Els nostres: Aurora Picornell\npobler | 06 Agost, 2008 21:57 | Compartir:\nN'Aurora Picornell havia estat assassinada pels feixistes mallorquins en la matinada del cinc de gener de 1937. Havien passat ja deu anys d'ençà les primeres eleccions democràtiques i l'oblit, l'amnèsia històrica, es feia cada vegada més fonda. Retre un homenatge públic als homes i dones que donaren la seva vida per la llibertat, esdevenia, per als socis i simpatitzants de l'Ateneu "Aurora Picornell", un acte d' estricta justícia. (Miquel López Crespí)\nEl Molinar, Ciutat de Mallorca (15-III-1987): intervenció de l'escriptor Miquel López Crespí en defensa de la República i de la dirigent comunista Aurora Picornell assassinada pels feixistes en temps de la guerra civil.\nUn dia de 1985, amb na Lila i na Lluïsa Thomàs, en Manel Domènech, en Miquel Rosseló, en Rafel Morales, les germanes Massanet (n'Assumpta i na Magdalena) i altres companys decidírem muntar l'Ateneu Popular Aurora Picornell. Na Francesca Bosch, com de costum, s'hi apuntà decidida i ens ajudà en l'organització dels actes i cicles de conferències. L'Ateneu Aurora Picornell va ser una provatura per provar de servar la memòria nacionalista i republicana de les Illes, la història del moviment obrer i les idees del marxisme per a les properes generacions de mallorquines i mallorquins. Idees que, a mesura que es consolidava la reforma del franquisme, eren oblidades per més i més sectors de la societat.\nCiutat de Mallorca (5-II-1985). Francesca Bosch i Miquel López Crespí el dia de la presentació a la premsa de l'Ateneu Popular "Aurora Picornell". D'ençà Francesca Bosch abandonà el carrillisme (PCE) s'establiren molt bones relacions de col·laboració entre l'antiga dirigent carrillista i l'escriptor Miquel López Crespí per a servar la memòria republicana del nostre poble.\nA mitjans dels anys vuitanta, la dreta, malgrat l'èxit que per a ella significà el canvi de règim, les continuades victòries electorals, portava -i porta cada dia!- una intensa guerra ideològica contra les idees d'autodeterminació, canvi i progrés social. En fundar l'Ateneu Popular Aurora Picornell sabíem que una època grisa s'apropava. Es tornaven a cremar els homes i les dones a la "civilitzada" Europa. A Dresden, Hamburg, Madrid o París, s'hi veien fogueres amb llibres i persones. Els atacs constants contra la immigració! Al.lotells sense escrúpols, armats per misteriosos grups amb prou diners, atacaven -ataquen encara!- a les nits, les cases en runes on es refugien els immigrats àrabs o sud-americans.\nFrancesca Bosch, una de les principals impulsores de l'Ateneu actuava com els antics cristians. L'Evangeli portat a la pràctica lluny dels ensucrats sermons de les trones, que només serveixen per a alleugerir la consciència d'una societat egoista, només preocupada pels diners i els aparells que es poden comprar als hípers. M'ho digué moltes vegades, anant plegats a les reunions del Casal d'Amistat Mallorca-Cuba, a les de l'Ateneu Aurora Picornell (algunes de les quals les fèiem a casa del recordat company, el tinent Rafel Morales, espòs de n'Assumpta Massanet): "Vaig perdre un temps preciós amb el carrillisme i el reformisme, en temps de la transició. Ara me n'adon que tota la vida vaig defensar una política errada -l'eurocomunisme-. Unes posicions que l'únic que varen fer va esser enfortir la burgesia, col.locar ramats d'oportunistes a les poltrones institucionals, debilitar les idees del marxisme i el leninisme entre la classe obrera i el poble" (Última Hora, 12-II-84).\nDins la línia de defensar aquestes idees de justícia social i de combat permanent contra les desigualtats organitzàrem la presentació de l'Ateneu. La primera reunió informativa per a la premsa tengué lloc en el local del PCB (carrer Sindicat, 74, 1er, Ciutat de Mallorca) a les 17h. del dimarts dia 5 de març de 1985. Ens encarregàrem de la presentació Francesca Bosch i jo mateix. Isabel Fernández i Joan Torres, del diari Última Hora cobriren la informació que sortí publicada dia 6-III-85.\nEn els darrers anys de la seva vida, Francesca Bosch, ajudant a enfortir l'experiment del PCPE(PCB), treballant activament per a l'Ateneu Popular, dirigint "Nostra Paraula", participant en les nostres reunions de la junta directiva del Casal d'Amistat Mallorca-Cuba, volgué recuperar el temps perdut, quan ajudà el pactisme antirepublicà de Santiago Carrillo.\nJa fa més de dos lustres. Era el matí de dia 17 de gener de 1987. Les nou en punt. L'indret: un conegut bar de la plaça de Santa Eulàlia. Feia temps que l'Ateneu Popular "Aurora Picornell", del qual érem màxims responsables Lila Thomàs, Francesca Bosch i jo mateix, tenia la intenció de retre un homenatge a la dirigent comunista, defensora dels drets dels treballadors de les Illes, Aurora Picornell. N'Aurora Picornell havia estat assassinada pels feixistes mallorquins en la matinada del cinc de gener de 1937. Havien passat ja deu anys d'ençà les primeres eleccions democràtiques i l'oblit, l'amnèsia històrica, es feia cada vegada més fonda. Retre un homenatge públic als homes i dones que donaren la seva vida per la llibertat, esdevenia, per als socis i simpatitzants de l'Ateneu "Aurora Picornell", un acte d' estricta justícia. A poc a poc, aquell matí del 17 de gener, començaren a comparèixer els intel.lectuals i dirigents de l'esquerra mallorquina que moments després aniríem a veure el batle de Ciutat, Ramon Aguiló, per a demanar-li que el consistori dedicàs un carrer a la dirigent obrera assassinada pels feixistes.\nEl primer a comparèixer va ser Guillem Gayà, membre del PCB, antic dirigent comunista mallorquí (ingressà en el PCE l'any 1931). Després, l'estimada i recordada Maria Plaza, la vídua del dirigent socialista Andreu Crespí. A poc a poc hi comparegueren en Josep M. Llompart de la Peña, en Gabriel Janer Manila, en Miquel Ferrà i Martorell, n'Antoni Serra, en Ferran Gomila, en Guillem Ramis (del Moviment Comunista de les Illes, MCI), la mateixa Francesca Bosch, en Bartomeu Sancho (del PASOC) i alguns altres polítics i intel.lectuals.\nEl mateix dia (17-I-87), coincidint amb la reunió abans esmentada en el bar de la plaça de Santa Eulàlia, el diari Baleares es feia ressò de la campanya de divulgació que, des de feia setmanes, portaven a terme la direcció i els socis de l´Ateneu Popular "Aurora Picornell". Record ara mateix les innumerables reunions per a concretar detalls fetes a casa de l'inoblidable company d'esperances i de lluites, el tinent Rafel Morales i la seva esposa, n'Assumpta Massanet. Reunions on hi eren presents recordats amics de lluita del temps de la República, com el ja traspassat Gaspar Soler, o amics com Manel Domènech, la mateixa Francesca Bosch, en Pep Valero, na Lila Thomàs, en Miquel Rosselló, etc, etc. L'endemà, el mateix diari Baleares escriu (amb una fotografia en la qual es pot veure Ramon Aguiló, Josep M. Llompart, Lila Thomàs, Gabriel Janer Manila, Miquel López Crespí, Ferran Gomila i Bartomeu Sancho): "El poeta y escritor Josep M. Llompart de la Peña, leyó, en nombre del grupo de personas que acudieron a Cort, la solicitud al alcalde. Llompart puso de relieve que el consistorio presidido por Aguiló había dedicado diferentes calles y plazas de la ciudad a la memoria de personas que se habían destacado por defender los intereses democráticos durante el período republicano".\nRecord que n´Aguiló acceptà de seguida la nostra proposició. No hi hagué cap entrebanc per la seva part. El diari recull fidelment les paraules del batle: "Transmitiré a mis compañeros de corporación este deseo, y tengo la seguridad que será bien acogido". En efecte, com hem dit abans, no hi hagué cap problema per part de l'Ajuntament de Ciutat per a dedicar un carrer de la barriada del Molinar a n'Aurora Picornell.\nDel llibre Cultura i antifranquisme (Barcelona, Edicions de 1984, 200). Pàgs. 261-264.\nMemòria cronològica de la repressió feixista a Mallorca (Web Ixent)\nSa Pobla i la història: una presentació de Mateu Morro\npobler | 06 Agost, 2008 16:15 | Compartir:\nLes revolucions traïdes\npobler | 06 Agost, 2008 14:56 | Compartir:\nSón els infamants processos de Moscou contra la vella guàrdia que ha fet la Revolució, l’execució de Radek, Bukharin, Rakovski, Ríkov, Piatakov, Zinóviev, Kàmenev, el posterior assassinat de Trotski a Mèxic, els milers de revolucionaris executats o portats als camps de concentració siberians, els que marquen la fi del somni igualitari en el món (malgrat que, a despit dels retrocessos sempre hi hagi avantguardes entestades a fer avançar les manetes aturades del rellotge de la història). (Miquel López Crespí)\nEl 4 d’agost de 1936 Trotski enllestia i lliurava a la impremta el llibre La revolució traïda, una profunda anàlisi de la degeneració de la revolució soviètica a mans de la burocràcia estalinista. Moltes de les idees essencials d’aquesta denúncia ja havien estat exposades en la premsa soviètica –abans de la censura total estaliana- i en els debats en defensa de les conquestes d’Octubre fetes pel mateix Trotski i altres dirigents bolxevics a mitjans dels anys vint. La Revolució traïda, llibre que llegíem en la joventut i hem repassat sovint, documenta com la crisi del socialisme a l’URSS és molt anterior al que han volgut dir els analistes i publicistes al servei de la burgesia que ho centren tot en l’any de la caiguda del mur del Berlín i la posterior restauració capitalista a l’antiga Unió Soviètica. La pregunta és ben clara. Quan, en efecte, comencen a ser esborrades per la contrarevolució victoriosa les idees procedents de Babeuf i de l’ala esquerra dels jacobins, els sans-coulottes de Chaumette i Hébert? El 1989, com diuen els mitjans de comunicació al servei de la burgesia i l’imperialisme, o a finals dels anys vint, com afirma Trotski a La Revolució traïda?\nÉs evident que, per a molts de nosaltres, una part de la generació literària dels 70, aquella que s’implicà en la lluita per l’autodeterminació i el socialisme, el final de les idees que podem reconstruir llegint les pàgines de París 1793, no s’esdevé en el mes i l’any de l’ensorrament del mur de Berlín, el novembre de 1989. El somni dels revolucionaris mallorquins, espanyols i francesos descrit a les pàgines de la novel·la que acaba de publicar el Tall Editorial acabà el mateix dia en què comencen a ser empresonats i executats els autèntics bolxevics, els revolucionaris de totes les tendències, els partidaris dels consells obrers (els soviets), els homes i dones que l´octubre de 1917 han iniciat el camí de la Revolució Mundial, la “democracia igualitària” que somniava un sector dels dirigents de la Revolució Francesa, els socialistes i llibertaris que s’alçaren contra la societat burgesa durant tot el segle XIX i el XX. Són els infamants processos de Moscou contra la vella guàrdia que ha fet la Revolució, l’execució de Radek, Bukharin, Rakovski, Ríkov, Piatakov, Zinóviev, Kàmenev, el posterior assassinat de Trotski a Mèxic, els milers de revolucionaris executats o portats als camps de concentració siberians, els que marquen la fi del somni igualitari en el món (malgrat que, a despit dels retrocessos sempre hi hagi avantguardes entestades a fer avançar les manetes aturades del rellotge de la història). I no oblidem, en aquesta mateixa línia que comentam, els tràgics Fets de Maig de 1937 a Barcelona, quan les forces burgeses republicanes, en estreta aliança amb l’estalinisme soviètic, espanyol i català porten endavant la repressió contra les idees igualitàries representades aleshores pel POUM i la CNT.\nQuina força, la del 93 francès, la del pensament de l’ala esquerra jacobina, la que representaren primerament Marat, Saint-Just i Robespierre i, més tard, Babeuf, Buonarroti i Darthé! El 1793, els fets posteriors, el Termidor contrarevolucionari que porta els partidaris de Robespierre i al mateix Incorruptible a la guillotina, és el gresol on es congrien totes les concepcions polítiques que commouran el món durant prop de dos-cents anys, com ja hem dit més amunt. La necessària igualtat entre els homes, una idea que ja ve de Rousseau, la importància de bastir una organització política feta i al servei dels sectors explotats, de lluitar per aconseguir la “dictadura provisional dels oprimits” es congrien en aquells moments i que perduren ara mateix. La necessitat d’un poder militar i polític que sigui l’instrument que garanteixi la igualtat social de la humanitat, és una concepció elaborada per l’organització de François-Noël Babeuf (que es feia anomenar Gracus Babeuf, en honor dels Gracs romans), Darthé i Buonarroti. Idees que seran transmeses a Auguste Blanqui i d’aquest aniran passant a molts dels socialistes francesos de la primera meitat del segle XIX, però especialment a Marx i Engels.\nViure de la política: sous i privilegis\npobler | 06 Agost, 2008 11:04 | Compartir:\nHe de reconèixer que pertany a una generació que no té res a veure amb l’herència de la postmodernitat ni amb els iuppis que, des de les renuncies i traïdes de la transició, han fet els diners amb l´oblit de la memòria històrica i amb el pragmatisme més barroer i mancat de principis, sempre, no en mancaria més, al servei incondicional del règim. Cal dir que molts d’aquests oportunistes i vividors del romanço que en temps de la transició abandonaren la lluita per la República, ara, en veure que són a punt de l’extraparlamentarisme, com a nous conversos al republicanisme, s’apunten a les nostres lluites omplint-se la boca de la recuperació de la memòria històrica. Quin cinisme! Ells, molts dirigents carrillistes (PCE), l’avantguarda activa de la lluita antirepublicana en temps de la transició, ara volent fer-se perdonar tot el que han fet contra l’esquerra i les persones que sí que servaven la memòria combativa del nostre poble. (Miquel López Crespí)\nEls sous dels nostres polítics (un article d'octubre de 2006)\nSantiago Carrilo (PCE) i Adolfo Suárez, el darrer cap del "glorioso Movimiento Nacional". Els pactes del franquisme reciclat amb els oportunistes han sigficat que durant trenta anys els vividors s'han enriquit amb les renuncies i traïdes del temps de la transició.\nHe de reconèixer que pertany a una generació que no té res a veure amb l’herència de la postmodernitat ni amb els iuppis que, des de les renuncies i traïdes de la transició, han fet els diners amb l´oblit de la memòria històrica i amb el pragmatisme més barroer i mancat de principis, sempre, no en mancaria més, al servei incondicional del règim. Cal dir que molts d’aquests oportunistes i vividors del romanço que en temps de la transició abandonaren la lluita per la República, ara, en veure que són a punt de l’extraparlamentarisme, com a nous conversos al republicanisme, s’apunten a les nostres lluites omplint-se la boca de la recuperació de la memòria històrica. Quin cinisme! Ells, molts dirigents carrillistes (PCE), l’avantguarda activa de la lluita antirepublicana en temps de la transició, ara volent fer-se perdonar tot el que han fet contra l’esquerra i les persones que sí que servaven la memòria combativa del nostre poble. Dic tot això perquè encara estic sorprès després d’haver llegit la relació del que cobren i cobraran molts dels nostres polítics. Ho he llegit al Diari de Girona i encara no puc creure que la política oficial doni per a tant. Segons s’hi diu, el president del govern espanyol, José Luís Rodríguez Zapatero, cobrarà un sou que, quines coses més curioses!, serà 35.697 euros inferior a la pensió que rebrà el president de la Generalitat, Pasqual Maragall. Segons queda recollit en els Pressupostos Generals de l’Estat, Zapatero cobrarà el proper any 89.303,28 euros en dotze mensualitats. La seva retribució continua sent inferior a la de les principals autoritats del Poder Judicial i del Consell Econòmic i Social (CES), entre d’altres. Aquesta assignació, com dèiem, queda força lluny de la que rebrà Maragall quan deixi la presidència de la Generalitat: el president percebrà un sou de 125.000 euros anuals durant la propera legislatura i, segons el que va aprovar en el seu moment el Parlament, posteriorment tendrà dret a un pagament vitalici de 94.000 euros, quantitat també, segons informa el diari citat, superior al sou del president del Govern central. Aquesta pensió supera fins i tot el sou que tenen els ministres de l’executiu de Zapatero.