Audioguide Valenciá Castell de Cullera\nValenciá Castell de Cullera\nEl Castell de Cullera se situa en la vessant de la Muntanya de Cullera o Muntanya de l’Or, en la seua part més meridional, i s’hi pot accedir des de la població, situada als peus de la muntanya, a través de l’accés per a vianants de les Revoltes Noves i, també, a través d’un accés rodat que ix del Barri de Sant Antoni.\nÉs una construcció d‘època califal, del segle X, erigida per l’estat cordovés per al control i defensa del territori, especialment de la zona litoral i desembocadura del riu Xúquer. L’existència d’este enclavament en una època tan antiga coincidiria amb una revitalització i el desenrotllament urbà en el Sharq al-Andalus, és a dir, en l’est peninsular islàmic, sobretot, en la franja costanera.\nAmb la caiguda del califat, el Castell de Cullera formarà part del sistema defensiu de la frontera sud de la taifa independent de València i continuarà sent peça bàsica durant la primera meitat del XII, al llarg del període almoràvit i, posteriorment, de l’imperi almohade.\nLa fortalesa va passar a mans cristianes en el segle XIII, després d’un primer intent fallit de Jaume I, possiblement per falta d’abastiment i de material de guerra. En tot cas, en 1239, després de la presa de València, el Castell de Cullera estava sota el control del Conqueridor.\n1) Historia Castell de Cullera\nGPS of Historia Castell de Cullera: 39.1659, -0.24996\nEl Castell de Cullera se situa en la vessant de la Muntanya de Cullera o Muntanya de l'Or, en la seua part més meridional, i s’hi pot accedir des de la població, situada als peus de la muntanya, a través de l’accés per a vianants de les... read more\nA partir de la Conquesta, va pertànyer a diferents senyors. En principi, la meitat de la fortalesa va ser donada als Hospitalaris mentre que la resta va passar a mans del Vescomte Castellnou. En 1319, la meitat de corresponent als Hospitalaris va passar a la recentment creada Orde de Montesa. L’any 1330 es va incorporar a la Reial Corona, encara que va ser empenyorat en 1341 al Senyor de Sogorb i comprat, en 1344, pel Comte de Terranova. En 1358 va ser rescatat pel rei Pere IV que el va incorporar al patrimoni reial. Però, l’any següent, va ser venut al coper reial, Esteve d’Aragó. Durant la Guerra dels dos Peres—entre Pere IV d’Aragó i Pere I de Castella— el castell va caure en poder de les tropes castellanes i, posteriorment, recuperat per les aragoneses. Com a conseqüència de les guerres va ser, en bona part, enderrocat i reconstruït posteriorment. L’any 1381 el castell va ser venut pel rei a la ciutat de València que el va mantindre en propietat fins a 1402, any en què el rei Martí I l’Humà l’incorporà una altra vegada al Reial Patrimoni fins a l’any 1707.\nCal aclarir, estimat visitant, que la costa valenciana va ser al llarg dels anys un focus d’atracció per als pirates barbarescos. Però amb l’arribada del segle XVI, el fenomen es va aguditzar amb l’entrada en escena dels pirates turcs. La defensa del litoral es va convertir, des d’aleshores, en una prioritat i, en conseqüència, també ho va ser la reforma i adaptació defensiva del Castell de Cullera.\nAixí, doncs, si convulsos havien sigut els segles XIII, XIV i XV, el segle XVI significa, per al Castell de Cullera, l’ adaptació defensiva contra l’augment dels atacs pirates. Esta adaptació es va traduir en la construcció d’una sèrie de baluards i revellins, un reforçament dels llenços de la muralla amb alambors i la disposició de peces d’artilleria en diferents torres. Totes estes obres, junt amb la construcció de les torres sentinella del litoral i el reforç de l’església-fortalesa de la vila i la posterior construcció del recinte murallat urbà, anaven encaminades, com queda explicat, a intentar assegurar la defensa de la vila i del litoral contra els atacs i saquejos de la pirateria.\nDurant els segles següents, XVII i XVIIII, el castell gaudirà d’un període d’estabilitat política que es traduirà en distints canvis en la fisonomia de castell. De fet, la transformació va estar motivada per la necessitat de comptar amb espais habitables per a acollir l’ermità i els romers. S’hi construiran edificacions destinades a estances del cuidador del castell, així com a creació d’una hostatgeria. Tot això farà que la construcció perda el caràcter castrense original en benefici d’una aparença més domèstica. És en aquells anys quan s’erigixen el porxo d’entrada, la Sala del Mar, la Sagristia i la vivenda del “casteller.” L’estat de ruïna d’estes estances i la pobresa dels materials van provocar la seua demolició durant les obres de restauració.\nEn el segle XIX tornarà a registrar-se una destacada activitat militar amb la Guerra del Francés o de la Independència, en la qual tan sols cal destacar algunes obres de reforç. Posteriorment, amb les guerres carlines, es van efectuar les principals obres de fortificació. Mentre que durant la primera i segona guerra carlina les obres de fortificació a penes afecten el castell, serà durant la tercera guerra carlina quan es construiran línies d’espitlleres en la Torre Major, en el Baluard, el Mur Occidental i el Revellí. Però, potser, la reforma més important va afectar la Torre Major, ja que es va destruir l’estança voltada que posseïa i es va terraplenar per a convertir-la en una plataforma per a la fuselleria. El Pati de les Cisternes va ser un altre espai que es va veure molt alterat, ja que la meitat nord va ser replanada fins a aconseguir el nivell de la meitat sud. Sobre el replà es van construir les denominades Casetes Isabelines, dedicades a l’aquarterament de tropes. En elevar-se el nivell del pati, es van construir espitlleres en el mur occidental i unes grades corregudes per a accedir-hi.\nDesprés d’estos episodis bèl•lics, el castell va caure en un estat d’abandonament i només la presència d’un ermità que atenia la capella de la Mare de Déu del Castell va fer possible que la fortalesa es mantinguera més o menys en peu. Posteriorment, en la segona meitat del segle XX, s’hi va instal•lar una comunitat de frares franciscans i es va construir un santuari just al costat del castell. Algunes parts de la fortalesa es van reformar per a ús escolar, com la Capella o la Sala d’Armes, mentre que el pati es va convertir en improvisat camp de futbol.\nGPS of L’arquitectura: 39.1659, -0.24996\nEn l'actualitat, la fortalesa, ubicada en situació més elevada de tot el conjunt defensiu, està conformada per una sèrie d'elements, torres i llenços, estructurats al voltant d'un pati central. La fortalesa presenta una planta rectangular... read more\nEn l’actualitat, la fortalesa, ubicada en situació més elevada de tot el conjunt defensiu, està conformada per una sèrie d’elements, torres i llenços, estructurats al voltant d’un pati central.\nLa fortalesa presenta una planta rectangular irregular, amb els costats llargs que corresponen a la muralla occidental, majoritàriament un mur d‘època isabelina que exhibix ordenades espitlleres, que s’orienta al poble; i l’oriental, que mira al mar, esta última reforçada per la Torre Blanca. Els costats curts estan ocupats per la contundent Torre Major i el Baluard, així com per un llenç interromput per la Torre del Respatller o Redona. Al cantó sud-est s’erigix la Torre de Cap d’Altar.\nL’accés s’ubica en el mur occidental, a través d’un va de xicotetes dimensions amb arc de mig punt de rajoles, protegit pel Revellí. En l’interior, un corredor antigament cobert a manera de porxo, fa de distribuïdor a les diferents estances i als diferents nivells. En el primer nivell s’ubica la Capella o ermita Vella, configurada per dos naus formant una “L”. En este primer pla hi ha un accés a l’aljub, i una escala adossada que desemboca en el Pati d’Armes o Pati dels Aljups, situat a una cota sensiblement més elevada.\nDes del Pati s’accedix als pisos superiors de la Capella: la Sala d’Armes i la terrassa de la Sala del Mar, esta última utilitzada com a vivenda de l’ermità o casteller i hostatgeria. Des d’ací, s’accedix també al cos superior de la Torre Blanca i a la seua terrassa. Des d’este punt accedim al caminal, des del qual s’ascendix a la plataforma del Baluard i, des d’allí, a la Torre Major, el lloc més inexpugnable de tot el conjunt fortificat.\n3) Accés i Revellí\nGPS of Accés i Revellí: 39.1659, -0.24996\nAccedim al castell a partir d'una escala exterior que supera un notable desnivell i que desembarca en la plataforma del revellí o torre exterior defensiva que, al seu torn, conduïx a la porta d'entrada a la fortalesa. El visitant ha de saber... read more\nAccedim al castell a partir d’una escala exterior que supera un notable desnivell i que desembarca en la plataforma del revellí o torre exterior defensiva que, al seu torn, conduïx a la porta d’entrada a la fortalesa.\nEl visitant ha de saber que este accés no és l’original, sinó que està condicionat per la construcció del santuari en 1896, i les seues dependències annexes en el segle XX, que van modificar la seua configuració medieval.\nAixí, doncs, fem un esforç imaginatiu i visualitzem la configuració original. Abans d’estes construccions s’hi continuava accedint per la part que dóna al mar, entre la barbacana i la fortalesa. Sabem que l’entrada al castell estava en el mur oriental del primer albacar o Albacar Vell, defesa per la Torre del Cap d´Altar, des d’on arrancava una espècie de corredor en forma colzada que discorria entre la barbacana i la fortalesa fins a entrar en el castell per davall de la porta actual. D’este conjunt —barbacana i corredor— només s’ha conservat la part final, que dóna a les escales d’accés, i que és possible admirar abans de l’entrada a la fortalesa. La barbacana, en este punt, va ser destruïda per a crear el nou accés a la fortalesa en els primers anys del segle XX.\nPel que es referix al Revellí, torre exterior que cobrix la cortina d’un fort i la defensa, és una construcció molt característica del segle XVI. Permetia la instal•lació d’artilleria a la seua terrassa. Al Castell de Cullera, el Revellí es construïx per a una millor defensa de la porta d’entrada i es va adossar, lògicament, a la barbacana d‘època almohade. Esta remodelació va necessitar l’obertura d’un va o buit en la mateixa barbacana per a poder accedir a la fortalesa. Este va es va mantindre fins a principis del segle XX, quan es va destruir per a crear el nou accés al castell. Les espitlleres que mostra el mur nord del Revellí són del segle XIX, concretament de l‘època de les guerres carlines.\n4) Capella gòtica o ermita Vella\nGPS of Capella gòtica o ermita Vella: 39.1659, -0.24996\nTravessem la porta d'accés, estimat visitant, i ens trobarem amb la Capella o ermita Vella. L'entrada principal a la construcció se situa a la dreta i és, actualment, lloc d'exposició de la important col•lecció del Museu Municipal... read more\nTravessem la porta d’accés, estimat visitant, i ens trobarem amb la Capella o ermita Vella. L’entrada principal a la construcció se situa a la dreta i és, actualment, lloc d’exposició de la important col•lecció del Museu Municipal d’Història i Arqueologia de Cullera.\nLa primera cosa que ens sorprendrà de la Capella és la seua bellesa i estilització. Es tracta d’un edifici religiós, construït entre mitjan del segle XV i la segona meitat el segle XVI, obra del mestre pedrapiquer Joan d´Alacant. En origen posseïa una planta de saló, que es correspondria amb l’ala est, coberta per voltes de creueria els arcs de la qual apuntats confluïxen en una clau i descansen sobre capitells que s’eleven sobre pilastres de pedra. Estos arcs aporten altura i harmonia al conjunt.\nEn la segona meitat del segle XVI es va decidir construir una nova sala a imatge i semblança de la capella, encara que amb diferències estilístiques destacades en el disseny dels arcs i les voltes. D’esta manera, els dos àmbits van quedar unificats formant una singular planta en forma de “L”. En un principi, la funció d’esta ala nord no va ser de capella ampliada sinó de refectori o menjador —tal com es desprén de la documentació coetània— i no serà fins al segle XVIII quan s’integrarà en l‘àmbit del culte religiós. Este espai dóna pas, mitjançant un gran arc diafragmàtic, o siga, disposat en la direcció transversal de l’espai construït, a un espai obert a manera de pati. El pati estava pavimentat amb rajoles ceràmiques i posseïa dos bancs adossats a la muralla. En la seua part esquerra es va construir una escala que comunicava amb el Pati de les Cisternes. Per damunt de la clau de l’arc es va obrir una fornícula rematada per un teuladell per a acollir una imatge religiosa, probablement la Mare de Déu del Castell, a la qual estava dedicada la Capella.\nDurant els segles XVII i XVIII, es documenta el tapiat de tots els vans i accessos per a, posteriorment, omplir tot l’espai fins a aconseguir el nivell del Pati de les Cisternes i construir, damunt, un nou edifici denominat la Sagristia. És ara quan el refectori o menjador de la capella o ermita s’obri al culte, i es conforma eixa singular planta en “L”.\nLes excavacions arqueològiques practicades en el subsòl de la Capella han aportat interessants dades sobre l’evolució constructiva d’este espai. Així sabem que anteriorment a la construcció de la capella va existir un edifici islàmic que va posseir un cos superior i magatzems subterranis. A este edifici s’adossaven les Torres del Cap d´Altar i del Respatller, esta última amb accés directe des de la planta inferior de l’edifici. Els materials arqueològics localitzats durant les excavacions han aportat una cronologia dels segles XI i XII, és a dir, dels períodes més antics.\n5) Pati i Muralla Espitllerada\nGPS of Pati i Muralla Espitllerada: 39.1659, -0.24996\nEl pati és l'espai central del castell des d'on s'articulen totes les dependències. El mal anomenat Pati d'Armes, és conegut històricament com a Pati dels Aljubs o Pati de les Cisternes. Precisament els aljubs—en el cas del Castell de... read more\nEl pati és l’espai central del castell des d’on s’articulen totes les dependències. El mal anomenat Pati d’Armes, és conegut històricament com a Pati dels Aljubs o Pati de les Cisternes. Precisament els aljubs—en el cas del Castell de Cullera n’hi ha dos, situats en la meitat sud— són les úniques construccions pròpies que allotja el pati.\nTornem a retrotraure’ns en el temps, estimat visitant, per a tractar de visualitzar el treball realitzat en este espai. I és que les excavacions han permés comprovar que el pati es trobava en una cota molt més baixa que l’actual. Els mateixos treballs d’excavació han detectat tres moments de farciment del pati:\n• Un primer moment que es correspon amb el segle XVI, en què es va reomplir tota la superfície del pati però sense arribar a tapar els aljubs, deixant a la vista un paviment de terra piconada.\n• Un segon moment, durant el segle XVIII, que es va reomplir només la meitat sud del pati fins a ocultar els aljubs, deixant a la vista un paviment de taulells ceràmics.\n• Un tercer moment —durant les guerres carlines del segle XIX—en què es va reomplir la meitat nord fins a igualar-lo amb la meitat sud, quedà tot el pati a un mateix nivell i s’unificà tot el paviment amb taulells ceràmics.\nLa construcció de l’anomenada Sagristia—planta inferior de la vivenda del casteller o cuidador del castell— va suposar reomplir en quasi tres metres tot l’espai del pati, exceptuant l’espai cobert pel porxo d’entrada a la Capella, i condemnar, definitivament, l’accés nord a la mateixa Capella a través de l’arc, al mateix temps que s’inutilitzava el xicotet pati que l’antecedia. La construcció dels anomenats Cuartos Nuevos — o noves edificacions— en el segle XVIII va provocar l’actual composició del pati i accés, en dos plans diferents.\nParlem ara de l’anomenat Mur Espitllerat Isabelí que, en la seua configuració actual forma part d’una sèrie de construccions i renovacions que es van realitzar al castell a mitjan segle XIX com a conseqüència de les guerres carlines.\nD’entrada, és necessari aclarir que esta muralla és molt més antiga. Les excavacions arqueològiques practicades han permés establir la seua seqüència constructiva: en origen, es tracta d’una muralla de base islàmica reformada en el segle XVI amb l’obertura de dos troneres per a ubicar dos ribadoquines o canons de mig abast. En el segle XVIII va caure la meitat sud d’esta muralla per la qual cosa es va haver d’alçar de nou i es va dur a terme un lleugera reculada, és a dir, una separació mínima sobre l’alineació original, com encara hui s’hi pot observar. Finalment, en el segle XIX, també per imperatiu bèl•lic, es van realitzar les últimes remodelacions per a adaptar la muralla a les necessitats derivades de les guerres carlines.\n6) Sala d'Armes\nGPS of Sala d'Armes: 39.1659, -0.24996\nEl visitant sap que no hi ha castell reconegut sense Sala d'Armes. La del castell de Cullera és una habitacle rectangular que se situa per damunt de la Capella. L'estança ocupa el volum superior d'un antic edifici islàmic, però com a tal Sala... read more\nEl visitant sap que no hi ha castell reconegut sense Sala d’Armes. La del castell de Cullera és una habitacle rectangular que se situa per damunt de la Capella. L’estança ocupa el volum superior d’un antic edifici islàmic, però com a tal Sala d’Armes es va construir després de l’edificació de la Capella. La superposició d’elements arquitectònics, des dels més antics, islàmics, als més recents, és una constant en el castell de Cullera. Per a tractar de recuperar de la millor manera l’aspecte original de cada una de les estances, s’ha hagut de treballar de valent, però sobretot, partint d’uns treballs exhaustius d’excavació i d’estudi de la documentació existent. Res s’ha deixat a l’atzar i és per això que el visitant podrà admirar la bondat i la qualitat del treball de recuperació que s’ha fet, per exemple, en esta Sala d’Armes.\nL’antic edifici islàmic queda testimoniat pels murs de tàpia de terra que alterna amb tongades de calç i l’arc de ferradura, el típic de l’art islàmic, que va ser l’ingrés original a esta sala fins al segle XVIII. L’entrada des del pati es realitzava per una altra escala ja desapareguda, que donava accés a la sala a través d’este arc de ferradura, hui convertit en finestra-mirador.\nDurant els treballs d’arqueologia, s’hi van descobrir fins a tres cobertes diferents que es correspondrien amb moments cronològics distints. Un primer moment, islàmic, en què la coberta estava més baixa. Un segon període, en el segle XVI i un tercer moment, en el segle XX. L’armadura o coberta que s’hi pot contemplar actualment reproduïx fidelment l’original del segle XVI, és a dir una coberta quasi plana, amb una lleugera inclinació en direcció al pati per a la conducció de l’aigua de pluja cap als aljubs.\nEl visitant ha de saber que les restes de l’antiga decoració pictòrica que albergaven els seus murs, mereixen capítol a banda. Es tracta d’una sèrie repetida a manera de franja decorativa localitzada en la part superior de les parets. La sala es trobava originàriament pintada en la seua totalitat d’un color almagre, és a dir, de color terra roja. Sobre este color base, hui desaparegut, s’aprecien nombrosos traços a carbó ubicant la correcta posició dels dibuixos. En la part superior s’han conservat dos elements decoratius que descriuen una forma lobular simple de la qual penja una campana, realitzats en el mur per incisió i, posteriorment, pintats de blanc i marcats a punta de pinzell. Els traços dels contorns i de les figures contingudes apareixen decorats amb pintura negra.\nLa sala oferix al visitant altres restes parietals d’indubtable interés. Per exemple, en el costat esquerre de l’arc de ferradura trobarem gravat el tauler d’un alquerc o joc de dames d‘època islàmica. Desconeixem el seu vertader significat, ja que la posició que ocupa no servix per al joc. Possiblement es realitzara amb alguna intenció simbòlica o fóra fruit d’un simple entreteniment per part del constructor de l’arc.\nAl costat de la gran finestra que hi ha en la part oest de la sala es troben les restes d’una pintura mural, de finals del XVIII, que reproduïx la bandera de la marina mercant espanyola segons el disseny encarregat pel rei Carles III. El fet que tota la sala estiguera decorada amb esta bandera fa pensar en una vinculació amb la Marina Mercant, que reforça la idea de la relació constant entre Cullera i el mar que l’envolta i la protegix.\nAl costat d’estes pintures es va localitzar una de les pessetes denominades de “la mà al cul” , que s’exposa al Museu Municipal d’Història i Arqueologia, i que s’encunya entre la segona i la tercera guerra carlina, precisament quan el castell cobra el seu major protagonisme i importància estratègica.\nLa Sala d’Armes, a més, posseïx accés a les dos torres més antigues del castell: la Torre del Respatller i la Torre de Cap d´Altar, una prova més que ocupa un espai molt més antic, i relacionat amb estes torres, espai que hauríem de situar cronològicament en el segle XI.\n7) Torre del Respatller o Redona\nGPS of Torre del Respatller o Redona: 39.1659, -0.24996\nEl visitant ha de saber que la Torre del Respatller, de planta semicircular, és d'origen islàmic. Al costat de la Torre del Cap de l'Altar, tenien la funció de defendre, com a colossos de maçoneria i morter de calç, l'entrada principal a la... read more\nEl visitant ha de saber que la Torre del Respatller, de planta semicircular, és d’origen islàmic. Al costat de la Torre del Cap de l’Altar, tenien la funció de defendre, com a colossos de maçoneria i morter de calç, l’entrada principal a la fortalesa de Cullera, situada en el mur oriental del primer albacar o recinte murallat. L’accés, denominat porta falça devés la mar, donava accés a un corredor en forma de colzada generada entre la fortalesa i la barbacana—estructura defensiva que servia de suport al mur de contorn— on precisament s’ubica esta torre.\nAixí mateix, el visitant ha de conéixer que la planta i la tècnica de construcció, a les quals s’afigen els resultats de les excavacions arqueològiques, en certifiquen l’antiguitat i la situen en l‘època del desmembrament del califat de Còrdova, amb Hisham II al cap, i la formació de xicotets regnes independents—l’anomenada primera taifa—, a inicis del segle XI. La similitud amb les torres semicirculars del mateix període de la ciutat de València és sorprenent.\nEstem alerta, visitant, perquè l’explicació ho necessita. Durant el procés d’excavació arqueològica s’hi van detectar diferents moments d‘ús amb diverses remodelacions en funció de les vicissituds històriques que van posar en perill la integritat dels seus habitants. Durant el més antic, corresponent als segles XIV al XVI, es va anul•lar l’accés original a la torre que es feia des del que hui és la Capella—anteriorment edifici islàmic—, com l’atent visitant pot observar en el seu mur sud. En un segon moment, entre els segles XVI al XVIII, s’escometen diverses reformes en tot el castell destinades a defendre Cullera dels atacs pirates. És en este període quan l’accés a la torre comença a realitzar-se des de la porta existent a la Sala d’Armes. Les guerres carlines del segle XIX van provocar les últimes reformes ja que la torre es va condicionar amb garites i punts de vigilància que s’anul•larien amb la finalització del conflicte armat i la construcció del santuari a finals del segle XIX.\nUna de les primeres possibles referències a esta torre podria ser la menció que apareix en els memorials d’obra del segle XVI, en els quals apareix amb el nom de Torre Redona, i la ubica en la paret de l’església que ix cap a l’albacar. Actualment s’ha pretés recuperar la imatge de torre islàmica mantenint el nivell de la terrassa i el peto defensiu, així com el seu accés original\n8) Torre de Cap d'Altar\nGPS of Torre de Cap d'Altar: 39.1659, -0.24996\nLa Torre de Cap d'Altar—junt amb la Torre del Respatller— tenia la important funció de defensar l'entrada principal a la fortalesa de Cullera que, justament, es realitzava per la denominada “porta falça devés la mar”, situada en el mur... read more\nLa Torre de Cap d’Altar—junt amb la Torre del Respatller— tenia la important funció de defensar l’entrada principal a la fortalesa de Cullera que, justament, es realitzava per la denominada “porta falça devés la mar”, situada en el mur oriental del primer albacar o recinte protegit, i que donava accés a un corredor recolzat generat entre la fortalesa i la barbacana.