José Antonio Arroyos: "Els que aparentment som normals, som els més estranys"\nTé 58 anys i una lleu discapacitat psíquica que no li impedeix treballar, viure de manera autònoma i formar-se en diverses disciplines artístiques. Lluita per superar els estigmes amb l'ajuda de Mas Albornà, una entitat de l'Alt Penedès que fa gairebé mig segle que es dedica a la inserció social i laboral de persones amb discapacitat i trastorns mentals\n“Els que aparentment som normals, som els més estranys” TJERK VAN DER MEULEN\n“Les retallades i l’augment de preus estan escanyant els treballadors”. La frase podria haver estat pronunciada en qualsevol tertúlia de bar els últims anys, però és de José Antonio Arroyos, en una pausa durant la seva jornada laboral en la línia de producció de les Bodegues Torres. Amb 58 anys i una lleu discapacitat, l’Arroyos, com el coneixen els seus companys, té les mateixes preocupacions i anhels que la majoria de treballadors, que esperen que la virulència de la crisi remeti i les condicions laborals s’estabilitzin. El simple fet de compartir les preocupacions de qualsevol treballador ja resulta extraordinari en el seu cas, perquè forma part d’un col·lectiu que encara pateix molt l’estigma de la societat i que ha de lluitar molt per normalitzar la seva condició.\nEl José Antonio s’encarrega d’empaquetar les ampolles d’aquesta empresa vinícola, però ho fa subcontractat per Mas Albornà, una entitat de l’Alt Penedès que fa gairebé mig segle que es dedica a la inserció social i laboral de persones amb discapacitat i trastorns mentals. Fa uns anys van posar en marxa un projecte pioner d’enclavaments laborals per inserir persones d’aquest col·lectiu en entorns de treball ordinaris. “És el pas previ a la integració laboral plena, perquè en molts casos l’empresa acaba contractant el nostre treballador directament”, explica Cristina Barbacil, directora de comunicació i projectes de l’entitat. Els equips de treball que Mas Albornà envia a altres empreses van acompanyats d’un oficial que fa de pont entre l’empresa i l’entitat, que coneix la condició personal de cadascun dels treballadors i que pot respondre davant de possibles situacions que sorgeixin. “No tot són flors i violes”, reconeix Barbacil, però es tracta de fer entendre als empresaris que les incidències apareixen en qualsevol entorn laboral, hi hagi o no hi hagi discapacitats, i sobretot d’ajudar a superar el tabú i la por que desperten certs trastorns mentals.\nUn artista únic\n“Com que tinc la sort de ser un artista, l’horari és un avantatge per a mi”, afirma l’Arroyos, que agraeix tenir els caps de setmana i les tardes lliures per poder dedicar-los a les seves aficions: la ceràmica, la pintura, el dibuix tècnic i, últimament, els muntatges fotogràfics. El José Antonio no s’autodenomina artista a la lleugera. Té algunes obres exposades en institucions de la comarca i el seu entorn corrobora que compta amb una curiositat inesgotable i una imaginació envejable: fa poc va inventar una rúbrica que amb poques traçades inclou tots els números, del zero al nou.\nFa més de vint anys que està vinculat a Mas Albornà, ha vist créixer l’entitat des de dins i avui n’és tot un referent. Comparteix habitatge a Vilafranca amb tres companys més en un pis tutelat per una monitora. Fa de tot, i tot amb passió. Converteix una feina aparentment simple com col·locar ampolles de vi dins d’una caixa de cartró en un joc, amb moviments rítmics i el somriure de qui sap gaudir de les petites coses. La mateixa passió que posa quan cuina durant dues hores per deixar menjar fet per a tota la setmana, quan estudia o quan es prepara una til·la per al partit del Barça perquè sap que patirà massa i que necessita relaxar-se. “D’il·lusió no me’n falta, el que em falta és temps”, es lamenta.\nL’última fita del José Antonio en aquest currículum inacabable és entrar a formar part del comitè d’empresa dels treballadors de Mas Albornà. Tot i que l’entitat es dedica a la inserció de persones amb discapacitat, el comitè no comptava amb cap representant del col·lectiu fins que s’hi va incorporar l’Arroyos. Una nova barrera trencada, un nou pas cap a la normalització definitiva. Per no decebre les expectatives dels seus companys, un dia a la setmana es dedica a estudiar temes relacionats amb els drets dels treballadors i la negociació col·lectiva.\nEl José Antonio té molt clar que la unió ha de ser el principal valor a defensar: “És com els castellers. Si ens ajudem els uns als altres i fem una pinya arribarem a dalt. Si no, el castell cau”. “Els hi va bé a ells, però sobretot ens va bé a nosaltres”, assegura el cap de producció de Bodegues Torres, Josep Mir, referint-se a l’enclavament de treballadors de Mas Albornà que tenen en els seus magatzems. L’Arroyosi els seus companys tenen una tasca molt específica i necessària. S’encarreguen de preparar manualment les partides que són massa petites per posar en marxa els robots faraònics que conformen la cadena de producció ordinària.\n“La fórmula de l’èxit és que l’empresari també hi guanyi”, assenyala Cristina Barbacil. Els responsables de l’entitat saben que les empreses necessiten complir la llei d’integració social dels minusvàlids i els ofereixen una via per fer-ho. Entre els còmplices que els ajuden a convèncer nous clients perquè contractin els seus serveis hi ha el mateix Josep Mir, que col·labora amb l’entitat des de fa anys. “Els hi explico que treballen molt bé i molt contents, però sense enganyar-los. De vegades apareix un problema, sí. Però qui no té problemes a la feina de tant en tant?”, es pregunta. Mir ha ajudat a convèncer els caps de producció d’altres empreses de la comarca, però ha topat sovint amb forts tabús i no sempre ha estat senzill: “No és fàcil perquè els que aparentment som normals, en realitat som els més estranys”, conclou. Mas Albornà compta ara amb uns 350 treballadors, dels quals una setantena treballen en altres empreses. L’objectiu és que un dia no sigui notícia que una persona amb discapacitat tingui feina.


Nova versió de la 'Gramàtica essencial' del IEC, que incorpora fitxers de so en els diversos dialectes\tNova versió de la 'Gramàtica essencial' del IEC, que incorpora fitxers de so en els diversos dialectes\nLa Institució de les Lletres Catalanes rebat la sentència del Suprem espanyol contra el català\tLa Institució de les Lletres Catalanes rebat la sentència del Suprem espanyol contra el català\nPlataforma per la Llengua diu que el català és en situació 'd'emergència', però amb uns indicadors 'relativament estables'\tPlataforma per la Llengua diu que el català és en situació 'd'emergència', però amb uns indicadors 'relativament estables'\nEls tres governs del país engeguen una cadena de 'bon dia' a Twitter en resposta al Suprem espanyol\tEls tres governs del país engeguen una cadena de 'bon dia' a Twitter en resposta al Suprem espanyol\nLa FOLC veu incomprensible la sentència del Suprem que obliga l'administració valenciana a parlar en castellà amb la catalana\tLa FOLC veu incomprensible la sentència del Suprem que obliga l'administració valenciana a parlar en castellà amb la catalana\n‘Camins del Català’, creats per la direcció general de Política Lingüística, inaugura la ruta de les Homilies d’Organyà amb presència del president Torra a Montserrat\nLa llengua catalana i les caminades han anat unides moltes vegades. Són famoses les excursions de recerca filològica de Joan Coromines per bona part del país i les dels informadors de Mossèn Antoni Maria Alcover quan recollien el material per a la creació del Diccionari Català-Valencià-Balear. També n’hi ha hagudes de directament vinculades a la creació literària, com les de Jacint Verdaguer, especialment pels Pirineus, mentre buscava la inspiració per a compondre el cim literari que és ‘Canigó’. D’aquí que tingui tota la lògica del món que la direcció general de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya hagi impulsat els ‘Camins del català’, rutes pel territori vinculades directament a la història de la nostra llengua i els prohoms. Ahir el president Quim Torra va presentar la ruta de les Homilies d’Organyà a Montserrat.\n‘Camins del català’ aglutina propostes de rutes fetes per a conèixer i estimar el català en el context territorial: els parlants, les figures il·lustres, la petja que la llengua deixa en la toponímia i les varietats dialectals, entre més. Són rutes d’interès tant per qui vol aprofundir en el coneixement de la llengua com per qui vol descobrir-la perquè comença a parlar-la.\nDe moment ja existeix una ruta Pompeu Fabra, i ara s’ha presentat la ruta de les Homilies, que compta amb nou centres d’interès en el conjunt dels Països Catalans. En cadascun d’aquests nou indrets es col·locarà un monòlit de l’escultor Ramon Maria Jounou que simbolitza un moment o concepte que ha estat clau per a la llengua catalana. El de Montserrat es troba en el Camí dels Degotalls i el president Torra el va visitar. Per inaugurar-lo hi va haver una breu intervenció musical de la Cantata de les Homilies d’Organyà, a càrrec de Pau Bordas i Lux et Umbra Quartet.\nCamins del català és una iniciativa de la Direcció General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya que vol afavorir la creació i la difusió de rutes noves sobre la llengua arreu del territori i donar un nou impuls a rutes ja existents, sorgides de la societat civil, com les rutes Pompeu Fabra i la Ruta de les Homilies d’Organyà.\nLa Ruta de les Homilies d’Organyà és un trajecte pels territoris de parla catalana amb indrets i persones que han contribuït a configurar-la. L’Associació d’Amics de les Homilies d’Organyà l’ha promogut i té l’objectiu de reforçar el compromís ciutadà amb el català i establir lligams i complicitats entre diversos indrets on es parla la llengua. Té el suport de les direccions generals de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya, de la Generalitat Valenciana i del Govern de les Illes Balears, i d’ajuntaments i diputacions de Catalunya.\nLa ruta sencera i els tresors principals\nEn total hi trobarem nou espais. Organyà és l’origen i primera parada; a Palma es faria la segona i es lligaria a la consciència lingüística i a la figura de Ramon Llull; i a continuació la ciutat de L’Alguer simbolitzaria l’expansió del català per la Mediterrània. La quarta parada ens traslladaria fins al País Valencià, en aquest cas a la ruta Beniarjó-Gandia, que significaria l’interès per la llengua. Des d’aquí aniríem al cinquè punt d’interès, Folgueroles, amb La Renaixença com a fil conductor; la sisena parada seria Prada de Conflent amb la normativització de la llengua com a eix; mentre que Montserrat simbolitza la resistència. Finalment dos espais més: Andorra, amb el català com a llengua pròpia, nacional i oficial de l’Estat pirenaic; i Castelló.\nCadascun d’aquests espais presenta itineraris i tresors propis. A la ruta d’Organyà veurem l’evolució del català des dels seus orígens llatins. Aquí a l’església romànica de Sant Serni de Cabó, a Cabó, a l’Alt Urgell, es pot contemplar un document de finals del segle XI, d’entre l’any 1080 i 1095 conegut com els greuges de Guitard Isarn, el senyor de Caboet, escrit ja bàsicament en català. Aquest text de caràcter jurídic és un facsímil, però paga la pena de veure’l en el seu context.\nEn l’escala a Mallorca la figura de Ramon Llull centrarà la majoria de les parades en la ruta prevista, però Mossèn Alcover també hi apareix. I és que a banda de totes les branques del saber, Llull també ‘va alçar una obra literària que va marcar el principi de la tradició literària catalana, amb títols tan coneguts com Blanquerna, el Llibre de les bèsties i el Llibre de gentil. Una de les joies que proposa la ruta i que potser no és tan coneguda és el Monestir de la Real, on va instruir-se Ramon Llull després d’haver tingut, als 30 anys, la revelació que li va fer abandonar la dona i els fills i la vida frívola i luxuriosa que menava. El monestir conté una de les millors biblioteques privades dels Països Catalans.\nA l’Alguer tota la ciutat és un tresor i una descoberta, però se centra en el palau Serra, situat al centre de la ciutat i seu de l’oficina lingüística del català de l’Alguer, on el visitant podrà conèixer tot de curiositats vinculades amb la nostra llengua. I potser una curiositat més, la vila va ser repoblada entre els segles XIV i XV per presidiaris catalans, que així hi transportaven la català, una mica de manera semblant a allò que feren els anglesos amb Austràlia i Nova Zelanda.\nEn la primera ruta pel País Valencià se’ns proposa de parar-nos a Almansa, la vila de la famosa batalla, però sobretot ens mourem pels territoris de dos grans homenots de lletres, Ausiàs March i Joanot Martorell, que, a més, estaven emparentats. I en aquest cas la descoberta singular l’haurem de situar a Alfauir, on es pot visitar el Monestir de Sant Jeroni de Cotalba i on es va trobar el panteó familiar de la família de d’Ausiàs March el 2016. Hi ha soterrades les seves dues dones, Isabel Martorell i Joana Escorna. De fet, els organitzadors de la ruta fins i tot ens proposen de llegir al patí dels tarongers del monestir els Cants de Mort d’Ausiàs March, que va compondre quan la segona esposa va morir.\nLa ruta de Folgueroles se centra molt en la vida de Jacint Verdaguer i en com d’important ca ser per a La Renaixença. D’entre tots els llocs que ens proposen de visitar, destaca l’opció de pujar al Canigó des de la banda del Conflent per l’esperit excursionista de l’autor: ‘Verdaguer va ser el primer català que va fer grans travesses pel Pirineu. Entre 1877 i 1884 va viatjar-hi cada estiu per recollir materials per al poema ‘Canigó’. Les expedicions més cèlebres van ser les dels estius 1882 i 1883, quan va pujar la pica d’Estats (3.143 m), el Canigó (2.784 m) i la Maleïda (3.404 m), que és el nom amb què es coneixia l’Aneto en temps de Verdaguer.’\nA l’itinerari de Prada de Conflent hi ha dos noms propis molt marcats: Pompeu Fabra i Pau Casals. La ruta parla de la normativització del català i un dels llocs més emocionants és precisament l’inici, el cementiri de Prada, on hi ha enterrat el pare del diccionari, en molts casos l’únic llibre que s’emportaven a l’exili els republicans catalans a la desfeta de 1939. Fabra va morir a Prada el dia de Nadal de 1948. Aquest indret no és gens desconegut per tothom que sovinteja la Universitat Catalana d’Estiu que es fa en aquest vila nordcatalana des de 1968.\nLa ruta de Montserrat és la ruta de la resistència i, tot i que l’espai de la muntanya sagrada ocupa bona part dels recorreguts, comença a Castellterçol, al Moianès, on els visitants poden anar a veure la casa d’Enric Prat de la Riba, el president de la Mancomunitat. Si la Renaixença va marcar un primer punt d’inflexió en l’àmbit literari, la Mancomunitat el va marcar en el polític.\nAndorra representa per a la llengua catalana la plenitud d’un estat. És la llengua pròpia del país, n’és la llengua nacional i l’oficial. Per això és lògic que un dels punts més importants de la visita (que no s’oblida d’espais naturals com els lloats pel poeta Miquel Martí i Pol, per exemple) sigui la Casa de la Vall. Situada al cor d’Andorra la Vella, la Casa de la Vall és l’antiga seu del Consell General, és a dir, del parlament andorrà, i és potser el monument més simbòlic d’Andorra. Es va construir a finals del segle XVI damunt d’una roca amb vista a la vall del riu Valira. El desembre de 1702 el Consell General va adquirir aquesta casa per les reunions dels consellers generals i aquí es va decidir la política del principat durant més de tres-cents anys. A la primera planta hi veureu l’armari de les set claus, on es guarden documents molt importants per a la història del principat. Un d’aquests documents és el Manual Digest de las Valls neutras de Andorra, en lo qual se tracta de sa Antiguitat, Govern y Religio, de sos Privilegis, Usos, Preheminencias y Prerrogativas, un llibre sobre la història del govern i els costums de l’Andorra del 1748.\nLa ruta de Castelló, la darrera que se’ns proposa en la general de la història de la llengua, té un altre punt fonamental: ‘Al número 25 del carrer de Cavallers hi trobem una part de la història de la llengua catalana. En aquesta casa es van signar les Normes de Castelló, que van ser un pas rellevant en la unificació ortogràfica del valencià. Aquest acte va tenir lloc el 21 de desembre de 1932. Les Normes de Castelló (també anomenades Normes del 32 i Bases per a la unificació de l’ortografia valenciana) són trenta-quatre regles ortogràfiques que van aprovar catorze entitats i una cinquantena de personalitats del món cultural i polític del País Valencià amb l’objectiu d’assolir un sistema ortogràfic unitari. Al capdavall, eren les normes ortogràfiques de l’Institut d’Estudis Catalans, les del 1913, però ‘lleument adaptades’.\nPolítica Lingüística pretén que es puguin obrir noves rutes on la llengua sigui l’eix vertebrador amb l’ajut de la societat civil, que és qui n’ha estat la màxima impulsora. A priori n’hi ha dues que es podrien fer de manera immediata, la ja esmentada de Joan Coromines i la de la recerca filològica de Mossèn Alcover, les dues ben documentades, però de segur que se’n poden trobar moltes més. Només cal voluntat de difondre-les i estructurar-les per a mantenir ben viu aquest patrimoni.