\nCom deia al començament de l’article, hom procedeix d´una generació de militants antifranquistes per als quals el servei al poble es feia, a vegades, a costa de la pròpia vida. Quants d’esquerrans de la generació de lluitadors republicans no hauré conegut que varen estar anys i més anys a la presó i que, en sortir, i això els que sortien!, malmesa la salut, encara posaven part dels seus esquifits ingressos per a pagar diaris clandestins o fulls volanders que servien per a lluitar contra la dictadura. Fins a mitjans dels anys setanta, una vegada consolidada la reforma del sistema, en els anys de la transició, ningú de l’esquerra antifeixista hauria pogut imaginar les fortunes que es feren amb el correu de la política. Per a la gent que cada dos per tres érem a comissaria per haver estat a l’avantguarda de la lluita per la llibertat, fora incomprensible que hom pogués enriquir-se amb la renúncia d´idees i principis. Ja sabíem que la dreta, els quaranta anys de la dictadura així ho demostren, emprava la política per a especular i guanyar diners amb moltíssimes operacions d’origen dubtós. La corrupció del franquisme o els que, sense cap mena de vergonya, se’n sentien els hereus, no ens sorprenia. El que ens va sobtar, i encara a aquestes alçades de la nostra vida ens sorprèn, va ser constatar com l’abandonament de la lluita per la República per part dels PCE-PSOE, l’oblit del combat per la unitat sindical per part dels dirigents de CC.OO i UGT, la renúncia al dret d’autodeterminació per als pobles de l’estat espanyol significava en la pràctica, no un “assenyat pragmatisme” com predicaven els corifeus de la mistificació, sinó la possibilitat de viure tota la vida sense treballar com els altres mortals, dedicant-se exclusivament al servei del règim sorgit de la reforma. Trenta anys d’ençà les primeres eleccions democràtiques que, amb l’ajut de tots aquells que foren prou espavilats per a veure les possibilitats de profit personal que se’ls obrien al davant, saberen adequar ràpidament el seu al que el capitalisme victoriós l’any 1977 necessitava per a consolidar el seu sistema de dominació política. No és estranys que aquest mateix règim pagui amb tan bons emoluments tan fidels servidors! I que, si cal, sigui capaç de fer doctor honoris causa aquell qui va començar la seva carrera política manant l’extermini dels comunistes del POUM, o els anarquistes de la CNT en els Fets de Maig de 1937, cas recent de Santiago Carrillo. Com no han de fer doctor honoris causa o pagar bons a aquells que porten prop de setanta anys dedicats a apagar l’esperit de revolta dels pobles de l’estat! No en mancaria d’altra!\nDiari de Girona ens informa de les grans pagues que cobren els polítics professionals de l’Estat espanyol. Diu que els vicepresidents del govern espanyol, María Teresa Fernández de la Vega i Pedro Solbes, veuran augmentat el salari en 1.645,92 euros, fet pel qual percebran 83.936,16 euros. Els ministres tendran un sou de 78.791,28 euros, circumstància que representa un increment de 1.545 euros respecte a l’actual exercici. Capítol a part són els alts càrrecs com el president del Tribunal Suprem i del Consell General del Poder Judicial (CGPJ) serà, un any més, el càrrec més ben pagat, amb 142.080,06 euros.\nA continuació, com continua informant Diari de Girona “se situen els vicepresidents del Constitucional, amb un sou de 134.091,30 euros; els seus presidents de secció, amb 127.971,54 euros, i els magistrats, amb 121.851,90 euros. Tant el president del Tribunal de Comptes com els seus consellers guanyaran l'any que ve 121.443,56 euros, mentre els vocals del CGPJ en percebran 121.088,94. El Fiscal General de l'Estat tindrà un sou similar, amb 121.125,48 euros, una mica més que el president de l'Audiència Nacional i els presidents de Sala del Suprem, que cobraran 118.271,1 euros. Finalment, el salari del president del Consell d'Estat serà de 83,936,16 euros, el mateix que els vicepresidents del Govern. Tots els alts càrrecs de les institucions de l'Estat veuran incrementat el seu sou en un dos per cent, si bé en el cas del president del Consell Econòmic i Social (CES) serà d'un 1,98 per cent, fet que suposarà un salari de 91.698,12 euros Dotació per als expresidents Quant a la dotació prevista per als expresidents del Govern (Adolfo Suárez, Leopoldo Calvo Sotelo, Felipe González i José María Aznar), la quantia global pressupostada en el projecte per a l´any 2007 s'ha fixat en 360.620 euros, el mateix que enguany”.\nNo és estrany, amb aquests sous i privilegis, que hi hagi tantes batalles per a encapçalar les llistes electorals o situar-se a recer dels partits del règim! En aquests darrers trenta anys n’hem vistes de verdes i de morades, però el reialme dels cínics i menfotistes s’ha mantingut ferm, com una murada, en defensa de sous i privilegis. No és estranys que tots aquells grups o persones que volíem servar la lluita republicana i un autèntic programa d’esquerra alternativa patíssim –i patim encara!- les campanyes rebentistes de tots els oportunistes i vividors. Tampoc no ens estranya gaire. Han de defensar els privilegis obtinguts amb totes les seves forces! Ah! Si un dia el poble descobrís la seva mentida! I per a la seva desgràcia, malgrat que ja hagin fet fortuna amb la mentida i la traïció, aquest dia ja és aquí.\nCiutat de Mallorca (10-X-06)\nEl sistema suposadament democràtic que regeix les institucions espanyoles conviu en el dia a dia amb el robatori que es fa a la ciutadania de la seva capacitat de decidir. Un sistema veritablement democràtic, fonamentat en la democràcia participativa, en el control ciutadà de la gestió de tots els organismes públics, institucions i empreses, no permetria la corrupció. (Llorenç Buades Castell, militant de la CGT)\nPer Llorenç Buades Castell.\nEl sistema suposadament democràtic que regeix les institucions espanyoles conviu en el dia a dia amb el robatori que es fa a la ciutadania de la seva capacitat de decidir. Un sistema veritablement democràtic, fonamentat en la democràcia participativa, en el control ciutadà de la gestió de tots els organismes públics, institucions i empreses, no permetria la corrupció.\nLa corrupció només es pot combatre amb una democràcia real i no amb aquest sistema de mínims que en realitat empara models institucionals fonamentats en la manca de transparència, en la verticalitat i en una oligarquia del poder que es concentra totalment en les cúpules partidàries, sindicals, institucionals i empresarials públiques.\nLa manca de democràcia possibilita l’exercici jeràrquic i arbitrari del poder, a dreta i a esquerra, i és la que permet que poques persones puguin decidir sobre els béns dels altres, sobre les seves contribucions econòmiques, i moltes vegades sobre les pròpies persones que formen part d’una xarxa clientelar de carácter vertical que els suporta.\nEl sistema vertical de poder es practica gairebé a tot arreu, i com més gran és l’associació, partit , empresa o institució, encara és fa més evident. Aquest sistema, en la dreta, és natural. Allò que no és natural és que l’esquerra, que predica la transformació social es fonamenti en el dirigisme de molt poques persones. Tampoc és natural que l’esquerra depengui de la banca, enlloc de dependre de la seva afiliació. L’esquerra d’aquest i de molts països té una dependencia absoluta del crèdit bancari, i els crèdits es paguen o quan no es poden pagar es condonen amb favors i compensacions.\nQuan els partits i sindicats tenen deutes impagables han de vendre la seva autonomia, i les cúpules que els gestionen solen fer-ho sense embuts amb compensacions diverses. Així funciona el sistema. I aquests encara tenen la barra de dir que volen transformar el món.\nA l’ombra d’un sistema corrupte hi conviuen moltes gents. La Cosa Nostra és benevolent amb els seus i la seva xarxa clientelar. Les màfies es barallen o pacten per espais de poder. En el món institucional passen coses semblants, sorgeixen baralles, desequilibris i nous equilibris que sorgeixen de la relació de forces entre les parts.\nÉs evident que no és el mateix Corleone o Al Capone que un delinqüent marginal, com no és el mateix el PP i el PSOE que el Corrent Roig. Només qui accedeix al poder en pot fer abús. El batle de Sant Joan, encara que sigui del PP, no pot gaudir del poder d’un Hidalgo, i és ben segur que un burócrata sindical de pes dins una SEAT-Volkswagen o una FORD, i els d’alguns bancs i caixes d’estalvi , públiques o privades té més poder que el batle de Sant Joan. La corrupció travessa des de fa molts anys tota la xarxa institucional encara que l'atenció només es concentri en els aspectes urbanístics. I encara que moltes persones no són corruptes, si són moltes els i les que conviuen amb entitats que admeten la corrupció i que defensen als corruptes.\nMolts afiliats de partits, associacions i sindicats permeten la corrupció. Alguns perquè en són beneficiaris en major o menor grau, i altres perquè són simplement fidels i poc crítics, o perquè la finalitat justifica els mitjans. També s’ha de dir que és la possibilitat d’accedir al poder en benefici propi és allò que atrau a molta gent a la política o a l’exercici del poder en diverses institucions. Allò fonamental és que el poder corromp i el poder absolut és el que més corromp. Limitar al màxim aquest “absolutisme” és la garantia per evitar la corrupció.\nLa corrupció política no provoca baixes entre els afiliats i afiliades del Partit Popular, i tampoc va provocar baixes excessives en el PSOE en temps de Felipe. Les escissions que es produeixen per aquests motius mai no solen ser molt significatives entre l’electorat, tot i que puguin significar una eventual derrota electoral per pocs punts, en funció de l’abast que donin els mitjans de comunicació i de creació d’opinió al servei dels qui realment ramenen les cireres darrere el bastidor. Normalment dins les organitzacions polítiques, sindicals i socials prevaleixen els interessos propis de les persones que hi treballen i viuen de la situació que a l'ètica i al compromís amb les idees.\nLes persones que prioritzen la seva manera de viure als interessos generals ben aviat desenvolupen arguments i les justificacions filosòfiques necessàries per a fer valer la seva actitud, pròpia dels professionals de la política, del sindicalisme o de l'associacionisme.\nMolts polítics corruptes guanyen eleccions i per tot arreu. A Nigèria com al Japó han guanyat eleccions polítics corruptes, Si Lula ha guanyat unes eleccions, amb un partit implicat en escàndols, malgrat baixar a les primàries, i amb l’aval de corrents internes crítiques suposadament roges que donen continuïtat al projecte petista, també el PP pot guanyar les eleccions a Mallorca i Eivissa.\nWeb Ixent (Esquerra alternativa anticapitalista i antifeixista de les Illes)\nLiteratura | Enllaç permanent | Comentaris (2) | Retroenllaços (0)\nLa narrativa insular del Maig del 68: Un viatge imaginari i altres narracions (Fundació Sa Nostra, Ciutat de Mallorca, 2007)\npobler | 06 Agost, 2008 09:30 | Compartir:\n...el pànic de viure, la decadència de les velles il·lusions, el trencament de les utopies, l’amargor de veure que el temps fuig, que ens diluim en el no res. Hi trobareu la Postguerra difícil i emputada, els records de la infantesa –ben segur que no foren aquells anys per a en Miquel gens indíl·lics-, però la infantesa hi és com un petit tresor –no vull dir un paradís, perdut en els meandres de la vida-, com una vivència que cal salvaguardar, com han de guardar-se el sabor i l’olor de la innocència. Hi trobareu les espires dels primers amors, la memòria de la Guerra i de les guerrres, les tragicomèdies i els drames dels homes i les dones de la nostra contemporaneïtat. També, l’experimentació de tots els jocs narratius, de totes les estratègies i els recursos de què pot servir-se l’escriptor a l’hora d’organitzar el seu relat, de transmetre’ns unes emocions, i la percepció que, malgrat sabem que continuarà el mal temps, paga la pena de reordenar el caos cada matí. La diversitat d’estils i registres, les formes més diverses de narrar es conjuguen en aquesta antologia de narracions breus. (Gabriel Janer Manila)\nUn viatge imaginari i altres narracions (Fundació Sa Nostra, Ciutat de Mallorca, 2007).\nPer Gabriel Janer Manila, escriptor\nLes proses breus de Miquel López Crespí (Sa Pobla, 1946), reunides en aquest volum, constitueixen una de les millors aportacions narratives a la Literatura Catalana produïda a Mallorca, d’ençà de la Postguerra. Ningú no podrà mai negar-li a en Miquel l’ofici d’escriptor: la capacitat de convertir l’experiència de la vida en matèria literària. Vull dir, la seva enorme aptitud per construir ficcions que representen la realitat i l’escarneixen. Potser la literatura només és això: un joc d’escarni. Circula a l’interior dels relats breus i incisius que l’autor ha triat d’entre els centenars i centenars de fulls escrits al llarg de molts d’anys, una mateixa i insubornable quimera: la passió per transformar l’experiència en literatura: en una creació del llenguatge que ens emociona i commou, capaç de construir espais imaginaris que ens parlen del nostre temps, de les coses que passaren mentre tinguérem estret entre les mans com si fos un ocell que tremola el tros de vida que ens ha tocat en sort.\nEls treballs i els dies de Miquel López Crespí són ben coneguts: la seva militància política, la lluita per la recuperació de la memòria històrica, el combat pel redreçament de la llengua, la reivindicació dels valors de l’esquerra republicana, nacionalista i democràtica: el compromís cívic amb el seu poble des de l’honestedat com una exigència radical. Hem d’esser radicals, quant a esser íntegres. Sempre l’ull viu per no caure en els brots de feixisme que sovint esclaten en la vida quotidiana del nostre temps i s’expandeixen. (La bèstia és sàvia i extén els seus tentacles, furiosa). Des d’aquesta actitud d’home compromès, en Miquel escriu. I la seva escriptura és sincera, profunda, sòlida, disciplinada. Pere Rosselló Bover, bon coneixedor de la literatura moderna de les Illes Balears, ha escrit que en Miquel és un home “malalt” de literatura. I això explica la seva necessitat incessant de convertir en una creació del llenguatge l’experiència vital. Això ens diu, també, fins a quin extrem la seva obra és la raó que dóna sentit al seu compromís històric. La feina ben feta, l’ofici d’escriptor vinculat als moviments polítics de l’esquerra, a les transformacions econòmiques i socials del nostre petit país. En definitiva: el nostre temps, dolorós i amarg.\nPerò en Miquel no és un narrador convencional. En la seva prosa trobaren el pànic de viure, la decadència de les velles il·lusions, el trencament de les utopies, l’amargor de veure que el temps fuig, que ens diluim en el no res. Hi trobareu la Postguerra difícil i emputada, els records de la infantesa –ben segur que no foren aquells anys per a en Miquel gens indíl·lics-, però la infantesa hi és com un petit tresor –no vull dir un paradís, perdut en els meandres de la vida-, com una vivència que cal salvaguardar, com han de guardar-se el sabor i l’olor de la innocència. Hi trobareu les espires dels primers amors, la memòria de la Guerra i de les guerrres, les tragicomèdies i els drames dels homes i les dones de la nostra contemporaneïtat. També, l’experimentació de tots els jocs narratius, de totes les estratègies i els recursos de què pot servir-se l’escriptor a l’hora d’organitzar el seu relat, de transmetre’ns unes emocions, i la percepció que, malgrat sabem que continuarà el mal temps, paga la pena de reordenar el caos cada matí. La diversitat d’estils i registres, les formes més diverses de narrar es conjuguen en aquesta antologia de narracions breus. Com si les grans obres de la literatura del segle XX i els grans escriptors del nostre temps haguessin filtrat la seva influència sobre les proses breus, però indispensables, de Miquel López Crespí. Llavors ens trobam amb la veu pròpia d’un escriptor consolidat, tot de registres i estils que evidencien la continuada recerca, l’experimentació i el risc.\nHi ha, sobretot, en aquest llibre la força d’una llengua màgica i expressiva en llibertat, bellament treballada per l’autor, esmolada, disposada sempre a construir la fantasia humana. El narrador cavalca un cavall blanc. Ben segur que aquest cavall és la pròpia mort. Però sobre el cavall, Miquel López Crespí juga a escarnir totes les vides.\nMallorca, març de 2007\nDefalliment. Memòries de Miquel Costa i Llobera (una novel·la històrica)\npobler | 06 Agost, 2008 07:29 | Compartir:\nhttp://www.nodo50.org/ixent/escriptor.htm Llibres de l´escriptor Miquel López Crespí (Web Ixent)