\nÉs una torre cantonera de planta semicircular, massissa fins a l’altura del camí de ronda i a la qual s’accedix des de la Sala d’Armes. Per la seua planta, per la tècnica de construcció— maçoneria i morter de calç—, pels resultats de les excavacions arqueològiques, sabem, estimat visitant, que la Torre de Cap d’Altar, de la mateixa manera que la del Respatller o Redona, ha de situar-se en l‘època de desmembrament del califat de Còrdova i la formació de xicotets regnes independents—l’anomenada primera taifa—, a inicis del segle XI. I també, com ocorre amb la Torre del Respatller, la similitud amb les torres semicirculars del mateix període de la ciutat de València és sorprenent.\nActualment, amic visitant, s’ha pretés recuperar l’aspecte de torre islàmica mantenint el nivell de la seua terrassa, el peto defensiu i les espitlleres inferiors. És per això que s’ha hagut d’enderrocar un teuladell del segle XVIII i tapiar una finestra frontal que desfigurava la imatge original. Treballs complicats en benefici d’una torre que ha patit al llarg de la Història adversitats de tot tipus. De manera que, ja durant el regnat de Pere IV, el propi rei, després d’una visita al castell, va ordenar: “S’ha de refer la torre de baix, la que està junt amb l’església”, referència clara a esta Torre de Cap d’Altar que, ja en aquella època del segle XIV, presentava seriosos problemes de manteniment.\n9) La Sala del Mar i la vivenda del casteller\nGPS of La Sala del Mar i la vivenda del casteller: 39.1659, -0.24996\nEl viatger, el visitant, ha de fer un exercici d'imaginació per a entendre que tant l'anomenada Sala de Mar com la coneguda com a vivenda del “casteller”, es van construir durant el segle XVIII sobre les estances medievals del castell,... read more\nEl viatger, el visitant, ha de fer un exercici d’imaginació per a entendre que tant l’anomenada Sala de Mar com la coneguda com a vivenda del “casteller”, es van construir durant el segle XVIII sobre les estances medievals del castell, concretament sobre la Capella i la Torre Blanca. Això va suposar una desfiguració total de la morfologia de la fortalesa que va perdre així el seu caràcter militar i la seua pròpia essència original. A més, l’estat de ruïna d’estes estances les va fer irrecuperables, per la qual cosa es va optar —durant el procés de rehabilitació— per recuperar l’aspecte de la fortalesa abans de la seua transformació “domèstica”. Dit d’una altra manera: estes dos dependències, realment impostades sobre l’original, han estat derruïdes. Tot i això, interessa que el visitant sàpia com van ser i quines utilitats van tindre.\nL’anomenada Sala del Mar va ser, en realitat, part de la vivenda del “casteller” o ermità, configurada com un habitacle de grans arcades i oberta al pati, ensostrada amb la mateixa coberta, a una aigua, que la Torre Blanca, però prolongada sobre esta sala. La coberta comuna va comportar l’anul•lació del sistema de recollida d’aigua de pluja als aljubs i, per tant, l’anul•lació total del seu funcionament.\nL’estança comunicava directament amb el cos superior de la Torre Blanca, a la qual se li va practicar una segona porta després de ser compartimentada interiorment. En la part superior es va construir una cuina per a l’ermità o casteller i, també, per als romers que pujaven per a visitar l’ermita o capella Vella del castell. L’habitació contigua es va utilitzar com a dormitori. Amb l’arribada del segle XX la meitat de la torre es va revestir interiorment de formigó per a allotjar-hi una cisterna.\nL’edifici denominat Sagristia, en realitat no ho era. Es tractava d’una construcció rectangular composta de planta baixa, a nivell del pati, i primer pis, a nivell del camí de ronda, de la Sala del Mar i de l’accés a la Torre Blanca amb la qual es comunicava. La Sagristia va funcionar com a hostatgeria per als romers, magatzem i menjador.\nCal afegir, no obstant això, que els treballs d’excavació duts a terme en el subsòl de la Sagristia i en el corredor d’accés al Pati dels Aljubs van aportar un interessant material que permet reconstruir la vida dels habitants del castell. Així podem saber que posseïen un important aixovar domèstic per a realitzar les diferents tasques domèstiques: llibrells, cassoles vidriades i olles. Van aparéixer també plats decorats procedents dels tallers de Manises, Catalunya, Ligúria o la Toscana. S’hi va recuperar abundant material faunístic, conseqüència de la vida domèstica pròpia d’este espai, com caragols, vèrtebres de peix, petxines de mol•luscos i ossos de cabra i bòvid.\nLa Torre Blanca o Quadrada és una torre de planta quadrangular construïda en tres dels seus costats i adossada en el quart a la muralla islàmica preexistent, sobre la qual es va alçar. La cronologia de la construcció es perd en el temps i,... read more\nLa Torre Blanca o Quadrada és una torre de planta quadrangular construïda en tres dels seus costats i adossada en el quart a la muralla islàmica preexistent, sobre la qual es va alçar. La cronologia de la construcció es perd en el temps i, de fet, no està fixada amb exactitud; no obstant això, el material utilitzat— tàpia de formigó i maçoneria—, i la morfologia—torre buida—, ens remeten, possiblement, a l’etapa final de la dominació almohade. En tot cas, la construcció és posterior al segle XI i anterior al XVI, ja que en els memorials d’obra corresponents a este últim segle es relaten obres de remodelació i defensa en el castell—recorde el visitant que és l‘època dels periòdics atacs pirates— i, referint-se a la Torre Blanca, se cita que en ella s’emmagatzemava la pólvora. A més, amb encertada previsió, s’afig que és convenient traslladar-la per a realitzar una millor defensa de la porta principal del castell.\nFem una xicoteta pausa i tractem de cenyir-nos un poc més a la cronologia: ha quedat clarament constatat que serà durant el període final del domini almohade—finals del XII i principis del XIII— quan s’assistix a una gran activitat constructiva en el castell de Cullera, amb la realització de l’actual Torre Major —sobre una altra torre anterior—, la construcció del gran albacar o recinte inferior i de les muralles de la població o raval islàmic. Per este motiu, amic visitant, es considera que és en esta època quan es va construir la Torre Blanca. Així mateix, la peculiar disposició dels merlets dels cantons i els orificis exteriors per a allotjar mantellets (portes basculants de fusta que protegien els defensors dels tirs dels atacants), són molt semblants a la Torre de la Reina Mora o de Santa Anna, la cronologia de la qual va quedar establida —gràcies a una intervenció arqueològica i una restauració recent— en els moments finals de la dominació musulmana.\nAdmirem la Torre Blanca, que s’alça fins als 16 metres d’alçària, presenta un interior dividit en dos plantes: la inferior a la qual s’ingressa des de la Capella, i la superior a la qual s’accedix des de la terrassa de la Sala del Mar. Posseïx una terrassa emmerletada des d’on s’albira, en tota la seua esplendor, la badia de Cullera. La terrassa està dissenyada per a captar l’aigua de pluja i conduir-la als aljubs.\nÉs molt possible que alguna estança o habitacle del nivell inferior de la Torre Blanca s’utilitzara en algun moment de Sagristia, donant cobertura a les necessitats de la Capella. En la segona meitat del segle XVIII, en les estances de la part superior es va construir una cuina per a l’ermità i per als romers que pujaven a l’antiga ermita del castell, tapiant els merlets i creant un teuladell a una aigua, que va desfigurar el caràcter militar de la talaia.\nA més, just davant de la torre es van edificar les anomenades Sala del Mar i Sagristia. La primera era, en realitat, part de la vivenda del “casteller” configurada com a habitacle de grans arcades i oberta al pati. La Sagristia, a més de funcionar com a hostatgeria per als romers, va fer de magatzem i menjador. En el segle XX la meitat de la torre es va revestir interiorment de formigó per a allotjar-hi una cisterna.\nDurant els treballs de restauració de la torre es van poder descobrir alguns dels vans originals i sageteres, tornant-li així el seu aspecte inicial. També es va poder conéixer que no estava ensostrada, sinó que posseïa una terrassa emmerletada amb un accés des de la Sala del Mar, mitjançant una escaleta de fusta, i que el sòl de la terrassa tenia una lleugera inclinació per a conduir tota l’aigua de pluja als aljubs— l’emmagatzemament de l’aigua va ser durant molt de temps una necessitat primordial—, per mitjà d’un sistema de canalitzacions ceràmiques encastades en el mur.\n11) Llenç oriental\nGPS of Llenç oriental: 39.1659, -0.24996\nCal aclarir, amic visitant, que el llenç oriental és el tram de muralla que delimita la fortalesa per l'est i que discorre des de la Torre Blanca o Quadrada fins al Baluard. Aclarit este punt, cal dir que el llenç presenta nombroses... read more\nCal aclarir, amic visitant, que el llenç oriental és el tram de muralla que delimita la fortalesa per l’est i que discorre des de la Torre Blanca o Quadrada fins al Baluard.\nAclarit este punt, cal dir que el llenç presenta nombroses reparacions realitzades al llarg de diversos segles, fruit de les vicissituds històriques, que han deixat empremta en la seua fisonomia, atés que és la part del castell que amb major intensitat va haver de patir atacs enemics, sobretot, durant l‘època de les incursions pirates. De fet, moltes de les obres de reparació cal relacionar-les amb la construcció del Baluard i de la seua terrassa, llocs on es van ubicar peces d’artilleria de caràcter defensiu.\nEls treballs d’investigació han posat en relleu que una part del llenç—des de la Torre Blanca al repeu exterior— va ser construït de nou amb maçoneria i morter. No obstant això, la resta del llenç fins al Baluard apareix desdoblat. Açò significa que, sobre una base de tàpia de terra d‘època islàmica, apareix un parament de maçoneria i morter de calç que cobrix la base.\nEl camí de ronda se situa en la part superior del tram d’este llenç oriental. Este camí de ronda dóna accés al Baluard i des d’allí a la Torre Major. El recorregut presenta una sèrie de merlets de diferents èpoques:\nEls situats a l’extrem sud, construïts en tàpia de formigó, sembla que corresponen a l’emmerletat més antic, a l’almohade, si bé, probablement, amb afegits posteriors. Estos merlets conserven orificis en els extrems per a la col•locació de mantellets o batents que cobrixen els merlets, semblants als que apareixen, per exemple, en la Torre Blanca.\nEls situats a l’extrem nord presenten una fàbrica diferent, amb maçoneria i rajola, amb espitlleres que recorden les ubicades al mur espitllerat occidental, del segle XVIII.\nEl visitant ha de saber que, de la mateixa manera que en altres parts del castell, també el llenç es trobava emmascarat per construccions molt més recents que impedien la seua imponent visió. De fet i a manera d’exemple, la intervenció arqueològica va posar de manifest l’existència d’una escala adossada que, des de la zona nord del Pati d’Armes, desembocava en el camí de ronda del llenç oriental.\nGPS of Baluard: 39.1659, -0.24996\nEl visitant trobarà en el Baluard una edificació pròpia del segle XVI. Però serà només en aparença ja que la construcció és, realment, una adaptació a les noves necessitats defensives per l'ús d'armes de foc i la pólvora a partir d'una... read more\nEl visitant trobarà en el Baluard una edificació pròpia del segle XVI. Però serà només en aparença ja que la construcció és, realment, una adaptació a les noves necessitats defensives per l‘ús d’armes de foc i la pólvora a partir d’una torre preexistent. Així ho han demostrat les excavacions.\nPerò, a més, els distints memorials d’obra del s. XVI parlen de l’existència d’una torre (torrió, torrigó, turrijó, turrija, denominacions segons la documentació de l‘època) que és reparada i adaptada per a reconvertir-la en el Baluard. Estes dades són aclaridores a l’hora de situar topogràficament el mencionat Turrijó— que és zona de pas ineludible per a accedir a la Torre de Sueca o Major—, i la seua reconversió en Baluard per a una doble funció: la protecció davant d’un atac pirobalístic i la possibilitat d’emplaçament de peces d’artilleria adequades per a repel•lir qualsevol atac enemic. De fet, en un memorial de 1583 se sol•liciten peces d’artilleria, exactament un sacre, capaç de tirar bales de 4 a 6 lliures—de dos a quatre quilos—, i una mitja colobrina, capaç de llançar projectils de 9 a 12 lliures—entre 5 i 6 quilos—, aproximadament.\nLes modificacions del segle XIX, conseqüència directa dels moments convulsos de les guerres carlines, comporten una recrescuda de la plataforma superior del Baluard i això obliga a la construcció d’una escala que elimine la diferència de cota entre el de ronda i la nova plataforma, alhora que es refà parcialment la porta d’accés a la Torre Major. D’estos moments també serien els murs amb espitlleres que actualment exhibix el Baluard.\nDe la torre anterior, el Turrijó de les fonts, situada davall del Baluard, tenim documentació arqueològica que demostra la cronologia islàmica. Cenyint-nos un poc més, podem assegurar que es tractava d’una torre anterior a l‘època almohade, construïda alhora que la Torre Cap Altar i la Torre Respatller, que podem datar entorn al segle XI. Esta torre de planta semicircular, pot ser observada pel visitant des de l’exterior de la fortalesa emergint des del propi interior del Baluard.\n13) Torre Major\nGPS of Torre Major: 39.1659, -0.24996\nLa Torre Major és una torre de planta quadrada, de 15 metres en la base per 16 metres d'alçària. Esta envergadura, imponent, li permet dominar tot el paisatge i controlar el riu Xúquer, per l'oest, i la badia, per l'est. La cronologia de la... read more\nLa Torre Major és una torre de planta quadrada, de 15 metres en la base per 16 metres d’alçària. Esta envergadura, imponent, li permet dominar tot el paisatge i controlar el riu Xúquer, per l’oest, i la badia, per l’est.\nLa cronologia de la Torre Major és molt amplia ja que posseïx reformes de totes les èpoques. L’actual construcció s’erigix sobre una primitiva torre, construïda possiblement entre els segles IX i X, de maçoneria travada amb morter de calç i un entramat de fusta en forma de graella —que el visitant pot observar en el seu interior— i que suposa una característica diferenciadora respecte a altres sistemes constructius que es donaven en tot l’est peninsular islàmic. Potser, el fet que pel riu Xúquer es transportara fusta des de les muntanyes de Conca fins a la desembocadura en Cullera a fi d’abastir les drassanes de Dénia, tinguera molt a veure amb l‘ús de fusta en els sistemes constructius de les torres del Castell de Cullera. Esta torre primigènia es manté fins a finals del segle XII o principis del segle XIII, època en què es construïx l’actual torre de tàpia —ja en època almohade— que forrarà l’anterior de maçoneria. Efectivament, la Torre Major tal com la podem contemplar des del seu exterior és una obra almohade realitzada en tàpia mixta de maçoneria i formigó de calç.\nÉs possible que el visitant haja sentit que la Torre Major ha tingut, al llarg del temps, altres noms. No està equivocat. De fet, la la Torre Major apareix documentada amb diferents noms al llarg de la història. La menció més antiga la trobem en un document de l‘època de Pere el Gran d’Aragó (segle XIII) en el qual se l’anomena Torre Celòquia, és a dir, la més important. En els memorials d’obra del segle XVI, que relaten les obres de fortificació i defensa escomeses en el castell, apareix indistintament amb els nom de Torre de Sueca o Torre Roja. El nom de “Torre de Sueca” es justifica per estar orientat cap aquella població, mentre que el nom “Torre Roja” es deu al color que el morter ric en argila atorga als seus llenços. Aclarit este punt, continuem amb altres dades, també molt interessants.\nPer les excavacions arqueològiques realitzades al seu interior, sabem que la torre era massissa fins al nivell d’accés —situat al mateix lloc que en l’actualitat—, que comptava amb una estança voltada i una terrassa coronada amb merlets. Davant de la porta d’entrada a la torre, existia una altra torre —citada en la documentació del segle XVI amb els noms de torrió, turrijó, torrigó o turrija— que era necessari travessar i que defenia el seu accés.\nI ara, estimat visitant, un ràpid repàs a la Història per a tractar d’aclarir alguns detalls més. Amb la conquista cristiana a les mans de Jaume I, la meitat del castell va passar a les mans del l’Orde de Sant Joan de l’Hospital, i els hospitalaris van ser els posseïdors de la Torre Major. L’any 1319, la torre passà a mans de l’acabada de crear Orde de Montesa. El castell va ser recuperat, de nou, per a la Corona d’Aragó per Pere IV l’any 1358 i va ser, precisament, durant la guerra entre Castella i Aragó (1356-1369) —també coneguda com la “Guerra dels dos Peres”— quan el castell no sols va patir l’assetjament i conquista dels castellans, sinó que quan va tornar a pertànyer a la Corona d’Aragó, el rei Pere IV va ordenar enderrocar algunes torres i llenços de muralla que es trobaven en mal estat, a conseqüència de la contesa bèl•lica, per a construir noves defenses.\nJa s’ha dit que al llarg del segle XVI s’efectuen algunes reformes en la torre —també en la resta de la fortalesa— per a adaptar-la a les noves exigències defensives derivades, fonamentalment, del perill d’atacs pirates. A l’exterior, s’enderroquen les parets de la terrassa i esta es pavimenta amb una barreja de fragments ceràmics molt triturats i calç. S’alça la terrassa uns 44 centímetres en obra de maçoneria i es condiciona perquè tota l’aigua de pluja es conduïsca als aljubs. El mur de la torre s’alça i s’hi construïxen quinze torretes, dotant-les d’artilleria lleugera. A l’interior, es condiciona l’estança mitjançant el lluït de les parets. La torre que l’antecedia — torrió, turrijó, torrigó o turrija de la qual s’ha parlat abans— s’emmascara i s’oculta amb la construcció del Baluard i la seua plataforma, des d’on s’accediria, a partir d’ara, a la Torre Major. També és en esta època quan es generalitzen els topònims “Torre de Sueca” o “Torre Roja” per a denominar-la en els memorials d’obres.\nEn el segle XVIII es remodela l’accés que queda un poc més alt en elevar el nivell interior. Paral•lelament es construïx una escala d’accés a la terrassa que, amb tota probabilitat, va substituir la del segle XVI i la d‘època islàmica.\nPerò, les reformes més importants es van realitzar en el segle XIX. Va ser, concretament, durant la 3a Guerra Carlina quan s’arrasa la coronació de la torre i es construïx el mur espitllerat de la terrassa per a la fuselleria. S’enderroca l’estança voltada que existia des d‘època islàmica, es terraplena tot l’espai, de manera que la torre es convertix en una plataforma per a fuselleria, sense estances interiors, i s’eleva, consegüentment, la porta d’accés. A més, es construïx una escala des de la plataforma del Baluard per a poder salvar la diferència de nivell.\nNo van acabar les modificacions perquè, finalment, després de les guerres carlines, es van dur a terme les últimes reformes: es van tapiar part de les espitlleres, es va destruir el mur de l’oest per a construir una espadanya i es va cobrir l’espai amb una coberta inclinada a dos aigües invertida, del forjat de la qual encara es poden observar les regates en els murs perimetrals.\nLa Torre Major, després de tant de trasbals, de profunds estudis i encertada recuperació és, hui en dia, objecte de visita obligada. Esglaia, amic visitant, la visió del seu interior, totalment buit, amb els seus setze metres d’alçària i les restes d’estructures arqueològiques del fons, corresponents a fases d’ocupació tan antiga que es remunta a l‘època ibèrica. I ara, preparem les càmeres fotogràfiques perquè la visita a la terrassa ens oferirà vistes esplèndides dels quatre punts cardinals.\n14) Les Cisternes\nGPS of Les Cisternes: 39.1659, -0.24996\nEl Castell de Cullera, construït en una zona de clima Mediterrani, amb períodes de pluja curts i de règim irregular, va necessitar, des dels seus orígens, la construcció de cisternes per a l'arreplega d'aigua de pluja que suplira els... read more\nEl Castell de Cullera, construït en una zona de clima Mediterrani, amb períodes de pluja curts i de règim irregular, va necessitar, des dels seus orígens, la construcció de cisternes per a l’arreplega d’aigua de pluja que suplira els períodes d’escassetat o necessitat.\nEn el cas de Castell de Cullera podem admirar, després de la seua recuperació, els dos aljubs o cisternes existents. El seu funcionament, encara que simple, va tindre una vital importància ja que assegurava la subsistència de la guarnició en cas d’assetjament o atac per sorpresa.\nTractem de comprendre el seu funcionament que, per un altre costat seguia el sentit comú i les lleis bàsiques de la física, perquè l’aigua de la pluja que queia sobre les terrasses de la Sala d’Armes i de la Torre Blanca era canalitzada per mitjà de canonades de ceràmica encastades en les parets d’estos edificis, per a anar a parar, per gravitació, als aljubs. Res més simple, estimat visitant i, alhora, més efectiu.\nNo obstant això, els aljubs o cisternes, construïts en època islàmica, posseïen unes característiques tècniques que encara hui, a pesar de la seua senzillesa, sorprenen per la seua efectivitat. Per començar, la impermeabilització de les parets i del sòl va ser possible mitjançant un lluït molt fi i compacte de calç mesclada amb òxid de ferro que li va proporcionar un to roig argilós característic (anomenat color almagre). A més, per a impedir l’acumulació de brutícia en les juntes, es va afegir una mitja canya que recorria tot el perímetre i un albelló central que arreplegava els solatges de l’aigua i facilitava la neteja i el manteniment.\nLa coberta, una volta lleugerament apuntada, realitzada amb un entramat de canyes sobre les quals es va abocar el morter, presenta uns orificis laterals que servien d’entrada a l’aigua procedent de les terrasses, i un gran orifici central, des d’on arrancava el brocal del pou, que permetia l’extracció de l’aigua per mitjà d’una corriola amb un poal.\nEls dos aljubs se situaven en el pati del mateix nom, en una posició perpendicular l’un de l’altre. Ambdós tenien accés per un dels seus costats més curts per a poder descendir al seu interior i així procedir a la neteja i manteniment. Sabem per la documentació que, en origen, es trobaven elevats sobre el paviment del pati, però en el segle XVIII, el pati es va reomplir per a guanyar altura i construir l’edifici denominat Sagristia. D’esta manera els aljubs van quedar ocults i el paviment del nou pati va acabar per cobrir-los totalment.\nEls memorials d’obra del segle XVI fan referència als aljubs i al seu estat de conservació. Estes referències indiquen el seu mal estat, sobretot, del més pròxim a la Torre Major. Per estos memorials sabem que es trobava tan deteriorat que no podia albergar ni tan sols tres o quatre pams d’aigua, per la qual cosa van decidir tapiar-lo i anul•lar-lo. Les excavacions arqueològiques realitzades l’any 2009 van descobrir este segon aljub, efectivament tapiat, però intacte. Tant és així que es van localitzar en les parets del seu interior “grafits” a carbonet amb numerals, dibuixos i firmes que s’hi han conservat. Fruit d’esta cegada i anul•lació com a cisterna, va ser el desmunt o eliminació del brocal del pou que permetia extraure l’aigua des del pati. Esta és la raó per la qual, actualment, només es pot admirar un dels brocals conservats.