10ª Reunión Custom Maestrat - sergibuda.cat\n10ª Reunión Custom Maestrat\nTot i que inicialment preferíem anar a la Ruta de las Ánimas que sortia i arribava a Jaca o a la Concentración Quebrantahuesos que es feia a Biescas, les previsions de pluges fortes pel cap de setmana, especialment pel dissabte i més intenses prop dels Pirineus ens van fer decidir per anar a Alcossebre a la 10ª Reunión Custom Maestrat. Vam sortir divendres per la tarda, la Núria de Sitges i jo de La Granada per trobar-nos a Coma-ruga.\nMalgrat que l'N-340 és una carretera que mai no ens ha agradat i que el trànsit (com és habitual) era força intens, vam fer tot el viatge per ella (excepte algun tram per l'A-7), doncs les alternatives eren molt més lentes i l'amenaça de pluja era present.\nAl voltant d'un quart de nou del vespre vam arribar a l'Hotel Sancho III, on havíem reservat una habitació perquè a la concentració no hi havia zona d'acampada.\nEns vam acostar al lloc de la trobada i vam descobrir que per inscriure't havies d'entrar al recinte en moto (molt bona idea!), que la inscripció era de franc, que incloia una samarreta (pels primers 1.500 inscrits i nosaltres vam ser dels últims), una cervesa de benvinguda, una altra cervesa a la ruta del dissabte, el sopar del dissabte, l'esmorzar del diumenge, una paella per dinar el diumenge i alguns regals i que les cerveses estaven a 1 € i et servien olives i cacauets per acompanyar-les.\nVam donar una volteta al recinte, aprofitant per mirar alguna de les motos exposades en algun stand, i vam assabentar-nos que l'organització ens obsequiava amb una llesca de pa amb tomàquet d'Alcalà de Xivert amb pernil de Terol (a més, es podia repetir, tal i com va fer la Núria).\nEn acabat, ens vam acostar a una terrassa propera per tal que la Núria podés beure un te i, de pas, vam fer la primera copa amb tota la calma del món, de tal forma que en tornar a la concentra The Humphreys ja estaven acabant la seva actuació.\nVam agafar unes cervesetes i vam preparar-nos pel concert de The Ladies, un grup femení de rock & roll que no coneixíem i que va resultar tot un descobriment, fins al punt de no moure'ns de davant de l'escenari només que per agafar begudes a la barra i acabar comprant el CD en acabar l'actuació, que va marcar també el final de la nit per a nosaltres.\nEns vam llevar tardet i vam fer una mica el gos abans d'anar amb tranquilitat cap a la zona de la concentració, on hi havia un munt de gent passejant i mirant les motos sota un cel molt tapadot.\nEl dinar era per lliure, així que vam aprofitar una ruta de tapes per anar a uns quants bars a prendre la tapa de la ruta i en algun d'ells complementar-la amb d'altres de la carta.\nQuan estàvem a l'últim dels bars en els que vam menjar, es va posar a diluviar i ens vam haver de quedar dintre, fins que vam pensar que potser no pararia i vam tirar a buscar les motos i cap a l'hotel a fer la migdiada quan ja no plovia tant.\nDesprés de la dormideta, vam tornar cap a la trobada, sota un cel molt tapat, però ja sense pluja. Com ha de ser, és a dir amb una cerveseta a la mà (s'ha de col·laborar), vam donar un tomb per les típiques paradetes que hi havia instal·lades.\nAl cap de poc, vam sortir de ruta per un passadís format per gent del poble fent-nos fotos, però no vam arribar a sortir d'Alcossebre (com estava previst al programa) perquè hi havia el risc de la pluja, així que només vam fer uns tombs per aquesta espècie d'urbanització de la costa.\nEns van portar fins un local (Restaurant Sancho Panza) on havien preparat un mostrador al carrer en el que ens van servir una cerveseta que ajudava a passar una gamba amb gavardina.\nDe tornada al recinte, vam saludar-nos amb alguns amics i coneguts i vam fer cua per recollir el sopar, que consistia en un estofat i una mica de meló de postre. Després, te i copeta en un local col·laborador i tornada a la zona entre la barra i l'escenari per gaudir del concert dels Gene Cats, uns pamplonicas que ens van fer ballar força, que tenen una versió boníssima del Blanco y Negro de Barricada i que van acabar la seva actuació fent pujar a l'escenari tot el Custom Maestrat per cantar una cançó que els varen dedicar.\nA continuació, el plat fort del cap de setmana, els Gatos Locos, el grup català de rockabilly amb més de vint-i-cinc anys d'història, liderat pel Fernando Lavado i que va acabar l'actuació (i la meva nit de festa) amb l'eterna Prende una vela por mí.\nTal i com esperàvem, ens vam llevar amb un cel molt tapat, però sense pluja. Per tant, vam recollir i vam anar cap a la concentra, on vam veure moltes més motos que havien arribat pel matí.\nPer esmorzar hi havia un entrepà per repartir entre tots els inscrits, però és que l'entrepà (amb el pa cruixent) d'enciam, tomàquet, tonyina i maionesa feia cent cinquanta metres de llargada, de tal forma que vam poder repetir, van menjar els que van comprar un tiquet i, finalment, tot el que va voler.\nTot i que hi havia prevista al cap de poc una exhibició de flyboard i la paella a migdia, vam decidir anar tirant per si de cas es posava a ploure i per arribar abans a casa.\nAixò sí, vam aprofitar per passar un moment pel Camping Cala Puntal de Vinarós, per saludar els meus sogres i ensenyar la Triumph de la Núria, que encara no la coneixien (lògicament, em refereixo a la moto, no a la Núria).\nLa resta del viatge, la mar de bé, amb una temperatura ideal per viatjar en moto (bona prova són les moltes motos amb les que ens vam arribar a creuar) i amb la sort de que la pluja no comencés fins que ja havíem arribat a casa. Així que amb moltes ganes de repetir una concentració que ens va agradar força.


