranca, en un derbi comarcal. Fins fa poc, els vilafranquins eren cuers, però una ratxa impressionant de bons resultats els ha portat ben lluny de les posicions de descens. El Calafell voldrà sumar per a seguir fora dels llocs de descens, una setmana més. Ja que, en l'altre derbi comarcal, el Ripollet A i el Cerdanyola C.H. es jugaran tres punts vitals per a sortir del darrer lloc de la classificació.\nPer tant, una jornada importantíssima, sobretot per la part baixa de la classificació.\nEns visita un equip perillós, en perill\nClassificació després de la jornada 18\nPartit ajornat davant el Ripollet A\nClassificació després de la jornada 17\nEls protagonistes del partit a Calafell Ràdio\nLuna fa un hat trick\nEstrena del Malgrat a Calafell\nPartit amb poca història\nRebem el Malgrat, un dels ossos de la categoria.\nClassificació després de la jornada 16\nEls porters segueixen sent els millors\nEl "Capi" i el Ramon van marcar\nLa "moviola" al derbi penedesenc\nSopar cordial, sense l'àrbitre!\nL'àrbitre es carrega un derbi molt igualat\nDerbi intercomarcal del Penedès, a Vilafranca\nClassificació després de la jornada 15\nEl tercer volum, al forn!\nApareix l'antijoc i el temps mort


Marc Torrents - MARINVA | (Trans)formación a través del juego\nPortada » Marc Torrents\nEl Marc ve del món de l’Administració Financera, el Comerç i el Marketing. Parla llenguatge financer, comptabilitat, recursos laborals i logística.\nS’encarrega del correcte funcionament del departament d’Administració i Finances de Marinva i d’IPA aportant una visió lúdica dels números. S’ha guanyat el càrrec de Chief Happiness Officer per la seva aportació dinàmica, positiva i sempre entusiasta. També capitaneja la gestió dels general affairs, des d’on garanteix els millors subministraments de cafè i xocolata.\nA més, l’apassiona viatjar i conèixer noves cultures, la ciència-ficció i la natura, especialment estar en contacte amb la platja i el mar. El seu superpoder és… convertir en fàcil allò que és difícil! I en una altra vida de ben segur que va ser…


GEP - Grup d'Estudis Pedagògics\nEl Grup d'Estudis Pedagògics (GEP) és una associació sense ànim de lucre dedicada a la sensibilització i a l'educació per a una cultura de la Pau i la cooperació.\nD'una banda, treballen en la conscienciació i introducció, especialment dels joves, vers una cultura de la Pau i de la cooperació, tot potenciant l'associacionisme per realitzar tasques solidàries.\nDe l'altra banda, mantenen projectes de cooperació internacional conjuntament amb entitats que treballen in situ.\nEl GEP ha preparat una col·lecció de llibres didàctics (EL MON PER UN FORAT-LLIBRES PER PENSAR), dels quals se n'han publicat cinc i 4 quatre més estan en preparació, amb temàtiques tan variades com controvertides: mines antipersones, guerra de Bòsnia, la taca del Prestige, conflicte palestino-israelià, diferències nord-sud, el Raval de BCN, la conquesta d'amèrica, l'accident de Bhopal a l'Índia i la situació del Tibet. Es tracta d'una col·lecció de còmics que neix per introduir els joves en el món de la cooperació. Els còmics de la col·lecció són creats per membres del GEP però elaborats conjuntament amb escoles i grups diversos, dins el desenvolupament del projecte educatiu SKOLA.\nEls llibres s'han editat en català, encara que molts s'han traduit ja a diferents llengues i n'hi ha que s'estan preparant en edicions bilingües en català/anglès.\nEls llibres són educatius tant per nens com adults i es poden adquirir a la llibreria Altaïr.\nSi voleu més informació, consulteu el lloc web: www.ravalnet.org/gep o poseu-vos en contacte amb mi.\n[Edited at 2004-11-27 16:36]\nGràcies Carlos! Nov 26, 2004\nUna bona notícia. A banda de a la traducció em dedique a l'educació i moltes vegades busque llibres com aquestos per treballar a classe alguns "valors". Els buscaré a la llibreria per fullejar-los i veure si em serveixen per a traballar amb la meua classe.\nHe d'anar aquest diumenge a Barcelona, pensava visitar algunes llibreries, ja tinc una cosa més a buscar!\nXerrades Nov 27, 2004\nEl GEP es dedica també a fer xerrades per escoles i universitats per donar a conèixer temes com ara les mines antipersones o qualsevol dels conflictes que afecten al mon. Si us interessa conèixer més detalls, no dubteu a posar-vos en contacte amb mi.