Els moviments al vessant esllavissat de ‘La Portalada’ s’haurien iniciat entre l’octubre del 2014 i el juny del 2016 - Altaveu\nUna imatge parcial del vessant el 2017. | FUNDACIÓ MARCEL CHEVALIER\nEls moviments geològics que haurien acabat amb l’esllavissada del passat 10 d’agost a la zona coneguda com ‘La Portalada’, just davant del Punt de Trobada i a tocar de la carretera general CG-1, s’haurien iniciat entre l’octubre del 2014 i el juny del 2016. La degradació del terreny seria totalment perceptible un any després. En tot aquest temps, aparentment, no s’hauria fet cap actuació ferma per intentar assegurar la zona.\nEntre altres experts, els responsables de la Fundació Marcel Chevalier continuen estudiant el despreniment a partir dels documents, especialment gràfics, que obren en el seu poder per treballs fets per l’empresa associada a la fundació o a partir d’altres fonts obertes. En aquest sentit, els darrers dies l’esmentada entitat ha publicat noves imatges a partir de les quals estima que els moviments al talús origen de l’esllavissada del 10 d’agost caldria situar-los entre els períodes esmentats del 2014 i el 2016.\nVa ser just a partir del 2014 quan els tècnics que participaven en l’obra més van reclamar a la propietat actuacions de manteniment i millora en els elements de seguretat\nVa ser en aquells terminis que es van aplicar tot un seguit de canvis en el projecte -passant d’un mur de contenció esgraonat a un altre de vertical- i també va ser quan els tècnics van advertir amb més contundència la propietat que calia fer noves actuacions de substitució i manteniment dels ancoratges, a banda d’haver de consolidar el fons de l’excavació, per sota del nivell freàtic, amb una sabata que impermeabilitzés el terreny. Aparentment, de les recomanacions efectuades ben poques s’haurien dut a terme. Aquest aspecte, però, caldrà que l’avaluïn els tècnics segurament en el marc d’una investigació administrativa o, segons com evolucioni tot plegat, una causa judicial.\nMés enllà d’això, però, els tècnics de l’esmentada Fundació Marcel Chevalier consideren que mentre es va fer l’excavació pròpiament dita, la segona, perquè la primera, fins a rebaixar el terreny al nivell de la carretera, es va dur a terme els anys de la dècada de 1990, el vessant es mantenia estable. L'anàlisi de les imatges que té al seu abast la fundació “mostra que el gunitat (formigó projectat) no presentava desplaçaments respecte als bulons de subjecció. El moviment al vessant s'hauria iniciat entre l'octubre 2014 i el juny del 2016”.\nA partir d’aquesta darrera data com a molt tard, el deteriorament del talús és més que evident. Sembla clar que ja feia mesos que no s’hi feia una actuació remarcable. La constructora que mantenia la pacífica possessió de l’obra feia els treballs de manteniment mínims. Amb tot, segons la Fundació Marcel Chevalier, al 2017 respecte del juny del 2016 ja s’adverteixen “nous desperfectes, és a dir que hi havia un moviment latent en el vessant tots aquests anys perceptibles a ull nu!! Un cop identificats els desperfectes del 2016 en el ciment projectat (gunita) i el mur ancorat, aquests al 2017 van evolucionar cap al nord del talús, produint nous desperfectes en el mur ancorat i el gunitat”.\nHores d’ara no hi ha cap acord concretat entre administració i promotor privat sobre la intervenció que cal fer a la zona del Punt i la repercussió que pot tenir\nTots aquests elements de ben segur que els tenen en compte els tècnics que han de decidir una solució per estabilitzar de forma definitiva el vessant. En principi, el Govern planteja fer un dic de contenció a prop de la carretera i que abasti tota l’amplada dels terrenys. Aquest mur condemnaria a no ser utilitzada mai més ni la parcel·la del comú ni l’espai privat, el que és titularitat de la societat Ficand, lligada a la família Cachafeiro.\nPer ara, el mur de contenció esmentat és només una voluntat o idea. Però encara no hi ha ni de bon tros un projecte elaborat. De fet, segons han admès fonts consultades, ni tan sols hi ha un acord entre sector públic i privat en relació a la intervenció que cal fer i les implicacions que pot tenir, benentès que deixar per sempre més una parcel·la d’aquelles característiques té unes conseqüències patrimonials d’allò més destacades. Ja fa dies que va quedar clar que el magatzem comunal no tornaria a operar mai més.\nEls constructors, a favor de les mesures per forçar l’acabament de les obres\nL’Associació de contractistes d’obra (Acoda) està totalment a favor d’establir mesures per obligar els promotors d’obres a acabar els projectes i no deixar treballs a mig fer, amb el perill que això comporta. Responsables de l’òrgan patronal iniciaran contactes ara a diferents nivells per posar al servei de les institucions els seus coneixements en la matèria. En el marc d’aquests contactes, segons que han explicat fonts de l’associació, es recordarà la necessitat d’aprovar d’una vegada per sempre una llei de l’edificabilitat. Fa molt temps que l’Acoda reclama aquesta normativa que ha de servir per establir les responsabilitats dels intervinents en una obra. Alhora, una llei d’aquestes característiques, com ha recordat també l’entitat en un comunicat, ha d’anar acompanyat d’un desplegament reglamentari que acabaria de delimitar molt més qüestions com els desmunts o el manteniment dels ancoratges.\n1. 26 d'agost de 2019 | 08:28 h\nI que passa amb obres com la de nou hotel guillem d'Encamp, just a la porta d'entrada de milers de turistes a les pistes de granvalira? i l'hotel roc de caldes? s'hauria de fer alguna cosa amb aquestes edificacions que malmeten visualment el paisatge del nostre país.


