Política de Cookies - Fujikawaguchiko - Japó\nPer poder-te oferir la millor experiència possible, Villa May Queen fa servir cookies pròpies i de tercers al web amb finalitats tècniques, analítiques i de màrqueting. Si segueixes navegant pel nostre web, significa que acceptes l'ús que fem de les cookies. Per a més informació, mira't el nostre Avís sobre les cookies.\nAquest avís sobre les cookies aplica a www.villamayqueen.com, que és propietat i està operat per Villa May Queen, i descriu com fem servir les dades personals que recopilen les cookies i altres eines, com ara els píxels, (en endavant "Cookies") al nostre web www.villamayqueen.com (en endavant "Web").\nSi en el teu cas vols que es deixin de fer servir Cookies amb les finalitzats que es descriuen aquí i no trobes cap opció per donar-te de baixa directament (com per exemple, a la configuració del navegador), posa't en contacte amb mayqueen@mfi.or.jp .\nSi tens cap pregunta o queixa sobre com processem les teves dades personals o vols exercir algun dels drets que es descriuen en aquest avís, pots posar-te en contacte amb nosaltres a: mayqueen@mfi.or.jp . També pots posar-te en contacte amb l'autoritat de protecció de dades local.


Acord per a la signatura del conveni de gestió del passeig Marítim de Palma | Page 2 | Ports de Balears\nAPB i Ajuntament de Palma podran rubricar l'acord perquè entri en vigor el 2020.\nEl Consell d'Administració de l'Autoritat Portuària de Balears (APB) ha acordat aprovar el conveni amb l'Ajuntament de Palma per a la gestió de passeig Marítim Gabriel Roca, una vegada introduïdes les modificacions indicades pel Ministeri d’Hisenda i obtinguda l'autorització preceptiva per a la seva signatura.\nAixí mateix, el Consell d'Administració ha facultat al president de l'APB per a la signatura del conveni. Un vegada que l'Ajuntament de Palma procedeixi a la seva signatura, el document es remetrà a l'organisme públic Ports de l'Estat.\nEl pas següent serà tramitar la publicació en el Registre Electrònic de l'Estat d'Òrgans i Instruments de Cooperació del sector públic estatal (REOICO) i en el Butlletí Oficial de l'Estat, tràmits preceptius per a la seva entrada en vigor. D'aquesta manera, es donarà via lliure a la licitació de les obres de remodelació de passeig Marítim dins el primer trimestre del 2021 i a l'inici de les obres a finals d'aquest any.\nPressupost de 43 milions d'euros\nEl conveni regula i estableix els compromisos que ambdues parts assumeixen. Així, l'acord estableix que l'APB es farà càrrec de les obres de remodelació i millora del Passeig Marítim i l'Ajuntament, per la seva banda, s'ocuparà del manteniment de l'espai.\nEl projecte constructiu de les obres, elaborat per la UTE JAMLET-TYPSA, contempla actuar en 169.010 metres quadrats de passeig Marítim de Palma i té un pressupost estimat de 43 milions d'euros.\nAquesta intervenció persegueix diversos objectius, entre ells la millora del transport públic i els mitjans de transport sostenibles en detriment del vehicle privat, la pacificació del trànsit rodat, la millora de la permeabilitat transversal entre el port i la ciutat, la unificació d'espais residuals per generar espais lliures vinculats a al passeig Marítim i la potenciació d'usos i activitats al llarg del passeig.


Can Carrasca - Animafesta: de maig 2017\nOntinyent, a dilluns vint-i-nou de maig de 2017.\nNo he pogut escriure allò que em calia escriure.\nHi ha "obligacions" que maten.\nVeurem si demà hi ha sort.\nAleshores, he volgut asseure'm i acomplir allò que aquest matí he comentat amb el senyor Antoni Cabanes, poeta. Si puc, en pillar un moment, ratllaré alguns versos.\nDeu ser perquè m'agrada molt haver despertat i seguir despert.\nI les cireres...\nI quina imatge...\nM'agrada massa aquesta fotografia...\nNo, no l'he feta jo!, que estic a anys llum de la qualitat, tècnica, preciosisme i gust del senyor Juanjo Alcaide, que és qui me l'ha feta arribar, i molt amablement en demanar-li-la... Resulta que és una de les meravelles que el senyorhome aquest publica a l'Instagram aquell. Així, com qui no vol la cosa... Ha estat una sort fer-li cas i entrar en la xarxa aquesta de l'Instagram, xe...!, primer perquè puc admirar casos i coses d'aquestes (has vist la multiplicitat de llums? I les tantes textures que s'hi poden trobar, i els colors?), i segon perquè puc atrevir-me jo també a jugar sense ser cap gran ni petit fotògraf. Tinc ben clar que no ho sóc ni ho seré, que aprofite la xarxa més per fer joc amb els meus alumnes (acostumats al no-llegir més comodista) que no per lluir el què no sé... Les meues fotografies no tenen treball sinó casualitat, poc a poc hi aprendré, però mai no deixaran de ser casuals.\nAquesta foto em té subjugat... És d'aquelles que Juanjo fa per fer, perquè és addicte a la bellesa. Allí on no hi ha res, o sembla que res no hi ha, de sobte, ell sap treure i extreure tots immensos. Ho vaig saber, la seua màgia, fa ja set anys quan l'acompanyava per un Bocairent festiu amb creixences i, a la placeta de la Presó, ens trobàrem sobre el mur de pedra d'a Xaloc un trombó descansant. Mira..., va i el fotografia i en treu una magnífica instantània, per brillant, per senzilla, per corprenedora... Em té tan enamorat aquella foto...\nSón imatges que no ningú voldrà, i que potser ningú tampoc no valorarà, tant de cable, tant de cable... Ell també ho pensava, i crec que en això del valorar el vaig sorprendre jo... En aquell temps en què un servidor feia calendaris i altres miratges d'aquells elegants, li vaig demanar alguna fotografia morocristiana per tal de fer de portada, de l'any dels Moriscos, si no m'equivoque... I trobe entre les tantes que, amb generor, va oferir-me, una d'una banderera i una ambaixadora d'Ontinyent, d'esquenes, amb un rar joc de braços i els llums de festes al davant... Va flipar quan li la vaig assenyalar. De portada més bonica mai no en tinguérem...\nAquesta foto la trobe espectacular, com tantíssimes de les que Juanjo va fer enguany a l'Agullent vicentí. M'inspira moltes coses, poesiètiques i no..., que em fa riure, i molt, la nostra degeneració tècnica amb això dels llums de festes, que lluny d'il·luminar, usen de les noves tecnologies per decorar amargament, que de boniques no solen tenir un res, i necessiten de focus potents a la vora, voreta, per assolir una funció que, abans, amb les arcades de bona bombeta sobrava...\nEm quede, però i com no, amb la visió poètica. I m'alegra massa trobar inspiració, torbar-me, en aquestes imatges vistes per Juanjo.\nAra mateix estem treballant en un etern projecte en què les seues imatges i la meua interpretació escrita van ensems... De ben segur que hi apareixerà la foto aquella del trombó... Com tot allò que té guardat i m'ensenyarà em deixe tan bocabadat, de ben segur que no hi haurà, ni les tindré, paraules...\nHabitualment, quan parlem de cartells bonics, no sol el públic general cap cartell basat en alguna fotografia. Fins a un cert punt, entenc la jugada, que solen ser imatges amb una qualitat dubtosa d'enfocament, enquadrament, llum, color..., hem arribat a veure cada cosa!\nA més, en moltes ocasions que no es deuria, la preocupació per la tipografia ha estat inexistent. Plaf!, ací deixe caure el mondongo informatiu i que siga el que la possible poca formació, interés o gust mateix dels organitzadors festius vulga, quan no són ells els qui improvisen per eixir d'un mal pas... Exemples? Només cal pegar una volteta per tanta Setmana Santa com es guarda a Carrer Cartelleria...\nAquest mes de maig, que vull que se'n vaja dins una caixa de fusta de faig, m'ha donat dos exemples útils a l'hora de trencar una llança, o quatre si calen, a favor del treball ben fet, i fotogràfic...\nEls cartells de la Fira Mudèjar d'Utebo i el de la Revolta dels Segadors de Santa Coloma de Farners em semblen espectaculars en aquest sentit. La força de les mirades de tots tres personatges transpassa qualsevol paret, vidre o pantalla. Les grafies i els tons del segon, amb la sang de la degollació ben present, arriben a deixar-me al·lucinat! Les meues felicitacions als autors. Els organitzadors de les celebracions que anuncien, com sol ser costum, no els citen...\nCarles Dénia versiona el Cant Espritual d'Ausiàs March...\nOntinyent, a diumenge vint-i-huit de maig de 2017. L'Ascensió.\nNo sé si hauràs tingut l'oportunitat de llegir el Cant Espiritual d'Ausiàs Marc... A la fi de la seua vida, el poeta, diví però fotut, molt fotut, clama pietat al cel, i compassió. S'adreça al seu Déu amb l'altivesa de qui se sap tan alt i es reivindica, tot i atrevint-se a parlar-li de tu i amb mots que no poden deixar indiferent qui el llig, qui s'apropa al valent Ausiàs més temerós sabedor de la proximitat de la mort inexorable i del fatídic Judici...\nAra, resulta que Carles Dénia s'atreveix a musicar-lo, aquest incommensurable Cant. I demana recolzament a través del Verkami... I un servidor, malgrat tots els prejudicis que m'ha causat darrerament el sistema, preferisc pensar en els beneficis en què he participat,a què he ajudat, guanys comuns en fets de cultura i art indiscutibles. Per això he participat i per això et propose que t'unisques tu també a la barbaritat aquesta que, realment, pot ser històrica... Ací tens tota la informació.\nI com que me l'agrairàs, et dic d'avantmà un "de res!".\nJa ha parit la burra! Tenim falla municipal de València...\nOntinyent, a divendres vint-i-sis de maig de 2017.\nAu!, ja tenim ací la tan cacarejada falla municipal valenciana... I sense filtracions interessades... Quin país d'autodestrucció! Això sí que és un "equilibri universal", tanta voluntat de tocar els d'allonses del veí discrepant com hi ha, que diuen que ja ni les Falles s'hi salven. Com si no fóra això mateix una Falla per més pulcre i alicatat que es vulga presentar el producte...\nUn projecte més! I com que el pèndol de l'art passa d'extrem a extrem, de tants anys seguit de vareta passem a un projecte de volums tancats i santjoanista alacantinés en el color, coses del dissenyador de torn que s'ha cridat a participar en el treball guanyador...\nQue si m'agrada? Vols que et responga com s'estila, atenent-se tant sols al poc trellat del propi pensament polític? No, si vull ser ben bé jo, et fotré dient que si no veig el producte final, ja poden mostrar-me prèvies, que només es poden crear espectatives, i això no és gens bo perquè poden acabar cremant-te abans d'hora... Ho diré en veure-la plantada. Ni de bon tros em sembla tan atractiva com la de l'any passat per aquestes hores, això sí, però, i qui sap? Deixem treballar els artesans...\n... i avisem els tecnòcrates de la propaganda i bongovern municipal. Estimades i estimats professionals del ram de fer florir publicament ordres administratives: sé que enguany vos toca estar molt ocupats ara que ja s'esgota el discurs tan oportú com oportunista de la patrimonialització mundial i tal, i vos en toca buscar-ne un altre... Feu el favor de no començar amb la matraca que un artista de fama internacional (i d'origen càntabre) signa aquesta falla quan porteu temps afirmant que no hi ha dissenyadors com els d'ací (els nostres, els de casa, els de la terreta, els de...) en voler justificar els cartells de festes que editeu... Vos agrairem un discurs fals, com sempre, però coherent.\nCorrent sense por, i amb l'ànima baldada...\nOntinyent, a vint-i-cinc de maig de 2017\nEl llibre m'arribà ahir mateix. Aquesta vesprada que he tingut per fi temps, m'he posat a llegir-lo. L'he devorat. Ara mateix acabe de tancar amb recança la tapa i, adolorit a l'ànima pel contingut i als ulls per la petitesa exagerada de la lletra, no puc estar-me'n de deixar dita alguna cosa a aquest dietari... No sóc jo d'escriure sobre les massa coses que llig, però aquesta obra m'ha deixat del tot baldat... I la cosa no començava gens bé, que es tracta del darrer dels punyeters "llibres obligatoris" destinats a fer odiar la lectura als nostres alumnes que em tocava llegir en aquest curs. Sincerament i entre nosaltres, m'ha tocat tragar-me, sobretot en els cursos de castellà, autèntiques animalades antiliteràries, frustrants i escapçadores de qualsevol imaginació adolescent... Ara, però, ha estat del tot diferent, i bé que ho agraisc, de totes, totes...