Antropocentrisme - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nL'arbre de la vida de Haeckel, amb el propòsit de desenvolupament de l'ésser humà\nL'antropocentrisme és una concepció que considera l'ésser humà i les seves necessitats com el centre de l'univers. Cal no confondre'l amb l'androcentrisme, que considera l'home i les seves necessitats com al centre de l'univers.\nAristòtil és qui va desenvolupar la teoria proposada, però no es va imposar com a hegemònica fins al Renaixement, ja que l'edat mitjana defensava un teocentrisme: Déu com a centre de tot. No és fins a mitjan segle xvii que les idees van canviar i que es va admetre que la Terra i els humans no són el centre de l'univers.\nL'antropologia cristiana posa l'individu al centre de la seva reflexió, no perquè sigui el centre del món, sinó perquè és l'única criatura dotada de raó.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Antropocentrisme&oldid=27858511»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 24 jul 2021 a les 20:14.


let it be, avui fa 40 anys | de gènere\nlet it be, avui fa 40 anys\n21 Juliol 2010 amparo\t4 comentaris\nEntrada anteriordespietat pais de les meravelles i la fi del mónSegüent entradaTV sense fronteres\n4 pensaments sobre “let it be, avui fa 40 anys”\n22 Juliol 2010 a les 10:49\nEls Beatles poden agradar-te massa, molt, prou o un poquet, però el que no poden fer és no agradar-te. Fa poc tenia una conversa amb l’amic Morning Star i vam concloure que són un grup que va fer de tot el que es podia fer; i és el que pense.\nFeliç Anirversar, Let it be.\n22 Juliol 2010 a les 15:23\nA més a més les lletres de les seues cançons són ideals per a aprendre l’anglès.\n24 Agost 2010 a les 08:53\nA banda de ser bones lletres per a aprendre anglés, crec que, en general, se’ls entén prou bé quan canten (especialment a Paul McCartney).\nI sí, com diu Kike, pense que els Beatles ho van fer tot i, damunt, molt bé. Pioners i grandíssims de la música pop. Jo sóc dels que m’agraden molt, es nota.\nPercert, em van passar tota la discografia remasteritzada, si la vols envia’m un correu.\n24 Agost 2010 a les 20:18\nGràcies Morning, però jo també tinc la discogràfia remasteritzada. La vaig comprar l’any passat en uns grans magatzems 🙂