Estrogen i els signes de fertilitat – Meritxell Poch – Medicina Tradicional Xinesa – Fertility-Persona-Sex Coach\nPublicado el 02/03/2018 por Meritxell Poch\nEstrogen i els signes de fertilitat\nEls estrògens són un grup d’hormones derivades del colesterol responsables del desenvolupament de les característiques sexuals secundàries femenines durant la pubertat. A més a més, són els patrons de comportament sexual i regulen la diferenciació sexual i el cicle menstrual. Alguns canvis provocats pels estrògens al cos femení serien:\nAugment de greix corporal\nCreixement de cabell i d’ungles\nFoment de l’arèola femenina\nAmplitud de pelvis\nExtensió de malucs\nAugment de greix en la zona genital\nSeparació de cames\nCanvis en el sistema venós\nSón necessaris per construir el revestiment de l’úter perquè pugui nodrir i sostenir un òvul fecundat. Quan parlem de fertilitat, el tipus d’estrogen que més ens interessa es l’estradiol. L’estradiol és l’estrogen predominant en les dones durant els anys reproductius.\nEls estrògens tenen molts rols en la reproducció:\nDona l’ordre d’alliberament de LH (hormona luteïnitzant) que és necessària per desencadenar l’ovulació.\nÉs necessari per construir l’endometri (el revestiment de l’úter) perquè un òvul fecundat pugui nodrir-se i implantar-se.\nProdueix fluid cervical que és necessari perquè els espermatozoides viatgin a la trompa de Fal·lopi on l’òvul pot ser fecundat.\nEl estrogen fa que el coll uterí s’estovi i s’obri perquè els espermatozoides puguin entrar i arribar a les trompes de Fal·lopi per a la fertilització.\nAlguns signes d’augment dels estrògens que pots observar fàcilment són la presència, la quantitat i la consistència del moc cervical i la posició i textura del coll uterí. Aquests signes ofereixen alguns dels millors indicadors del teu estat de fertilitat.\nCategoríascicle menstrual, Hormones Etiquetascicle menstrual, ciclo menstrual, educació sexual, educación sexual, embaràs, embarazo, fertilidad, fertilitat, infertilpandy, menstruació, menstruación\nEntrada anterior:Anterior El cicle menstrual al detall\nSiguiente entradaSiguiente La progesterona i els signes de fertilitat