\nAltre aspecte que em frenava és la cosa de l'anunciat drama amb què anava a trobar-me de cara i amb presses... Des que he viscut abstret en la meua absurda tragicomèdia vital, i des d'abans encara, m'he negat a llegir històries que em pugueren dur a cap empatia catàrtica. I no és que m'haja tocat fer el cor fort per llegir, no. Aquest "Córrer sense por" de què et parle m'ha fet fort el cor a mesura que anava llegint la immensa història basada en la vida de l'atleta Samia Yusuf Omar, morta mentre provava d'arribar a les costes europees fugint d'una Somàlia dominada pel jihaidisme. No puc dir cap altra cosa més que no siga aconsellar-te' ferventment si és que t'abelleix llegir cosa bona. A més de tractar-se d'una història actualíssima que defineix perfectament com és en cert l'essència del nostre món global, és una gran denúncia. Giuseppe Catozzella ha aconseguit un fenomenal amplificador que encara cal que ressone més del que fins ara ha sonat. Perquè de desgràcia social que omple de mort la Mediterrània no té aturador i ens arrossegarà a tots d'una manera o d'altra, tard o d'hora... A més, la bellesa i sensibilitat amb que és escrita la novel·la, reforça encara més el missatge, amb un lirisme més vital que no posturejador, que arriba..., malgrat un bon cafís de posturejos políticament descomprometitzadors que en pitar-me als oïts han anat llastant-me en l'emoció i que també em cal anotar si vull ser-me sincer...\nCom a esquer publicitari, usa l'editorial de la lletra petita una frase de Roberto Saviano: "Tens la sensació que aquestes pàgines t'han canviat". I és cert; que no m'han canviat a mi ni res...!, note que no sóc el d'aquest migdia (ai las!) i que la meua sensibilització és diferent malgrat trobar-me ja bastant sensibilitzat amb allò de les veritats i les mentides de l'emigració i necessite, d'una manera o d'altra, implicar-me en l'ajut a qui de deveres puga necessitar del meu alé i la meua acollida; perquè, segurament, tindrà moltes més esperances i motius per viure que no jo, més que res perquè bé que ha demostrat que per ells lluita, fins a comprometre la mateixa vida.\nNo puc tancar el llibre després d'alçar-me del confort del meu sofà, deixar-lo a la prestatgeria i anar-me'n a l'altra comoditat del meu lleu llit.\nNi perdre el temps amb les xorrades absolutes amb què per ací et distrec.\nAlguna cosa s'ha trencat en mi ja quan Samia ha necessitat fugir d'una terra que no l'estimava...\nBalons (de platja) a l'aire...\nOntinyent, a djous vint-i-cinc de maig de 2017.\nConten que un dia, un famós polític d'aquells del segle XIX, el nové marqués d'Albaida, arribà de visita al poble que donava nom al seu marquesat per buscar vots. En preguntar als pròcers albaidins què necessitava la població, què podria fer per tots els veïns, aquells li expressaren l'opinió que, potser, Albaida necessitava tindre platja...\nEl polític, astut i rebregat, va respondre amb vehemència que n'estava d'acord i que ell contribuiria de manera significativa a aquell tan il·lusionant projecte que, sense cap mena de dubte, tant de benefici suposaria pel poble que ell duia tant al cor, sent càntabre, com al cognom. I s'alçà una onada d'aplaudiments.\nPassaren immediatament a les qüestions tècniques aclaratòries: ho farien a parts iguals. Ell es comprometia, des del seu poder a Madrid, a posar la terra allà on considerara el consistori albaidí. L'ajuntament, caldria que portara l'aigua de la mar.\nUn segle llarg després, un alcalde de Xàtiva va afirmar en plena reunió pública de propaganda electiva que la gent del seu propi poble era "burra"; que els havia promés que si el votaven, ell els duria la platja al cor de la Costera..., i el van votar!\nAra, al meu poble, a l'únic carrer on sembla que hi ha comerç, l'ajuntament ja ha posat els balons. Ara només cal esperar la platja...\nLa Mort, que de nou colpeja...\nOntinyent, a dimecres vint-i-quatre de maig de 2017.\nHui soterrem el pare de Tono, el sogre de la meua germana Noemí, l'"auelo" del meu nebot Abel.\nCrec que la manera anglosaxona aquella pel condol, la de dir que tinc en els meus pensaments la família del difunt, és la que més se m'escau ara mateix per tal de manifestar la meua pena; i la més sincera també. Perquè no he parat de fer voltes i voltes al meu cansat cervell sobre el dolor que tan sorpresiva mort haurà suposat per la seua dona, a qui mai no he vist allunyada d'ell ni pels centímetres físics ni encara menys dels de l'estima...\nI com no, he pensat i repensat sobre el dol del meu nebodet. Sobre la gestió del seu profund trencament...\nAbel, acomplirà la propera setmana deu anys. És aquest, per tant, el seu primer i vertader contacte amb la desconnexió amb una persona estimada. Tanta curiositat com ha sentit pel tema des de sempre, tanta pregunta eixerida com ha fet, sobretot amb la mort de la tia Sari que fins i tot va arribar a inquirir-me a mi... Ara que se n'ha anat una de les seues figures senyeres, el seu admirat "auelo" amb qui compartia tant de carreres, de futbol i d'històries de les que et deixen un somriure per boniques... Sé que es refarà perquè és com és i té a la vora uns pares extraordinàriament amatents. Però no puc evitar jo amb aquestes pensades el meu primer contacte seriós amb el fet de l'adéu per sempre, i m'esgarrife... Fou el del meu padrí, inesperat i esglaiador. Em marcà per a mal i pitjor. I ara, de nou, torne a espantar-me davant la solemnitat del buit que s'hi crea. Tan fondo que necessitem de cabassades de justificacions innecessàries per cobrir el pou, per justificar allò que l'estima i la natura barallen...\nM'ha arribat molt aquesta mort per diversos motius. El primer és el personalment situacional; el del tant de temps preparant-me i resseguint l'adéu de la mare de la meua amiga Isabel, que ja havia arribat a pensar que la Parca es complaïa en la crueldat venint amb tardances i mandra; i la culpabilitzava moralment per concedir tant exagerat i allargat calvari a la interessada dolent i la dolgudíssima companyia. De sobte, i pels volts del dia que concita en el meu món tota classe de malvestats, el de santa Rita que tant em tem, me n'assabente d'aquesta gran novetat, tan certa: que se'n va perquè no té remei i, efectivament, que se n'ha anat... I això, capficat com estic per diverses expressions de dol que m'han arribat de diversos amics aquests dies, la memòria inevitable de l'adéu a la meua padrina i la preocupació per la immediata operació seriosa d'una familiar propera... I quan tot s'acumula en aquest final de curs caòtic, em revé l'altre motiu, el de la sinergia personal, i inevitable.\nM'ha dolgut, i molt, per la bonhomia de qui se'n va. Home valent i emprenedor i sincer, i respectuós també, que amb mi ha usat sempre d'una amabilitat estremada i que lluny de qualsevol severitat, trobava del tot respectat i respectable, potser per la seua assertivitat mateixa... Ara mateix fa un any que vaig asseure'm tranquil·lament per xerrar amb ell i comentàrem uns assumptes familiars realment greus. Les seues paraules sempre giraren, en la conversa aquesta com en totes les converses que tinguérem, sobre la possibilitat, l'intent i l'assoliment. Li estic molt agraït pel tracte i, ara, sobtat encara per l'adéu, provaré d'encaixar-lo amb la seguretat cordial que em transmetia.\nÉs difícil parlar més de la Mort com jo ja parle. Més que res pel cansament que el dir adéu suposa. El mai més veure ni compartir infantil que s'encasta en cadascun dels sincers t'acompanye el sentiment, amb què acompanye. Perquè sempre que ho dic, hi ha sentiment, i el sentiment és cert. I, en allunyar-te un poc, veus que només queda això mateix, el compartir el sentiment mateis: ser a la vora més que no faces cap falta. He pogut corprovar que només la presència és suficient per qui pateix la pèrdua de manera més directa. Per això mateix seré hui present des del silenci i la dificultat que tinc de parlar-ne ara mateix que em lliges.\nLa meua abraçada, doncs, als que em són meus, si em volen seu.\nI la meua companyia en aquesta nova solitud, jo que ja tant crec saber de soledat...\nAntonio Sanchis Sanchis, que ens descanse en pau.\n"que malgrat la boira, cal caminar..."\nHan posat un "pirulo" roig al capdamunt del campanar del meu pobleeee!\nOntinyent, a dimarts vint-i-tres de maig de 2017.\nAl Campanar de la Vila, xim pum, ole i ole pum, catapum, mec, el majestàtic símbol de l'skyline físic i sentimental del meu poble, li han posat un "pirulo" vermell... Parlant amb propietat, en canviar la bombeta (bombota) elèctrica blanca que hi ha "de tota la vida" a sobre del tot de l'estructura de ferro que corona el monument, a sota de l'antiga penella i actual creu i parallamps, n'han posat una de vermella.\nJa sé que això de "pirulo" és un mot castellà que designa una mena d'olla a l'antiga i una llum cridanera (i un gelat) a l'ara mateix; però és el mot que ha usat, tot preguntant si jo sabia res del tema, una veïna... Em quede parat... Una llum vermella? No en sé res i no ho he vist... I ja em baquege del tot quan aquesta veïna remata la seua jugada definitòria... "Pos sí, i li queda com a un Cristo dos pistoles..."!\nCom vaig a deixar passar jo l'ocasió de fer un tomb per veure tal meravella?, l'ajuntament aquest, que és capaç de qualsevol animalada low cost per tal d'eixir en els papers i tal... he, he, he... Igual és una cosa pròpia d'alguna legislació en vigor sobre avisos de seguretat aèria en un edifici exempt de tanta alçada i tal..., però recorde que vaig llegir fa temps que el llum per a tals menesters calia que s'encenguera i apagara, un dels sistemes rotatoris d'emergència aquells... No crec que haja arribat a tal extrem ningú al poble..., però com que jo ja m'ho crec TOT!\nI res; aprofite l'ocasió que me'n vaig de "tardeig" amb una amiga que de per ací sap la que més i li ho comente... "Ai xicon!", em solta... "en ma vida crec que una simple pereta" (perota) "haja donat per a tant"... I resulta que comença a contar-me dirs i girs que ha anat escoltant del generós públic que li s'ha arrimat per preguntar-li sobre tal xambada que em quede fos, com la bombeta (bombota) vella que vam fotografiar el passat Diumenge de Rams amb alguns xiquets de la Confraria mentre esperàvem per fer la foto amb la Soledat... Com que la major part de les facècies són a la clara de caire sexual, me les estalviaré, que per ací passa molta xicalla..., ho deixe a la teua enfebrida imaginació..., el monument senyer, palplantat, erecte al mig del poble (home, mig, mig...), acabat en una llum vermella pròpia de... "I sort que no és de les que roden...!". Crec que no m'he rist tant en temps amb la imaginació del meu veïnat, que fins i tot algú s'ha queixat que no siga de llum d'aquella led que vaja canviant de colorets, eixe roig tan marcat... Una llàstima això que ja no estiga de moda fer versets satírics... Dona, supose que costarà d'acceptar pel comú del general girar-se i trobar-se constantment aquell roig viu, però que si s'ha fet com a cosa necessària, ves a saber també, o obligada potser, acabarem acostumant-nos del tot, com ens acostumàrem als quatre corbs negres que hi afegiren quan la darrera il·luminació, amb cap voluntat de disimul, en la part superior de la banda de rajoles, en els temps atziacs de l'alcaldessa del "pirulo" (per perol...); sí, aquella que, a mi, em costà la feina en alçar massa la veu...\nBé. Que en fer-se fosc ens hem apropat un poc i sí, es veia ben vista una llum al caramull del tot vermella intensa, la mare què... I des d'allí, a la plaça de la Vila que me'n puge. Salude el senyó rector que em passa per la vora i prove d'enfocar i fotografiar la cosa... Com que hi ha la base de l'actual creu, s'ha posat un llum vermell però que només es veu ben vist de la banda de Llevant, així com tort i/o despenjat sense estar-ho, perquè entre la dificultat d'accés, el perill de la situació i l'escasa maniobrabilitat que allí dalt hi ha, gràcies i tot que hi ha qui ha accedit a aquell espai justet, encofurnat...\nJa veurem el temps com passa què deixa de l'anecdotari..., que si algú s'ha pensat que és un pallasso (no sé el perquè tampoc ho han dit), que si és com una diadema de "despedida de soltera"... Si ens encantem amb les tonteries i deixem passar les coses més importants i afectoses... Tant que, jo mateix, acabe d'escriure un text al meu blog sobre el tema...! I el tanque pensant que encara riurem...!\nUna famosa cançonella sobre com és de merdosa, de vegades, la vida...\nOntinyent, a dilluns vint-i-dos de maig de 2017.\nParle amb una amiga de com és de punyàstica la vida aquesta, i no sé el perquè acabe cantant-li una cançonella de l'Albert Pla, de quan jo era estudiant i tal, justament pel tros aquell que parla de la gran cagada de l'amor...\nAh, que no has escoltat mai l'Albert Pla? Aquelles sí que eren cançons demencialment necessàries pel manteniment del nostre esperit ametent i patriòtic, sí... No em digues que no has cantat mai allò de "Papa, jo vull ser torero...!"