Ausgang | Aina Mercader | Art : Jessica Lange darrera una Leica\nL’Arts Santa Mònica acull, fins al 28 de juny, la retrospectiva Unseen, amb un centenar de fotografies en blanc i negre\nJessica Lange (Minnesota, 1949), que els últims quatre anys ha protagonitzat de manera magistral la sèrie American Horror Story, descobreix, al centre Arts Santa Mònica de Barcelona, la seva faceta com a fotògrafa. L’actriu, oscaritzada per les seves actuacions a Tootsie (1982) i Blue Sky (1994), es va formar com a fotògrafa a finals de la dècada dels seixanta, però, no és fins a principis dels noranta, quan el seu marit, el dramaturg Sam Shepard, li regala una càmera Leica M6, que reprèn l’activitat fotogràfica. Retrata els llocs per on viatja i va de gira: Estats Units, Rússia, França, Itàlia, Finlàndia, i, sobretot, Mèxic, un país per el qual sent “una especial predilecció per la seva llum i les seves grans nits”.\nA Unseen hi ha tot allò que l’ull i la Leica de Lange han vist. En blanc i negre, sense flaix i gairebé sempre al carrer, a l’aire lliure, buscant personatges anònims i provant de passar desapercebuda, invisible, darrera la càmera. Lange renega de la fotografia digital i expressa el seu gust per deixar-se sorprendre per l’espontaneïtat de cada moment a l’hora de disparar i, després, també al laboratori, revelant cada imatge. En aquesta ocasió s’exposen 111 instantànies, algunes de les quals inèdites, que configuren tres sèries emblemàtiques. Thing I see, realitzada entre 1992 i 2008, ensenya allò que ha vist al llarg dels seus viatges, llocs que funcionen com a pretextos per relatar històries en imatges. Escenes quotidianes, paisatges abandonats, parelles d’enamorats, nens jugant... Mexic esdevé un quadern de bitàcola, un diari d’impressions d’un país que li fascina especialment i on hi torna de manera recurrent; i Chiapas resulta ser un reportatge del carnaval que durant tretze dies se celebra a aquest estat. En concret, retrata la que es considera la festivitat més important de l’any a les poblacions de Tenejape i San Juan Chamula.\nL’exposició, comissariada per Anne Morin i produïda i organitzada per diChroma photography, convida a descobrir la passió oculta de l’aclamada actriu que amb la càmera a les mans reivindica aquí la soledat de la seva mirada. Part de les instantànies d’Unseen, que es va inaugurar el dia de Sant Jordi i va servir per donar el tret de sortida a la quarta edició de la Fira Art Libris, ja es van poder veure en diferents espais de l’estat espanyol i l’any 2011 a la mostra homònima que va acollir el Centre Niemeyer d’Avilés (Astúries).\nTags: Arts-Santa-Mònica, Fotografia, Jessica Lange, Revista Bonart


Reanimació cardiopulmonar - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: RCP)\nLa reanimació cardiopulmonar o RCP és el conjunt de maniobres d'emergència aplicades a un pacient davant de la sospita d'aturada cardiorespiratòria. Aquestes maniobres tenen com a funció principal mantenir l'oxigenació dels òrgans quan la circulació sanguínia d'una persona s'atura, especialment el cor i el cervell. Quan el cor s'atura, les lesions cerebrals comencen a aparèixer després del tercer minut, i a partir de 8 minuts és pràcticament impossible garantir la supervivència del pacient.\nS'ha d'aplicar la regla mnemotècnica desenvolupada per Peter Safar, que consisteix en l'acrònim anglès ABC, si bé en la darrera revisió americana (2010) s'ha passat a CAB per a la majoria de situacions:\nC per a chest compressions o circulation, compressions toràciques per restablir la circulació sanguínia.\nA per a airway, alliberament de les vies aèries.\nB per a breathing, ventilació artificial.\n1 RCP bàsica\n2 RCP avançada\n3 Quan aturar les maniobres\nAlgorisme simplificat en adults i infants de RCP bàsica\nLa cronologia següent parteix del principi de què el pacient està en aturada cardiorespiratòria. En cas contrari (ho sabrem durant la fase de valoració), no cal seguir aquests passos.\nAutoprotecció. Abans de posar-nos en contacte amb una possible víctima aparentment inconscient cal assegurar-nos la nostra protecció: per exemple tallar el corrent elèctric en cas d'una possible hidrocució, no baixar a un local tancat (per exemple una cisterna) per possible presència de gasos tòxics o absència d'oxigen.