Robert Cortell BLOC-QUEIG: EL TRACTE HUMILIANT QUE REBEN ELS LLAURADORS\nPau Àlvarez 13 de maig de 2013, a les 12:35\nEixe tracte humilant que descrius, Robert,es completa amb el preciós Àngelus de Millet. I a més té una càrrega profunda. Segons sembla, originàriament, Millet va pintar el cos d'un albaet amortallat, el cadàver d'un xiquet acabat de nàixer, allà on ara apareix el cabàs: uns pares soterraven el seu fill acabat de nàixer sense donar notícia, sense cerimònies ni familiars... A Millet li degué semblar una imatge massa forta i canvia el quadre. Però ara nosaltres podem fer la lectura al revés, i de la humiliació al llaurador, passar directament a la seua defunció, sense cap testimoni.\nRobert Cortell 13 de maig de 2013, a les 17:53\nEn efecte, Pau, avancem cap a la defunció del llaurador, mentre els valedors de l'ultraliberalisme s'omplin la boca d'exaltades lloances al lliure mercat.


Comunicat de SOS Racisme davant la proposta de la Generalitat de crear centres educatius especials per als immigrants que arriben amb el curs ja començat – SOS Racisme\nComunicat de SOS Racisme davant la proposta de la Generalitat de crear centres educatius especials per als immigrants que arriben amb el curs ja començat És una realitat que les despeses en educació i especialment en l’escola pública, han estat mínimes al llarg de molts anys, malgrat el increment substancial dels darrers anys, Catalunya encara està a la cua en inversió en comparació amb molts països europeus. Aquestes mancances estructurals passen factura en un moment en que hi ha un augment de l’alumnat i de les seves especificitats.\nLa presència d’alumnat d’origen estranger a les escoles catalanes és una realitat des de ja fa uns anys, com també és un fet el saber que aquest és un alumnat heterogeni, tant en qüestió, d’orígens, de nivells de formació com de coneixement de les llengües, que planteja reptes.\nDes del primer moment s’ha estat treballant per donar resposta a aquests reptes i algunes de les mesures necessàries no s’estan desenvolupant amb tota la intensitat necessària:\nRespecte les aules d’acollida, a Catalunya hi ha actualment 1.500 centres escolars amb aules d’aquest tipus, però comptem amb uns 2.800 centres escolars. És important dotar a les escoles dels recursos necessaris tant a nivell humà com econòmic. No és suficient ampliar les hores del professorat amb un petit plus econòmic per assumir aquestes tasques sinó que cal crear professorat especialitzat. Sinó ens trobem davant d’una manca de recursos i d’una sobrecàrrega laboral pels professionals, que sovint han de jugar molt amb l’enginy per fer front a aquesta realitat.\nPel que fa a la matrícula viva, si aquesta ho és també cal que sigui viva la plantilla, de no ser així ens tornarem a trobar de nou amb una sobrecàrrega pel professorat. De la mateixa manera que a totes les escoles s’haurien de reservar places per acollir a aquests nois i noies que arriben amb el curs ja començat, sinó es tendeix a concentrar en grups aquest alumnat que planteja més dificultats per poder avançar el curs amb normalitat als mateixos centres.\nDavant la concentració escolar de l’alumnat estranger cal impulsar les experiències de zones de matriculació única que s’estan duent a terme a diferents municipis, que ajuden a viure amb normalitat el fet migratori, i exigir la corresponsabilitat a l’escola concertada.\nÉs en base a aquest anàlisi que denunciem des de SOS Racisme una mesura com la de crear centres educatius especials per als fills de immigrants que acaben d’arribar proposada per la Conselleria d’Educació, al considerar-la una proposta política discriminatòria que fomenta la desigualtat i l’estigmatització del col·lectiu immigrant i que va en contra d’altres iniciatives polítiques a favor de la integraciócom el Pla per la Ciutadania.\nEn primer lloc aquesta és una mesura que fomentarà la segregació dins de les escoles, però també del conjunt de la població immigrada davant dels ulls de la societat. Com es pot treballar per la integració des de la segregació?\nUna política com aquesta situa al col·lectiu immigrat en una situació d’inferioritat i apunta un futur marcat per la desigualtat d’oportunitats per aquests joves. Les necessitats idiomàtiques i formatives d’aquest alumnat responen a un primer moment d’arribada, si aquesta immersió es fa en bones condicions, aquests nois i noies no representen més dificultats o reptes que altres alumnes. Les aules d’acollida han de donar resposta a aquesta primera immersió, la creació de centres especialitzats només respon a buscar formes “d’aparcar” a un alumnat i a la llarga augmentaran més el fracàs escolar.\nD’altra banda, és totalment innecessari que el nou alumnat faci “cursos específics” com planteja la mesura per conèixer les costums de Catalunya. És evident que la millor manera per conèixer la realitat és compartint l’escola amb l’alumnat autòcton i fomentant la relació entre aquests, generant coneixement des de la convivència de forma natural. L’escola a més d’un paper educatiu en matèria curricular compleix una funció integradora que mesures com aquestes destrueix.\nLa creació d’aquests centres evidentment comportarà una despesa, que hauria de destinar-se a millorar de forma global la qualitat educativa i per impulsar la millora i extensió de les aules d’acollida, formació dels professionals davant la diversitat cultural, la mediació intercultural i projectes de integració com els plans d’entorn. Enlloc d’això aquest Govern decideix invertir en una política que fomentarà la desigualtat.\nLa solució pels reptes plantejats passa en gran part per una inversió realista de recursos humans i econòmics, basada en garantir la igualtat d’oportunitats i el foment de la convivència. Tot i que les línies que s’estaven treballant fins ara en matèria educativa anaven en aquest sentit, cal una major inversió que permeti als professionals de l’educació afrontar aquests reptes.\nInvertim els recursos de manera intel·ligent i responsable i apostem per construir una societat cohesionada que no deixi espai per la segregació i la desigualtat. No oblidem que les escoles d’avui les formen els ciutadans de demà, i el que visquin ara marcarà el futur d’aquesta societat.\nBarcelona, 15 de gener del 2008\nMemòria 2007Avancem en convivència des de l’escola