?. Doncs bé, això que et dic està a la cançó "Sequia", sí, així inaccentuada... I sí, és l'animalada que estàs escoltant. Sí, Sergi Gómez in person cantant-te eixe seguit escatològic de barbaritats. I ara després te la passe pel blog, perquè la tingues... Que què diran? Qui? A aquestes alçades de la carrera de l'Albert Pla creus que s'esglaiarà del què puguen dir d'alguna cançó seua? Aaaah, no, que parles de mi...! Que què diran de mi per penjar res així de cotxinot? Com si m'importara res... Qui no vulga pols que no passege per l'era ni li diga a qui aventa com ha de fer el seu ofici... Represàlies? Igual sí, xica, com aquella vegada que aquell senyor tan pentinat va voler reprovar-me per afegir l'epítet "sant" al nom del Joan Fustar. L'home, que no havia llegit encara el Diccionari Normatiu Valencià de l'Acadèmia de l'això, accepció segona del mot "sant,-a", i clar, és tan fàcil jutjar qui tens com enemic quan ja tens decidida la condemna (xe, sant Joan Fuster té un aforisme semblant a aquest...!). No vindrà de penjar-te aquesta cançonella ara. I si algú s'ofén, ja sap que pot desofendre's no tornant per ací, on hi cap allò sublim reflectit amb allò que fa lo rei i lo papa i del què no ningú s'escapa...\nEn el fons, només és una cançó d'amor...\n"Tens paper de water enganxat al cul,\nde l'última cagada tens caca entre les cames;\ntens sang incrustada entre els cabells del cony,\nmenstruació coagulada tens regla entre les cames.\nperò haurem de resignar'n-se a no poder rentar'n-se\nun tràgic racionament d'aigua\ni els porcs moren a les granjes\ni els iaios se'ns deshidraten\ns'empastifen les sabates de ciment per les aceres\ni ara haurem de resignar'n-se\na sofrir la cara bruta de l'amor i ho sento molt .\nPotser ara sabràs que jo t'estimo igual,\npulcrament perfumada o tinguis pus entre les cames.\nNecessito tant el teu cos com tu el meu;\nsom com dos cagaradates,\ntu i jo som com cul i merda.\nun dia fresques i un dia seques.\nHi ha sequia,\nhi ha sequia a la comarca,\nembossats per falta d'aigua.\nVine acosta't i ara abraça'm,\nobrim entre els dos la tapa:\nmira al fondo hi ha una caca,\nla gran cagada de l'amor\ni ho sento molt".\nFra Papilla ontinyentí...!\nOntinyent, a dilluns vint-i-dos de maig de 2017. Santa Rita de Càscia.\nHui és un dia molt rar. M'esmussa...\nMentre va o no va i es pot o no es pot entrar al blog, mentre rep noves de la meua salut i esperem una nova resolució fatal en la família, no puc capficar-me en cap treball, i "mera" que ho he intentat i res... I mentre actualitze el calendari diari que acompanya aquest blog a cada jornada i whasapetge amb la meua germana, me n'adone que, hui, de nou és l'aniversari del naixement d'un ontinyentí "famós"... "Famós" però d'aquells que malgrat les memòries històriques, les de veritat de la gent i no les del postureig dels polítics, no crec jo que algú s'apresse a fer-li cap distinció... Fra Papilla...!\nDoncs sí, qui anava a dir que el famós fra Papilla del clàssic devot del "Marcelino, pan y vino" era ontinyentí... Es deia Juan Calvo Doménech, i nasqué el dia de la santa de les roses el 1892. Fou actor de cinema i participà com a allò que ara coneixem com a "secundari de luxe" en un fum de clàssics, grans èxits tots del seu moment: "La hermana San Sulpicio", "Eloísa está debajo de un almendro", la "Historias de la radio" que tinc entre les meues predilectes, dues obres de Luis García Berlanga ("Los Jueves, milagro" i "Calabuch") i també a "Fray Escoba"... Fins i tot feu un "Don Quijote de la Mancha", sent ell el Sancho Panza del gran Quixot Rafael Rivelles... Quasi res...\nDoncs això, que un record a aquest paisà, que morí el 1962. Esperem que, quan convinga la foto i tal, algú que vulga eixir en premsa a baix preu se'n puga enrecordar d'ell... Si no és ara el moment, amb tal com s'estila això...\nUnes reflexions sobre allò de fer foc festiu a la muntanya...\nBiar, a dijous dèsset de maig de 2017.\nEm contava el dimarts ma tia Carmen com son pare, guarda forestal, quan era ella xicoteta, sempre faltava un dia a les festes de Muro. Eixe dia, l'home es desplaçava a Biar, a les sempre coincidents festes de la Mare de Déu de Gràcia. I sempre en tornava bocabadat..., i espantat també! La de foc que s'encén a totes les muntanyes del terme quan ix la patrona dels biaruts de la seua ermita, camí del poble. La por immensa que li corria a l'home que no s'encengués cap serra i pels quatre costats... Allà on jo veig meravella dels sentits i glorificació dels símbols, aquell recordat senyor hi veïa pànic ver pel perill absolut que segons ell suposaven...\nI sí, és la història de sempre, a la que estic fent voltes aquests dies; la que em repetiren ara fa una setmana amics i desconeguts del Biar que només conserva les fogueres, mirífiques, de l'Ave Maria i el rastre que ressegueix el camí des del port. Quatre fogueretes més a la vora del camí i poc més...: només la memòria i el repetir a tall de mantra... "Abans a tot el terme"... "Moltíssimes fogueres"... "Espectacle aborronador"... No ho dubte, jo mateix vaig aborronar-me amb el no-res que se m'insistia que és ara la cosa; amb el què fou...\nI de tant parlar-ne, van apareixent en la parla moltes sensibilitats diferents. És ben clar que els qui fan les fogueres posen tot l'interés en què no hi haja cap incendi, i preparen de valent cada espai, el desbrosten i el mantenen net, estan atents als vents...; que si només es fan aquelles on es pot arribar fàcilment amb una autobomba bombèrica per evitar cap dany...; que si som uns descastats, que amb la tecnologia que hi ha hui en dia seria molt fàcil tornar a omplir les serres de fogueres com abans tot reduint-ne el perill del medi ambient, i ja vories si vindria turisme i tot. Que si no potenciem allò que és més nostre i diferencial, acabarem semblant-nos a qualsevol poble de per ahi...; que si la culpa la té la joventut que només pensa en empetorrar-se als seus locals i no es fa avant en defendre i mantindre les tradicions...; que si cal fer-nos mirar si és del tot lícit posar en perill les serres per mantenir una tradició decadent (i encara hi ha qui m'afegeix " i/perreligiosa"... En poques paraules, de tot açò, i ben remesclat, és que he mercat a places i carrers. Jo em limite a compilar i a reflectir...\nEm va agradar moltíssim l'espectacle, i em cal dir-ho. No li augure tampoc jo massa més anys d'existència, vista la tossuderia amb què el nostre temps està tractant les nostres expressions arcanes relacionades amb el foc festiu... He parlat ja moltes vegades del tema i continua obsessionant-me el reduccionisme que patim, motivat per una voluntat d'hiperseguretat social i paisagística que si fos sincera, global i total... Però que en realitat és ben falsa, perquè a cada casa fan cremar el gresol d'una manera distinta, i hi ha permissions i prohibicions que només s'entenen al caliu de l'interés polític dels governants, i al caprici de les urnes...\nAqueixa "seguretat davant tot" diu molt de les pors de la nostra societat, i les manies que no curen els metges també... Hem passat, com parlava jo amb un tio meu valldalbaidí ja fa molts anys, d'emblanquinar les fronteres de les cases per a la festa major i trobar-les als dos dies mascarades pels coets de la cordà (i quan més mascares i més altes millor es considerava que havia anat l'espectacle) a presentar denúncia si el correfoc, tan controlat com és, t'ha picat la persiana de la finestra... Així han acabat les mostres de foc popular, amb unes assegurances inassumibles que les estan fent desaparéixer quan no tancant-les en gabies metàl·liques fetes a posta, com a la cordà de Paterna i les carretilles de Bigastro...\nMireu la baixada absoluta i recentíssima de disparadors als Moros i Cristians de Banyeres de Mariola, —que ha arribat a extrems "dramàtics" a Muro—, per les limitacions a trabucs, trabucaires i pólvores. A Alcoi s'ha mantingut el nombre d'arcabussers gràcies a les maniobres polítiques d'uns i d'altres... Mireu com és de trist l'apoteòsic final del Tractat d'Almisrà al Camp de Mirra en no poder tirar dues caixetes de pirotècnia xinesa atés que hi ha pinades a una distància marcada per una llei que no ha visitat mai la netíssima serra del Campet. I en aquest sentit, s'arriba al summum a Cocentaina, on ni les salves d'ordenança a la porta de l'església poden ser llençades per la Mare de Déu perquè en línia recta, Mariola està massa a la vora... Però mentre volem, justament, protegir la Mare Mariola, a un poble de la vora de la resseca solana del Pare Benicadell podeu trobar ciris encesos a l'aire lliure i a qualsevol hora del dia en un conegut indret de caràcter marià; i ací no passa res...?\nVal també que l'enginy ha fet que si no pots fer açò, es creativitza l'allò, com ara ha succeït en la desfilada amb torxes fetes amb leds des de la muntanya del Bolón en els Reis d'Orient d'Elda.... Però no direu que amb la pirotècnia i la tecnologia les alimares, les fogueretes, de la Mare de Déu del Miracle de Cocentaina són una altra cosa i que, dins el nou espectacle d'encesa, poden arribar a ser secundàries davant les fonts pirotècniques, els efectes i les músiques...\nTendim a la normativització social amb l'amansiment de l'excés festiu? No ho sé dir ara mateix, però tot apunta que sí a l'asèpsia. Temps tindrem d'analitzar els rapidíssims canvis que la normativa, o com en el cas de Biar la prevenció, l'autocensura en benefici de la conservació de l'acte (que eixa n'és una altra, i de les bones de tractar) produirà en la festa... De moment, ara que hi ha alcaldes amb pleits (com el de Cullera per haver permés el castell de focs que encengué la serra del Castell amb la premsa al davant), la cosa es posa més que interessant... Què no s'ha cremat molts anys algun matollar del tossal de Santa Anna d'Ontinyent amb el castell amb que s'acaben els Moros i Cristians, per afegir algun cas no penat? I a Biar, que no s'encenguen fogueres a la muntanya potser evitarà que el castell de focs "substitutiu" no pegue foc a alguna riba del castell des d'on es llença?\nÉs tot molt complex... De moment, només tinc una conclusió apriorística clara, i més com a mena de desig que no cap altra cosa... Espere que les Fogueres de la Mare de Déu, a Biar, siguen allò que els mateixos biaruts desigten que siguen...\nSóc jo també un robot romàntic decorador?\nOntinyent, a dijous dihuit de maig de 2017.\nUna de les coses més interessants que ha resultat de les pujades i baixades Ontinyent-Biar amb la meua quefa, lady Barberà, ha estat la constatació que hi ha coses que no poden ser..., d'allò de les casualitats i tota la pesca... Com per exemple: com és possible que la senyora Alaska i el seu companyó Nacho Canut hagen publicat el seu disc "Canciones para robots románticos" (2016) sense ni coneixer-me ni haver parlat amb mi? Si és que conten la meua vida fil per randa en el moment en què jo estava vivint-la al peu de la seua lletra...!\nLes cançons que ha anat posant-me Laura m'han fet veure que o bé jo també sóc un autòmat romàntic, cosa que no dubte en absolut (per titella i per bledós amorístic), o bé sóc la persona més previsible del món, que també... A saber la de fanocs que, com jo... De moment, ara mateix estic parlant a través del facebook amb una...\nEi, potser no he escrit poesia sobre la debacle perquè ja la feien ells? Però no..., no crec, en aquesta explicació del perquè he redecorat a més no poder ma casa, ells acaben dient que "sólo se que da lo mismo si tú no estás", i jo pense que no, que no dóna el mateix: ara no tinc cap dubte que és molt millor, tot ple d'elements gòtics monumentals!\nAu, a posar-me el disc a tope mentre netege casa...\nAl boig!, al boig!\n"El pare Jofré defensant el foll". Joaquim Sorolla i Bastida (1884).\nBiar, a dijous dihuit de maig de 2017.\nAnava apressat el pare Joan, depresseta, i amb el cap catxo, des del convent de la Mercè a la catedral valentina, capficat no pel sermó quaresmal que anava a pronunciar en aquell dia de sant Sergi de la Capadòcia de l'any del senyor de 1409, sinó per no xafar cap dels tolls d'aigua que havien quedat al terra de la ploguda de la nit anterior amb aquelles sandàlies corcades..., i carpit pel fred que feia encara, tan prop com eren del migdia, que aquell febrós febrer acabaria amb la salut de tots... I de sobte s'escolta uns crits alegres que cap a ell mateix avancen, tan alegres com els que pot soltar una torba d'inconscients torturadors infantils quan encalcen i torturen una víctima propiciatòria... Al boig!,al boig!