La UEFA amenaça d'excloure el Reial Madrid, el Manchester City i el Chelsea de les semifinals de la Champions - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'anunci de la creació de la Superlliga ha sacsejat el futbol al vell continent i fins i tot el màxim organisme del futbol europeu no descarta excloure tres dels quatre semifinalistes de l'actual Lliga de Campions\nOriol Vidal 19/04/2021 - 22.35 Actualitzat 20/04/2021 - 10.23\nLa UEFA ha amenaçat d'expulsar els clubs que participin en la Superlliga anunciada pels 12 equips europeus de futbol més importants. És una autèntica guerra entre els interessos dels principals clubs, entre ells el Barça i el Reial Madrid. Primers ministres i la Comissió Europea hi han intervingut. L'operació és de milers de milions d'euros i els clubs que cotitzen en borsa han vist aquest dilluns augmentar el seu valor, tan sols per l'anunci d'aquesta nova competició.\nEl futbol europeu està en guerra. L'aparició de dotze clubs de reconegut prestigi, entre els quals hi ha el Barça i el Madrid, que volen organitzar una competició continental alternativa ha desencadenat moviments que van més enllà del terreny esportiu. Interessos econòmics i polítics es barregen amb la trencadissa més gran del futbol continental dels últims 70 anys.\nLa pilota continuarà rodant, però el futbol ja no serà el mateix. La creació d'una Superlliga per part de dotze dels clubs més potents d'Europa (entre aquests, el Barça, el Madrid i l'Atlètic) ha desfermat la ira dels centres de poder futbolístics. La UEFA veu tocat de mort el seu nou projecte de Champions. Considera l'alternativa antiesportiva (amb clubs no sotmesos als mèrits esportius), fonamentada en l'afany econòmic i tot un atac frontal a les federacions i als clubs mitjans i petits. I hi ha respost amb amenaces en paraules del president de la UEFA, Aleksander Ceferin.\nL'encara màxim organisme del futbol europeu va fort i fins i tot ha filtrat l'expulsió dels tres semifinalistes de la present edició de la Lliga de Campions que s'han adherit al projecte (el Madrid de Florentino, president de la Superlliga, i també el Manchester City i el Chelsea), fet que convertiria el París Saint-Germain (de moment, al marge) en campió.\nJesper Moller, membre del comitè executiu de la UEFA i director de la Federació Danesa de Futbol, ha estat taxatiu en unes declaracions a la cadena de televisió DR.\n"És probable que els clubs de la Superlliga Reial Madrid, Manchester City i Chelsea siguin exclosos de les semifinals de la Lliga de Campions d'aquesta temporada. Els clubs han de marxar, i espero que això succeeixi divendres. Després hem de veure com acabar el torneig (d'aquesta temporada). Hi ha una reunió extraordinària del comitè executiu de la UEFA divendres."\nJoc de pressions al marge, l'embat dels autoproclamats fundadors de la Superlliga és tan ferm que ha causat la intervenció política. El govern espanyol, després d'establir contactes amb les parts, com el president del Barça, Joan Laporta, és contrari a la nova competició. L'encarregat d'explicar la posició de l'executiu espanyol ha estat el ministre de Cultura i Esport, José Manuel Uribes.\nEl conflicte d'interessos és clar i el debat acapara l'interès a tot el món. Segons un sondeig filtrat pels promotors de la Superlliga, el 66% dels seguidors de les cinc principals lligues hi està a favor. La guerra per l'opinió pública també ha començat.