Casa Flora Cabarete República Dominicana - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCalle Pedro Clisante 32, Sosua, Cabarete, República Dominicana, 57000 - Veure al mapa\nCal que informeu el Casa Flora de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 100 USD per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


Festa Major de Sant Pere de Reus 2019\nPàgina d'inici\tAgenda\tFesta Major de Sant Pere de Reus 2019\nSeguici de la festa major de Reus en honor de Sant Pere\nLa Festa Major de Sant Pere de Reus segueix el model de les festes del Baix Camp i del Penedès. Els actes centrals giren al voltant de la processó amb la imatge del patró i de la sortida al carrer dels diferents grups festius. En destaquen els gegants, els nanos, la mulassa, el drac, les danses, els castells i l’àliga. La festa ha estat declarada Festa Patrimonial d’Interès Nacional per la Generalitat de Catalunya i és una de les més importants de la capital del Baix Camp.\nMés de 200 actes confegeixen la programació de la Festa Major de Sant Pere 2019. La música agafa un protagonisme especial durant la Festa Major, i és que, a més dels concerts de les Barraques 2019, hi haurà dues nits més de grans concerts. Per un costat, el dissabte 15 de juny a la plaça de la Llibertat, amb les actuacions gratuïtes de Buhos i Els Catarres, i per l’altre, el dia 30 de juny, amb un concert de gran format a la plaça d’Anton Borrell, amb Ana Belén.\nLa Festa Major comença el dia 24, dia de Sant Joan, amb el tradicional pregó a càrrec del periodista Xavier Graset, el qual precedirà la primera de les tronades de la festa i el concert posterior de l'Orfeó Reusenc a la Prioral. Fins al dia 29 de juny, dia de Sant Pere, el calendari s'omple d'actes, entre els concerts vermut al jardí de la Casa Rull, les ‘varietées’ de Sant Perico, els cóssos, la Festa Major Petita, les Completes, etc. Una gran quantitat d'actes mirall de la vitalitat cultural i tradicional de la ciutat.\nEn aquest Sant Pere es consolida i s'amplia l'acte La Nit de Fer l'Índiu, que amb pocs anys ha esdevingut un dels moments àlgids de la celebració. Els convidats d’enguany seran els Nanos de Reus, amb motiu dels 50 anys de la seva creació. També se celebren els 300 anys de l’entrada de Carrasclet a la capital del Baix Camp, ja que està datat que el dia 26 de juliol de 1719, Pere Joan Barceló, conegut popularment com a Carrasclet, entra a Reus amb els seus seguidors.\nHora: Del 24 al 29 de juny


Maienfeld: el poble de Heidi a Suïssa - El Blog de Viatges Alemany\nby Joan Torres · Published agost 18, 2016 · Updated setembre 13, 2019\nEl poble de Maienfeld, a Suïssa, s’ha posat de moda gràcies a la història de Heidi.\nViatge a Mainfield i Suïssa Oriental\nPer a tots aquells que tenim certa edat el nom d’aquesta petita ens transporta a una part de la nostra infància gairebé oblidada però plena de simbolisme. Els records s’omplen del somriure alegre d’una nena òrfena dels Alps suïssos, de la seva lluita contra la injustícia i del seu interès per guanyar-se el cor d’un avi.\nLa història de Heidi va ser escrita l’any 1880 per l’escriptora suïssa Johanna Spyri, convertint-se en un dels llibres més venuts de la literatura del país helvètic.\nEl 26 d’agost de 2016 està previst l’estrena d’una pel·lícula sobre aquesta entranyable història. Aquí podeu veure el tràiler:\nMainfield, a Suïssa\nLa novel·la de Johanna Spyri està inspirada en el poblet de Maienfeld, en què tot recorda la protagonista.\nA poca distància del centre urbà de Mainfield hi ha la casa de Heidi, després d’un passeig per un camí de terra. Un cop allà podreu veure la forma de vida alpina de finals del XIX, tal com els seguidors de la sèrie japonesa l’imaginàvem. És una visita molt divertida ja que es permet jugar i tocar tots els mobles i accessoris.\nPerò si el que un desitja és gaudir de l’autèntica casa de les muntanyes en aquells prats verds inoblidables, cal fer un passeig d’unes dues hores sense cap dificultat, seguint les indicacions que hi ha per l’itinerari. L’excursió val la pena pel paisatge que no deixa de sorprendre.


Xerrades i sessions divulgatives per a nous aprenentatges durant el confinament - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nXerrades i sessions divulgatives per a nous aprenentatges durant el confinament\nDiverses iniciatives que sorgeixen a les xarxes ofereixen continguts sobre disciplines molt variades, també de salut\nUn dels Pallapupas gravant contingut des de casa seva pallapupas\nUn dels Pallapupas gravant contingut des de casa seva\nAprofitar el temps tancats a casa per obrir la finestra a nous coneixements mentre duri el confinament pel coronavirus. Aquest és el leitmotiv de diverses iniciatives que estan sorgint a les xarxes i que ofereixen continguts sobre disciplines molt diverses a la ciutadania. És el cas del científic Joan Anton Català, que ha posat en marxa les xerrades divulgatives «Ciència en confinament», a través de les quals ofereix el seu coneixement en obert i de forma interactiva amb dues sessions diàries. Cada dia a les 11 del matí i a les 7 de la tarda fa una sessió en directe a través de la plataforma Zoom, que li permet interactuar amb el públic. Normalment, la sessió del matí és més pensada per al públic infantil i la de la tarda, per a tots els públics.\nUna altra opció són xerrades curtes de diverses disciplines al compte d'Instagram COV Talks i també n'hi ha professionals molt diversos que s'han readaptat i fan petites sessions en obert amb consells o informació del seu àmbit. Es tracta de xerrades de quinze minuts «curtes, àgils i concises» que volen «obrir una finestra a noves idees, nous projectes i noves visions». En cas de no poder-les seguir en directe es poden recuperar a posteriori.\nLa salut es cola a casa\nEls professionals de moltes disciplines estan aprofitant per oferir els seus coneixements o els seus serveis on-line de manera individual. Mes enllà de l'allau d'oferta per a fer esport, fisioterapeutes, nutricionistes o psicòlegs s'han abocat al món on-line.\nTambé ho ha fet l'Associació Espanyola Contra el Càncer (AECC)-Catalunya amb vídeos gravats pels seus professionals des de casa, a través dels quals ofereixen consells per portar millor la incertesa creada pel coronavirus i els dies de confinament. A través de les xarxes socials i els canals digitals, els malalts de càncer reben pautes i recomanacions de psicòlegs, treballadors socials i tècnics en exercici físic per afrontar millor el moment actual.\nEn el cas de l'AECC-Catalunya contra el Càncer de Barcelona, ofereix dos directes diaris de dilluns a divendres al seu compte d'Instagram. El primer d'ells és al matí amb exercicis a càrrec d'una fisioterapeuta, i el segon, a la tarda amb una nutricionista sobre com crear hàbits saludables. A banda dels dos directes, hi ha píndoles informatives diàries també amb altres professionals, com psicooncòlegs i treballadors socials.\nPallapupas en vídeo a hospitals\nEl coronavirus també ha obligat els Pallapupas (pallassos d'hospital) a aturar la seva activitat presencial però no la virtual. L'ONG s'ha sumat també a les possibilitats de les noves tecnologies i està oferint càpsules de vídeo «destinades a seguir al costat dels pacients i a donar suport al personal mèdic».\nAmb el nom d'Operació Contagi, ofereixen vídeos on-line «amb la finalitat de contagiar somriures i que tothom passi una bona estona durant aquests dies». En aquests vídeos es pot veure com els Pallapupas, cadascun d'ells des de casa seva, afronten diferents situacions de la seva vida en confinament.\nA més, s'han creat càpsules amb continguts específics per als col·lectius amb els quals treballen normalment i amb les quals, per exemple, busquen reduir l'angoixa i la por que produeix un ingrés o una operació, entre d'altres, per reduir la sensació de temps d'espera. També fan sessions en directe a Instagram Live els dimarts i divendres al migdia.


Sí a una República del benestar que garanteixi el dret a una vida digna - CIUTADANIA I BENESTAR\nDimecres, 2 d'agost de 2017 | 13:00h\nEl 12 de juliol de 2017 es va aprovar en el Parlament de la Catalunya la Renda Garantida de Ciutadania. Aquesta fita és molt important. En primer lloc perquè es l’instrument per a la cobertura de necessitats bàsiques de les persones i/o famílies, per quan ens podem trobar en situació d’insuficiència econòmica. En segon lloc perquè es la garantia del nostre dret a una vida digna. Recordem que la llibertat republicana consisteix en disposar dels recursos suficients per no dependre de ningú.\nUna renda garantida per a la ciutadania s’encamina a una primera fase d’evolució humana que permet no estar destinant la major part de les nostres energies a cobrir les necessitats bàsiques i formarà part de la resta de prestacions econòmiques a les que la ciutadania hi tenim dret.\nÉs un pas molt important però del que es tracta ara és de continuar fent passos endavant i establir els mecanismes que garanteixin tenir una vida digna en el sentit ampli i profund de la paraula.\nPolítiques públiques per a la inclusió social\nA banda de la renda hi han altres factors que provoquen exclusió social i desigualtats: l’edat, el gènere, l’origen, la discapacitat funcional i/o mental, el territori on vivim, etc.. que hem de tenir en compte si volem construir un país de ciutadans i ciutadanes amb tots els drets.\nSom independents però també interdependents. Necessitem socialitzar-nos, accedir a un sistema educatiu de qualitat, tenir accés a la cultura, a una vida afectiva lliure, a un entorn saludable, a un habitatge digne, a no ser discriminats per cap motiu, en definitiva a viure en espais inclusius on tothom senti que forma part.\nSi posem la persona en el centre de la política, si ens plantegem com serà el futur, com serà el món laboral, la igualtat efectiva entre homes i dones, quin paper tindran les tecnologies, la responsabilitat de la criança i l’atenció i cura de les persones quan som vulnerables, com garantirem els ingressos al llarg de la vida, com combatem l’aïllament, com facilitem l’accés als drets, haurem de construir les respostes sota valors republicans de no submissió, igualtat, llibertat i fraternitat.\nHem de garantir els drets per a la inclusió social enfortint els serveis públics. Haurem de revisar el funcionament actual de l’administració catalana en molts aspectes: coneixement, transversalitat, cooperació publica-privada, proximitat, avaluació i participació ciutadana.\nNecessitem els instruments d’un Estat per tenir la capacitat de reglamentar i dotar-nos de recursos socials, educatius, de salut, laborals, d’habitatge, culturals, etc... que ens permetin començar a fer realment polítiques socials públiques preventives i no polítiques socials que reprodueixen un determinat model social i econòmic.\nSi fins ara la concepció era la d’un model socioeconòmic que funcionava i es prestava atenció als que quedaven al marge (en una xarxa estigmatitzada des de la ciutadania a la política) ara, en un nou context republicà del s.XXI, hem de sentar les noves bases del rol d’aquesta xarxa de Serveis Socials en les nostres vides.\nLa meva hipòtesi es que es produiran canvis socials i econòmics molt forts i profunds (que encara no podem visualitzar clarament), i la xarxa dels Serveis Socials esdevindrà l’eix central de les polítiques socials públiques per diversos motius.\nPerquè el seu objectiu es el d’oferir suport i acompanyament socioeducatiu a les persones, les famílies, el grups o les comunitats pel seu desenvolupament i autonomia. El Serveis Socials pretenen dotar-nos d’eines per la capacitació de les persones i per a governar les nostres vides, tenir criteri propi i esperit cívic fomentant la nostra participació en la pressa de decisions en les qüestions que ens afecten amb democràcia real i col·laboració amb d’altres facilitant l’establiment de vincles.\nPerquè aquest suport es presta al llarg de la vida de forma integral per comprendre tots els aspectes que estan influint en cadascuna de les situacions específiques que ens afecten en el nostre itinerari de vida tenint com la influència de ser home o dona, la nostra renda, la nostra xarxa familiar o relacional, el nivell educatiu, les discapacitats físiques o mentals, l’origen cultural i/o altres aspectes.\nPerquè poden intervenir en el moment exacte del procés vitalde forma preventiva. Actuar en les diferents etapes: Infància/adolescència/adult/gent gran, els permet detectar preventivament i prestar una atenció encaminada a créixer, promoure les capacitats i evitar processos d’exclusió social complexes de revertir i malalties físiques i/o psíquiques.\nPerquè aquest suport nomes es pot prestar des de la proximitat. El que hauria de comportar un coneixement en temps real de les necessitats i una resposta àgil i específica en cada territori.\nEls Serveis Socials seran la xarxa d’acompanyament de referència al llarg de la nostra vida. Aquesta es la major inversió que pot fer un estat republicà si vol que els ciutadans i ciutadanes disposin dels instruments per enfrontar-se al reptes del segle XXI i Catalunya sigui un país avançat en el marc de la Unió Europea.