VALOR DE LEY: VENJANÇA BÍBLICA\nEls germans Coen visiten per primer cop el gènere western a Valor de ley i obtenen el privilegi d’inaugurar la 61ª edició del Festival Internacional de Cine de Berlin gràcies a aquest remake que han portat a terme a partir del mateix títol dirigit per Henry Hathaway el 1969 a partir d’una novel·la de Charles Portis i que va significar l’únic Oscar pel seu protagonista, un malmès John Wayne.\nFidels com sempre a un encasellament difícil i problemàtic, els germans Coen saben burlar els codis d’un gènere com el western en benefici propi per convertir la revisitació de Valor de ley en alguna cosa més. Però questa indefinició o desajustament pel que fa als gèneres funciona en totes direccions. Així la paradoxa o subversió del gènere sorgia en altres films com els thrillers Sangre fácil o No es país para viejos que semblaven torçar el format del cinema negre per acceptar-ne una lectura en clau de gènere western.\nCom sempre, l’actual aproximació que representa Valor de ley als gèneres cinematogràfics arriba per esquivar-ne precisament les convencions. I, per descomptat, per portar també l’aigua cap al seu propi molí i afegir un esglaó més en un cinema torbador que es construeix sobre la violència, la destrucció i la mort malgrat els seus còmplices i aplaudits jocs cinèfils, les seves conyes, el seu gust pels personatges estrafolaris o l’humor negre.\nValor de ley sembla aparentment una operació frívola i lleugera de reciclatge i recuperació de títols vells però crec que amaga un retrat amarg i tenebrós d’un país construït sobre la barbàrie a través del retrat d’una nena entossudida en venjar la mort del pare com a acte de justícia bíblica, cega. Una nena orfe estranyament madura que no sembla necessitar ni substituir una figura paterna perduda. Una nena en què la seva família mai apareix en escena. Un personatge resolutiu, segur i sense febleses. Ningú diria que hi ha una infantesa robada per culpa d’aquesta obstinació en la venjança reparadora i que la converteix, al capdavall, en un ésser enigmàtic.\nI és que el seu camí està cosit de cadàvers. Un reguitzell de morts l’acompanya arreu en un trajecte noctàmbul, ple d’escenes nocturnes, quasi tètric. Fins i tot, quan s’acosta la resolució final enmig del dia, ella serà precipitada en un forat amb perills letals, una mena d’avern. Una nena d’innocència profanada que contempla taüts, presencia execucions públiques, veu penjats en paratges desèrtics, quasi apocalíptics, o, personatges que trafiquen amb cadàvers. A estones, s’estableix un parentesc amb un western fantasmagòric i mòrbid com Dead man de Jim Jarmusch.\nI, en alguns moments, aquest trajecte per un territori salvatge i desgovernat farcit de morts arriba accentuat per la visió retrospectiva de la nena, com la dona de Lot, que mira enrere per veure uns cossos moribunds en una miserable cabana o les víctimes d’un tiroteig escampades pel terra. Visions de l’horror que mai podran conformar una adolescència pacífica. Una adolescència i joventut elidida, no mostrada en pantalla, que desemboca en unes tonalitats pertorbadores subratllades en l’epíleg final, un salt tempestuós en el temps. El resultat és una figura solitària, asexuada, vestida de negre funerari, de tonalitats ambigües, fins i tot, sinistres.\nResulta admirable l’inici de la pel·lícula per transmetre una sensació d’estranyesa i inquietud gràcies a la lenta i progressiva mostració d’un cos deixat i abandonat en un pla nocturn davant d’una llar il·luminada. Es tracta del pare assassinat de la nena protagonista, una noia que comença a relatar la seva inclement història de revenja. Una veu acompanyada d’una notes a piano que recorden algun salm religiós i que ens transporten inevitablement fins a aquell film maleït sobre infàncies robades i predicadors psicòpates que era La nit del caçador. L’homenatge es fa explícit a Valor de ley en una agònica i salvadora cavalcada nocturna sota les estrelles que conflueix emotivament en un preciós pla que delata una llar de trets reparadors. Podria ser un refugi de desemparats d’on podria sorgir perfectament l’esperit matern i acollidor de la protagonista de La nit del caçador, Lillian Gish.\nJeff Bridges i Hailee Steinfeld, a True Grit (Valor de ley)\nresulta molt diferent de la versió Hathaway-Wayne\nJosep M. 18-02-2011


La catedràtica de tecnologia d'aliments de l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Agrària (ETSEA) de la Universitat de Lleida (UdL), Olga Martín Belloso, rebrà la Medalla Narcís Monturiol que atorga la Generalitat de Catalunya, en reconeixement a la seua contribució al desenvolupament de la ciència i la tecnologia. El Govern ha aprovat aquest dimarts la concessió de la Medalla i de la Placa Narcís Monturiol a un total de 19 personalitats i a la Institució Catalana de Recerca i Estudis Avançats (ICREA).\nL'activitat investigadora d'Olga Martín - professora de la UdL des de 1992- "se centra en el desenvolupament de noves tecnologies per a l'obtenció d'aliments segurs, saludables, atractius i estables d'una manera sostenible", destaca la resolució. El Grup de Recerca de Noves Tecnologies per al Processament d'Aliments que ella va crear "és actualment una referència mundial en processament no tèrmic d'aliments", afegeix.\nDoctora en ciències Químiques, la catedràtica de l'ETSEA ha estat la primera espanyola a l'Acadèmia Internacional de Ciència i Tecnologia d'Aliments. La Generalitat la va distingir l'any 2009 en la primera convocatòria del Programa ICREA Acadèmia que reconeix l'excel·lència en la recerca i la capacitat de lideratge. Actualment, compagina la seua activitat docent i de recerca amb la direcció de l'Escola de Doctorat de la UdL.\nOlga Martín, a l'Acadèmia Internacional de Ciència i Tecnologia d'Aliments


ReciPlàstic premia als veïns de Sant Marcel·lí per reciclar els envasos\nEls veïns de Sant Marcelino a València poden aconseguir premis per utilitzar correctament els contenidors grocs amb la iniciativa ReciPlàstic. Aquest projecte s’engloba dins de la iniciativa europea PlastiCirle, en la qual València és una de les tres ciutats triades per a l’experiència pilot, al costat d’Utrecht a Holanda i Alba Iulia en Romania.\nFins al pròxim 31 de juliol, segueix obert el termini per a participar en aquesta iniciativa, i les persones interessades poden registrar-se en la web www.supermarcelina.com. La finalitat d’aquest projecte és millorar el procés de reciclatge i fomentar l’economia circular, donant un segon ús als plàstics i envasos reciclats.\nEncara que el projecte es duu a terme en el barri de Sant Marcelino, qualsevol persona major d’edat que viva a la ciutat de València pot participar, encara que ha d’usar els contenidors situats en aquesta zona.\nSolament cal registrar-se en la pàgina web o en un dels llocs informatius al carrer. A continuació, rebrà un kit de benvinguda al costat d’un número d’usuari i una targeta o clauer NFC per a poder escanejar-los en els contenidors.\nCom a mínim, per a participar cal haver depositat dues bosses plenes entre l’1 de maig i el 31 de juliol. En arribar al contenidor groc amb la teua bossa de plàstic, en el seu lateral es podran llegir les instruccions d’ús. Només cal pressionar el botó i esperar uns segons abans de passar la targeta NFC pel cercle roig. A continuació, eixirà una etiqueta identificativa que hauràs de pegar a la bossa abans de tirar-la al contenidor.\nAixí, s’aconseguiran punts canviables per premis, ecopunts, tirant almenys una bossa per setmana, però a més els residus han d’estar ben separats. També es guanyen punts per participar en les campanyes de ReciPlàstic a través de les xarxes socials i contestant als qüestionaris.\nA partir del 31 de juliol, quan s’acabe aquest primer projecte, s’obrirà un període de 5 setmanes per a canviar-los en la pàgina web.\nPasticircle, el projecte europeu per l’economia circular\nReciPlàstic s’engloba dins del projecte PlastiCircle, coordinat per ITENE (Institut Tecnològic de l’Embalatge, Transport i Logística) i donat suport per les Naus, SAV-LAVEGA (concessionària per a la recollida de residus), INTERVAL (Indústries Termoplàstiques Valencianes), ECOEMBES i la Fundació KIMbcn (Knowledge Innovation Market Barcelona).\nEl seu objectiu és millorar la cadena de residus d’envasos de plàstic enfocant-se a l’economia circular. Amb el plàstic reciclat, es poden crear nous objectes, com a joguets o roba esportiva, i donar una segona oportunitat als residus dels contenidors grocs.


La solsonina Mireia Canals deixa l'escó al Parlament - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa solsonina Mireia Canals deixa l'escó al Parlament\nLa diputada per CiU ha estat nomenada nova secretaria general de l'Euroregió Pirineus Mediterrània\ndolors pujols 26.11.2014 | 15:30\nLa diputada solsonina per CiU, Mireia Canals, ha estat nomenada nova secretària general de l'Euroregió Pirineus Mediterrània a Barcelona aquest dilluns 24 de novembre. Canals deixarà el seu escó per assumir el nou càrrec. L'Euroregió Pirineus Mediterrània, nascuda el 29 d'octubre de 2004, és un projecte de cooperació política Catalunya, les Illes Balears i les regions franceses de Languedoc-Roussillon i Midi-Pyrénées i desenvolupa projectes en els àmbits de cooperació cultural, interuniversitària, d'ajut al nou emprenedor i medi ambient, entre d'altres.\nCanals és llicenciada en filologia anglesa i doctora en comunicació audiovisual. Entre d'altres, ha treballat a l´Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC) i és professora en excedència a la Facultat d´Educació de la Universitat de Vic.


el Paral·lel | enciclopèdia.cat\nEdificis del Paral·lel, caracteritzats per porxos porxos als seus baixos\nVia de Barcelona estesa entre Hostafrancs i la mar, tangent en la seva part més propera a aquesta amb el nucli antic de la ciutat.\nDefinida ja al pla Cerdà (1855) com a límit sud-oest de la ciutat i l’Eixample previst, separa aquest conjunt del el Poble-sec . El nom de Paral·lel el va rebre de l’astrònom Comas i Solà, que va determinar que per aquest carrer passava exactament el paral·lel 41° 44’ de latitud N, hi ha sobreviscut —es recuperà oficialment el 1980— als imposats oficialment segons les èpoques d’avinguda del Marquès del Duero (proposat el 1874 per V.Balaguer) i de Francesc Layret (1931-39). A la part baixa és flanquejat a una banda per la muralla medieval —porta de Santa Madrona—, i a l’altra per la central tèrmica de la FECSA, clausurada i més tard reconvertida en oficines de la mateixa companyia. De l’antic edifici, hom n'ha conservat les tres xemeneies.\nLa part que s’estén d’aquí fins a l’inici de la ronda de Sant Pau és la zona d’espectacles i diversions més popular de la ciutat, de fet, de seguida es feren als marges de les amples calçades de la avinguda barracons d’espectacles i cases amb porxos que li donaren un aspecte singular.\nDurant tot el primer quart del segle XX esdevingué el centre de les diversions barcelonines fins al punt que se'l batejà amb el nom del “Montmartre barceloní”. Tingueren fama el Petit Palais, dit des del 1916 Moulin Rouge, que es mantingué fins el 1999 amb el nom d’El Molino; el Teatre Apol·lo (1901); el Teatre Arnau (1906), que fou cinema i ara torna a ésser teatre; el Teatre Espanyol (1892), que esdevingué teatre nacional i cinema i que s’inicià com a teatre–circ; el Teatre Nou (1901), que fou un temps el Cinerama, ja desaparegut; el Delícies, després Teatre Talia (fundat el 1900 amb el nom de Delícies i des del 1982 Martínez Soria), avui enderrocat; l’Olympia, escenari de molts mítings per la seva gran cabuda, ara un bloc de pisos, igual que el Trianon; el Còmic (1908); l’Onofri (1903, després Comtal); i el Victòria (1909), abans Pavelló Soriano, on féu molts discursos Lerroux, anomenat per això l’Emperador del Paral·lel. Al costat d’aquests teatres hi havia diferents cabarets, com el Sevilla, el Bataclan, l’Asiàtic, la Trotxa, el Saló Madrid, etc. La proximitat amb el Barri Xinès i l’animació dels seus cabarets i cafès atragueren escriptors estrangers que li donaren dimensió literària (F.Carco, P.Mac Orlan, P.Morand).