Pandèmia, la dels polítics?\nPer no entrar en divagacions filosòfiques d’alt nivell, sí que podem parlar encara que sigui en veu fluixa de l’estat d’ànim de la majoria de nosaltres. Parlem, parlem-n’hi !. Van passant els dies i el Estado ni les autonomies sembla que ni s’atansin a una mitja solució del problema, ans al contrari sembla que cada dia s’augmenta.\nJo vull comprendre que la tela a cosir és problemàtica i de difícil treballar-hi. Fins i tot sembla que encara ni s’olora com fer-ho. Van sortint vacunes a dojo, i la pandèmia va donant variants a les que ningú ha pogut dir si les combat, en el suposat efecte preventiu o curatiu. Ben normal no sàpiguer-ho al no tenir unes experiències anteriors. Per tan ens podem ficar les mans on vulgueu.\nHe comprovat que molta gent no es creu les estadístiques que els mitjans van donant a conèixer. Es diu que les fan apujar o baixar a la seva conveniència. Només depèn de si convé fer por o donar un missatge optimista. I entre aquestes incredulitats i les notícies de la Xina, va augmentant l’emprenyament de molts. I si el verí de l’animositat és perillós el comparatiu encara més. No vull ni pensar-hi en què pot passar si després de tot el que vivim, la vacuna no sigui la solució. Amb un marcat ambient polític que no deixa una escletxa per una col·laboració per petita que sigui, els problemes no es poden solucionar, al contrari s’ageganten. I no es pot passar un dia sense un nou espectacle. I si així ho veiem els naturals del país en que estem, no cal saber l’opinió que deuen tenir els de fora. És vergonyós que facin servir al poble d’excusa i pretext per tot el treball (?) que endebades, diuen que fan.\nJo penso i estic convençut que el mal radica en una inconvenient unió de dos maneres de pensar i actuar que no són veritablement compatibles, i que és motiu de que ens corsequin per tot avui i dema també. Amb postures tan diferents perden el temps jugant a l’amagatall. És el que fan cada dia els socis del Gobierno i segueix l’autonòmic, bon exemple el tenim a Catalunya que després d’aguantar les carnestoltades del Quim Torra, anem seguint, i tot va rebent el fruit de tals genis.\nÉs cosa en que l’opinió de la gent ja s’ha donat en enquestes i estadístiques; la minsa qualitat de la classe política. Sempre hi haurà les excepcions, no se’n pot dubtar, però que callades els fan estar!.\nNi les escorrialles de tot el treball que diuen que fan arriba al poble, que crèdul els va votar. La nostra ingenuïtat és immensa. Ja ho deia A.\nP.D.-No vull acabar aquests parers meus, sense fer-vos saber que ens ha deixat el Federico Letamendi (E.P.D.). Serà molt fàcil recordar-lo per tota la seva obra que ens acompanyarà, i que tant bé retratava el nostre ambient. Sempre, després de mirar-la, marxaves amb la rialla dins la teva cara. I això no té preu. I apart era una molt bona persona.\nHan passat les eleccions i els seus resultats de segur no han satisfet a cap dels que es presentaven per manar-nos. Malgrat una organització modèlica que va superar amb escreix la seguretat, i també e\nEl 14 de febrer l’independentisme va fer un pas important en superar, per primera vegada en unes eleccions al Parlament, el 51% dels sufragis. Hem complert l’objectiu, com el vam complir fa tres anys\nRespectem les persones grans\nTinc pocs recursos per extendrem sobre aquest gran problema tant complex que a tots ens afecta i si tingués autoritat posaria tot el meu esforç sobre el tema per a reconèixer tot el que han sofert per


Lost & Found: Una subhasta on es paga amb idees | Barcelona Cultura\nLost & Found: Una subhasta on es paga amb idees\n12-5-2014 Segur que mai no heu anat a una subhasta com aquesta. I és que aquí tot és diferent: des dels objectes que se subhasten a la manera d’aconseguir emportar-se’ls a casa. És la Subhasta Lost&Found. Feu gimnàstica mental abans d’anar-hi dimecres, 14 de maig, perquè aquí es paga... amb idees!\nQuè és el que us ofereixen en la segona edició d’aquesta subhasta singular? Doncs vuit objectes fetitxe de vuit personatges fascinants i creatius de Barcelona. La cosa començarà amb aquests personatges explicant la seva trajectòria a partir de l’objecte que porten a la subhasta.\nAixí, veureu l’il·lustrador Juanjo Sáez explicant-se a si mateix mitjançant el monitor que subhasta, al periodista gastronòmic Mikel Iturriaga (El comidista) amb una màquina de batre o a la fotògrafa Alba Yruela parlant de la seva vocació a partir d‘una càmera Olympus.\nMentre cadascun d’aquests personatges parla sobre la seva relació amb l’objecte i com ha influït en la seva carrera professional, el públic assistent (entrada per invitació) o els qui segueixen l’acte per streaming des de casa seva estan convidats a llançar les seves idees sobre quina segona vida li donarien a l’objecte en qüestió.\nQui participi a la subhasta ho haurà de fer enviant d’un tuit que inclogui #sublf i el hashtag específic de cadascun dels ponents. La idea més divertida, més brillant o més enginyosa s’endurà l’objecte que s’està subhastant.\nFarà de mestre de cerimònies el multiinstrumentista Mau Boada (Esperit!), les habilitats del qual fent folk psicodèlic podreu comprovar durant la nit. I recordeu que, quan acabi la subhasta, hi haurà música per ballar.\nPodeu seguir en directe la Subhasta Lost&Found per streaming dimecres, 14 de maig, a les 20 h o, si teniu invitació, anar a l’Antiga Fàbrica d’Estrella Damm (Rosselló, 515).


spss | Xarxes socials i llengües\nInstruccions per a importar enquestes del CIS, del CEO, i l’Encuesta de Condiciones de Vida (ECV) a PSPP 12 Desembre 12UTC 2016\nTags: encuesta de condiciones de vida, importar, pspp, spss\nEn relació a la docència de tècniques quantitatives i un projecte, m’ha tocat treballar amb l’Encuesta de Condiciones de Vida d’Espanya, de l’INE, i amb la matriu de lliure accés. Cal no confondre-la amb l’Enquesta de Condicions de Vida i Hàbits de la Població de Catalunya, que no és de lliure accés (mal!). Per a la docència hi ha dues qüestions molt útils:\nEl PSPP (baixar), que és un programa estadístic de codi lliure i similar a l’SPSS, però gratuït, i més que suficient per a la iniciació a l’anàlisi quantitativa. Hi ha qui ho ha provat amb altres opcions de codi lliure que faciliten la introducció a R, tals com Deducer, però comenten que no és fàcil per als primers nivells.\nLes matrius de dades d’accés lliure. En tenim diverses al CEO català (ja en format .sav), el CIS espanyol (unes instruccions mínimes com les que apareixen al final d’este apunt serveixen per a importar fàcilment la matriu a PSPP o SPSS mitjançant la sintaxi) o l’Encuesta de Condiciones de Vida de l’INE, que no és fàcil d’importar, i per això us comparteixo unes instruccions:\nInstruccions per a importar enquestes del CEO\nLes instruccions per a importar-se els fitxer del Centre d’Estudis d’Opinió de la Generalitat de Catalunya realment no són instruccions, perquè les dades són accessibles em format .sav, i per tant, es poden llegir dirèctament des del PSPP i l’SPSS.\nInstruccions per a importar enquestes del CIS\nAnar a la web d’anàlisi del CIS, on podrem buscar entre multitud d’enquestes (pestanya Estudios, i Búsqueda por texto libre, o per Preguntas). Seleccionar aquelles que ens donen accés a la matriu Fichero_datos (porten el símbol groc de fitxer comprimit en zip). Ens demanarà la nostra identitat i per a què volem l’estudi. Ho omplim, acceptem els termes, i ens el baixem.\nDescarregar el fitxer .zip i descomprimir-lo en una carpeta. Ens apareixen dos fitxers amb el número de l’estudi i sense extensió, precedits per DA el fitxer amb les dades, i ES el fitxer de la sintaxi.\nA este fitxer de sintaxi li posem l’extensió .sps, que és vàlida tant per a PSPP com per a SPSS. Obrim la sintaxi amb el PSPP. Podem provar si funciona sense fer-hi cap canvi, clicant a Executar i All. Si funciona, ja teniu la matriu amb les dades i les etiquestes de variables i categories. Reviseu si està ben ponderada.\nSi ens dona errors, és perquè no sap on té el fitxer de dades (DAxxxx). La primera fila de sintaxi li explica mitjançant un missatge de l’estil DATA LIST FILE= ‘DA3158’ Hem de posar-li l’adreça sencera al nostre disc dur del fitxer DA. En el nostre cas serà DATA LIST FILE= ‘C:\_Users\_qwerty\_Desktop\_MD3158\_DA3158’ Una vegada ho hem canviat, tornem a donar-li a Executar i All.\nInstruccions per a importar l’Encuesta de Condiciones de Vida (ECV) a PSPP\nAnar a la web de l’Encuesta de Condiciones de Vida:\nClicar a la pestanya Resultados (esquerra). Clicar a la pestanya Microdatos (dalt).\nSeleccionar i baixar les dades transversals (Base 2013) de l’últim any (2015) i clicar a ir. Baixar-les a la carpeta en què treballarem. De la pantalla anterior baixar també el qüestionari i la metodologia general, per a poder consultar els continguts de l’enquesta.\nLes dades estan comprimides en zip (ecvb13_2015.zip). Si el nostre ordinador no reconeix aquests fitxer, clicar amb el botó dret al damunt del fitxer, i seleccionar amb quin programa ho volem descomprimir (per exemple, 7zip, o WinRar). Millor descomprimir-ho en una carpeta nova (ECV) dintre de l’escriptori, per exemple.\nEns han aparegut dos fitxers nous: disreg_ecv15.doc i un altre de comprimit datos_ecv15.zip. Descomprimim també aquest nou fitxer. Ens apareixen 4 fitxers amb extensió .csv (valors separats per comes) amb el mateix nom, però amb una lletra diferent. Ens interessa el que porta la p (esudb15p.csv) perquè és l’enquesta completa a totes les persones. La resta són enquestes a llars, enquestes simplificades…\nObrim PSPP, i cliquem a Arxiu>Import Data i seleccionem la carpeta on tenim el fitxer esudb15p.csv. El seleccionem i li donem a següent. Si sou afortunats, veureu els menús del PSPP per a importar. Si no sou afortunats, heu de fiar-vos que tot el que fa per a importar el fitxer per defecte és correcte, i en principi clicant a següent>següent>següent>aplica us ho importarà. De primeres tindreu una pantalla blanca durant minuts (poden ser més de deu, perquè està fent el procés i és una enquesta molt gran… tindreu el rellotge de windows que us marcarà que està pensant…). Podeu aprofitar a anar a fer un cafè i emportar-vos la bona notícia que s’ha importat quan torneu, clicant a la pantalla de [DataSet1] (en principi esteu a la pantalla d’Objectiu, i heu de canviar). Si triga més d’una hora podeu deixar de fer cafès perquè clarament no ho està fent bé.\nUna vegada s’ha importat, teniu 27.215 enquestes i 225 variables. La primera fila són els noms de les variables. Podeu aprofitar per a copiar-la a l’Excel, tornar-la a copiar, enganxar-la transposada, i copiar-la i enganxar-la als noms de variables de la vista de variables de PSPP, per a saber quina variable és cadascuna.\nEl procés següent serà localitzar les preguntes que ens interessen (només) i posar-los el nom i les etiquetes de resposta per a poder-les analitzar.