\nS'atura i encara sort de no caure!, que es troba de cara, i li xoca al damunt, un pobre orat que fuig cames ajudeu-me d'un escamot curt de vailets sorneguers i perillosos, armats amb cudols de cantalar i vares de qualsevol fusta trobada... Sense pensar-s'ho, el frare oculta al darrere del seu hàbit i contra la paret el llastimer perseguit, encanat per la por a la ràbia que el resegueix. I sense saber d'on treu la força de ses paraules, esclata el frare en recriminacions assenyades als volàtils jovençols, que escampen el poll en sentir-se burxats i amb raó... El pare Joan, llavors, s'inclina amable cap el foll, l'empara, i en trobar-lo tan baldat per la cacera patida, se l'endú al convent mercedari perquè siga atés i calmat...\nEn trobar-se, curt temps després, a la trona del temple magne, revestit i amb l'ús de la paraula, comença a explicar-ho tot a un auditori amatent. I aquella perorata fou la que, entre tantes d'altres i tan convincents i meritòries com feu, el farà passar a la història: no serà convenient bastir un lloc de recer i tractament per aquesta gent que tenim per endimoniada però que potser només són malalts que necessiten, en la pietat del Nostre Senyor, ser acollits i, si és de Déu, guarits també? Pobres innocents, irresponsables i impotents de Jesucrist, injustament perseguits amb cel irracional, amb crueldat inusitada...\nQue aquelles paraules trobaren l'ànima d'alguns dels presents de possibles i calaren en l'esperit de la societat. Poc temps després nasqué l'Hospital dels Ignoscents, Folls e Orats, el primer que acollia i tractava els boigs en aquella Europa medieval tan famolenca de canvis..., i també la devoció cap a la seua patrona, aquella imatge que posaven sobre els taüts dels interns quan morien i els traslladaven per soterrar-los devora el Carraixet; i que prengué el nom de l'Hospital molt abans d'arribar a ser la patrona de València i dels valencians... I encara, aquell centre arribà a ser el germen de l'actual Hospital General...\nHui fa sis-cents anys que morí aquell mercedari, Joan Gilabert Jofré, al monestir del Puig i en olor de santedat tal i com, conten, va profetitzar el jovençol Vicent Ferrer i Miquel, a qui acompanyava en els sermons en la darrera part de la seua vida. Diuen que el procés de canonització va endavant, encara; i que prompte aconseguirà aquesta santedat.\nMoral? Moltes podrien extreure-se'n del cas. Jo em quede només amb una... Que l'acció justa d'una sola persona pot ajudar a moltes altres, fins i tot a canviar la concepció social cap un sector necessitat de la mateixa societat...\nAixò sí, a no ser que sigues predicador de campanetes, sàpies que, si t'atreveixes, seràs pres també per boig...\nI de totes les poesies visuals, quines foren les més votades???\nBiar, a dimecres dèsset de maig de 2017.\nJa se sap, des d'abans abans de festes, quins han sigut els poemes més votats al meu institut. Si vaig donar-te la tabarra amb tant de poema objecte i poema visual, bo serà que et faça coneixedor dels vots de l'alumnat, el professorat i els qui hi treballen al centre; si no, com voldràs llegir res del que puga oferir-te quan encetem la propera edició?\nDoncs ací tens els resultats.\nVal a dir que el vot ha sigut extraordinàriament dispers, senyal que les obres proposades tenien nivell i no n'ha hagut cap que en concentrara més que unes altres. Els qui han guanyat han estat vencedors justos, que ens va costar ben poc desqualificar alguna proposta que havia estat directament copiada de les xarxes...\nSi voleu veure una selecció del bo i millor de la imaginació dels nostres alumnes, prompte s'obrirà l'exposició al Centre de Cultura de Biar. Coincidint, el proper vint de maig, dissabte, amb el lliurament dels premis.\n"He quedado último y es lo que hay": altre que va com a gallina amb sabates...\nOntinyent, a dilluns 15 de maig de 2017, diada dels malfeiners.\nSe'n va content pel treball realitzat, fill del seu temps com és. "He quedado último y es lo que hay". I en lloc de sonar la declaració post-fracàs (post-ridícul, post-humiliació, post...) a humilitat, a honradesa, professionalitat, fins i tot a cristiana conformitat, l'últim classificat de l'Eurovisió d'enguany, sona a adolescent d'un ara mateix que espanta: prepotent, consentit, exigidor... I en un alard de mercadotècnia controlada (que diguen que tenim encara humor...), fa autocrítica tuitèrica (banal, desmenjada, autodefensiva...) tot penjant de les xarxes la imatge d'un pollastre humanament calçat i que, marejat, no sap on va (com tot el referent a la cançó que ha interpretat ia imatge que ha oferit), en referència al ja famosíssim erro vocal amb què ensordí el món a la final eurovisiva.\nSeguiré el joc amb aquella cobleta que fa "En la vida m'he rist més que un dia collint tomates. Em vaig girar i vaig vore..." un destarotat adolescent pujat de manera sospitosa, i ni que el maten abaixa la cresta... No li vingué de nou que li caiguera el cel damunt. Elecció, cançó, vestidor, interpretació, tot era per deixar caure l'ou... Igual és que no sabia que casar-se no és sols portar el ram? Ara carregarà amb el mort i la caixa, capellà de missa i olla com s'ha mostrat, per més que ací les culpes caldria repartir-les, que hi ha qui cria fama i qui carda la llana... Però aqueix "y es lo que hay", l'inculpa més encara. Nosaltres som molt d'allò de treure els ulls amb una canya a qui parteix i s'enganya, però és que, anant-se'n d'una carta, l'home ha acabat fent allò que diuen fent anar el pollastre...\nI en ell veig l'actitud de tants i tants joves que conec, i no tant joves... Ja deia que és fill del temps, un temps sense més vàlua que el postureig absolut, on tot són drets i no hi ha deures, d'exigències plenes i sense cap assumpció de responsabilitat dels erros propis. Els corruptes són tinguts a tall d'herois en voler fer tots la mateixa passada i no trobar càstig; i els referents màxims socials, amb un "losientomeheequivocadonovolveràaocurrir" dit de carrereta i amb veu de xiquet trapella, justifiquen les caceres d'elefants, la desviació de diners i les banyes matrimonials ensems... La feina ben feta? Què és això ara mateix? Potser no l'ha feta bé ni tant sols qui cobra per avaluar-la. Potser al darrere hi ha interessos foscos comercials que no permeten fer altra cosa a no ser que sigues la televisió portuguesa, i per un cúmul de circumstàncies d'interessant estudi. Potser el que hi ha és només un acomplir l'expedient i participar perquè no es té cap voluntat per concursar realment... i guanyar i organitzar un sarau com aquest del festival de festivals més vist del món pels cacaus que costarà... Potser caldria fer neteja profunda, però, de què?, de tot...? Potser, l'anar fent, tirant de tòpic és el què resultarà de la facècia aquesta... Total, per a qui és i com li diuen... Però com a tots els àmbits socials aquest cúmul de circumstàncies han esdevingut el pa de cada dia, i són elles mateixes les que provoquen, mantenen i retroalimenten la mediocràcia actual...\nHui, en tornar a classe, em trobaré a tota hora amb actituds d'aquestes: joves (i no tan joves) irresponsables protegits per pares helicòpter que més que no protegir-los els escapcen en no deixar-los madurar. Faré el cor fort, quin remei!, i procuraré sobretot no caure jo mateix en aquesta banalització rutínica del tot que impera. És el què hi ha...\nDe nou Blasco Ibáñez. En cent anys no és millorat el món... "Arròs i tartana, casaca a la moda, i rode la bola a la valenciana...!".\nPortugal ha guanyat!!!!!, i jo que no m'ho crec encara...\nOntinyent, a dissabte 13 de maig de 2017.\nAquest eurofriqui que açò subscriu, només recorda dues nits d'emoció eurovisiva que puguen comparar-se a aquesta, i em perdonaràs que, per a aquestes coses, uses de la paraula "emoció": una quan va guanyar per a Noruega Secret Garden amb aquell "Nocturn" que em va enamorar fins el darrer plec del cor, allà per l'any 1995, i quan, ves per on, també per a Noruega, Aleksander Rybak, guanyà amb el seu conte de fades el 2009. Quan ja Itàlia havia guanyat d'avantmà, ha acabat perdent davant la senzillesa (ai, la senzillesa...), i la boniquesa d'una cançó, cançó. Portugal s'endú el seu primer premi, que jo pensava no veure tal cosa mai... Em declare fan del senyor Salvador Sobral, i també de la seua germana Luisa, autora de la peça..., parabéns! Eixe final cantant-la a torns en l'escenari petit de Kiev, m'ha deixat sense paraules. El seu amar per dos m'ha arribat, com la història que té al darrere...\nNo havia escoltat mai nomenar tantes voltes un país pels jurats, els veïns, els llunyans..., la qual cosa demostra que no hi ha en el fons preferències, manies ni torts quan el que hi ha al davant és una cançó. Li ha fet falta cap vestuari rar? Cap instrumentació absurda? Cap llengua no pròpia? Cap pentinat? Cap xou que no siga la seua pròpia i personalíssima interpretació?\nI quins versos?\nO meu coração pode amar pelos dois".\nAi..., el romanticisme aquell que no i que no...\n(Veurem les excuses que donen demà els espanyols per tapar la seua vergonya, del tamany i mesura de la barca aquella de Remedios Amaya que els feu naufragar el 1983. Ni amb barca ni fent surf teatrer. El producte prefabricat dels núvis de la Barbie ha tocat fons abans que no cantara un gall es posen com es posen i el jovençol despitralat aquest, el Manel Navarro, ja pot preparar-se per quedar-se a casa o anar de gira per fires de regional preferent. Ells s'ho cuinen, ells s'ho mengen. Per una nit, no ha guanyat la hipocresia..., o potser sí, vestida de sinceritat, de música i de vers; ves a saber, que jo ja no em fie ni de la meua ombra).\nEl senyor italià, el meu preferit des de fa mesos, ha eixit sabent-se guanyador i amb pintes de sobrat. A més, la televisió ucraïnesa no ha fet justícia a una cançó excel·lent que ja no ha tornat a sonar igual des què guanyà el festival de Sanremo... Què vols que fem? Jo em quede amb la parelleta bielorussa cantant en bielorús i poca cosa més, que poc he trobat d'atractiu enguany, ni tant sols el maromo suec ha estat del meu gust...\nEspere que l'any proper, es note l'Atlàntic i el sud en un festival prefabricat amb motles heretables que només sabem que s'ha fet a Ucraïna per l'absència de Rússia i una miqueta de folclor, concentrat sobretot en les semifinals. Un servidor ja ho té clar... Començaré a fer vidriola per veure si puc allargar-me a viure el festival del 18 a la seua pròpia casa.\nNo, no és un miracle pel centenari de Fàtima, no... Una vegada que va amb una cançó com cal, ha guanyat Portugal...\nEl primer i l'últim. Xim pum. Visquen els pollastres!\nEntre els Espies i la Mahoma, quede perdut...\nBiar, a dijous onze de maig de 2017.\nM'assec en acabant el dia, i ja és ben entrat el dia de demà... Em vénen al cap moltes coses, massa potser pel poc temps que jo mateix em permet per embolicar totes les troques tot provant a treure un fil mínimament ressistent.\nTinc tantes idees preconcebudes que canviar després d'haver conegut directament els Espies i la Mahoma, i, al mateix temps, estic tan cansat... Trobe, en llegir alguns posts d'aquest blog meu que tot em sembla diari de viatge, però de l'estil catàleg de preciositats. Em canse de llegir boniqueses i crec que l'esperit crític que sempre m'ha fet ser sensat amb mi mateix i les meues consideracions vitals, ha fugit i no me'l trobe. Aquest blog peca ara mateix d'un almivarat que m'espanta; perquè no és gens meu, perquè no em sent jo..! I si a mi ja em passa, com no embafaré qui em llija...?\nPotser és per l'autoobligació d'escriure. Potser perquè vaig dessistir d'escriure críticament sobre fets que no mereixen cap atenció per banals o banalitzats. Potser també perquè escric darrerament —i molt i massa— sobre llocs, fets i gents que m'estime, i si res hi ha que puguera comentar que puguera ser pres a tall d'ofensa, m'autocensure i me'l calle. Perquè ben cert estic que no ha millorat el món; que en moltes ocasions sembla que afirme que vivim a Xauxa...\nPotser serà millor deixar aquesta mistela sense alcohol per al fet de la fotografia. Ella, és millor que siga la que reculla instants amables, alumnes festivament distrets i retrats estèticament apanyats... La paraula, que deixe de ser crònica de societat amable per passar a racontar el què realment m'importa. En aquest cas, però, sí que vull deixar-me constància d'unes i d'altres, més que res per poder-les recordar més avant si se m'escau. I és que han sigut moltes les impressionants impressions que he rebut. Aquests dos actes festius biaruts de hui m'han impactat tant com m'han entretés...