Escriure en l'aire: enero 2013\nNecrològica per un home imprescindible\nCertificat de Refugiat Polític a França, 1972\nDins d'unes dies, el 30 de gener, s'acompliran vuitanta anys de l'ascens d'Adolf Hitler al poder. Poc més tard, el 28 de febrer de 1933, després l'incendi del Reichstag el dramaturg Bertolt Brecht va fugir amb la seua familia de Berlín i va instal.lar-se a una petita ciutat a Dinamarca. Recorde ara el poeta i activista alemany perquè ha mort un home d'aquells que va descriure en una de les seues sentències més populars i conegudes: "Hi ha homes que lluiten un dia i són bons. Hi ha altres que lluiten un any i són millors. Hi ha qui lluiten molts anys, i són molt bons. Però hi ha els quals lluiten tota la vida, aqueixos són els imprescindibles".\nEn aquesta època tèrbola i agitada, en la que la decència en la política és tan escasa, en la que ducs, tresorers, consellers, ministres, empresaris i banquers s'han enriquit de forma il.lícita (si és que és possible fer-ho d'una altra manera), en la que els drets dels treballadors són convertits en paper mullat sacrificats en l'altar del Déu Mercat; en aquesta època, dic, trobem a faltar els homes imprescindibles brechtians.\nEduardo del Alcázar Zambrano ha mort a Vila-Real als 81 anys d'una vida difícil que va començar a mostrar-li com de dura i severa pot arribar a ser quan la part de la familia que no lluitava al front va haver de fugir de la ciutat de Málaga en 1937, abans l'entrada de les tropes franquistes d'Arias Navarro. Allí guanyà justa fama el futur president del darrer govern franquista, fins a fer-se mereixedor d'un malnom de regust taurí, Carnicerito de Málaga, motivat per tanta crueltat en la repressió que va arribar a escandalitzar els feixistes italians. En aquella fugida familiar, Eduardo va pedre una germana, Carmeli, una desapareguda avant la lettre; és a dir, dècades abans que el concepte desaparecido s'encunyara en Amèrica Llatina. En quantes coses terribles ha estat Espanya precursora!\nEduardo del Alcázar va ser militant del Partit Comunista d'Espanya des de l'any 1950 i començà amb la missió de treure els guerrillers que encara quedaven al Front de Llevant. Pel seu aspecte aparentment fràgil i per la seua extrema primesa la policia franquista el coneixia com el Bambi, tot associant-lo a la coneguda pe.lícula de W. Disney, la qual cosa no el va salvar ni de les primeres tortures ni de la primera entrada en presó. Més detencions, més tortura i més presó vindrien després (passà anys al duríssim Penal de Burgos), tant per la seua militància al PCE com per ser un dels que va posar en marxa una novedosa i efectiva formació de defensa dels drets dels treballadors: les Comissions Obreres.\nI també l'exili apareix amb lletres grans al curriculum vitae de Bambi. París, Berlín Est, Moscou i finalment Bucarest. Allí, el Partit el posaria a treballar en La Pirenaica, Radio España Independiente. A la capital romanesa havia instal.lat la mítica emisora en 1955, desplaçada des de Moscou on havia estat inaugurada en 1941. I després, amb la Transició en marxa, el retorn a Espanya, a València de nou. Però sempre amb una idea clara: continuar lluitant per la llibertat, per la democràcia i pels drets dels treballadors.\nEduardo del Alcàzar entre Joan Sifre i Antonio Montalbán\nUn exemple paradigmàtic d'aquells homes que lluiten tota la vida. En una entrevista publicada al llibre Tres generaciones de antifranquistas en el País Valenciano (Dolores Sánchez y Alberto Gómez Roda, FEIS, 2009), Eduardo del Alcázar va declarar: "Nosotros cuando íbamos a la cárcel no éramos derrotados, considerábamos que habíamos perdido una batalla, pero no la guerra y dedicábamos el tiempo al estudio y a prepararnos para de nuevo... Y normalmente salíamos de la cárcel ya preparados para al cabo de un tiempo volver a la lucha".\nI així va continuar tota la vida. Fins que la mort li ha arribat de manera injusta i amb massa urgència. Era en aquests moments el President del Col.lectiu d'Usuaris de la Residència Mare de Déu de Gràcia, on s'havia guanyat l'estima i el respecte dels companys i companyes i de l'excel.lent grup de professionals que la gestionen amb criteris que posen per davant de tot el benestar i la dignitat de les persones. Aspirava a convertir-se en resident permanent, i no sols usuari de día, però la maleïda maquinària administrativa ha arribat tard i el camarada Bambi ha mort a l'Hospital de la Plana el mateix dia que havia obtingut llum verda per a materialitzar el seu darrer somni.\nAixò de camarada Bambi no és, crec, gens desencertat. El compañero Eduardo era un magnífic exemplar d'ésser humà, una bona persona, amb un punt encara d'ingenuïtat, que amava els llibres, que gaudia de la lectura, que seguia rellegint El Capital, que repassava els textos de Manuel Sacristán, que gaudia llegint la premsa per Internet, que no podia concebre la vida sense interessar-se àvidament per la política, perquè la política és la vida. I tot i la duresa, encara fa uns pocs dies m'explicava que, malgrat tot, pagava la pena continuar vivint-la.\nEixa política vilipendiada, desprestigiada, injuriada i menyspreada per l'acció i l'omissió de tants, ha perdut un dels que homes l'ennoblien i la feien tan natural com la vida mateixa. Hem perdut un dels nostres, i això que ara no és gens fàcil per a molts saber quins són exàctament els nostres. Ens ha deixat, però molts recordarem per a sempre el seu exemple d'home compromés amb la causa fonamental dels homes, que no és altra que la llibertat.\nDescansa en pau, camarada Eduardo. Hasta la victoria siempre, compañero.\nPublicado por Joan del Alcàzar en 11:16 3 comentarios:\nUna de valencians: perdem 0-5 contra el Madrid, però avancem en marxa triomfal.\nÉs diumenge d’una nit ventosa i estem a Mestalla. Juga el València contra el Real Madrid, i aquest està apallissant el nostre equip. De fet, en els més de noranta anys d’història del club mai s’ha arribat al descans amb un resultat tan contundentment desfavorable: 5-0. Comença la segona part i l’equip de Mourinho no sembla tindre interés en mortificar-nos més. Alguns de nosaltres, des de la grada, trobem l’aparent condescendència més ofensiva i avergonyidora encara que el patiment de la primera part. Molts aficionats abandonen l’estadi, altres més dolguts que sorpresos restem en silenci, quasi com absents, als nostres seients.\nDe cop i volta, des de la zona de la Grada Jove, des d’on els seus membres -impermeables a la pluja de gols en contra- han continuant cantant allò de que estan enamorats del VCF i animant no se sap exactament a qui -atesa la poca espenta dels nostres-, s’arranquen amb l’Himne oficial de la Comunitat Autònoma Valenciana.\nDe manera solemne, la Grada Jove enceta el Per ofrenar noves glòries a Espanya / tots a una veu, germans, vingau. /Ja en el taller i en el camp remoregen / càntics d'amor, himnes de pau! / Pas a la Regió / que avança en marxa triomfal!\nCom és possible?, ens preguntem alguns. No sé si molts.\nL’escena a més de surrealista resulta un pur esperpent: el Real Madrid, l’equip de futbol més representatiu de l’Espanya més tradicional, ens estava humiliant de mala manera amb un marcador inèdit en la història del club i amb una actitud perdonavides, i els més incondicionals dels aficionats de l’equip valencià responien -no sé si com una mena d'exorcisme- ofrenant noves glòries a Espanya i avançant en marxa triomfal.\nQuan es canta l’himne oficial d’un territori? En el futbol abans de començar el partit és el més habitual. A casa nostra quan cremen les falles es costum que sone l’himne per la megafonia del barri, a mode de cloenda melancòlica de la festa. Però, com interpretar la interpretació de l’himne mentre estem patint un dur calvari futbolístic?\nA l’inici del partit, al segon error arbitral, el públic majoritàriament ens havíem apuntat al Así, así, así gana el Madrid!, dolguts com encara estàvem per l’arbitratge patit el dimecres anterior a l’Estadi Bernabeu. Cinc gols després, la Grada Jove cerimoniosa i aparentment aliena al que passava sobre la gespa avançava en marxa triomfal. Cap a on? Una part del públic va aplaudir amb ells l’estrofa final: Flamege en l'aire / nostra Senyera! / Glòria a la Pàtria! / Visca València! / VISCA! VISCA!! VISCA!!!\nSom o no som gent estranya?\nPublicado por Joan del Alcàzar en 18:40 2 comentarios:\nCompromís per la rebel.lia i la il.lusió en política?\nEl mapa polític valencià està canviant, segons en diuen tots els analistes. El Partit Popular passa per les seues hores més baixes, i falta saber si és una circumstància conjuntural o és que -per fi, afortunadament- ha despertat una bona part de la ciutadania anestesiada durant anys pels populistes popularistes -farcits de bandolers amb estudis-, venedors de fum i de som els millors.\nEls socialistes, en principi els convocats a ser l'alternativa progressista continuen preguntant-se allò de què volem ser de majors. Amb primàries ja o més tard, el problema dels socialistes és que el nombre d'antics votants que els hi giren l'esquena és creixent. Pateixen una sagnia que no saben aturar o que no volen, perquè la salut del [partit] malalt exigeix cirugia major sense anestèsia. No és un problema de programa, ni de persones, és de cultura política: estan -o semblen estar, si ho mirem de manera més benèvola- exclussivament preocupats pels seus problemes interns, que no són sinó els de la preservació dels llocs de treball (càrrecs, assessors i apparátchik en general) de l'organització partidària.\nL'espai electoral -però, també polític, de participació- que deixa el PSPV-PSOE és territori en disputa per les altres dues organitzacions presents a les Corts Valencianes i a les altres instàncies de govern territorial. Una de tarannà més clàssic, com és Esquerra Unida; i una altra, Compromís, de perfil més innovador, més lluny de la cultura política tradicional.\nCompromís pel País Valencià està inventant coses. La incorporació dels que anomenen no adscrits al funcionament organic de la coalició sembla més ambiciosa i versemblant que altres iniciatives similars d'incorporació dels antics simpatitzants. Ahir, en una reunió a València, segons informa la premsa d'avui, van avançar per aquest camí.\nA més, Compromís incorpora dos elements que poden esdevindre definitius: la il.lusió i la rebel.lia. La primera és un component indispensable per a molts ciutadans que no entenen la participació en la cosa pública com una lluita pels càrrecs ni per les canongies a obtindre, sinó com una més de les seues activitats com a persones compromeses amb el seu temps, el seu espai i els seus congèneres. La segona és imprescindible per a aquells que fa temps que no es resignen a acceptar amb paciència franciscana els governs que patim i la crisi que ens ofega.\nAl seu Manifest, Compromís diu: "Esta coalició fa una crida a la societat civil valenciana a participar de la necessària rebel·lió democràtica que exigix un moment tan exigent com l’actual, amb una degradació política que ens avergonyeix i amb una crisi econòmica de gran magnitud que genera atur, empobriment i degradació ambiental. Fem una crida a les valencianes i valencians a la participació, la il·lusió i l’acció, a no deixar-se portar pel pessimisme i l’abstenció. Una altra manera de fer política és possible. Entre tots podem demostrar que és possible la unitat en la diversitat, que és fals que tots siguem iguals i que si volem, podem canviar el nostre país".\nRebel.lia i il.lusió. Serà possible?\nPublicado por Joan del Alcàzar en 12:24 2 comentarios:\nUna de valencians: perdem 0-5 contra el Madrid, pe...\nCompromís per la rebel.lia i la il.lusió en políti...