L’Ajuntament vol tenir preferència a l’hora de comprar habitatges i solars\nEl ple municipal aprova inicialment la delimitació del Prat com a àrea subjecta al tanteig i retracte en la compravenda d'immobles\nDijous, 3 febrer 2022 · 13:48 hores ActualitatHabitatgePle municipal\nEl ple municipal celebrat ahir 2 de febrer va aprovar, de forma inicial, la delimitació del Prat de com a àrea subjecta a dret de tanteig i retracte en la compravenda d’immobles. Hi van votar a favor En Comú, PSC, ERC i Podemos, mentre que Cs s’hi va abstenir.\nQuan entri en vigor aquesta mesura, que després de l’aprovació inicial ha de continuar la tramitació, l’Ajuntament tindrà preferència per adquirir determinats immobles (habitatges o solars) que es posin a la venda a la ciutat. Els propietaris, quan els vulguin vendre, ho hauran de notificar a l’Ajuntament, que podrà adquirir-los al mateix preu acordat abans (tanteig) o després (retracte) d’efectuar‐se la compravenda.\nIncrementar l’habitatge social\nUna de les principals finalitats d’aquesta mesura és que l’Ajuntament pugui incrementar el patrimoni municipal de sòl i habitatge, per tal de poder ampliar el parc residencial destinat a polítiques socials.\nTambé es pretén evitar l’especulació immobiliària i fer seguiment de la desqualificació dels habitatges de protecció oficial de promoció pública. Tot i que, a Catalunya, els habitatges de protecció oficial de nova construcció estan protegits de forma permanent des de finals de 2019 (segons el decret 17/2019), els que es van construir anteriorment es desqualifiquen després d’un període d’un màxim de 30 anys.\nCens que s’anirà actualitzant\nEl dret de tanteig i retracte es podrà exercir quan es facin transmissions de compravenda de diferents tipus d’habitatges i solars: habitatges de protecció oficial, terrenys sense edificar (solars, parcel·les…), terrenys amb edificacions en ruïnes o totalment desocupades, immobles en àrees declarades de rehabilitació i conservació i pisos procedents d’execucions hipotecàries o de procediments de compensació o garantia de deutes amb garantia hipotecària, entre d’altres. S’elaborarà d’ofici un cens, que s’actualitzarà periòdicament, on s’incorporaran els immobles i terrenys subjectes a dret de tanteig i retracte.\nL’Ajuntament del Prat exercirà el dret de tanteig i retracte a partir de criteris objectius basats en la disponibilitat pressupostària, els costos econòmics de l’adquisició dels habitatges, l’estat de conservació dels immobles o altres aspectes d’interès general.


🥇 FRUITA A DOMICILI A BARCELONA 【 24/7 ▷ 365 】\nFRUITA A DOMICILI A BARCELONA\nLa tranquil·litat que donem al rebre fruita a casa teva ens l’hem treballat durant anys.Perquè no la triem d’un munt sense mirar. Podent-arribar alguna podrida. La fruita que escollim per a tu i la teva família és la que vam seleccionar de manera conscient i premeditada. Perquè el nostre objectiu és que repeteixis.\nLa tranquil·litat de rebre Fruita a domicili a Barcelona\nTotes seran riques i comestibles, sembrades i cultivades en camps locals silvestres amb què obtenir un sabor dolç i autòcton. Pel seu sabor les distingiràs. Així ens allunyarem de les que han madurat artificialment en càmeres mentre travessaven l’Atlàntic. Per la seva aroma intensa i agradable i també per les seves propietats nutricionals, tindran una quantitat de grams exacta acord amb el seu pes ideal. És a dir, que en madurar a la terra o en els arbres, els nostres postres pesaran el seu pes correcte i adequat segons la seva estació de l’any. Això sí, si es dóna algun canvi climàtic que feta a perdre els cultius, perdrem molta fruita. Però és el preu que paguem per oferir-te la millor qualitat del mercat directa a la teva cuina.\nEt portem a casa Fruita a domicili a Barcelona\nLes greix totals dels fruits formaran part de la seva essència. No els retocarem amb química ni genèticament. Del pagès al teu enciamera. Per tant gaudiran d’una alta qualitat nutricional en forma d’àcids grassos saturats, àcids grassos poliinsaturats i àcids grassos monoinsaturats. A més dels lípids bons per al teu organisme, els fruits que tenim a les nostres instal·lacions a punt per portar-te, tindran: Magnesi, sodi i potassi (perfectes per als teus articulacions); hidrats de carboni i fibra alimentària (genials per a l’energia que necessites durant el dia); sucres (energia requerida per al bon funcionament del teu cervell), proteïnes (les reparadores musculars que tot esportista requereix), vitamines i calci (el millor amic dels ossos).\nDistribuïm 24 hores al dia fruita a domicili a Barcelona\nAixí que la nostra distribució a domicili a la ciutat comtal queda garantida gràcies a la nostra xarxa de vehicles elèctrics.\nFRUITA A DOMICILI A BARCELONA was last modified: octubre 9th, 2018 by adomicilioenbarcelona.com\n1 La tranquil·litat de rebre Fruita a domicili a Barcelona\n2 Et portem a casa Fruita a domicili a Barcelona\n3 Distribuïm 24 hores al dia fruita a domicili a Barcelona


Discussió:Déu - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nHe retocat la definició del sentit de la religió perquè no és només epistemològic (sobre el coneixement de la realitat, per tant en competència directa amb la ciència), sinó també teleològic i ètic. --Jdemarcos 11:11, 9 jul 2006 (UTC)\n1 Referència als bahà'í\n2 Deu cristià\n4 Ampliació de la creença en contra de l'existència\nReferència als bahà'í[modifica]\nNo veig perquè has esborrat els bahà'í. Societat s'entén com un conjunt de gent que es regeix sota unes determinades normes (en aquest cas, morals), pel que la comunitat bahà'í és un bon exemple. Societat no vol dir país, ni nació, ni res d'això, tot i que a vegades es pugui usar en aquest context. Jo ho deixaria així:\nLes societats religioses se solen regir per una moral de comportament inspirada en el llibre de revelació de la religió: per al cristianisme és la Bíblia, per a l'Islam l'Alcorà, i per a la Fe bahà'í el Kitàb-i-Aqdas.\nMillor? --Meldor 00:22, 12 oct 2007 (CEST)\nSi tenim un article per Al·là, per Jahvè, i altres, per què no en tenim un pel Déu cristià? Aquest article només tracta els déus en general. – Leptictidium (pm!) 23:24, 14 abr 2008 (CEST)\nEstaria bé tenir un article sobre el Déu cristià, i un altre sobre deïtat o divinitat, explicant a l'article de Déu que a vegades es fa servir en l'accepció general del segon. --Meldor (discussió) 11:52, 15 abr 2008 (CEST)\nAl·là, Jahvè i Déu són el mateix déu, escrit en llengües diferents. No li digueu a un musulmà que Al·là no és exactament el mateix que Déu. Totes tres religions reconeixen el Pentateuc o Torah, els primers cinc llibres de la biblia, (bé no sóc gaire entès en judaisme per saber si tot l'antic testament és comú a les tres religions), i és d'aquest Déu del que parlen, per bé que després reconeixen llibres addicionals diferents cadascú. El Déu és el mateix, les religions diferents. Imagino que els articles haurien de ser "Concepció de Déu segons", l'islam, el cristianisme i el judaisme, perquè això de parlar de Déu Cristià, Al·là o Jahvè, com si fossin Zeus o Odin es una blasfemia greu per a aquestes religions. Una salutació. Daniel. --92.56.251.253 (discussió) 15:47, 11 ago 2010 (CEST)\n«Dios» (castellà) en la seva versió del 16 abril 2009. Consulteu l'historial de la pàgina original per a conèixer la llista d'autors.\n«Dieu» (francès) en la seva versió del 17 abril 2009. Consulteu l'historial de la pàgina original per a conèixer la llista d'autors.\n--Jordicollcosta (discussió) 17:23, 17 abr 2009 (CEST)\nAmpliació de la creença en contra de l'existència[modifica]\nRecentment he llegit aquest article on el reconegut astrofísic Stephen Hawking descarta l'existència de Déu i atribueix la creació de l'univers a lleis inevitables de la física. Crec que seria interessant citar aquest autor, ja sigui pel prestigi que l'acompanya com del punt de vista contemporani que aporta.--Jove (disc.) 01:15, 3 set 2010 (CEST)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Discussió:Déu&oldid=18474854»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 25 maig 2017 a les 10:50.