\nComprovem que la víctima està inconscient, ràpidament. En no reaccionar a la paraula (per exemple, en cridar-lo) o al tacte/dolor (fins a un fort pessic); en aquest punt ha de prevaldre el sentit comú, així una persona estirada en un banc i amb bon color el primer que s'ha de pensar és que estigui adormida, llavors demanarem per ella, i si no respon li demanarem que ens premi la mà.\nDemanar ajuda, o col·laboració (si no estem sols).\nComprovem que no respira o que a penes ho fa (mínims moviments com si volgués agafar aire, l'aturada respiratòria llavors és imminent).\nActivar el sistema de resposta d'emergències:\nEnviar a algú a demanar ajuda. Si estem sols, deixem la víctima i alertem als serveis d'emergències.\nEnviar algú a buscar un desfibril·lador extern automàtic (DEA) si n'hi ha un disponible i si se sap on és; i posar-lo en marxa;\nC, compressions: Fem 30 compressions toràciques, a un ritme d'almenys 100 per minut (això vol dir que les 30 les hem de fer en menys de 18 segons). L'estèrnum ha de baixar almenys 5 cm en l'adult, i un terç del diàmetre anteroposterior del tòrax en infants i lactants. Controlar el pols carotidi només si estem experimentats, si no, és inútil perdre el temps en tractar de trobar el pols, i considerem que està (o continua) en aturada cardíaca.\nA, alliberament de vies aèries:\nPosar una mà sobre el front, dos o tres dits de l'altra sobre la barbeta i elevar la barbeta; això obre la via aèria.\nInspeccionar la boca, si veiem un objecte (aliments, per exemple), el traiem delicadament. Només eliminarem els objectes que vegem bé.\nB, ventilació: Fem dos insuflacions, que ens portaran uns 2 segons (1 segon per ventilació). El volum d'insuflació ha de ser proporcionat al possible volum pulmonar del pacient, per tal de no lesionar els pulmons.\nQuan es fa el boca-a-boca en un adult, cal segellar amb els nostres llavis la boca del pacient, i tapar el nas (prement la punta del nas amb dos dels nostres dits per cloure els narius; en un infant petit i en un lactant la nostra boca pot cloure alhora la seva boca i el seu nas).\nQuan se són dos reanimadors, l'ideal és poder fer les insuflacions amb un baló de ventilació.\nRepetir C-B, fins que arribi ajuda. La relació pot ser 15:2 per a infants i lactants quan hi hagi dos reanimadors.\nAproximació al pacient. El socorrista arriba al pacient, es presenta, i li demana al pacient que li apreti la mà, en cas que estigui massa dèbil per a parlar.\nComprovació de las funcions respiratòries: el socorrista escolta la respiració, tracta de sentir l'aire sobre la seua galta, mira si el pit es mou, i sent los moviments del pit.\nCol·locació de la mà abans de la RCP. La mà es col·loca, en cas d'un adult, dos dits per dalt del plexus solar.\nPosició per la RCP. Els braços es mantenen rectes, i les compressions es realitzen amb moviments dels muscles o del cos sencer.\nInsuflació boca a boca. El cap del pacient es tira cap a darrere. El socorrista tanca el nas del pacient amb una mà, mantenint la boca del pacient oberta, i sense soltar la barbeta.\nEs tracta de la RCP duta a terme per professionals de la salut, i intervenen altres mitjans i tècniques:\nintubació traqueal i respirador, administració d'oxigen.\nutilització de fàrmacs.\nQuan aturar les maniobresModifica\nEn el cas dels adults amb una aturada cardíaca extrahospitalària que només rebin suport vital bàsic, es considerarà la interrupció del si es compleixen tots els següents criteris:\nL'aturada no ha estat presenciada per un professional del SEM ni pel primer responedor.\nNo es restableix la circulació espontània després de 3 cicles complets de RCP i anàlisi del DEA.\nNo s'han administrat descàrregues del DEA (no hi havia activitat elèctrica).\n↑ «Aspectos destacados de las guías de la American Heart Association de 2010 para RCP y ACE». Mary Fran Hazinski, RN, MSN, 2010.\n«ERC Guidelines for resuscitation 2010». European Resuscitation Council, 18-10-2010.\nVídeo educatiu i original de la Heart and Stroke Foundation del Canadà ,\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Reanimació_cardiopulmonar&oldid=21669791»\nDarrera modificació: 12 ago 2019 a les 13:54