\nEspies i Mahoma. Hiperexplicats a mena de cartró per a tapís barroc, d'una manera tan idealitzada que, després, en veure el resultat dels colors a la calidesa ornamental de la tela, te n'adones que el que cal fer és cremar realment el cartró original i posar-te a fer vindre a la gent per tal que visca a peu de carrer i plaça aquesta meravella festiva-simbòlica...\nEl primer que observe és que no es pot deslligar cap acte, ni tant sols els d'ahir, dels que van succeint-se ara a la plaça. El pas del temps i la atenció humana —i potser també la intenció—, ofereixen un conglomerat successiu d'actes aparentment inconexos però que expliquen tota una cosmovisió pròpia de béns i mals, de lluites absolutament visibles apreses i assumides pel poble, que fan feredat... Fets d'époques absolutament dispars conformen una trama i un ordim que fins i tot són acceptats pel llegendari local parahistòric com a explicació de com és Biar i els biaruts: el magnífic espectacle que ja és de per si tant bella plaça esdevé el lloc exacte on, a través d'una ambaixada morocristiana absolutament romàntica, farcida fins a l'exageració dels tòpics jocfloralescos de la pàtria, la fe i l'amor, la idea del Bé cristià i paracristià i la del Mal més amplament absolut, s'enfronten.\nEls Espies, tan pujats per tants d'estudis, són la primera sorpresa. I ho són més en comprovar la minuciositat, el puntillisme, del protocolari propi de la festa.\nÉs cosa definitòria dels biaruts, com crec haver pogut observar, la seguida d'una mesura que es fa ritme: els actes són curts però els seus moments abundosos. M'explique. Se'm diu que els músics toquen moltíssim, potser és aquest dels pobles on més es podran cansar, però toquen a instants curts, fora del que és l'entrada, clar, i en el Ball dels Espies, que també resulta un miratge... Molts actes i molt breus. Molt disparar, però cada vegada que es dispara es fa curt; perquè s'hi dispara poc, però a molts lloc. Tants que bé es pot dir que es dispara molt...! Supose que em faig entendre... L'arribada de cada comparsa cristiana, amb els capitans, els acompanyants i les músiques, permet el començament ritual tingut sempre com "humorístic".\nÉs un dia de molta comicitat, se m'anunciava prèviament... Arriben els espies, comencen a medir l'espai quotidià amb armament exagerat, però no del tipus propi de les Festes de Folls d'aquestes mateixes contrades; almenys en el seu ús.\nI en intentar conquerir l'hiperpoblat castell de manera clarament bufonesca, una trabucada des de les almenes de xapa fa que fins i tot s'esglaie la Mare de la Mahoma, qui deixa anar els seus cànters abans plens de rates i ara d'uns hàmsters que acaben volant de mala manera i llastimosa, en caure al terra.\nSi seguiu les mirades del públic, sobre el verd de la persiana, veuràs el bot tan gran que va fer l'animalet...\nEl fet que la Mare de la Mahoma siga un home em diu molt de la meua teoria de la feminització per insult del nom del protagonista de la vesprada...\nIgual és cas que em pose "estupendo" de nou i em pose a actualitzar les meues cabòries de manera formal i seriosa... Ací només puc trobar el lloc per a la suggerència.\nTot passa de manera massa ràpida; en un clucar d'ulls ja tens a les comparses mores en tromba a la conquesta del castell... Per tant pocs minuts tanta literatura etnològica i etnogràfica? Tant d'estudi sobre cadascun dels personatges i els estris amb què fan el paper que els pertoca? I tant que ho mereixen, i tant! Però igual estem tenint una visió injústament astigmàtica (igual el telescopi és més aviat una carabassa...), i si els mateixos investigadors posaren l'ull (i el cor) sobre els Reis Pàixeros, Enfarinats i altres Folls de la contornada, omplirien enciclopèdies!\nTrobe aquesta festa absolutament interessant, més que siga només pel fet històrico-enyoradís pels locals i l'atractiu còmic pels visitants. És el que té l'epidermis festiva de qui va i ve, però no s'entreté... El que guarden al darrere és immens de veritat...\nLes Ambaixades van passant. Els presents, i ho sé pels comentaris que van arribant-me, es dediquen més a valorar els mèrits del nou Ambaixador Moro, que m'ha semblat molt més que correcte, que no a altra cosa.\nJo em quede astorat amb el text; farcit del tot d'interesos diversos. Igual altiu que irrisori; igual pedant que elevat...\n"De rodíiilas señorantel sagraaaaarioooooo".\nAixò sí, les paraules d'atac del Moro i de defensa a ultrança de la religió del Cristià tenen efecte absolut, i voldré relacionar-les, amb el que després de l'escardussera doble disparada i la lluiteta vindrà: l'allau del ball dels Espies i l'entronització de la Mahoma.\n"Mareeeeee!, açò acabarà hui pitjor que el Ball de Torrent pels cristians...!"\nEl Ball. Em mareja la melodia, però no per la insistència sinó per la traïció del meu cervell...\nCada vegada que la sonen, que són infinites, el meu motor mental automàtic em remet i em du a cantar, ell solet, criminal, el Ball dels Cabets del meu poble i, clar..., continua la melodia! Sí, aprofita el silenci que es fa perquè les parelles puguen quedar-se quietes com en tota festa de carasses i mucarasses de Folls, per resseguir la melodia a la manera que he mamat a Ontinyent, i quan s'enceta de nou la versió biaruda és com si m'estallàs el cap... I cap cervesa a la vista per poder superar tant de trauma...!\nEl Ball, insistisc. Primer va això de la melodia, que queda d'allò més preciós tocada amb banda... La quantitat de balladores i balladors, i de totes les edats, m'espanta.\nVejam... Si Biar té 3647 habitants (censats l'any 2016), i s'han repartit mil butlletes per marcar l'ordre, això vol dir que hi ha dos mil dansants (i no-sé-les-quantes bandes de música). Què hi balla..., un 55% de la població? Impressionant, no? Bé, ja sé que com a estadística no val, que hi trobe infiltrats del Camp de Mirra i de Beneixama, dels qui dansen per amor... Ja els retrauré quan toque el seu "nacionalisme" de poble quan me'l traguen a passejar, que no tardaran perquè els meus alumnes són com són...\nM'impressiona també la disfressa... Excepte uns quants barrufets i algun especímen més (hi trobe un Quixot i un Panza entre altres delicadeses), sembla que tothom haja pres com a base del disfressar-se, la roba tradicional.\nNo està gens malament. Admire del tot les robes riques del dèneu, però també les dels darrers vint. Hi ha gent que s'ha pres encara aquesta desfilada de manera seriosa, malgrat la seua intencionalitat còmica.\nQuè queda en el Ball dels Espies de la nostra darrera processó votiva còmica històrica? Crec que no massa...\nL'estructura pròpia de l'acte, amb el paper versador de la Mahoma, impedeix la consideració processional paral·lela a l'estructura vella votiva on uns quants balladors, dits "de promesa", apareixien davant del tòtem per haver-ho promés a la Mare de Déu i com escarni públic i, a cada aturada de la música, s'hi giraven cap el gran ninot per fer-li burla, a tall d'enviats marians a ser ridiculitzats públicament en el gran escarni social (regeneratiu, això sí) que suposaven Mahoma i Espies ensems.\nAra, pocs dansants (els més anyats i els qui són dansadors de moltes altres danses) fan passos reconeixibles. La major part de la gran gentada, però, només en simula uns quants i en acabar la passada es giren cap el davant tot vinclant-se amb la seua parella per quedar-se fent un "manequin challenge" d'allò més vintage...\nEls Espies, ballar-los, ha passat a ser una derivació de la tradició. Perdut absolutament el sentit votiu, passa a ser un tret propi distintiu que cal defendre quan, perdent-hi els origens, s'ha reconvertit la identitat. Caldrà donar-li, en part, la raó al Raimon...\nI arriba la Mahoma.\nEl primer que em cal agrair és, a la gent que m'acompanya (i em cuida i em fa de pigall fervorós) que com em passa a mi, vulguen veure-ho tot (santa paciència) i estar a tots els llocs... I a fe que ho aconsegueixen. Que de la Plaça Major, em trobe en un dir Jesús a la Plaça del Raval, davant la Mahoma a punt d'eixir...\nJo, que en veure-la m'he emocionat que és cosa de no creure (et creus que la més famosa ha estat la darrera que he conegut? Veritat que em passen coses molt estranyes?),\nara em veig arrossegat per la marabunta de gents que s'agombolen al voltant del carro per anar escoltant i rient les facècies que la Veu de la Mahoma, va soltant...\nAra entenc el perquè dels puros i dels tocs de corneta que mai ningú ni m'havia citat... Fins i tot, en veure com és d'important pel veïnat el protagonisme festiu "per herència", he acabat lligant caps. La forma de dur-la pel carrer i fins i tot l'enramada de xop que cobreix el carro, els he trobat explicació en el conjunt... Ella, la Mahoma, entra a casa... És l'esperit mateix del Mal que serà pujat al tron del castell només quan la Mare de Déu s'està ja dins de l'església, que pareix més castell que el castell... Guardada, protegida, mentre a plaça el Mal campa... Els seus propis medidors, els dansants multitudinaris, no fan més que oblidar el paper antic i sumar-se a eixe cor diabòlic que fa i desfà aquests dies. Mentre la Mahoma s'està a sobre el castell de festes, la Mare de Déu no eixirà i tot serà jardí d'infàmies... Mentre dominen els Moros, la disbauxa serà el pa de cada dia, tant que, abans, la cordada es feia aquesta mateixa nit tot convertint, literalment, la plaça en l'Infern mateix, i a sobre de tot i junt els coets més alts, l'única de les nostres Mahomes que no és mai abotada...\nDe fet, la Mare de Déu no eixirà del seu cau-temple fins que els Cristians no guanyen la segona ambaixada i la Mahoma se l'enduguen a Villena (si és que no s'oblida el seu Ayuntamiento de contractar un camió...). Aleshores... —i em permetràs la pregunta-trampa—, qui és realment la "Porigoseta" ací? Val que el cel deixa els humans aclarir-se per la força de les armes i són els veïns Cristians qui tornen a l'statu quo la quotidianitat anual, però... I quins peròs més interessants d'estudiar?\nEl que queda de manera incolume és el sentit mateix. Mahoma, com a cap del Mal, té permis per mentir —i dir veritats ofenedores—. És el seu paper d'abans i d'ara, el dels Bans dels Folls, mesclar veres i menteres amb el permís que li atorga l'estat excepcional creat, el moment precís, i atrevir-se a ser la veu de tothom per dir allò que tothom calla. El fet serà catàrtic, demencialment catàrtic, perque, teòricament, tothom pot aparéixer en els versos mahomístics i el poble quedarà, així, confés dels pecats i teòricament absolt (ja veus, que fins i tot es podrà relacionar tot açò amb aquells esforços cristians èpics com ara el dels Pelegrins de les Useres, xe...). I sí, en ocasions són les acusacions públiques d'un light i d'un amanerat que adormen (que sembla que la marca Viagra ho patrocine tot plegat), però hi ha d'altres (amb tres avisos previs de trompetí, aclamats pel públic) arriben a ser feridors i injustos i, altres encara, retracten sense vergonya ni recança persones amb noms i cognoms amb una gràcia difícil d'acomparar. Allò que vaig escoltar en el tercer dels versos que li dedicaren al nou rector del poble, només pot acomparar-se a alguna de les lletanies més salvatges que vaig arribar a cantar quan vaig tindre l'honor de ser Amantat a Ibi i que, amb la legislació vigent, segurament podrien ser constitutives de delicte... Punyalada tal que, moralment, haurà fet sang només tinga una miqueta de vergonya i autoestima qui va quedar retratat davant d'un públic realment enfervorit, que recolzava una a una les paraules fines i engalipadores del "símbol del bàndol moro", i olé!\nI no era poca, la gent... Què no hi hauria més acompanyant la Mahoma que no la Mare de Déu? Em sembla que poden estar parells... Les devocions, com van... Jo mateix ho tinc ben clar... Després de veure'm seguint aquella simpàtica figura, vinga a moure els braços i el cap...\nDesprés d'haver vist com li llençaven els puros, com li donaven de menjar rotllos i, sobretot, com un alumne amb qui sempre faig tabola —però justament perquè el respecte moltíssim pel seu sentiment i creença, comença a sangrar pel nas del'emoció de trobar-se-la cara a cara..., no tinc més que sentir-me solidari amb qui combat la hipocresia social com vull fer-ho jo mateix... I per recordar que el meu nebot Aiden ha nascut el dia de la Mahoma, que ja és cosa..., vaig a buscar-li'n una de peluix perquè comence a entendre des de ben menut que el món és molt ample i preciós, i que ni el Bé ni el Mal estan definits dins la bellesa del viure'l.\nDe veritat. Quanta meravella junta en dues vesprades... Com dir res de dolent de tanta bellesa, tant d'absolut...