Estudi de mobilitat a Sant Cugat del Vallès. Propostes per als modes de transport autobús i bicicleta\nVives i Pinyol, Marta\nTutor / director / evaluatorGomila Civit, Adrián\nSant Cugat del Vallès és un municipi de l’àrea metropolitana de Barcelona que ha experimentat un gran creixement en pocs anys. Aquest creixement ha conduït a un fort augment també dels desplaçaments i per tant, de la mobilitat al municipi. Però l’augment de la mobilitat no ha estat sostenible, ha augmentat sobretot el mode de transport que ho és menys, el vehicle privat. La nova llei de mobilitat de 2003, té com a principi inspirador la priorització dels mitjans de transport de menor cost social i ambiental i el foment i la incentivació del transport públic i col·lectiu i d'altres sistemes de transport de baix o nul impacte, com els desplaçaments amb bicicleta o a peu. El present projecte pretén analitzar i fer una diagnosi de la mobilitat i de l’accessibilitat al municipi de Sant Cugat del Vallès. S’estudia l’oferta actual d’infraestructura de transport i la mobilitat que té a partir de les dades d’enquestes de mobilitat, i a partir d’aquestes dades es fa el càlcul dels costos de la mobilitat en vehicle privat i autobús urbà. A més, es fa un estudi de l’accessibilitat tant en transport públic com en transport privat, amb l’objectiu de poder-los comparar. Una vegada realitzada la diagnosi s’elaboren propostes en la línia de la llei de mobilitat, i, en concret, es centra en potenciar els modes de transport bicicleta i autobús. S’estudia la implantació d’un sistema de bicicletes públiques, es crea una xarxa ciclable connexa a tot el municipi i es reestructuren les línies d’autobús. Per últim, es fa una avaluació d’aquestes propostes. Es torna a calcular l’accessibilitat amb la implantació de les propostes i es fa una estimació del canvi en el repartiment modal que suposaran. A partir d’aquests canvis en el repartiment, s’estudia la seva viabilitat socioeconòmica.\nSubjectsUrban transportation -- Sant Cugat del Vallès (Catalunya), Local transit -- Sant Cugat del Vallès (Catalunya), Mobilitat sostenible -- Sant Cugat del Vallès (Catalunya), Transport urbà -- Sant Cugat del Vallès (Catalunya), Transport públic -- Sant Cugat del Vallès (Catalunya)\nMemoria.pdf Memòria 800,4Kb PDF View/Open\nAnnex.pdf Annex 765,7Kb PDF View/Open


Els de dalt i els de baix, Paloma Valdivia – Edicions Hipòtesi\n← El jardín encantado. Un viaje por la escultura de Arístides Maillol\nOrelles de Papallona, Luisa Aguilar & André Nevés →\nEls de dalt i els de baix, Paloma Valdivia\n«Hi ha dues menes d’habitants. Els de dalt i els de baix. Els de dalt viuen igual que els de baix. I els de baix igual que els de dalt, però a l’inrevés.»\nAquest àlbum destaca per la seva original proposta narrativa i estètica. Parteix de la concepció d’un món al revés, d’una mena de reflex de la realitat en una altra dimensió o, potser, en un altre continent. Trenca amb la idea preconcebuda que són mons antagónics, de costums i caràcters diferents, ben al contrari, ens presenta dos mons que conviuen, comparteixen costums i es complementen, l’única diferència és que els esdeveniments transcórren en plans oposats, però que si els dobleguéssim es podrien trobar i, fins i tot, coincidir.\nLes il·lustracions ens presenten un veïnat particular, amb personatges de formes bàsiques, de colors suaus i càlids; la disposició de les imatges i dels textos componen unes escenes simètriques. Un àlbum per llegir del dret, o del revés, a gust del lector.\n■ Tema: la relació entre els habitants de dos mons paral·lels.\n■ Edat recomanada: A partir de 4 anys.\n■ Destaca: la disposició esquemàtica i reiterada de l’àlbum, amb il·lustracions que poden ser llegides en tots dos sentits.\n■ Aplicacions: les relacions socials, l’espai, la direccionalitat, la simetria; les diferències entre continents: diversitat cultural, clima, costums, geografia.\n■ Idiomes: català (Hipòtesi & Kalandraka), castellà (Kalandraka -Libros para soñar-), Gallec (Kalandraka -Demademora-), portuguès (Kalandraka Portugal – Livros para sonhar-), italià (Kalandraka Italia -Libri per sognare).\nEsta entrada fue publicada en Ressenyes Àlbum il·lustrat: Hipòtesi & Kalandraka. Guarda el enlace permanente.


Els clubs acorden que el CN Mataró sigui campió de lliga\nUn partit del CN Mataró. Foto: R.Gallofré\nSalva Fernàndez 2 de maig de 2020 (20:26 CET)\nLa majoria de clubs acorda que el CN Mataró sigui campió de lliga\nEn reunió telemàtica amb la RFEN expressen donar validesa a la classificació actual. El CN Sabadell vol impugnar.\nEl CN Mataró és virtualment i si no es torça res, nou campió de lliga per primera vegada en la seva història. L'equip femení entrenat per Marina Zablith dominava amb mà de ferro la Lliga Premaat, però la pandèmia del coronavirus va aturar-ho tot. La RFEN va decidir que se suspenien les competicions i que no es reprendrien, i faltava saber què passava amb el campió. En una reunió telemàtica entre la federació i els clubs s'ha acordat que el CN Mataró sigui el campió.\nEn un comunicat, la RFEN diu donar validesa a les classificacions vigents a falta d'aprovació de la Comissió Delegada de la mateixa federació. Això es dona així perquè la majoria de clubs ha votat a favor que el Mataró sigui el campió. Quan es va suspendre la temporada, el Mataró es trobava primer amb tres punts d'avantatge respecte el Mediterrani, segon. Encara quedaven cinc jornades per disputar-se.\nEl Sabadell protesta\nLa sorpresa de la negativa a acceptar aquest resultat ve del Sabadell, vigent campió i campió durant gairebé una dècada consecutiva. Les vallesanes no estan d'acord amb aquesta decisió, tot i que enguany es trobaven terceres amb 30 punts, a sis del Mataró. El que significa que malgrat guanyar el duel directe pendent amb les mataronines, encara no dependrien d'elles per ser campiones. No descarten, segons han informat mitjans d'àmbit estatal, que emprenguin accions legals.\nMalgrat aquest posicionament del tercer classificat, cal destacar que el Mataró estava dominant amb mà de ferro la Lliga. 12 victòries i només una derrota, davant el Terrassa. Segon equip més golejador amb 190 gols i menys golejat amb 92 en contra. Si la Comissió ho ratifica, la temporada haurà de considerar-se com històrica, ja que serà el primer títol de lliga per un equip que ha fet una competició domèstica impecable.\nTambé es dona per vàlida la classificació dels nois, pel que significa que el Quadis Mataró tindrà dret a jugar a Europa com actual cinquè classificat.


oui ces't moi: 2010\nEivissa Photo Diary\nLlargues passejades, postes de sol, fred, platges desertes i molta tranquilitat..aquesta és la definició de la Eivissa d'hivern; l'antítesi de l'illa blanca que no dorm mai, plena de gent i soroll. Sempre s'ha dit que cada cosa té el seu moment, i aquest mes era necessàri fer una escapada a la tranquilitat i la reflexió...no sé si vam aconseguir gaire cosa en aquest aspecte, però sens dubte, Eivissa és una de les moltes entrades que té el Paradís, una illa màgica que t'atrapa o et rebutja...és així!\nJo ja vaig començar a fer les meves petites passes... ;)\nPublicado por Anna* en 07:07\nL'altre dia em queixava de que no acabàvem de trobar cosetes massa interessants... sapigueu que va ser fruit d'un moment de debilitat i crítica extrema! però un cop superat aquest estat us porto una proposta cultural per aquesta setmana.\nEl dijous 25 de novembre, a les 20:00 tindrà lloc a la Sala Vinçon, la inauguració de la nova edició de l'HIPERMERC'ART. Es tracta d'una iniciativa per a joves artistes per tal d'impulsar i difondre el coneixement de l'art contemporani dins un espai de propostes força atrevides i molt interessants. No vaig poder assistir a la passada edició, però d'aquest any no passa! cada dia no es presenta la oportunitat d'adquirir obres d'art a un preu assequible.\nAquest any, l’Hipermerc’Art exposa els treballs d'una seixantena d'artistes, entre els quals vull destacar l'Helena Pielias, artista i amiga, que de ben segur aconseguirà superar les expectatives i els resultats d'edicions anteriors.\nTeniu temps fins el 8 de gener per visitar l'exposició...qui ho faci no dubteu en fer-m'ho saber! sempre mola saber que algú llegeix el blog! ;)\nPublicado por Anna* en 03:54\nSempre hi ha àngels per tot arreu, i la moda no en podia ser l'excepció. El passat 10 de novembre, les famoses àngels de Victoria's Secret van tenir cita a NYC per protagonitzar l'esperadíssima gravació de la desfilada que té lloc cada any per l'època de Nadal.\nHaig de reconèixer que no m'agrada especialment els productes de la marca..vull dir...que no em diuen gaire res! però l'esdeveniment en si, és una cita obligada de cada any! Sembla que el món sencer estigui esperant la dosi de sensualitat i luxúria permesa... però ens haurem d'esperar fins al 30 de novembre per veure'n el resultat. Monuments com Adriana Lima o Alessandra Ambrosio seran les encarregades de portar una de les ales més espectaculars que despertaran el desig i les taquicàrdies a més d'un i de dos...\nCom que de moment no hi ha imatges de la desfilada, ens hem colat al backstage... No cal dir res més oi?\nPublicado por Anna* en 04:13\nReflexions de Metro...\nBarcelona té aquestes coses! fins no fa gaire érem un dels paradigmes cool de les ciutats europees, però què ens ha passat? ho hem perdut? no fa massa era font d'inspiració per molts i ara què? hem perdut talent? open-minded?\nQuè passa amb la feina a Barna Town? les notícies de moda, comunicació i publicitat m'arriben de Madrid (com a molt a prop) i la gent té una necessitat imperiosa d'abandonar la nostra estimada ciutat buscant un futur millor! La veritat és que m'agradaria no pensar com la gran majoria, però és força complicat davant de l'evidència.\nVull pensar que no està tot perdut... encara sóc capaç de trobar coses que em sorprenen mentre passejo pel Born ( per citar un lloc) i/o topar amb ofertes culturals i artístiques de qualitat (de les millors) però que no sabem perquè... no es comuniquen correctament i acaben passant desapercebudes...! l'únic que sé és que o ens posem les piles o acabarem al cul del món...\nRepte d'aquest post: Necessito una explicació...així que a trencar-se el cap i a ser feliços!!\nPublicado por Anna* en 02:22\nFrom Canada to London...\nCom que ens encanten les coses ben fetes, us deixo la col.lecció d'un dels meus dissenyadors It.\nInspirat en la voluntat de crear una dona andrògina, amb un punt de psicodèlia refinada i super femenina, Todd Lynn va saltar a la passarel.la de la passada London Fashion Week.\nCom tots sabeu...London calling...again!\nPublicado por Anna* en 10:10\nPFW 10/11 Jean Charles Castelbajac\nSobren les paraules oi? No em solen agradar massa les reproduccions de personatges d'animació..tendència que repeteixen de manera incansable segons quines grans companyies, però en aquest cas no hi tinc res a dir.\nEl petit príncep mereix un homenatge en tota regla, i no podia anar de la mà de ningú més...\nBon divendres!! ;)\nPublicado por Anna* en 01:14\nPublicado por Anna* en 02:06\nEls complements són l'essència dels meus outfits diaris...aiii siii! quan una porta un bon complement, es diu que ja va vestida. I aquesta és l'expressió perfecta per definir les "joietes" de Enunnúvol.\nAíxi es diu la firma de la dissenyadora Alba Colell, una promesa...(i sinó ja ho veureu) de la moda catalana. Aquesta jove arquitecta aconsegueix una cosa molt difícil actualment... posar-te en el compromís de voler tots els complements que dissenya!\nAfortunadament cada dia presenta complements més diferents, des de fermalls, collarets, anells i un llarg etcètera de petites peces que desperten la curiositat i l'interès dels que et veuen.\nTots els models són únics i genuïns i es reinventen cada temporada; fets de filferro treballat de manera artesanal amb teles d'estampats, tuls, pedres, i mil i un detalls que fan que els acabats siguin impecables.\nO no es veu lo monississsima que vaig? ;))\nNo us explico més cosetes, perquè breument hi haurà novetats, així que de moment, us regalo més carmelets! més info a www.enunnuvol.com\nPics: Marc Ramonet\nPublicado por Anna* en 11:43\nCelebrate Love with Navy Boot\nThe Marilyn New York Blog has Moved!\nBorderias de la vida\nBe your own brand: TAG ME Colección Otoño/Invierno 2010-11\n· Zental ·


Toyoko Inn Shin-Yatsushiro Ekimae Kumamoto Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n4790-1, Kamihioki-machi Yatsushiro-shi, Yatsushiro, Kumamoto, Japó, 866-0824 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Toyoko Inn Shin-Yatsushiro Ekimae?\nBarri Yatsushiro Yatsushiro Ozu Yatsushiro Chūō-ku Chūō-ku\nMés informació sobre Toyoko Inn Shin-Yatsushiro Ekimae\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Kumamoto, Toyoko Inn Shin-Yatsushiro Ekimae és l'el·lecció perfecta. L'hotel és a 41 km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Kumamoto. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets , servei de bugaderia.\n134 habitacions que es distribueixen sobre 10 plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Toyoko Inn Shin-Yatsushiro Ekimae.\nTots els tipus de viatgers (20)Viatger de Negocis (2)Parelles (8)Viatgers en solitari (5)Famílies amb infants grans (2)Grups (3)