Llistat de altres formats de Faules\nEl començament d’un nou dia, un nou clarejar. En aquest dia, podrem escoltar una meravellosa notícia. Anima’t a viure-ho.\nTODAS ESAS MARAVILLOSAS MUJERES\nExisteixen realitats que ens mostren que la igualtat de gènere és una meta que encara no hem aconseguit. Si eres dona, també és més fàcil que sigues pobra o analfabeta. Dues meravelloses clown ens ho explicar\nEn els últims 8.000 anys hem perdut grans extensions de boscos. En concret, més de la meitat. Açò és causa, entre altres, per la tala indiscriminada d’arbres per a l’obtenció de fusta i a la creac\nCINEMA A LES AULES Obres audiovisuals realitzades amb alumnes per a desenvolupar les seues capacitats des d’un vessant pràctic. Amb els cursos, es viu la gestació i la creació d’una obra audiovisual. Amb CEIP Pintor Sorolla de Yátova\nZUBIN MEHTA – CONCERT UNIÓ MUSICAL DE LLÍRIA\nEl Director d’orquestra Zubin Mehta dirigeix a la Unió Musical de Llíria en un concert homenatge a l’il·lustre mestre Francisco Casanovas. Tràiler de l’enregistrament del concert.\nManifiesto ho conformen una sèrie de vídeos de caràcter experimental realitzats per Fotògrafa d’Arquitectura i Faules Produccions audiovisuals que intenten llançar una mirada crítica sobre la relació entre imatge i arquitectura.\nManifiesto ho conformen una sèrie de vídeos de caràcter experimental realitzats per Fotògrafa d’Arquitectura i Faules Produccions que intenten llançar una mirada crítica sobre la relació entre imatge i arquitectura.


Virlac - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n46° 09′ 18″ N, 2° 41′ 53″ E / 46.155°N,2.6981°E / 46.155; 2.6981Coord.: 46° 09′ 18″ N, 2° 41′ 53″ E / 46.155°N,2.6981°E / 46.155; 2.6981\nVirlet o Virlac en occitan és un municipi francès, situat al departament del Puèi Domat i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 259 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Virlet era de 259 persones. Hi havia 110 famílies de les quals 49 eren unipersonals (19 homes vivint sols i 30 dones vivint soles), 27 parelles sense fills, 23 parelles amb fills i 11 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 188 habitatges, 114 eren l'habitatge principal de la família, 46 eren segones residències i 28 estaven desocupats. 184 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 114 habitatges principals, 94 estaven ocupats pels seus propietaris, 14 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 6 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien una cambra, 13 en tenien dues, 31 en tenien tres, 29 en tenien quatre i 38 en tenien cinc o més. 44 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 61 habitatges hi havia un automòbil i a 37 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Virlet el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 183 persones, 113 eren actives i 70 eren inactives. De les 113 persones actives 97 estaven ocupades (60 homes i 37 dones) i 16 estaven aturades (12 homes i 4 dones). De les 70 persones inactives 13 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 48 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Virlet hi havia 114 unitats fiscals que integraven 242 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.362 €.\nDels 11 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials, 7 d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses immobiliàries.\nDels 9 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren paletes, 1 guixaire pintor, 2 fusteries, 1 lampisteria, 1 electricista, 1 empresa de construcció i 1 agència immobiliària.\nL'any 2000 a Virlet hi havia 27 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 852 hectàrees.\nLa Crouzille (4,7 km)\nPionsat (5,1 km)\nMarcillat-en-Combraille (5,2 km)\nRonnet (5,6 km)\nLa Cellette (6,1 km)\nArs-les-Favets (6,1 km)\nLe Quartier (6,1 km)\nSaint-Maigner (7,6 km)\nSaint-Hilaire (7,7 km)\nArpheuilles-Saint-Priest (7,9 km)\nYoux (8,0 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Virlac\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Virlet a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Virlet a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Virlac&oldid=29474950»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 feb 2022 a les 05:25.


L’Escola de Doctorat fa deu anys amb la publicació de la tesi número 1.000 des de la seva creació\nL’Escola de Doctorat fa deu anys amb la publicació de la tesi número 1.000 des de la seva creació\nUna recerca de Mari Corominas sobre el benestar de la infància és la tesi número 1.000 des de la creació de l’Escola de Doctorat de la Universitat de Girona, ara fa deu anys. L’Escola de Doctorat de la UdG va ser pionera ja que va ser la primera a constituir-se de tot l’Estat.\nL’Escola de Doctorat de la Universitat de Girona (UdG) ha fet deu anys. La seva creació va tenir lloc uns mesos abans de la publicació del RD 99/2011, el qual regulava les ensenyances de doctorat a Espanya i, en particular, l'organització dels estudis de doctorat a partir de les escoles de doctorat. “Per aquest motiu, l'Escola de Doctorat de la UdG va ser pionera en molts aspectes”, assegura el seu director, Miquel Solà, ja que “va ser la primera de crear-se a les universitats catalanes i espanyoles i, per tant, és la primera que celebra el seu desè aniversari”.\nEn el marc del desè aniversari s’ha assolit una nova fita: aquesta tardor s’ha publicat la tesi doctoral que fa 1.000 des de la creació de l’Escola. “És obvi que aquest fet és una feliç coincidència; això indica una mitjana de 100 tesis defensades cada any des de 2010”, assenyala Miquel Solà. Tot i això, en aquesta dècada, el nombre de tesis de la UdG ha anat en augment i, en l’actualitat, es defensen unes 120 tesis cada any. El director de l’Escola de Doctorat destaca que aquests estudis mostren una gran paritat atès que es reparteixen per igual entre homes i dones.\nL’Escola de Doctorat vertebra l’organització acadèmica i administrativa al voltant dels estudis de doctorat. Aquesta unitat vetlla per la qualitat de l’oferta acadèmica en la formació d’investigadors i investigadores i fomenta l’excel·lència de la recerca i la col·laboració amb centres de recerca externs en l’àmbit nacional i internacional.\n“La rellevància de l'experiència relacional per al benestar subjectiu de la infància: anàlisi de l'entorn familiar, escolar i local” és el títol de la tesi número 1.000 de la Universitat de Girona des de la creació de l’Escola de Doctorat. La seva autora és Mari Corominas Pérez, qui ha realitzat l’estudi en el marc del programa de doctorat en Psicologia, Salut i Qualitat de Vida amb un ajut predoctoral de la Universitat de Girona en col·laboració amb l’Institut Infància i Adolescència de Barcelona.\nDirigida pels investigadors de l’Institut de Recerca sobre Qualitat de Vida (IRQV) de la UdG Ferran Casas i Mònica González, Mari Corominas ha analitzat l’Enquesta de Benestar Subjectiu de la Infància a Barcelona, de l’any 2017. En l’entorn familiar, els nens i les nenes se senten millor quan són adequadament escoltats per les persones adultes i poden gaudir de temps en família. A l’escola, el seu benestar augmenta quan reben el suport dels companys i companyes en cas de tenir un problema. I, finalment, pel que fa a la seva vida a la ciutat, els nens i les nenes enquestats donen una gran importància a la presència d’entorns de joc, en especial a l’aire lliure. En definitiva, la tesi posa de manifest que tenir en compte les avaluacions dels infants sobre el seu propi benestar és pertinent a l’hora de prendre decisions que afectin o puguin afectar la seva vida.\nBases reguladores d’ajuts I+D+i en l’àmbit dels Plans Nacionals d’Aqüicultura