Fes la compra online de material esportiu sense haver de sortir de casa. Amb trekkinn ja és possible! És la teva botiga online especialitzada en material de muntanya. Volem que gaudeixis del teu temps lliure d’una manera única, per això t’oferim una gran varietat de Botes de la marca Garmont. Dóna un cop d’ull a tots els productes de muntanya que t’oferim en catàleg, com per exemple Garmont Tower LX Goretex. Dissenyat per donar-te el màxim confort i seguretat mentre estàs practicant el teu esport favorit o les teves activitats diàries.


Alerta: La possible causa de la mort dels estornells trobats a TGN\nEls Agents Rurals descarten la mort per contaminació química\nper Judit Sabaté dilluns, 17 de febrer 2020 - 15:42h\nApareixen desenes d'ocells morts a la carretera C-31b, entre Tarragona i Salou | GEPEC\nLa insòlita imatge del centenar d'estornells morts estesos a la carretera C-31b a Tarragona ha generat nombrosos dubtes sobre la possible causa de la seva mort. L'accident va tenir lloc molt a prop del Polígon Químic Sud de Tarragona, així que les primeres sospites van apuntar directament a les empreses químiques que operen en aquesta zona. Les hipòtesis sobre un possible núvol tòxic que hauria pogut matar el centenar d'ocells agafaven força, però ahir no es va registrar cap fuita química.\nJust després de l'accident, els Agents Rurals van desplaçar-se fins al lloc dels fets per agafar mostres dels estornells morts. En veure que els cadàvers dels ocells estaven localitzats en una zona concreta, i no n'hi havia més als voltants, descartava la hipòtesi de la contaminació química i s'obria l'opció d'un possible atropellament d'un vehicle. Un grup d'estornells que volaven a baixa altura podrien haver calculat malament una maniobra, acabant impactant contra un camió o un cotxe.\nUn cas similar al mateix lloc el 2002, amb estornells electrocutats\nEls Agents Rurals han explicat aquest dilluns a TarragonaDigital que la hipòtesi que pren més força, però, és la de l'electrocució. De fet, asseguren que després d'analitzar el terreny i els indicis, han trobat un cas molt similar que va passar al mateix lloc l'any 2002, també amb estornells, que van morir electrocutats. Expliquen que els estornells volen tan junts que es poden passar el corrent elèctric els uns als altres. De moment, estan esperant els resultats de la necròpsia, que s'està fent al Centre de Fauna de Torreferrussa, per poder determinar les causes de la mort dels ocells.\nVÍDEO: L'espectacular reacció dels estornells davant l’explosió d'uns cables d’alta tensió


Kiton\t/ 23 Juny 2010\tKiton\nSituada en els voltants de Nàpols, Kiton va nèixer fa 30 anys de les mans de Ciro Paone i Antonio Carola. L’amor i la passió per la moda masculina units al desig de produir una peça artesana de gran qualitat configurada amb la filosofia de Kiton. El nom Kiton té el seu origen en la paraula grega “chitone”, la túnica cerimonial dels aristòcrates de la Antiga Grècia.\nEls pilars de la firma es basen en els antics preceptes de l’antiga sastreria napolitana. La companyia es considerada un “gran taller artesà” i no tant una “indústria”, gràcies als 330 sastres que segueixen les peces una per una en el procés de producció.\nL’aventura dels seus vestits comença amb la selecció dels teixits, basada en la teoria de “Lo millor de lo millor més 1”, com el Sr. Paone sempre li agrada recordar als seus empleats. Les fibres són totes naturals i produïdes exclusivament per les millors fàbriques de teixits italianes, angleses i escoceses.\nDesprés de la compra del teixit, comença el viatge cap al vestit. El Mestre Sastre marca amb guixo i talla cada vestit, un per un. És un viatge que trigarà aproximadament unes 20 hores, on el artesà estarà present en tot el procés. Podem apreciar-lo en l’espatlla napolitana, desestructurada (gran marca d’identitat de la sastreria napolitana), o en el procés de planxat, amb una planxa tradicional de 7 quilos. Tot aquest treball té com a resultat una obra d’art única. Un home, un vestit, el seu propi estil.\nPer conservar la tradició, Ciro Paone va constituir una Escola de Sastreria, on els joves poden aprendre i desenvolupar aquest art en les noves generacions.\nComplementant la seva sastreria tradicional i continuant amb la seva filosofia, Kiton va desenvolupat unes magnífiques camises fetes a mà, sabates artesanals, corbates set plecs com les de Marinilla, i sportwear d’altíssima qualitat. Sense dubte, la firma es tot un referent, no només en la sastreria napolitana sinó que també a nivell mundial.\nGoogle+ Kiton Comentaris


Taula de pensions de classes passives per a 2014, segons els Pressupostos Generals de l'Estat: [Professors de Secundària (aspepc·sps)]\nTaula de pensions de classes passives per a 2014, segons els Pressupostos Generals de l'Estat:\nEl govern estatal estableix cada any en els Presupuestos Generales del Estado la pensió màxima de les classes passives, fixada per al 2014 en 35.762,86€ bruts anuals en 14 pagues. És a dir, 2.554,49€ bruts mensuals, fruit d'una revalorització del 0.25%, en lloc de revisar les pensions amb l'IPC del mes de novembre, tal i com es feia fins ara, i que ha estat superior a aquest percentatge.\nEls funcionaris del grup A1 gairebé assoleixen aquesta quantitat amb 32 anys treballats, (89.04% de l'haver regulador). Això vol dir que mai cobraran el 100% de l'haver regulador (2.868€,44), que s'assoliria amb 35 anys treballats, sinó que els quedarà com a molt la pensió màxima, independentment d'haver cotitzat en alguns casos fins a 38 anys. Dit d'altra manera, i en línies generals, cobrarà el mateix un funcionari del grup A1 amb 32 anys cotitzats que un altre amb 38. En tots dos casos, la pensió màxima.\nEn canvi, els funcionaris del grup A2 (antic grup B), sí que podran arribar a cobrar el 100% de l'haver regulador, que assolirien amb 35 anys treballats, ja que la quantitat a cobrar amb aquest % (2.257,54€) és inferior a la pensió màxima fixada pel govern.\nDarrera modificació: 15/01/2014 18:15


Els grans empresaris valencians solten la llengua amb els ministres del PP - Diari La Veu\nEscriba el número 552580\nEls grans empresaris valencians solten la llengua amb els ministres del PP\nVicente Boluda i Federico Félix utilitzen el sarcasme amb Ana Pastor i Íñigo de la Serna pels incompliments de les obres del Corredor Mediterrani\nL'acte organitzat per l'Associació Valenciana d'Empresaris (AVE) per a fer balanç de l'estat de les obres, els projectes i els oblits del Corredor Mediterrani, que ha d'unir Algesires amb la frontera catalana amb França, va demostrar que els grans capitalistes ja no es refien de les promeses ministerials respecte dels compromisos adquirits pel govern espanyol i, menys encara, dels terminis anunciats per a l'acabament de les obres.\nEl primer lliurament de l'informe semestral al voltant de l'estat de la infraestructura va fer palés, a més, que aquesta malfiança ha derivat en ironia i, fins i tot, sarcasme quan es tracta de parlar dels ministres encarregats de les obres, és a dir, els ministres de Foment.\nEs dóna el cas que, des de fa cinc anys i mig, aquest negociat es troba en mans de polítics del PP. L'actual presidenta del Congrés de Diputats, Ana Pastor, va ocupar el càrrec durant la primera legislatura de Mariano Rajoy. Íñigo de la Serna va recollir el testimoni i, com ell mateix va admetre, es va trobar amb un desert pel que fa a projectes d'infraestructures per al País Valencià. Quan es va conéixer que els Pressupostos Generals de l'Estat (PGE) deixaven sota mínims les inversions, les forces polítiques valencianes –inclosos PP i Ciutadans (Cs)– van reaccionar amb indignació.\nFederico Félix i Vicente Boluda parlen del Corredor Mediterrani i dels ministres de Foment de Rajoy. El teu navegador no suporta la reproducció d'àudios.\nLes instruccions de les direccions espanyoles dels dos partits per tal que es rebaixara el discurs reivindicatiu i les promeses de millora del ministre, sobretot en l'espenta al Corredor, van fer que la febre es reduïra. Els empresaris van reconéixer, ahir, que amb Íñigo de la Serna la situació havia millorat.\nEl president de la Fundació Pro-AVE, Federico Félix, ara reconvertit de la reivindicació de l'alta velocitat a Madrid a l'Espanya circular, va fer bo De la Serna blasmant la seua predecessora, Ana Pastor. "El nou ministre és una persona totalment diferent de la ministra que teníem abans i que ens deia coses que no complia mai o quasi mai", va recordar a un auditori on destacava el president de Mercadona, Juan Roig.\nFélix, un dels empresaris més propers al PP durant els 20 anys d'hegemonia d'aquest partit a la Generalitat, és partidari ara de "donar la tabarra" i, fins i tot, mossegar" per tal de pressionar perquè es complisquen "els compromisos i les dates".\nL'acte, celebrat a l'hotel SH Valencia Palace, estava encapçalat pel president d'AVE, Vicente Boluda, qui va ironitzar sobre el discurs "polític" de Félix i, a les preguntes d'un periodista sobre les garanties de compliment de les promeses dels polítics, va respondre que tenien "la seua paraula". Davant l'evidència que també havien tingut abans la paraula d'Ana Pastor, Boluda va rematar la defensa de l'argument de la diferència amb De la Serna amb un argument tècnic. "Almenys aquest sap de què va perquè és enginyer. L'altra, com que era metgessa, doncs no en sabia molt", va concloure el navilier.\nEscriba el número 482733


Avís Legal - Condicions i Termes d'Ús - Únic\n1. Dades del propietari i de contacte\nSuper Fast S.L. és una empresa registrada segons les Lleis del Principat d’Andorra amb domicili social a l’Av. del Lloser, Edf. Paquita Benazet bloc B 2-4, AD300 Ordino, Andorra i amb Registre de Comerç núm. 925484Y (l’"Empresa", "Únic", "ÚNIC", "ens", "nostre/a(s)" o "nosaltres"). L’empresa és propietària i operadora de www.unicwear.com, que inclou tots els dominis i subdominis connectats a ell (el “Lloc web”). Per a qualsevol inquietud o incidència relacionada amb l'ús del lloc web, podrà contactar amb Únic:\n- A través del lloc web (formulari de contacte)\n- Correu electrònic (contact@unicwear.com)\nTota referència a "usuari", "client", "vostè" o "comprador" es refereix a la persona o entitat que accedeix al lloc web o realitza una comanda.\nHa de llegir acuradament aquests Termes i Condicions (“T&C”) abans d'utilitzar el lloc web i abans de realitzar una comanda o registrar-se amb Únic.\nEn accedir al nostre lloc web, navegant per ell i / o utilitzant-lo, accepta estar totalment subjecte a aquests Termes i Condicions en la seva totalitat, independentment de que obri o no un compte a través del lloc web, que es registri al lloc web o que iniciï la sessió al compte. Si no està disposat a complir amb aquestes Condicions, no utilitzi el lloc web, no hi accedeixi, ni realitzi cap comanda a través d’ell.\nPer accedir, navegar i / o utilitzar el lloc web, no cal obrir cap compte. Tot i això, per accedir a determinats serveis oferts des del lloc web, per exemple, per fer una comanda, haurà de registrar-se al lloc web. En aquests casos, haurà d’acceptar la nostra Política de Privacitat. Únic adopta les mesures tècniques i organitzatives necessàries per garantir la protecció de les vostres dades personals i evitar la seva alteració, pèrdua, manipulació i / o accés no autoritzat, tenint en compte la evolució de la tecnologia, la forma de les dades emmagatzemades i els riscos a què estan exposats, complint la normativa aplicable.\nEns reservem el dret d’actualitzar, modificar o eliminar els nostres Termes i Condicions, Política de Privacitat o qualsevol altra política aplicable al lloc web, en qualsevol moment i sense previ avís per a l’Usuari, per la qual cosa en tot moment hauríeu de revisar-los per assegurar-vos que esteu d’acord.\n3. Ús internacional\nL’ús del lloc web per part dels usuaris a qualsevol país que no sigui el Principat d’Andorra es realitzarà sota la responsabilitat d’aquells altres països. L’Usuari serà l’únic responsable del compliment de les lleis del país des d’on accedeix al lloc web.