Visita pels Països Catalans: el País Valencià i Menorca (del 28 de desembre de 2016 al 4 de gener de 2017): passejada per la Font d’en Carròs i Gandia (30 de desembre de 2016; dia 3) (III)\nde juliol 19, 2018\nEl clima que ofereix Gandia és mediterrani plujós, amb molta humitat tant en hivern com en estiu. Les pluges, encara que són prou abundants es concentren a la tardor i poden arribar a ser espectaculars. De fet Gandia té un rècord de precipitació màxima en 24 hores de 720 mm. el 3 de novembre de 1987. En eixa "gota freda" Gandia va arreplegar en dos dies 844 mm., rècord només superat per la veïna població de Xàbia. Per tant està subjecta a fortes inundacions, sobretot a la vora del Serpis.\nLa cova del Parpalló i la cova de les Meravelles, paleolítiques, mostren les més antigues restes de poblament. També s'ha constatat el pas dels ibers i dels romans. Tot i que la procedència de la ciutat és àrab, no és fins a 1240, moment de l'ocupació cristiana del castell de Bairén per en Jaume I, quan es pot parlar de nucli urbà; l'emmurallament del poble propicià l'agrupament dels diversos nuclis poblats dispersos pel terme. El 1323 Jaume II el Just concedí al seu fill, l'infant Pere de Ribagorça, el senyoriu de la vila.\nEl 1359 l'heretà el fill d'aquest, Alfons Aragó i Foix, de malnom el Vell; que el 1399 rep d'en Martí l'Humà el títol de duc, amb Gandia com a centre del ducat i hi estableix una cort famosa en l'època. El seu fill Alfons el Jove continua la tasca de son pare: impulsa el conreu de la canya de sucre i la indústria, edifica el Palau Ducal, el Monestir de Sant Jeroni de Cotalba, reforma la col·legiata i continua potenciant la cort que alberga figures literàries com Ausiàs March (Gandia i Beniarjó es disputen ser la ciutat de naixement de March), Joanot Martorell o Joan Roís de Corella. A la seua mort sense descendència es produí un plet per la successió dels seus territoris, que es va resoldre amb el pas de Gandia a Hug de Cardona. El 1433 la rebé l'infant Joan, qui ho va cedir el 1439 a son fill, el príncep Carles de Viana; a la seua mort, el 1461, passà a la Corona. El 1485 el ducat és adquirit per Roderic de Borja (futur papa Alexandre VI) per al seu fill Pere Lluís Borja, després de satisfer un deute que el rei tenia des del 1470 amb la ciutat de València, en el que Gandia actuava com a penyora. A la mort d'aquest li succeeix son germà Joan Borja qui maridà amb Maria Enríquez (cosina de Ferran el Catòlic), d'aquest matrimoni va nàixer Joan de Borja, el qual resta orfe molt menut per l'assassinat de son pare a Roma l'any 1497, i que fou pare de Francesc Borja. La indústria sucrera es troba al seu apogeu i ocupa mig miler de persones en una dotzena de trapigs. El nou duc emprèn una tasca urbanitzadora -segona muralla- i cultural que duu la ciutat a una etapa d'apogeu cultural i polític, a l'estil renaixentista italià. El 1550, quan ingressa en la Companyia de Jesús, abdica en son fill, Carles Borja, el qual contrau matrimoni amb Magdalena Centelles i Folch, germana i hereva del comte d'Oliva, i manté Gandia com un dels nuclis més influents i poderosos del panorama, fins a l'endeutament de la noblesa i les Germanies, que en la batalla del Vernisa, o de Gandia, derrotaren l'exèrcit reialista, saquejaren el palau ducal i atacaren el raval, o moreria.\nGandia era una vila que vivia del conreu de la canya de sucre, i l'expulsió morisca delmà la població en un terç, de la qual cosa va trigar vora 150 anys a recuperar-se; la decadència del conreu de la canya de sucre i la pesta portaren aires de crisi que va haver d'afrontar, el quart duc. Francesc de Borja, el qual, però, va escometre l'ampliació del recinte urbà amb la construcció de la Vila Nova i un nou cinturó de muralles que incloïa el col·legi de Sant Sebastià (el qual edifici encara es conserva), convertit en Universitat el 1548 i que deixà de funcionar el 1772, sense arribar a ser mai un centre important. La pèrdua dels Furs com a conseqüència de la guerra de Successió, en què Gandia va recolzar el Borbó, va ocórrer en un moment en què els ducs havien abandonat Gandia, que obtingué el títol de ciutat per privilegi de Felip V, el Socarrat, per instal·lar-se a Madrid d'on tornaven en comptades ocasions, la qual cosa suposà el floriment de moviments antisenyorials i la decadència de la vida ciutadana. (continuarà)\n(La fotografia és d'un gatet a una de les finestres de la Font d'en Carròs)


Aquestes festes et convidem a canviar la mirada - Arrels Fundació\nAccions i campanyes, Notícies, Sense categoria\nAquestes festes et convidem a canviar la mirada\nLa pandèmia per la covid-19 empitjora la situació de les persones que viuen al carrerComençar a viure en un pis i sentir-se acompanyat, el primer pas per recuperar-se de la vida al carrer\nArrels Fundació | 16/12/2020\nQuè fareu aquestes festes? Des d’Arrels us fem una proposta: compartir algun dels vostres àpats de Nadal amb una persona que visqui al carrer al vostre barri. Creiem que és un gest senzill i útil perquè permetrà a molts veïns i veïnes acostar-se a altres persones que no tenen una llar, visibilitzar-les, preguntar com es troben i canviar la mirada. Us expliquem com participar-hi.\nUna nit per canviar la mirada\nA Arrels fa més de 10 anys que compartim el sopar i el dinar de Nadal amb persones que viuen al carrer o que han viscut i que coneixem; ho fem trobant-nos totes al nostre centre obert, compartint converses i records en unes dates tan assenyalades. Aquest any, però, degut a les restriccions sanitàries per la covid-19 no podrem dur-ho a terme. Tot i així, ens hem proposat que aquests dies serveixin per trencar la soledat que viuen moltes persones al ras i també per trencar prejudicis envers les persones sense llar. Sabem que el Nadal ve i se’n va i que la realitat i les problemàtiques es queden.\nUna persona no acaba vivint al carrer perquè vol. Tots tenim fils que ens sostenen: la salut, la família, la feina, etc. A vegades passa que a poc a poc aquests fils -individuals o que tenen a veure amb la societat en què vivim- es van trencant, fins que un dia acabes vivint al carrer. Durant aquestes festes us proposem acostar-vos a saludar, estar amb aquesta persona, preguntar-li què necessita i iniciar un vincle amb ella; provocar una trobada que sigui la primera de moltes altres. És un gest petit però important perquè significa fer visibles les persones que viuen al ras, tenir-les en compte i preocupar-se pels seus fils trencats.\nAquesta és una oportunitat per apropar-te a aquella persona que tens ben a prop de casa, que forma part del veïnat i que en aquests moments de la seva vida està mancada d’una llar.\nSi coneixes una persona que dorm al carrer, acosta’t aquests dies per parlar amb ella i proposar-li compartir algun dels àpats que faràs durant aquestes festes.\nNo oblidis les mesures actuals de protecció per la covid-19. Les persones que viuen al ras tenen una salut fràgil.\nPer participar-hi cal ser major d’edat o anar acompanyat d’una persona adulta.\nEt compartim aquest vídeo i aquesta informació pràctica, per si t’és útil per iniciar la conversa.\nApunta’t a la nostra iniciativa a través d’aquest formulari! És útil perquè, en el cas que moltes persones decidiu portar menjar el mateix dia a la mateixa persona, contactarem amb vosaltres perquè ho sapigueu i hi pugueu anar en un altre moment.\nEl vostre gest és important\nA Catalunya, les últimes dades que ens permeten conèixer la quantitat de persones que viuen al carrer són de l’any 2017 i parlen de 2.347 persones. A Barcelona tenim dades més actualitzades ja que es realitzen recomptes més sovint. A l’últim, realitzat per Arrels al maig del 2020 en el marc de l’estat d’alarma, es van comptabilitzar 1.239 persones.\nLes causes que duen una persona a viure al carrer són diverses: relacionals, personals, estructurals, institucionals, per discriminació o absència d’un estatus legal, entre d’altres. Per això, per fer possible #ningúdormintalcarrer cal la col·laboració de tots i totes, a nivell polític, empresarial, d’organitzacions i també ciutadà.\nEl primer pas és canviar la mirada i volem que en formis part. Moltes gràcies!\nLa campanya ‘El Nadal ve i se’n va. La realitat es queda’ s’inspira en l’obra més nadalenca de l’artista britànic Banksy per conscienciar sobre la realitat de les persones sense llar i, aquests dies, està present a l’exposició The world of Banksy que es pot visitar a l’Espai Trafalgar de Barcelona (la podeu visitar de 10h a 20h, al c/Trafalgar 34). Al mural de Banksy, dos rens emprenen el vol però les regnes no els uneixen al Pare Noel sinó a un banc del carrer on dorm una persona sense llar. Des d’Arrels, volem visibilitzar aquest banc per recordar que les festes nadalenques passaran però que la realitat i les problemàtiques es queden.\nOne thought on “Aquestes festes et convidem a canviar la mirada”\nElia Diez ha dit:\n18 de desembre de 2020 a les 17:14\nFeu una feina fantàstica, i aquesta es una gran idea.


Comprar Mom God Save The Gin a Uvinum\n18,05€ + 4,95€ Enviament (3 - 5 díes)\nMom, God Save The Gin és una ginebra Premium molt fresca, agradable, suau i aromàtica. La seva excitant personalitat és el resultat de infusionarla amb fruits vermells després de 4 destil·lacions. La seva suavitat única, vibrant gust a fruits vermells i suau final, s'obtenen després d'un acurat procés d'elaboració. PRODUCTOR: González Byass PAÍS: Anglaterra DETALLS D'ELABORACIÓ: Gin Premium, destil·lada amb diferents botànics seleccionats. Elaborada amb fruits vermells i exòtics ingredients botànics per aconseguir la seva suau caràcter. GRAU ALCOHÒLIC: 39,5%\nMom God Save The Gin és la ginebra Premium llançada recentment per González Byass i coneguda com la germana petita de la Gin London Nº1. Què et sembla si la tastem en un Gin Tonic?\nFitxa tècnica · Mom God Save The Gin\nSi et va agradar Mom God Save The Gin, també pots gaudir de ...\nMom, God Save The Gin és una ginebra Premium molt fresca, agradable, suau i aromàtica.\nLa seva excitant personalitat és el resultat de infusionarla amb fruits vermells després de 4 destil·lacions.\nLa seva suavitat única, vibrant gust a fruits vermells i suau final, s'obtenen després d'un acurat procés d'elaboració.\nDETALLS D'ELABORACIÓ: Gin Premium, destil·lada amb diferents botànics seleccionats. Elaborada amb fruits vermells i exòtics ingredients botànics per aconseguir la seva suau caràcter.\nOpinió destacada sobre Mom God Save The Gin\nMom God Save The Gin és una ginebra Premium elaborada amb fruits vermells i exòtics ingredients botànics per aconseguir la seva suau caràcter. La seva excitant personalitat és el resultat d'infusionarla amb fruits vermells després de quatre destil·lacions. La seva suavitat única, vibrant gust a...\nMés comentaris sobre Mom God Save The Gin\n- MOM, La Reina de Ginebres, va ser creat amb l'objectiu de trencar estereotips. Suau però distintiu, noble i plebea, elegant i rebel. El seu disseny, negre i magenta, està destinat a representar...\nPublicat el 03/06/16 a les 07.58\nEmbalatge molt bon producte és excel·lent\nPublicat el 15/11/15 a les 03.19\nBella ginebra. Perfectament equilibrada. Sap molt bé amb maduixes congelades\n- DETALLS D'ELABORACIÓ: Ginebra Premium...\nPublicat el 03/01/17 a les 05.15\nUna ginebra premium elaborada amb ingredients botànics i baies exòtiques per donar-li un toc de suavitat infusionadatras 4 destil·lacions per assolir una puresa i classe increïble. Produïda i...\nPublicat el 17/12/15 a les 05.02\nOblideu-vos de títols. Royalty és una actitud.\nGin amb un caràcter suau i vellutada i sabor vibrant.\nBotànics exòtics infós amb fruits vermells després de quatre destil·lacions.\nAixí neix MOM,...\nPublicat el 06/11/15 a les 04.41\nGinebra suau i sofisticada. Aroma floral i exòtic amb sabor a fruits vermells.\nPublicat el 22/10/15 a les 04.41\nMom és una ginebra Premium de 39.5º d'alcohol fabricada en Inglaterra.Mom és una ginebra Premium elaborada amb fruits vermells i exòtics ingredients botànics que es materialitzen en un caràcter...\nVeure més opinions sobre Mom God Save The Gin »\nCerques relacionades sobre Mom God Save The Gin\nSi vols comprar Mom God Save The Gin, a Uvinum trobaràs els millors preus de Ginebres González Byass.