Publicado el 03/03/2012 05/04/2012 por elisabetparra\nSi vols conèixer totes les novetats del mes de març de Pagès editors, només cal que facis aquí i el butlletí es descarregarà al teu ordinador en format PDF.\nPer aconseguir la coberta fes clic aquí\nUna seixantena de personatges de la vida intel·lectual i cívica expliquen per quina raó creuen que Catalunya hauria de tenir Estat propi. Els arguments són múltiples i variats i responen al perfil personal i professional de cadascú. L’edició del llibre ha estat a càrrec.\nLa batalla per l’aigua, d’Ignasi Aldomà Buixadé\nAnalitza les transformacions que ha experimentat l’aprofitament de l’aigua en els darrers cent anys. El llibre porta el subtítol de «Una proposta per superar els desconcerts hídrics i garantir la gestió integral del seu cicle a Catalunya».\nEl protagonista principal de La vida assistida és Bergadan, un outsider enginyós que, a base de curioses reflexions, intenta trobar algun sentit al món que l’envolta.\nPoemes d’una embarassada, d’Eva Baltasar. Poesia\nExplica els sentiments que flueixen durant un embaràs, això és el que reflecteixen els poemes d’aquest llibre. El treball ha estat guardonat per l’excel·lent domini del llenguatge i de les tècniques poètiques, i també pel to sensiblement distanciat, i tanmateix molt personal, que dóna el tractament d’un tema difícil de traspassar al llenguatge poètic.\nLa meva mare es preguntava per la mort, de Teresa Colom. Poesia.\nCal assenyalar la rellevància la dimensió musical de la poesia de l’autora, el fet que ella mateixa és una recitadora molt efectiva i que els seus poemes, o la majoria, estan pensats per ser dits en públic.\nPer aconseguir la coberta clica aquí\nEntrada anterior:Anterior Cambia el destino de tu celulitis con THALGO y su línea Thalgomince Lc24\nSiguiente entradaSiguiente Novedades editoriales de marzo, de Editorial Milenio


Els manters tornen de nit al Port Vell quan marxa la policia | betevé\nUna trentena es tornen a instal·lar al passeig de Joan de Borbó a partir de les 22 h, quan s'acaba el dispositiu de Mossos, Urbana i Policia Portuària\nEls manters han tornat aquest dilluns a la nit al Port Vell un cop s’ha retirat el dispositiu policial que s’havia posat en marxa a primera hora del matí. Una trentena s’han instal·lat al passeig de Joan de Borbó, entre el Museu d’Història de Catalunya i l’inici de la via Laietana.\nEl dispositiu policial conjunt entre la Guàrdia Urbana, els Mossos d’Esquadra i la Policia Portuària ha començat a les 10 h d’aquest dilluns. Un centenar d’agents dels tres cossos policials han fet un patrullatge intensiu en diversos punts de la ciutat, entre les que hi ha el front marítim, el passeig de Joan de Borbó o el moll de Barcelona. Precisament en aquesta zona, els comerciants han expressat diverses vegades les seves queixes per la presència de venedors.\nSegons ha explicat el tinent d’alcalde de Prevenció i Seguretat, Albert Batlle, el dispositiu policial es mantindrà de manera permanent, de 9.30 a 22 h, per evitar que els venedors ambulants ocupin la via pública. Almenys, durant el dia.\n— Guàrdia Urbana — Mossos d'Esquadra — Port Vell — top manta


ARRIBEM A SANTIAGO!-Llar Terres de Ponent | Llars amistat\nARRIBEM A SANTIAGO!-Llar Terres de Ponent\nInici > Llar Terres de Ponent > ARRIBEM A SANTIAGO!-Llar Terres de Ponent\nAl gimnàs de la Llar, els residents s’han proposat fer el Camí de Sant Jaume acompanyats per les fisioterapeutes de la Llar i arribar a la destinació final de tot bon pelegrí: Santiago de Compostel·la. Des del mes de febrer que no paren de pedalar incansablement per arribar al seu objectiu.\nAquesta iniciativa ha tingut molt bona acollida entre els usuaris i els motiva a fer exercici i a superar-se amb un objectiu comú. És una activitat esportiva on no es busca la competitivitat, sinó que es busca el companyerisme i fer camí sumant els esforços de tothom.\nTot esforç té la seva recompensa i, el 22 d’abril, van arribar a Santiago després de recorrer imaginàriament ciutats i indrets de la geografia d’Espanya. No us penseu que hi han anat directament, no, han fet un bon tomb!\nVan sortir de Sant Pere de Rodes (Camí Català) passant pel Palau d’Anglesola (molt a prop de Mollerussa), Alcoletge… fins a Burgo de Ebro per empalmar amb el Camí de l’Ebre (…Fraga, Saragossa, Logronyo). A partir d’aquí van agafar el Camí Francès. Parada a Burgos per descansar i conèixer més la ciutat, les tradicions, la gastronomia…i cap a Irun (Camí Basc). Retorn altre cop a Burgos seguint el Camí Francès fins a Melide i pel Camí Primitiu fins a Oviedo i d’allí agafen el Camí de Sant Salvador fins a Leon. Retorn fins a Melide i continuació de la ruta fins a SANTIAGO pel Camí Francès.\nEl dia 23 d’abril, durant els actes de la Diada de Sant Jordi, es va celebrar aquesta gesta d’equip i cada pelegrí va poder recollir la seva credencial amb els segells de tots els llocs per on s’havia passat.\nENHORABONA a tots els participants per haver fet 2700 km.\nAra toca fer el camí de tornada o buscar nous camins alternatius.\n11 maig, 2021 at 9:20 Llar Terres de Ponent Llar Terres de Ponent Compartir amb:


En defensa de s’article salat\nviernes, 27 noviembre 2020 - 18:51 h\nJoan D. Pons Torres, historiador i vicepresident de Sa Fundació Jaume III\nJoan D. Pons Torres, historiador i vicepresident de Sa Fundació Jaume III | 06/12/2018\nSi existeix una característica pròpia de sa nostra llengua que es catalanistes empren segons es seus interessos, ara a favor, ara en contra, sense dubte aquesta és s’article salat. Batiat també com article baleàric p’en Francesc de Borja Moll, té es seu origen en es pronom emfàtic ipse, ipsa, ipsum en llatí, de sa mateixa manera que s’article lalat —que noltros només empram per qüestions horàries (la una, les dues, les tres...) i d’altres concretes o que elevam a una categoria superior (la Mare de Déu, l’iglèsia, l’hospital, dalt la Sala…) té es seu origen en es pronom/adjectiu demostratiu ille, illa, illud.\nSi defensau que es vostros fills puguin escriure amb es nostro article a s’escola —fet que hauria d’esser lo més natural del món—, vos diran que és incorrecte i que no es pot escriure. Inclús a segons quin estudiant l’han penalisat (!) per emprar una cosa tan nostra. No obstant, sa veritat és que s’article salat és ben normatiu segons s’Institut d’Estudis Catalans i s’Acadèmia Valenciana de la Llengua. Així ho va afirmar es mateix president de s’IEC, Joan Domènec Ros, durant sa presentació de sa Nova Gramàtica de sa Llengua Catalana a Palma.\nSa matraca sempre és sa mateixa. Una, que «l’article salat no és només propi de les Balears sinó de tota la llengua catalana ja que també existeix a la Costa Brava, a Tàrbena i a la Vall de Gallinera». I dues, que «l’article salat fou portat a les Balears per catalans de l’Alt Empordà».\nSa primera es tracta d’una veritat a mitges. És cert que a Tàrbena i a sa Vall de Gallinera salen. Però ho fan gràcies a s’emigració de centenars de famílies mallorquines en es segle XVII. Per altra banda, és ver que a sa Costa Brava i a molts de topònims de Catalunya hi trobarem s’article salat: Sant Joan Despí, Sant Just Desvern, Collserola, Sa Riera… Però no en es parlar viu de sa gent, on ja desgraciadament només l’empra sa gent major. Per tant, es tracta d’un fòssil lingüístic que mos demostra quin serà es futur de s’article salat a ca nostra si no hi posam remei.\nEn quant a sa pretesa repoblació ja no catalana, sinó exclusivament gironina de Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera, basta comentar lo següent. S’article salat no només existeix a topònims de Catalunya, sinó també en es sud de França, on trobam es municipi de Sallagosa, a sa regió de Rosselló-Llenguadoc, i encara l’empren en es pobles provençals d’entre Grassa i Niça. Però és que a s’altre cantó d’Occitània, a s’àrea gascona pirinenca també trobam s’article salat en un caramull de topònims i noms de família com Socasau, Sacasa, Sapòrta, o llinatges llenguadocians com Deseuse (de s’alzina) o Despuèg (des puig). I encara si anam més enfora, trobarem s’article salat amb plena vitalitat sa llengua sarda (sa limba sarda), i fins a principis des segle XX encara subsistia a certes zones des sud d’Itàlia com a ses illes Eòlies. De fet, ses Leys d’Amors condemnaven es provençals que deien es cavals en tost de lo cavals, fet que demostra que ets occitans també van dur s’article salat a ses nostres costes.\n2 Després de vint-i-quatre anys de fer televisió en eivissenc, es Govern balear ha decidit, motu proprio, deixar sense ajudes econòmiques només a sa Televisió d’Eivissa i Formentera (TEF). Curiosament, s’única televisió que fa es seus informatius amb s’article salat. És lamentable veure com una vegada més es Govern Armengol penalisa econòmicament aquelles empreses o institucions que promouen ses modalitats insulars, tal com emana s’article 35 de s’Estatut d’Autonomia que PSIB-PSOE i es seus socis de Més i Podem es passen per s’arc de triomf.\nEs requisit de vint hores mínimes de programació en català és una excusa per amagar ses vertaderes intencions des Pacte. S’executiu autonòmic hauria de donar una explicació pública de perquè exclou a s’única televisió que fa es seus informatius amb s’article salat i que promou ses varietats lingüístiques d’Eivissa i Formentera. Feina que, per cert, hauria de fer IB3 Televisió i no fa ja que no permet an es seus periodistes expressar-se de forma natural en mallorquí, menorquí o eivissenc —a diferència de sa TEF— i que rep cada any més de 30.000.000 euros de s’erari públic.\nEs vertader motiu pes qual es Govern des Pacte ha deixat sense ajudes econòmiques a sa TEF ha estat ser s’única televisió que fa es seus informatius amb s’article salat i en ses nostres modalitats insulars. Fet que explica també perquè sa TEF, amb molt manco recursos que IB3 i essent una televisió privada, connecta amb sa ciutadania pitiüsa i recull millors xifres d’audiència que IB3 Televisió i es seus estantissos informatius en català de Barcelona.\n2 En definitiva, s’article salat no és cap vulgarisme com dir «ojú» o «qué paza pisha». S’article salat és un cultisme des més alts nivells i una vertadera joia lingüística des Mediterrani que té es seus orígens en es llatí vulgar o romanç que ja parlaven es menorquins a principis de s’Edat Mitja. Article que es va reforçar gràcies a s’arribada des nous pobladors de sa Corona d’Aragó en es segle XIII, majoritàriament occitans, catalans i rossellonesos. S’article salat és nostro i tenim tot es dret del món a emprar-lo. Però si no mos deixen ses nostres ‘majestats’, ¿com punyetes l’hem de conservar?