\nAquests Termes i Condicions estan disponibles en anglès, català, espanyol, francès i alemany. Si l’Usuari tradueix aquests textos a través d’un traductor online, l’Usuari declara conèixer i acceptar que la versió anglesa sempre prevaldrà en el cas que hi hagi contradiccions entre les diferents versions i que aquestes condicions estiguin subjectes a la legislació andorrana.\nAquests Termes i Condicions són aplicables a tots els usuaris del lloc web, independentment de la forma en què s'accedeixi al lloc web, i abastaran a totes les tecnologies, dispositius i productes que Únic té a disposició al lloc web.\nAmb caràcter general, els usuaris hauran d'actuar sempre conforme amb la llei, els bons costums i les exigències de bona fe, emprant la diligència deguda i abstenint-se d'utilitzar el lloc web de qualsevol forma que pugui impedir, danyar o deteriorar el funcionament normal del lloc web , dels béns o drets d’Únic, dels seus proveïdors, de la resta d'usuaris o en general de qualsevol tercer. Concretament i sense que això impliqui cap restricció a l'apartat anterior, durant l'ús del lloc web, l'usuari està obligat a:\n- Facilitar informació veritable i exacta sobre les dades sol·licitades en els formularis de registre o realització de comandes, i mantenir-les actualitzades.\n- No introduir, emmagatzemar o difondre mitjançant el lloc web qualsevol contingut que infringeixi drets de propietat intel·lectual, industrial o secrets empresarials de tercers, o, en general, qualsevol contingut per al qual no puguin, de conformitat amb la Llei, demostrar el seu dret a posar-ho a disposició de tercers.\n- No introduir, emmagatzemar o difondre en o des del lloc web, qualsevol informació o material que fos difamatori, injuriós, obscè, amenaçador, xenòfob, que inciti a la violència, o la discriminació per raó de raça, sexe, ideologia, religió o que de qualsevol forma atempti contra la moral, l'ordre públic, els drets fonamentals, les llibertats públiques, l'honor, la intimitat o la imatge de tercers i en general contra la normativa actualment vigent.\n- No introduir, emmagatzemar o difondre mitjançant el lloc web cap programa, dada, virus, codi, o qualsevol altre dispositiu electrònic o físic que sigui susceptible de causar danys al lloc web, en qualsevol dels serveis, o en qualsevol dels equips, sistemes o xarxes d’Únic, de qualsevol altre usuari, dels proveïdors d’Únic o en general de qualsevol tercer.\n- No realitzar activitats publicitàries o explotació comercial a través del lloc web, i no utilitzar els continguts i la informació del mateix per emetre publicitat, o enviar missatges amb qualsevol altre fi comercial, ni per recollir o emmagatzemar dades de tercers.\n- No utilitzar identitats falses, ni suplantar la identitat d'altres en la utilització del lloc web o de qualsevol dels serveis, incloent la utilització si escau de contrasenyes o claus d'accés de tercers o, de qualsevol altra forma.\n- No destruir, alterar, utilitzar per al seu ús propi, fer inutilitzable o danyar dades, informacions, programes o documents electrònics de Únic, de proveïdors o de tercers.\nÚnic es reserva el dret a denegar o retirar l'accés al seu lloc web i / o als serveis oferts sense necessitat de preavís, a aquells usuaris que incompleixin els presents Termes i Condicions.\n5. Serveis proporcionats per ÚNIC\nÚnic ofereix roba a mida, per a homes, dones i nens (“Productes Personalitzats”). Al lloc web trobareu descripcions detallades dels productes i visualitzacions en 2D dels productes que podeu arribar a adquirir. Encara que intentem mostrar amb exactitud els colors dels nostres productes al lloc web, els colors reals que veieu depenen de la vostra pantalla i dels ajustos de la pantalla, i no podem garantir que els colors mostrats pel vostre monitor siguin exactament iguals al color dels productes en el moment del lliurament i / o recepció:\n- Les variacions en els processos de fabricació, la configuració de la pantalla i el hardware de l'ordinador poden afectar l'aparença dels teixits i dissenys dels productes, la qual cosa vol dir que pot ser que els productes lliurats siguin lleugerament diferents en aparença, a aquells que es mostren i es descriuen al lloc web.\n- Tots els productes / teixits d’Únic estan subjectes a disponibilitat, la qual cosa vol dir que no sempre podrem subministrar la vostra comanda. Us informarem, tan aviat com sigui possible, si un producte que hàgiu sol·licitat no es troba disponible i, si ho accepteu, és possible que us oferim un producte alternatiu de qualitat equivalent, superior, o de valor similar.\n- El Client ha de verificar la precisió de la comanda i comunicar immediatament qualsevol irregularitat. Únic no pot responsabilitzar-se dels errors comesos pel client durant el procés de comanda.\nEl lloc web i els seus continguts, incloent els serveis, programes, dades, dissenys, textos, gràfics, logos, icones, menús, així com el software, els noms comercials, les marques, treballs creatius, il·lustracions, fotografies o dibuixos industrials i qualsevol altres característiques susceptibles der ser utilitzades amb finalitats industrials i comercials són propietat i titulars d’Únic o que té dret a utilitzar-los, i estan protegits per la legislació nacional i internacional sobre la propietat intel·lectual i industrial.\nEn cap cas s'entendrà que Únic concedeix la llicència o renúncia, la transmissió, la cessió total o parcial d'aquests drets, ni es confereix cap dret ni expectativa de dret, especialment amb l'alteració, transformació, explotació, reproducció, distribució o comunicació pública sobre aquests continguts sense la prèvia autorització expressa i escrita de Únic.\nL'usuari només pot utilitzar el lloc web i els seus continguts per al seu ús personal i privat. Qualsevol altre ús queda prohibit i requerirà a l'usuari obtenir la prèvia autorització expressa i escrita per part d’Únic.\nÚnic posa el seu afany raonable en garantir que aquest lloc web es trobi lliure de virus i altres continguts maliciosos o nocius.\nPodeu utilitzar, descarregar i imprimir contingut del lloc web únicament per al seu ús personal propi o per a un ús personal no comercial. Excepte per al seu ús personal propi o fins comercials interns, no podrà fer res del que segueix, sense haver obtingut prèviament el consentiment per escrit d’ÚNIC:\n- copiar, reproduir, utilitzar o negociar de qualsevol forma amb qualsevol contingut del lloc web;\n- modificar, distribuir o tornar a publicar qualsevol contingut al lloc web, per a qualsevol propòsit;\n- reproduir el lloc web, realitzar framing, cap a aquest lloc web, en qualsevol altre lloc web o des de qualsevol altre lloc web;\n- utilitzar el contingut del lloc web per qualsevol tipus d'explotació comercial.\nQuan el Client utilitza, distribueix, envia o penja al lloc web d’ÚNIC qualsevol text, element gràfic, imatge, fotografia i la seva distribució, selecció i ordenació; elements de disseny i qualsevol altre material (el "Contingut del Client") que el client representa i garanteix a ÚNIC que:\n- El Client té tots els drets, títol i interès, inclòs el dret a publicar i explotar comercialment, qualsevol Contingut del Client.\n- El Client és l’únic responsable d’obtenir tots els permisos i llicències adequats i assegurar-se que el Contingut del Client no incompleix o viola cap altre dret de tercers. En particular, el Client representa i garanteix que el Contingut del Client no infringeixi o vulneri cap altre dret de propietat intel·lectual, com ara patents, drets d'autor, marques comercials, noms comercials, marques de servei, drets de disseny, drets de base de dades i altres formes de propietat intel·lectual o industrial, juntament amb qualsevol sol·licitud o dret a presentar per al registre del mateix ("Drets de Propietat Intel·lectual").\n- El Contingut del Client no és il·legal, enganyós, discriminatori o fraudulent. En particular, el Client representa i garanteix que els Continguts del Client no ofereixen ni difonen productes, promocions, serveis o esquemes fraudulents.\n- Els Continguts personalitzats no són abusius, vulgars, difamables, provocatius, impugnables o incomplint la moral pública.\n- El Contingut del Client no inclou cap codi maliciós ni cap altra rutina de programació informàtica que pugui inhabilitar, sobrecarregar o perjudicar el bon funcionament del lloc web.\nEn la mesura que qualsevol Contingut del Client pot estar subjecte a alguna marca comercial, marca de servei, presentació comercial o a altres drets de propietat intel·lectual (la "PI del client"), el client es compromet a concedir a ÚNIC una llicència mundial no exclusiva, perpètua, sublicensable i lliure de drets per a reproduir, distribuir, preparar obres derivades o mostrar la PI del client en relació amb les activitats comercials d'ÚNIC per qualsevol mitjà o format, material o immaterial. El Client accepta i reconeix que ÚNIC tindrà dret a copiar, editar, modificar, reproduir, mostrar públicament i distribuir parts de la PI del client.\nÚNIC assumeix cap responsabilitat per danys i perjudicis, infraccions de Drets de Propietat Intel·lectual o qualsevol error que el Client pugui causar mitjançant l’ús, la distribució, l’enviament o la càrrega de Contingut del Client al lloc web.\nEl client es compromet a indemnitzar, defensar i mantenir a ÚNIC i als seus propietaris, funcionaris, empleats, representants i agents, indemnes de qualsevol acció legal, demanda, reclamació, pèrdua, responsabilitat, dany o despesa contra Únic per motius del presumpte incompliment d'aquestes garanties i compromisos o l'ús no autoritzat, indegut o il·lícit de qualsevol logotip, marca registrada, copyright o qualsevol altra propietat intel·lectual, i el client també es compromet a pagar qualsevol judici o oferta jurídica resultat d’una demanda judicial, demanda o reclamació, així com les tarifes de l’advocat i els costos associats incorreguts per Únic per defensar-se contra aquesta demanda o reclamació.\nEn fer una comanda per a qualsevol Producte personalitzat, accepteu aquests Termes i Condicions. Únic pot canviar aquests Termes i Condicions en qualsevol moment i sense previ avís. Per a cada compra, s’aplicaran els Termes i Condicions publicats al lloc web en el moment que el client faci la comanda.\nTots els preus al lloc web www.unicwear.com es mostren en la moneda EUR (€ Euro). Els impostos estan inclosos per als clients de la UE. Els impostos no s'inclouran per als clients que realitzen comandes fora de la UE.\nEls preus són especificats per Únic i ens reservem el dret de canviar els preus i les especificacions dels productes en qualsevol moment. Les diferències de preus relacionades amb els preus futurs o anteriors publicats pels productes Únic no són reemborsables. Els productes es vendran al preu indicat online a la data d’acceptació. Únic es reserva el dret de cobrar adicionalemt per productes o serveis que no figuren a la llista de preus estàndard.\nEl pagament dels articles comprats i les despeses d'enviament es podran efectuar per targeta de crèdit o PayPal. Acceptem pagaments realitzats amb VISA, Mastercard i PayPal.\nSi els productes sol·licitats no estan disponibles i el pagament s'ha efectuat, dit pagament s’abonarà en el seu compte bancari o de PayPal.\nPer a nosaltres és molt important protegir la seva targeta i les seves dades. Totes les dades relatius a la seva transacció s'envien utilitzant un protocol automàtic xifrat al qual ni Únic ni tercers independents hi poden accedir.\nQuan realitza una comanda, li enviarem un correu electrònic per confirmar-ho i explicar tots els detalls rellevants (“Confirmació de la Comanda”). La seva Confirmació de la Comanda no representa una acceptació del Contracte, només confirma la recepció de la comanda. Es convertirà en un Contracte de Compravenda quan hàgim enviat els productes sol·licitats i hagi rebut una notificació del nostre magatzem en la qual es confirmi que els productes s'han enviat.