Joc gratis Objectes amagats - Joc online per jugar gratis\nTroba els objectes que hi ha amagats en el dibuix\nCom es juga? Clica sobre els objectes que hi ha amagats el dibuix, comença per un tipus d´objecte i fins que no els trobis tots no passis el següent tipus ja que tens un limit de clics per fer de cada tipus.\nEtiquetes: objectes amagats trobar objectes buscar objectes\nA Amagats Buscar Buscar objectes Dibuix Gat Gats Mag Objectes Objectes amagats Roba Robar Trobar Trobar objectes\nMés jocs semblants a Objectes amagats\nObjectes amagats en altres idiomes\nEl joc Objectes amagats és un joc online d'ordinador per jugar gratis. No has de descarregar res, ni instal·lar res, perquè Objectes amagats és un joc en flash.\nSegur que et preguntes, com es juga a Objectes amagats, donc bé, aqui tens les instruccions: Clica sobre els objectes que hi ha amagats el dibuix, comença per un tipus d´objecte i fins que no els trobis tots no passis el següent tipus ja que tens un limit de clics per fer de cada tipus..


Agents de l'aeroport de Màlaga ja detinguts haurien permès entrar aliments prohibits a l'Estat\nAlguns dels dinou agents de la Guàrdia Civil de l'aeroport de Màlaga detinguts al febrer acusats d'haver fet cobraments il·legals a diversos passatgers, van permetre l'entrada a l'Estat d'aliments prohibits a la Unió Europea arran de les alertes existents sobre grip aviària o febre aftosa. Si més no, això és el que es desprèn del sumari de cas.\n27/03/2006 - 00.00 Actualitzat 27/03/2006 - 12.39\nDurant la investigació es va detectar l'entrada de productes alimentaris afectats per prohibicions comunitàries sobre seguretat alimentària a l'aeroport de Màlaga. Després que els serveis interns de la Guàrdia Civil ho denunciessin al jutge, el tribunal va autoritzar que s'intervinguessin tots productes alimentaris prohibits a l'Estat o que fossin perillosos per als ciutadans. El jutge també va ordenar decomissar i destruir els aliments. En aquest sentit, el mateix dia es va eliminar una gran quantitat d'aliments.\nEls agents, detinguts el 12 de febrer passat per suposats cobraments il·legals a diversos passatgers i acusats tots ells de prevaricació, estan en llibertat amb càrrecs i suspesos de sou i feina. La comunitat xinesa de Màlaga va ser un dels col·lectius més afectats per les exigències de pagaments il·legals d'aquest cas.\nAl sumari també hi figura, però, que els guàrdies civils suposadament implicats també van exigir diners a un matrimoni de Noruega que portava menjar per a la seva filla, resident a Espanya. I això, malgrat que les prohibicions existents d'entrada de determinats aliments no regeixen per a Noruega.\nA les fotografies del sumari es detecta, entre altres coses, com un agent, després de quedar-se, suposadament, diners d'un passatger, se'ls amaga sota la gorra.\nDetinguts 19 guàrdies civils que cobraven diners per fer tràmits duaners a l'aeroport de Màlaga\nDetenen quatre policies a Marbella per la mort d'un home mentre era reduït per arrestar-lo


Batet diu que el PSC es "deixarà la pell" fins a "l'últim minut" per aconseguir vots: "El 29-A serà tard, hi som a temps"\nIceta demana als votants socialistes que no deixin cap consell per donar per convèncer els indecisos\nACN/ Sílvia Jardí Barcelona 26-04-2019 21:39 Lectures 2550\nPla mitjà de la cap de llista del PSC, Meritxell Batet, aplaudint, mentre Miquel Iceta la mira, en l'acte de campanya. ACN\nBatet ha alertat que l'endemà de les eleccions "serà massa tard" i que no valdrà "penedir-se" ni dir "hauria votat a Pedro Sánchez". La candidata, reticent a fer creure que la victòria socialista és un fet, ha animat que encara hi són a temps: "encara es poden introduir els vots socialistes a les urnes". "A guanyar i a governar, perquè no n'hi ha prou amb guanyar!", ha dit.\nEn l'acte de final de campanya, a la seu del PSC i davant un centenar de membres de la joventut del partit, Batet ha dit que els joves no mereixen "un horitzó de resignació, de precarietat, amb manca de projectes i manca d'il·lusions". "Qui us proposa que mireu enrere, no mereix la vostra confiança", ha reclamat. Ha admès que no entén per què hi ha tants joves indecisos "si només han de sortir a mirar les propostes que ha fet cada partit". Ha presentat el PSC com "l'únic" que ofereix "esperança, il·lusió i propostes".\nDavant dels joves, Batet ha repassat la tasca del govern socialista en els deu mesos a la Moncloa i ha desplegat les polítiques d'educació, d'habitatge, feminisme o ecologisme. "Volem joves amb valors i amb memòria, no oblidem les lluites que ens han portat fins aquí i permès gaudir avui dels drets i llibertats que tenim", ha dit. "Cal recordar als joves, que aquests drets no els tenim assegurats ni caiguts del cel, no són intocables", ha advertit, davant la possible regressió de drets si governa PP, Cs amb Vox. En aquest sentit, ha avisat que "perdre unes eleccions és normal en una democràcia, però el dolent és perdre la democràcia en unes eleccions".\nPoques hores abans de la jornada de reflexió, Iceta ha dit que "ara ve el dia pitjor" perquè "figura que no es pot fer campanya", però "sí que es pot xerrar". Amb aquest argument, el líder dels socialistes catalans ha demanat que no es deixi "res per fer, cap conversa per tenir ni cap consell per donar" per convèncer els indecisos. "Perdem la vergonya, que no hi hagi vot ocult, però tampoc militant ocult", ha demanat.\nIceta també ha demanat que els ciutadans no se'n refiïn de les dretes que prometen abaixar impostos: "I a quin nano li traurem la beca menjador? A qui no podrem ajudar amb una pensió digna, amb una sanitat de qualitat? Amb això fan feliços a alguns, però fan desgraciats a molts". El líder del PSC també ha reivindicat "posar al dia la Constitució" per estima a la carta magna.\nCollboni: "Si no quieres trifachito, vota bonito"\nL'alcaldable del PSC a Barcelona, Jaume Collboni, ha demanat als joves que "votin bonic" i que intentin convèncer tothom perquè es mobilitzin el 28-A. "Si no quieres trifachito, vota bonito", els ha adreçat, com a lema, a uns joves a qui ha englobat en la "generació que més ha patit les conseqüències de la crisi i de la precarietat laboral".\nEls periodistes regalen a Batet un avió de joguina\nAprofitant l'acte de tancament de campanya, els periodistes de la caravana que han seguit Batet durant 15 dies han regalat un avió de joguina a la candidata. Tot, després que durant els mítings fes gestos com una auxiliar de vol per deixar evident que cal "anar endavant" i no "anar enrere".


La Policia Local cerca 'ninots' salvats de les flames per a reconstruir la seua història en les Falles\n29 de gener de 2019 (17:32 CET)\nLa Policia Local de València ha posat en marxa un projecte per a reconstruir la història de la policia en Falles i plasmar-la en una exposició, per al que sol·licita la col·laboració de Junta Central Fallera (JCF), el Gremi Artesà d'Artistes Fallers, el Museu Faller i particulars que puguen contribuir amb 'ninots', esbossos o fotos realitzades d'agents durant les festes josefines.\nEs busquen 'ninots' que s'hagen salvat de les flames, esbossos d'artistes fallers, motles o fotografies de Falles en les quals hi haguera algun 'ninot' que fera referència a la Policia Local de València, detalla el cos de seguretat en un comunicat.\nAquesta iniciativa pretén reconstruir la història de la Policia Local, que "sempre ha estat present en algun monument faller de la ciutat i que reflecteix amb ironia i humor com ha evolucionat", però també la seua relació amb el 'cap i casal'.\nEl projecte va nàixer amb la restauració de diversos 'ninots' que es conserven en la Policia Local de València, corresponents a diferents èpoques històriques i que la fundació va recuperar per a exposar-los en l'última edició d' Expojove.\nDavant l'èxit de la proposta, per la quantitat de xiquets i pares que es feien fotos al costat de les seues 'ninots', la Policia Local va pensar que era una forma de reivindicar les Falles i també al mateix cos de seguretat en elles.\nEL MAJOR DESAFIAMENT DE L'ANY\n"De fet, no imaginem unes Falles sense policia ni una policia sense Falles. Per a la Policia Local és el major desafiament i desplegament d'agents que hi ha en tot l'any", destaquen des de la fundació.\nLa meta de la campanya és crear una exposició per a mostrar-la en alguna dependència municipal de València i que servisca d'"homenatge a les Falles, a la Policia Local, a les comissions, a tot el gremi d'artistes, a tots aquells particulars que puguen ajudar al fet que aquesta iniciativa siga possible, perquè seria un èxit de totes aquelles persones que participaren".\n"Recuperaríem una memòria, una història perduda; perquè, darrere de cada 'ninot', de cada esbós, dibuix, hi ha una història que mereix, segur, ser comptada", manifesten des de la Fundació de la Policia Local.\nSota aquest prisma, el cos entregarà un certificat a cada entitat, comissió o particular que contribuïsca a la mostra, per a agrair la seua ajuda desinteressada a "construir una història que encara no ha sigut comptada".