ARTUR MAS: "EL NOU ESTATUT RECUPERARÀ TOTES ... - Govern.cat\nARTUR MAS: "EL NOU ESTATUT RECUPERARÀ TOTES LES COMPETENCIES EN IMMIGRACIÓ PER CONTRACTAR EN ORIGEN DES DE CATALUNYA\nquery_builder 6 novembre 2002 18:20\neL CONSELLER EN CAP HO HA AFIRMAT DURANT LA INAUGURACIÓ DE LA PRIMERA OFICINA DE LA XARXA D'iNFORMACIÓ I SELECCIÓ LABORA\nEl conseller en cap de la Generalitat, Artur Mas i el conseller de Treball, Indústria, Comerç i Turisme, Antoni Fernández Teixidó han inaugurat aquest migdia a Varsòvia la primera oficina de la Xarxa d’Informació i Selecció Laboral en Origen (XILA) que impulsa el Govern català per millorar la gestió dels fluxos migratoris que arriben a Catalunya. L’oficina, que informarà els polonesos sobre la situació real dels diferents sectors del mercat laboral català, serà la primera d’un seguit d’oficines que s’obriran en altres punts com ara el Marroc i Amèrica del Centre o del Sud abans de finalitzar la legislatura. A l’acte també hi ha estat presents el secretari per a la Immigració, Salvador Obiols i el secretari de Relacions Exteriors, Joaquim Llimona.\nEl conseller Artur Mas ha assegurat que l’oficina no s’ha creat amb la voluntat “de polemitzar ni d’anar contra ningú” però ha recordat que “el govern està avisat des de fa temps” i que cap govern responsable pot renunciar a tractar temes d’immigració. En aquest sentit, Mas ha dit que des del Govern català “pretenem intervenir en tot el que afecta la immigració, en allò que tenim competències i en allò que legalment no en tenim” i ha anunciat que el nou Estatut que es presentarà el pròxim mes de març “recupera totes les competències en immigració per poder, per exemple, contractar en origen des de Catalunya”.\nAquestes actuacions, segons Mas, van en la mateixa línia que la Unió Europea que compta amb diverses resolucions on es diu que “els qui tenen competències en integració de la immigració també n’han de tenir en la seva regulació”. És per tot plegat que el conseller en cap ha demanat al Govern espanyol que “actuï amb sentit d’Estat i no obstaculitzi la feina d’aquest oficina”.\nEls fluxos migratoris a Catalunya\nAmb la creació de la XILA, l’executiu català vol donar resposta a la demanda de mà d’obra que hi ha a Catalunya en certs sectors i que la població autòctona no cobreix. Oficis com el de matricer, planxista, paleta, ajudant de cuina o assistent de la llar, necessiten de l’aportació de la immigració, per això el govern català, veient aquesta necessitat ha optat per gestionar aquests fluxos migratoris amb la instal·lació de les oficines a l’estranger.\nEn acabar l’acte inaugural, Artur Mas ha explicat els tres objectius amb què neixen les oficines: “controlar i canalitzar millor la immigració perquè si està descontrolada acaba fent mal al país que els acull i als propis nouvinguts; donar resposta als sectors empresarials del nostre país que necessiten professionals de fora i no en troben i informar i orientar als immigrants sobre la situació del nostre país”.\nEl coneixement de Catalunya és un altre dels aspectes clau de les noves oficines. El conseller en cap ha manifestat la necessitat que els nouvinguts “coneguin la realitat i la cultura catalanes” i ha recordat que el Govern català ja ha començat a treballar en aquest sentit amb la publicació, per exemple, de la Guia d’acollida a Catalunya que s’ha editat en diversos idiomes, entre ells el polonès.\nActualment la immigració procedent de Polònia i d’Europa de l’Est s’ocupa en el sector industrial i, concretament en la metal·lúrgia (matricers i planxistes) i en l’automòbil (com a muntadors en cadena o conductors de camió). Els immigrants procedents del Marroc ocupen llocs de treball en el sector de la construcció (com a paletes, lampistes o fusters) i en el de l’agricultura. I els sudamericans arriben a Catalunya per treballar en el sector de l’hostaleria (com a cambrers o ajudants de cuina), el de la sanitat (com a cuidadors de gent gran) i en el de la llar (com a assistents de la llar).\nLa Generalitat ha triat Polònia per implantar la primera oficina davant la facilitat per a trobar-hi bons professionals del metall; per una certa proximitat geogràfica; perquè aquest país té un Acord d’Immigració signat amb l’Estat espanyol i perquè el Consorci de Promoció Comercial de Catalunya (COPCA) ja té una oficina oberta a Varsòvia.\nCatalunya compta avui amb més de 313.000 residents estrangers (segons el Ministeri de l’Interior) dels quals més de 175.000 estan afiliats a la Seguretat Social. Aquests residents procedeixen dels països d’Europa extracomunitaris, com ara Polònia, Romania i Bulgària; Àfrica del Nord i Amèrica Central i del Sud (Perú, Colòmbia, Equador). Es davant aquesta dinàmica que el Govern de la Generalitat ha impulsat l’obertura d’oficines de la XILA per facilitar que l’oferta de feina de determinats sectors econòmics catalans es pugui cobrir amb persones de l’estranger amb la garantia que en arribar aquí obtindran un contracte de treball, el que facilitarà el seu procés d’inserció. La creació de la XILA és una de les actuacions que preveu el Pla Interdepartamental d’Immigració 2001-2004 del Govern de la Generalitat.\nL’Oficina de la XILA a Polònia\nL’Oficina d’informació situada a Varsòvia oferirà diversos serveis:\n- Facilitarà informació fiable als polonesos sobre la situació del mercat de treball a Catalunya, sobre els sectors que requereixen mà d’obra i sobre les característiques de la societat catalana.\n- Participarà, a través d’una base de dades, en els processos de selecció de les persones que vulguin venir a treballar aquí quan les empreses ho sol·licitin.\n- Proporcionarà als seleccionats la formació professional ocupacional i de les llengües catalana i castellana.\n- Col·laborarà en la selecció en origen del personal per a servei domèstic i atenció a la gent gran.\n- Col.laborarà en l’agilitació dels tràmits dels visats a l’Ambaixada i al Consolat espanyols a Polònia.\nLa nova instal·lació estarà situada al carrer Prussa número 2, del centre de Varsòvia, la capital de Polònia. L’oficina estarà oberta els dies laborables i oferirà als polonesos que hi acudeixin la possibilitat de formar part d’una borsa de treball que permetrà posar en contacte aquesta oferta amb la demanda que arribi d’empreses de Catalunya.\nEl Pla Interdepartamental d’Immigració 2001-2004\nEl Pla Interdepartamental d’Immigració aprovat per la Generalitat l’any passat i que marca l’estratègia a seguir en aquest camp fins l’any 2004 no va dirigit només als immigrants sinó a tota la societat catalana. Amb la intenció de facilitar la integració dels nouvinguts que arriben a Catalunya, el Pla aposta per un model on els immigrants assumeixin la importància de respectar la convivència democràtica, la llengua i la cultura catalanes i on puguin observar el model convivencial que la Generalitat els ofereix amb drets i deures com a ciutadans d’un país del segle XXI.\n(Disposem de 2 talls de veu del conseller en cap explicant els motius de l’obertura d’aquesta oficina a Varsòvia. Si esteu interessats en obtenir-los poseu-vos en contacte amb l’Oficina de Comunicació del Govern a través de l’adreça comunicaciogovern@presidencia.gencat.es o al telèfon 93.402.46.23)\nVarsòvia, 6 de novembre de 2002\nMAS A VARSÒVIA\nRM | 370


COMUNICAT D'ACTUALIZACIÓ DEL VIII FÒRUM EOICAT\nLleida, 9 i 10 d'octubre de 2020\nLa situació d’excepcionalitat que estem vivint per culpa de la COVID-19 ens fa estar pendents de l’actualitat constantment i adaptar-nos a les circumstàncies del moment. Les notícies de rebrots i, com sabeu, del confinament de Lleida no ens ho posen gaire fàcil. Tot i amb això, no ens desanimem i amb la vostra comprensió i col·laboració tirarem endavant entre tots el Fòrum.\nDit això, aquestes són les principals novetats:\nParal·lelament al Fòrum presencial, hi haurà la possibilitat d’assistir al Fòrum on-line: es transmetran integralment totes les ponències i tallers. Aquesta opció no-presencial està pensada per a totes aquelles persones que no es van poder inscriure en el seu moment o aquelles que no podran assistir-hi per motius de canvi de data, per exemple. Així doncs, obrirem un nou període d’inscripció on-line, del 7 al 25 de setembre. Us en donarem més detalls en un nou comunicat, previsiblement a finals d’agost/principis de setembre.\nPreu inscripcions Fòrum on-line: 15€ socis - 35€ no socis\nEn el supòsit que algú hagi d’anular la inscripció realitzada al mes de febrer, pel motiu que sigui, tramitarem la seva baixa i el retorn del pagament de la mateixa. El reemborsament es realitzarà mitjançant una transferència bancària independentment del mètode de pagament utilitzat durant la inscripció. Es donaran instruccions precises per realitzar aquest procés, també a principis de setembre.\nELS ESPAIS DEL FORUM : LLOTJA I EOI DE LLEIDA\nPel que fa a La Llotja, per tal d’assegurar la distància social recomanada, ens traslladem a un espai més gran: l’auditori Ricard Vinyes, amb una capacitat real de 1000 persones (actualment reduïda al 50%).\nS’establiran els protocols sanitaris corresponents tant a la Llotja com a l’EOI de Lleida per garantir la seguretat dels assistents en tot moment: Presa de la temperatura, punts amb dispensadors de gel hidroalcohòlic per tots els espais comuns, accessos senyalitzats diferenciats (entrades i sortides).\nAquests protocols d'actuació s’actualitzaran al setembre.\nAquesta activitat queda anul·lada per motius d’aforament limitat. Estem buscant una alternativa lúdica/cultural.\nS’ha reduït l’aforament a les aules on es realitzaran les experiències d’EOI. Per tant l’accés a aquests espais estarà limitat per numerus clausus. Malgrat això, es podran recuperar posteriorment, ja que s’enregistraran en vídeo totes les activitats del Fòrum.\nRECONEIXEMENT OFICIAL DEL VIII FORUM EOICAT\nHem tramitat al Departament d’Educació el reconeixement oficial del VIII Fòrum EOICAT, en les dues modalitats: presencial i on-line. Estem pendent de confirmació.\nESMORZARS I DINAR\nLes empreses encarregades del càtering, aplicaran les mesures preventives següents:\nPel que fa a aperitius, se serviran de forma individual, es faran servir envasos de vidre o de material d'un sol ús. S'haurà d'accedir a la zona de la restauració amb mascareta i les mans netes (s'establiran diferents punts amb dispensadors de gel hidroalcohòlic). Les taules i espais estaran degudament separats per tal que tots els assistents puguin respectar la distància social. Les zones comunes amb més assiduïtat de persones seran desinfectades amb màquines d'ozó.\nTenim moltes ganes de veure-us a totes i a tots al Fòrum de Lleida. Gràcies un cop més per ajudar-nos a fer-lo possible.\nMentrestant, mireu de passar un bon estiu i cuideu-vos molt.\nLa junta de l’EOICAT\nGUANYADORES CONCURS EOITALK…\nUN LOGO MOLT ANIMAT\nCREAR DES DE DINS, CR…


Data i hora oficial: dimecres 18 de maig de 2022, 12:39:07\nInici → Informació administrativa Factura electrònica per a empreses\nLes persones físiques, jurídiques i les entitats sense personalitat jurídica que realitzen prestacions a favor de l’Ajuntament d’Esparreguera han d’emetre factura en suport electrònic, d’acord amb allò que disposa l’ordenança no fiscal núm. XXV de Transparència electrònica i administració electrònica del referit ajuntament.\nÉs per això que es posa a disposició de tots ells el servei de facturació electrònica, d’acord amb el que disposa la Llei 25/2013, de 27 de desembre, d'impuls de la factura electrònica i creació del registre comptable de factures al sector públic\nEntrar al punt d'entrada de factures de l'Ajuntament d'Esparreguera que trobareu a la Seu electrònica i seleccionar l'opció Enviament de factures\nSeleccionar el fitxer de la factura i afegir-lo a la llista de factures a enviar. El sistema permet, en un enviament, afegir més d'una factura. Un cop s'hagin introduït totes les factures a enviar cal seleccionar la opció Envia.