\nLa nostra capacitat de tramitar comandes també depèn de que a nosaltres se'ns subministrin correctament els productes dins del termini corresponent. Si algun dels articles sol·licitats no està disponible, ens reservem el dret a rescindir el Contracte. Si els productes que ha demanat no es poden enviar, us ho farem saber immediatament. Si la suma deguda ja s'ha abonat, us la retornarem immediatament.\nLa data de lliurament prevista és una data aproximada. A causa de factors externs, la data de lliurament podria ser diferent a la data que s’hagi confirmat. Únic garanteix el termini d'entrega excepte en situacions, esdeveniments o circumstàncies que es trobin més enllà del nostre control (client no disponible, condicions meteorològiques adverses, errors en la informació d'enviament, procediments legals, dies festius, etcètera).\nL'enviament és gratuït per a totes les comandes superiors a 100€.\nNo acceptem cap responsabilitat per demores en els enviaments, llevat que es certifiqui que hagi intervingut negligència per part nostra.\nImportant: Encara que s'adoptin tot tipus de precaucions, els paquets o el contingut d'aquests poden resultar danyats en trànsit. Si succeís, seguiu aquests passos: primer, deixeu constància dels danys comunicant-ho al servei de missatgeria de seguida que rebeu els articles. Després, comuniqueu-lo immediatament a nosaltres. Si té pensat tornar els articles danyats, informeu-nos per avançat usant el formulari d'atenció al client o per correu electrònic.\nNOTA: Els productes enviats fora de la Unió Europea poden estar subjectes a drets d'importació o impostos aplicables al seu país. Aquests costos correran del seu compte i se sumaran als càrrecs en la seva factura. Contacta amb la seva oficina de duanes més propera per obtenir informació detallada.\n10. Política postvenda: reedicions i devolucions\nTots els nostres productes són personalitzats exclusivament per a cada client individual. Per aquest motiu no és possible reemborsar el preu de la compra, ja que no hi ha possibilitat de revenda. Aquesta és una pràctica habitual en el sector de la roba a mida.\nLes reedicions només estan permeses si el producte pateix un defecte de fàbrica (producte defectuós). Les següents condicions s'apliquen per a les reedicions:\n- El nou producte haurà de ser el mateix que l'original.\n- Les peces originals hauran de ser retornades al nostre Centre de Control de Qualitat.\n- El cost d'enviament de la devolució va a càrrec del client.\n- Únic es reserva el dret a denegar sol·licituds de reedició en el cas de que les peces no estiguin en perfecte estat i amb les etiquetes corresponents.\nÚnic només permet la cancel·lació d'una comanda si s'efectua abans que l'estat canviï a la fase de "en procés". Una vegada que estigui “en procés”, Únic no ofereix la possibilitat de cancel·lar una comanda ja que s'ha començat la seva producció i s'ha incorregut en costos no recuperables (teixits, temps del sastre, etc.)\nEl client entén que te tota la responsabilitat en revisar detingudament el disseny del producte personalitzat i aprovar l'obra gràfica. El client entén que accepta com a exactes, les obres finals enviades i confirmades per Únic. Un cop realitzada la comanda, se suposa que totes les il·lustracions han estat aprovades i acceptades pel client i que no es pot cancel·lar aquesta comanda. Un cop realitzada la comanda, no s'acceptaran canvis de disseny ni de comanda i es cobrarà el client l’integralitat del preu.\n12. Dades personals\nLa nostra política de privacitat, que estableix com utilitzarem les seves dades personals, es pot trobar a la nostra Política de Privacitat. En utilitzar aquest lloc web, està donant el seu consentiment perquè processem les seves dades i garanteix que totes les dades proporcionades són exactes i estan actualitzades. És vostè responsable de mantenir i actualitzar puntualment la informació del compte per assegurar la seva exactitud i integritat. Les seves dades personals seran emmagatzemades i processades per Únic en la forma establerta en la nostra Política de Privacitat.\n13. Enllaços a altres llocs internet\nEl lloc web inclou enllaços a altres llocs web que pot visitar. No tenim control sobre el contingut d'aquests llocs web, ni tampoc les examinem. En cas que accedeixi a un lloc web on l'enllaç sigui facilitat en el nostre lloc web, vostè accepta que no som responsables del contingut d'aquests llocs webs, incloent qualsevol publicitat o producte que li ofereixin a través d'aquests llocs web. Així mateix, Únic no serà responsable de cap delicte, dany o pèrdua que es produeixi pel fet que hagi utilitzat aquests llocs web.\nAquests Termes i Condicions també s'apliquen a qualsevol publicació que realitzi en qualsevol lloc web relacionat amb Únic, tal com Facebook, Twitter, YouTube o qualsevol altra xarxa social. Tots els comentaris, imatges, vídeos i qualsevol altre tipus de material que aparegui en xarxes socials de tercers no reflecteixen necessàriament les opinions o idees de Únic o dels seus empleats. Per tant, Únic no es fa responsable d'aquest contingut. En qualsevol cas, tot el material publicat en xarxes socials de tercers ha de complir amb els presents Termes i Condicions.\nEl nostre lloc web emmagatzema informació i les adreces IP dels ordinadors i utilitza cookies. Les cookies són petits arxius de text que contenen informació i que els llocs web envien a l'ordinador de l'usuari quan està navegant per el nostre lloc web. Les cookies ens ajuden a millorar el nostre lloc web i fa que la navegació sigui més fàcil i personalitzada per l’usuari. Consulteu la nostra Política de Privacitat. En concret, les cookies ens permet:\n- emmagatzemar informació sobre les seves preferències i personalitzar el nostre lloc web.\n- simplificar les seves recerques.\n- reconèixer l’usuari quan torna de nou al nostre lloc web.\nL'usuari pot negar-se a acceptar cookies activant la configuració al navegador que permet rebutjar les cookies. No obstant, si desactiva les cookies, no tindrà accés a moltes de les funcionalitats del portal i pot comprometre el funcionament d'alguns dels serveis del lloc web.\n16. Jurisdicció aplicable\nLes relacions entre els usuaris i Únic es regeixen per les lleis del Principat d'Andorra. Qualsevol conflicte serà resolta pels Tribunals d'Andorra la Vella (Principat d'Andorra).


L’alcalde inaugura la nova urbanització d’un tram de l’avinguda del Perú - Ajuntament de Mataró\nL’alcalde inaugura la nova urbanització d’un tram de l’avinguda del Perú\nForma part del projecte d’intervenció integral de Rocafonda-El Palau-Escorxador\nL’alcalde, Joan Antoni Baron, té previst inaugurar aquesta tarda la nova urbanització de l’avinguda del Perú en el tram comprès entre el carrer de Pablo Ruiz Picasso i l’avinguda d’Amèrica. Aquestes obres donen continuïtat als treballs efectuats entre 2007 i 2008 per urbanitzar de nou el tram de l’avinguda entre la plaça de Josep Cusachs i el carrer de Pablo Ruiz Picasso.\nL’avinguda del Perú és una de les principals vies de circulació del barri de Rocafonda. La urbanització del nou tram, que afecta a 140 m lineals de carrer i a una superfície de 2.250 m², ha seguit els mateixos criteris constructius dels treballs ja efectuats.\nLa nova urbanització ha comportat l’eliminació de les barreres arquitectòniques i l’ampliació de les voreres. A la calçada s‘ha utilitzat aglomerat asfàltic en calent, llambordes a la zona d’aparcament i panot a les voreres. Pel que fa a l’enllumenat, s’ha substituït parcialment per col·locar làmpades de vapor de sodi a tots els punts de llum amb l’objectiu de millorar el rendiment econòmic i energètic de la instal·lació.\nL’empresa municipal Aigües de Mataró ha renovat la xarxa de clavegueram i la xarxa d’abastament d’aigua potable. Així mateix, s’han condicionament de les línies elèctriques, que s’han soterraran als encreuaments dels carrers. També s’han soterraran les línies aèries de telefonia.\nS’han col·locat papereres de fosa. S’ha reposat la senyalització vertical i horitzontal, i s’han instal·lat un grup de contenidors soterrats de brossa selectiva (paper, envasos i vidre) i tres contenidors de rebuig (2 d’orgànica i 1 de rebuig).\nS’han plantat exemplars de Sapinde de la Xina (Koelreuteria Panikulata) al llarg de l’avinguda.\nEls treballs d’urbanització, que s’han fet en 6 mesos, han costat 423.631,91 € (IVA inclòs). Aquesta actuació forma part del projecte d’intervenció integral de Rocafonda-El Palau-Escorxador i per tant està finançat per la Llei de barris de la Generalitat de Catalunya, que subvenciona el 50% del cost d’urbanització. Aigües de Mataró, SA ha invertit 71.822 € en la renovació de les xarxes de clavegueram (42.227 €) i abastament d’aigua (29.595 €).


Els sindicats veuen «engany» en el balanç de drets socials del Govern - El Periòdic d'Andorra\nEls sindicats veuen «engany» en el balanç de drets socials del Govern\nCritiquen que es vantin amb un marc legal que ja no és vigent\nPublicat el Dijous, 28 de març de 2019 | 02:15 h\nAndorra, Sipaag, SEP, USdA, duaners, carta, drets, lleis laborals, sindicats, socials | MARICEL BLANCH\nSipaag, SEP, USdA, policies i duaners van fer ahir un comunicat conjunt per denunciar el que consideren «un engany als ciutadans» per part del Govern amb el balanç que es va fer de l’informe del Comitè Europeu dels Drets Socials respecte al compliment de la Carta Social Europea. Els sindicats recorden que l’informe es basa en unes lleis, com són el Codi de relacions laborals i la de llibertat sindical, que a dia d’avui ja estan derogades i que els nous textos, al seu entendre, empitjoren la situació dels treballadors.\n«Les noves i actuals lleis en vigor, no només no milloren les condicions laborals i d’exercici de la llibertat sindical dels treballadors, sinó que aquests es veuen greument perjudicats, sent els únics beneficats els empresaris», exposen al comunicat, per concloure: «i què fa el Govern? Doncs fa públic un comunicat elaborat pel Comitè Europeu de Drets Socials, que està basat en unes lleis que es troben derogades i que, per tant, no són vigents ni aplicables, o el que és el mateix, enganya als ciutadans».\nEls col·lectius signants del comunicat aprofiten per repassar tot de situacions que al seu parer demostren l’empitjorament de la situació dels empleats. Citen, per exemple, el termini de preavís. En la nova llei no hi ha termini en el cas d’estar en període de prova (un període que ha passat d’un a dos mesos), quan es tracta d’un treballador amb contracte indefinit, el període es redueix de 90 a 30 dies i, en canvi, quan és l’empleat qui ha d’avisar, si porta menys d’un any se li ha incrementat el termini de 10 dies naturals a 10 laborals. «Es pot concloure que si no es complia amb l’anterior llei de disposar d’un preavís de durada raonable, encara menys es complirà amb la que s’acaba d’aprovar».\nTambé posen en qüestió que ja no hi hagi límit en el nombre de contractes de durada determinada que es poden encadenar abans de convertir-se en indefinit o que s’hagi creat el contracte per sessions. Tot plegat consideren que fomenta «la contractació temporal, o el que és el mateix, els contractes escombraria». Quant al descans setmanal lamenten que s’hagi reduït l’antelació amb què cal avisar en cas de canviar-lo.\nIgualment alerten dels canvis pel que fa a l’acomiadament no causal en cas de contractes de durada determinada. Fins ara no es podia acomiadar un treballador amb aquest tipus de contracte, però amb la nova llei es pot fer abans que la relació contractual acabi, sense preavís i amb una compensació econòmica «lleugerament superior a la prevista pels contractes indefinits». Això ha fet que, asseguren, es donin casos de temporers extracomunitaris que han estat acomiadats poc després d’iniciar la relació laboral.\nFinalment, retreuen la reducció de les indemnitzacions per acomiadament injustificat, passant d’un mínim de 45 dies per any treballat a 30 dies. Igualment critiquen que es digui que al Principat es garanteix el dret a la llibertat sindical, quan exposen que «és evident que ningú els ha informat de les sentències del TC, que ja comencen a ser nombroses, en què es declara vulnerat el dret a la creació i funcionament de les organitzacions sindicals».