Estem preparats per a la innovació disruptiva? | Director del Centre d'Innovació d'EADA | Franc Ponti | Eines | L'Econòmic\nEstem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? + Estem preparats per a la innovació disruptiva? E-mail\nFranc Ponti - 22 setembre 2012 2.00 h\nVehicle de transport de càrrega de l'empresa AUSA. AUSA.\nEstem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? Estem preparats per a la innovació disruptiva? E-mail\nDirector del Centre d'Innovació d'EADA - Franc Ponti\nEls manresans d'AUSA em van explicar que quan es crea un equip de projecte per una idea nova, l'equip està autoritzat a demanar qualsevol informació i desafiar les regles de l'empresa. És allò de “més val demanar perdó que demanar permís...”\nL'altre dia, a Madrid, vaig tenir l'agradable oportunitat de coincidir en unes jornades amb Alex Castellarnau, un andorrà que fa cinc anys que treballa a Ideo, una de les empreses d'innovació més famoses del món i de què aquí he parlat un munt de vegades. L'Alex va intentar explicar-nos el perquè dels insòlits nivells d'innovació que es donen al Silicon Valley californià. Una de les explicacions que va donar estava centrada en el concepte d'innovació disruptiva. Entenem per disrupció el trencament de les regles essencials d'un mercat o indústria, donant peu a conceptes radicals i anticonvencionals. Es pot innovar disruptivament en tecnologia, en serveis, en producte o en model de negoci. Skype, Nespresso, les Nintendo Wii, els LED o els ordinadors silenciosos d'Apple són bons exemples de disrupció.\nL'Alex Castellarnau ens va dir que no era possible innovar de manera disruptiva si a l'empresa no es desafiava constantment l'statu quo, és a dir, l'ordre establert de les coses o la normalitat. Suposo que els més de dos-cents assistents (gairebé tots botiguers o directius de centres comercials) hi devien arrufar el nas. Si una cosa no sabem fer en aquest país és precisament desafiar l'ordre establert. Encara ens fan molta por les jerarquies, els caps omnipotents i les “regles del joc”. En aquesta part del món el que sabem fer és dir que sí a tot, fer la pilota i no buscar-nos complicacions. Ens fa molta por el conflicte que deriva de plantar cara al qui te el poder. És clar que no es tracta de carregar-se l'statu quo a seques: la qüestió és que per innovar de manera disruptiva cal aprendre a carregar-se el que ja existeix, i veure què passa. Les empreses innovadores aprenen constantment perquè posen en marxa experiments arriscats que, algunes vegades, suposen èxits aclaparadors... Resulta que a Ideo, a Google, a P&G i a gairebé totes les empreses altament innovadores hi ha equips de gent que tenen permís per desobeir, pensar diferent que els que manen i fer allò que considerin oportú per tal de descobrir camins diferents i assolir fites de caràcter disruptiu.\nSegur que molts amics lectors deuen pensar: amb l'estat actual de coses només em faltaria a mi tenir una pila de gent a la meva empresa que es dediqués, en comptes de pencar i vendre, a desafiar l'autoritat i a fer les coses que els passin pel cap. D'entrada, aquesta queixa sembla lògica. Però aleshores, per què és una pràctica habitual a moltes de les firmes més reeixides del món? Perquè són americanes? Què passa, que aquí això no ho sabem fer? Per què els experts de Harvard recomanen que almenys una part de l'empresa excel·leixi en discovery skills (observar, preguntar-se coses, fer treball en xarxa, experimentar i crear associacions noves)? Massa empreses de les nostres contrades se centren tan sols en les anomenades delivery skills (controlar, supervisar, executar...)\nA molt poques empreses catalanes he vist fer pràctiques semblants. Els manresans d'AUSA em van explicar que quan es crea un equip de projecte per una idea nova, l'equip està autoritzat a demanar qualsevol informació i desafiar les regles de l'empresa. És allò de “més val demanar perdó que demanar permís...”\nL'econòmic 22-09-2012, Pàgina 29


3clics - Articles - Ap�sits per a les �lceres del peu diab�tic: l'alginat tampoc �s millor\nSou a Articles > Ap�sits per a les �lceres del peu diab�tic: l'alginat tampoc �s millor\nAp�sits per a les �lceres del peu diab�tic: l'alginat tampoc �s millor7SETmanal (02/04/2012)Com ja vam veure en el número 26 de 7SETmanal, l’ús d’apòsits és una de les estratègies terapèutiques de les úlceres del peu diabètic (neuropàtiques i/o isquèmiques). Dels molts tipus que hi ha, no se sap quin és més efectiu. Aquesta revisió d’assaigs clínics aleatoris no va mostrar avantatges dels apòsits d’alginat respecte d’altres tipus d’apòsits o d’altres tractaments. Els criteris per a elegir un o altre apòsit en el tractament de les úlceres del peu diabètic seran les característiques de l’úlcera, els símptomes que presenti el pacient i del cost.\nEn úlceres altament exsudatives cal aplicar apòsits amb gran capacitat d’absorció, com són els apòsits d’alginat. Aquests permeten controlar l’excés d’humitat en aquests tipus de lesions, afavorint així la seva curació.\nEs van incloure sis estudis (n= 375), amb diabètics tipus 1 i/o tipus 2. Els pacients inclosos en els estudis presentaven, en general, úlceres diabètiques no complexes. Les principals dades dels estudis es resumeixen en la següent taula:\nAutor i any\nDurada del seguiment\nDades del % de curacions\nApòsit de Calci-alginat\n(Sorbsan, Aspen Medical)\nGasa seca de malla fina\n(Owens Non-Adherent dressing)\n(Allevyn, Smith and Nephew )\n(Fibracol, Johnson&Johnson Medical)\nGasa humitejada amb solució salina\n(Alosteril, Smith and Nephew)\nApòsit amb fibres d’hidrocol·loide (hidrofibra) amb un 1,2% de plata ionicà\n(Aquacel Ag, ConvaTec)\n(Algosteril, Smith and Nephew)\nGasa amb vaselina\n(Vaselitulle, Solvay Pharma)\nNo es van observar diferències en l’efectivitat entre els apòsits d’alginat i els apòsits bàsics de contacte (gases) pel que fa al nombre d’úlceres curades. Tampoc hi va haver diferències entre els apòsits d’alginat i els d’escuma o els d’hidrocol·loide antimicrobians (amb plata). No hi va haver dades suficients per a treure conclusions sobre altres aspectes relacionats amb el tractament de les úlceres.\nEntre les limitacions d’aquesta revisió cal destacar que tots els estudis incloïen pocs pacients i/o temps de seguiment curts, i el risc de biaix va ser alt en un estudi (Ahroni 1993) i desconegut en la resta.\nDonat que de moment no se’n coneixen diferències, els criteris per a elegir un o altre apòsit en el tractament de les úlceres del peu diabètic dependrà del cost i de les característiques de l’úlcera i els símptomes que presenti el pacient. Dumville JC, OMeara S, Deshpande S and Speak K.


Nou programa europeu per a la competitivitat i les pimes a partir de 2014\nInici - Unió Europea - Internacional - Informació i programes europeus - Política europea de la pime - Marc - Nou programa europeu per a la competitivitat i les pimes a partir de 2014\tNou programa europeu per a la competitivitat i les pimes a partir de 2014 La Comissió Europea va presentar, el 30 de novembre de 2011, el Programa per a la competitivitat de les empreses i les pimes (COSME) per al període 2014-2020, amb una dotació financera de 2.500 milions d'euros.\nAquesta proposta s'ha de debatre al Consell de la Unió Europea i al Parlament Europeu, que hauran d'aprovar-la perquè pugui entrar en vigor l'1 de gener de 2014.\nMillorar l'accés de les pimes al finançament en forma de capital i de deute a través d'intermediaris financers.\nMillorar l'accés de les empreses als mercats. La Xarxa Europa Empresa (Enterprise Europe Network) prestarà serveis de suport per facilitar l'expansió de les empreses dins i fora de la Unió Europea, i finançarà la cooperació industrial internacional per reduir les diferències entre la UE i els seus principals socis comercials.\nPromoure l'emprenedoria: es tractarà de desenvolupar les habilitats i actituds emprenedores, especialment entre els nous emprenedors, els joves i les dones.\nText de la proposta (en espanyol)\nMés informació: http://ec.europa.eu/cip/cosme/


Iniciem les plantacions – PAM in CAT\nIniciem les plantacions\nDeixeu un comentari\t/ Plantació / Per\tpamincat\nLa plantació del 2021 es va iniciar el 7 d’abril i va durar fins el 15.\nEl procediment per plantar va ser mixt: manual i amb plantadora autopropulsada que podia plantar 2 fileres a l’hora i que ens la va prestar de forma molt generosa l’empresa “Dverd, herbes aromàtiques i culinàries” Gràcies Joan!!!\nTenint en compte que vàrem haver de familiaritzar-nos amb la plantadora i algun dia no varem poder utilitzar-la, el balanç és positiu. Tot i que, en conjunt, no sabem si és més ràpid, el que si que podem dir és que és més còmode.\nPer a fer anar la plantadora (sense gaire pràctica) es necessiten 3 persones: una plantant, una dirigint la màquina i una tercera repassant el planter que quedi ben implantat.\nPer a que funcioni de manera òptima s’ha de tenir el terreny molt ben preparat (el màxim de fi i solt possible com a mínim els 10 cm de la superfície), anivellat i a poder ser la parcel·la no ha de tenir pendent.\nPlantació del donzell (Artemisia absinthium) a Sanaüja\nPlantació de sajolida (Satureja montana) a Sanaüja\nJornada: És possible el cultiu de plantes aromàtiques i medicinals a les zones ZEPA?\nVisita als productors de lavandín Aromas del Piedra\nEntrada en repòs vegetatiu\nVisita de plantacions de tarongina a Catalunya\nMostreig de Lavandí 2021


Quin camí seguirà el PIAT a partir d'ara?\n01 març 2021 10:27\nEl PIAT ha estat aprovat en el Ple del Consell d'aquest divendres, 27 de juliol, de forma inicial. Després de publicar-se en el BOIB, s’obrirà un període d’exposició pública de quaranta-cinc dies perquè tothom que ho vulgui pugui presentar propostes de millora i al·legacions.\nA més, durant el mes de setembre es mantindran reunions amb representants dels agents socials, amb entitats del sector turístic i amb els ajuntaments. L’objectiu d’aquestes trobades és donar a conèixer amb detall el PIAT i resoldre els dubtes que puguin sorgir. Al mateix temps, també es pretén rebre les propostes que es facin arribar.


Montse Sáez - - 5/10/2011\n- L’estació estarà situada davant de l’edifici El Viver durant tres mesos\nBadalona disposa des d’avui dimecres, 5 d’octubre, i per un període de sis mesos, una estació mòbil de vigilància de la contaminació atmosfèrica amb l’objectiu de poder conèixer la qualitat de l’aire en determinades zones de la ciutat.\nAquesta nova estació, cedida per la Diputació de Barcelona a través de l’Oficina Tècnica d’Avaluació i Gestió Ambiental, disposa d’analitzadors automàtics i manuals dels contaminants atmosfèrics més importants: partícules en suspensió de diàmetre igual o inferior a 10 i 2,5 micres (PM10, PM2,5), diòxid de nitrogen (NO2), ozó (O3), diòxid de sofre (SO2), benzè i altres compostos orgànics volàtils (COV). Aquesta unitat mòbil també disposa de sensors de les variables meteorològiques (direcció i velocitat del vent, temperatura, humitat, radiació solar, pressió atmosfèrica i pluja).\nEstà previst que estigui tres mesos ubicada davant de l’edifici municipal El Viver, a la confluència de l’avinguda del President Lluís Companys i de la plaça de l’Assemblea de Catalunya, una zona caracteritzada per l’elevat trànsit que suporta i que permetrà mesurar de forma directa com afecta a la qualitat de l’aire.\nA partir de gener l’estació es traslladarà a la zona industrial del polígon sud de Badalona per fer seguiment de la qualitat de l’aire en una zona més industrialitzada.\nAquesta nova instal·lació complementa també l’estació mesuradora de la qualitat de l’aire situada a la plaça dels Països Catalans on es mesuren els nivells de diòxid de nitrogen (NO2), ozó (O3), monòxid de carboni (CO) i diòxid de sofre (SO2) i l’estació mesuradora de partícules PM10, situada a l’edifici El Viver.\nLa regidora de Medi Ambient i Sostenibilitat de l’Ajuntament de Badalona, Sònia Egea, ha destacat que “aquesta estació mòbil ajudarà a conèixer amb més exactitud els nivells de contaminació d’una zona amb molt de trànsit i permetrà estudiar mesures noves per poder posar en marxa el nou Pla de Millora de la Qualitat de l'Aire 2011-2015 que tot just aquest passat mes de setembre va presentar la Generalitat de Catalunya i el qual dóna un paper molt rellevant als ajuntaments en la millora de la qualitat de l’aire”.\nLa Diputació de Barcelona col·labora amb l'Ajuntament de Sant Adrià de Besòs


L'APB adjudica a MARINA ASMEN la gestió de llocs d'amarratge i de taller al moll de Ponent del port de Maó | Ports de Balears\nLa concessió administrativa consta d'una superfície total de 12.896 metres quadrats.\nLa quantia anual de la taxa d'ocupació és de 100.548,74 euros i s'atorga per un termini de 2 anys. La taxa d'activitat s'ha fixat en el 4% del volum de l'negoci. D'altra banda, MARINA ASMEN ha ofert una millora de les taxes de 13.150 euros.\nLa concessió administrativa consta d'una superfície total de 12.896 metres quadrats (12.842 m2 de superfície de mirall d'aigua i 54m2 en terra). El moll de Ponent comptarà amb una línia d'atracament de 273,15 metres, i cinc trams de pantalans de 50 metres cadascun.\nEn terra compta amb un recinte de 10 x 2,50 metres d'acumulació de residus en contenidors i una zona dotada d'infraestructures de suport i escomeses d'electricitat, sanejament i fontaneria per a la connexió a dos mòduls prefabricats.