Can Calopa s'obre a les escoles per mostrar el món de la pagesia | betevé\nL'única vinya de Barcelona comença a oferir una activitat escolar que apropa l'agricultura i la ramaderia a l'alumnat\nClara Vera Colina | Montse Llorens Sala | dilluns, 7 de juny del 2021, a les 22.44\nDes de Setmana Santa, a la masia de Can Calopa de Collserola es fan activitats didàctiques enfocades a les escoles. Es tracta d’una prova pilot que s’ha realitzat amb centres educatius del districte de Sarrià – Sant Gervasi i que, a partir del curs vinent, s’obrirà a col·legis de tot Catalunya. La iniciativa vol donar a conèixer el món agrícola i ramader als més joves i també sensibilitzar-los sobre la importància de mantenir el patrimoni i la natura que ens envolta, d’una manera sostenible.\nUn dia de pagesia a Barcelona\nCan Calopa està situat a Collserola, dins del municipi de Barcelona. És una masia del segle XVI, on hi ha les úniques vinyes de la ciutat. Aquí és, on durant tot un matí, els alumnes de 3r de primària del col·legi John Talabot han fet de pagesos per un dia. “Hem estat donant menjar a les ovelles, fent-los un llit, traient la caca i la palla bruta i el que m’ha agradat ha estat posar-los noms”, explica l’alumne Toni Busquets.\nUn altre grup ha anat al galliner a buscar els ous, però no hi ha trobat ni ous ni gallines: durant la nit se’ls ha menjat un depredador. “Estem buscant pistes per descobrir qui s’ha menjat les tres gallines. Hem trobat ous trencats, plomes i petjades”, explica, motivat, l’alumne Pau Díaz.\nViticultura “in situ”\nEn aquesta activitat pedagògica, però, no tot és pràctic. Enmig de les vinyes de Can Calopa, on d’aquí a uns mesos es farà la verema, se’ls explica com la plaga de la fil·loxera va afectar tota la vinya de Catalunya fa més de 130 anys i com es va solucionar amb la plantació de peus de cep americans, que no es veuen afectats per aquest insecte. Més tard, van al celler per aprendre que el llevat és el que fa que el raïm es converteixi en vi.\nEls alumnes aprenen diversos conceptes sobre la vinya\nApropar la pagesia als nens de la ciutat\nEs tracta de tota una sèrie de coneixements que volen “posar en contacte l’alumnat amb la natura i apropar-los a la pagesia explicant-los com viuen els animals o com funciona el cicle de la vinya”, explica Martí Monfort, responsable de projectes i formació de la cooperativa L’Olivera, que gestiona la masia de Can Calopa. Des del col·legi John Talabot veuen aquesta activitat com una oportunitat: “A l’escola parlem de molta teoria i veiem molts vídeos, però és important que ho visquin, i que ho vegin. Que donin de menjar a les ovelles, que les toquin, perquè això no ho podem fer a l’escola”, explica Marta Cortada, tutora de 3r de primària del centre.\n— agricultura — animals — educació primària — escoles — Parc Natural de Collserola — sostenible


Imatge via Isabelle El seu and Markus Buehler\nEls científics van traduir l’estructura d’una teranyina a la música.\nEl 12 d'abril de 2021, científics de l'Institut Tecnològic de Massachusetts van informar que havien traduït l'estructura d'una teranyina a música, cosa que podria tenir implicacions per a la comunicació entre espècies i 'composicions musicals d'altres països'.\n'L'aranya viu en un entorn de cordes vibrants', va dir l'investigador principal Markus Buehler a comunicat de premsa . 'No veuen molt bé, de manera que senten el seu món a través de vibracions, que tenen freqüències diferents'.\nAquestes vibracions es produeixen quan factors externs interactuen amb la xarxa, com ara el vent que bufa a través dels seus fils o quan es mou una mosca atrapada. Per crear la música, els científics van escanejar una teranyina natural amb un làser i la van traduir en una imatge bidimensional. Després van utilitzar algoritmes informàtics per reconstruir les xarxes en una xarxa tridimensional abans d’assignar diferents freqüències de so a cada cadena. Quan es reproduïen en patrons combinats, aquestes 'notes' creaven música 'tocada' per un instrument semblant a l'arpa en actuacions en viu a tot el món.\n'Les webs podrien ser una nova font d'inspiració musical molt diferent de l'experiència humana habitual', va dir Buehler.\nLes troballes es van presentar a la reunió anual de la American Chemical Society i representen un dels molts experiments centrats en la construcció de teranyines que l’equip va realitzar en un intent de comprendre millor les implicacions que les estructures poden tenir per a aplicacions del món real, com ara la construcció construcció.


D'operes i auditoris\nAlternativa | 16 Febrer, 2011 07:00 | Compartir:\nAhir el diari de Balears i el Última Hora informaven de les similituds el cas del teatre de l'òpera de Palma, que ara investiga Anticorrupció, amb el projecte de la construcció de l'auditori d'en Moneo, a l'hora de contractar un arquitecte estrella a dit. I una vegada més el batle, en Joan Cerdà, va tirar pilotes fora i va donar la culpa de tot a una altra administració i va declarar; "que sempre va confiar que es podria fer la contractació, perquè així ens ho deien des de Presidència". I cinc anys després de la presentació del projecte diu que cal un informe jurídic que l'avali!!! Al que hem d'afegir que falten informes econòmics, de gestió artística ... (moció nostra aprovada per unanimitat al mes de març de 2010 i que encara no s'ha complit).\nEl projecte de l'auditori va ser presentat per en Rafael Moneo,en Joan Cerdà, i en Jaume Matas el 27 de maig de 2006. Ja en aquell moment vam dir el següent; "En principi pensam que per fer una obra tan important i cara el millor és fer un concurs públic i comparar diversos projecte" (veure article teatre de Pollença, el capritx del batle).\nAl mes d'abril del 2009 el reiteravam a una carta de resposta a Toni Oliver i publicada al PIP; "S'ha de fer un concurs públic per triar... l'opció més econòmica i que més s'adapti a les necessitats.\nAl mes d'abril del 2009 vam presentar una moció que va ser rebutjada per tota la resta de grups, demanant la realització d'una consulta popular en la que la gent pugui triar entre fer el projecte d'en Moneo o una sala multifuncional feta integrament amb la subvenció del Govern i el Consell i a partir d'un concurs públic.\nClar que nosaltres només eram uns radicals perillosos, i gent com el batle i en Matas eren seriosos gestors.\nEl periodista Llàtzer Moix el resumeix molt bé al seu llibre; "Arquitectura miraculosa" parlant de la imitació del Guggenheim de Bilbao a altres ciutats:"Tant batles com presidents autonòmics han confiat en la màgia o en el miracle que podia proporcionar un arquitecte estrella per posar la ciutat en el mapa, atreure més turisme i, en definitiva, ingressar més recursos econòmics". Als "projectes imitació" hi ha una combinació de les següents característiques: "l'insuficient estudi de les necessitats reals de la ciutadania, la ximpleria dels dirigents,plantejaments monumentals i els costos desorbitats".\nAlternativa durant els cinc anys que han passat des d'aquella presentació ha mantingut sempre la mateixa possició. La cultura no necessita cop d'efecte com la construcció d'un auditori d'en Moneo , sinó continuïtat, contenció i respecte als contribuents. Els doblers públics no ha de servir per a finançar les fabulacions i les ànsies de grandesa d'alguns polítics sinó per resoldre les necessitats reals de la gent.\nVeure articles secció auditori.\nCom vam dir a la nostra felicitació de l'inici del 2011.


Antonio Juárez | Jo sóc Sant Boi\nPosted by Paky López in Art, Cultura, Música, Teatre\nEl nostre convidat d’aquesta setmana es el santboià Antonio Juárez, actor de teatre, cinema, televisió, músic, dinamitzador cultural i molt més!\nhttps://www.ivoox.com/antonio-juarez_md_34349837_wp_1.mp3 Ir a descargar\nEl nostre programa, te molt a veure amb els sentiments, amb les vivències de cada convidat. Per això es important conèixer com son les persones que ens acompanyen cada setmana. En Toni, es ha comentat com va transcórrer la seva infantessa, la recorda molt feliç! Com va ser la seva estada al col·legi, ens comenta que li encantaba jugar a futbol!\nRecorda que des de molt petit, sabia que volia ser actor! Ens ha explicat algunes anècdotes!\nEn Toni porta molts anys treballant com a actor i la seva experiència en aquest àmbit és molt àmplia i extensa. Ha interpretat tants personatges en el teatre, el cinema i la televisió que és fa difícil resumir el seu currículum. Ho podeu trobar al seu bloc!\nHem començat l’entrevista parlant de la seva Trajectòria al Teatre. Dels records de les primeres funcions, els primers bolos…\nL’actor ha de mantenir la tensió i la entrega al llarg de les desenes de actuacions que fan durant totes les funcions Es veuen obligats a entregar-se, a donar-se en cada representació, que es irrepetible. Sens dubte, es aquesta la màgia del teatre.\nTambé ens ha explicat quina va ser la teva primera incursió al nom del cel·luloide! I com va arribar a fer televisió. L’hem vist en nombroses films, curts, i series de televisió!\nHa viscut i treballat durant quinze anys a Madrid. Amb la Dolo al 2014!\nI fa uns anys, va decidir tornar a Sant Boi, i va comencar una nova aventura!\n“A l’octubre de 2014 Weller neix com un petit bar al carrer Major de Sant Boi, apostant clarament per la cultura Pop en totes les seves vessants, començant a programar en microformat Al CALAIX, i apostant per Dj locals i algun que altre de forà per incloure’ls dins del mapa cultural de la vila. Al novembre de 2015 a tan sols uns 50 metres del carrer Major i en l’equipament municipal Cal Ninyo, s’inaugura l’Espai Weller dinamitzant així el bar amb una programació musical, teatral i literària. Després de tres anys, Weller crea la seva marca i englobarà totes les activitats hostaleres i culturals sota el nom de Weller b & d“\nA més amb la companyia HANGAR 10, podem gaudir tots els dimecres d’un taller de Microteratre a Cal Ninyo Sant Boi.\nMés a més, en l’actualitat …\n– Classes al grup de teatre de l’acció A LA CREACIÓ a Cal Ninyo, Sant Boi.\n– Professor de Extraescolar de Teatre de l’Escola L’Eramprunyà de Gavà. 2018-2019\n– Substitució professor de Teatre a l’Ateneu de les arts de Viladecans – 2019\n– Realitza el taller ORGANITZA EL TEU CAOS, per a persones en atur o recerca de nova orientació laboral\nBloc: Antonio Juárez\nFacebook: Tiet Toni\nInstagram: Tiet Toni\nTwitter: Antonio Juárez\nFotografies per el record\nFotografies cedides per Antonio Juárez!\nGràcies Toni per la teva visita al programa. Ha estat un plaer conèixer una mica més, el meravellós mon del Teatre, Cinema i Televisió! Et desitjo el millor!\nA totes les persones que ens acompanyeu cada setmana, gràcies per ser-hi! Ens veiem per les ones!!!\nJo soc Sant Boi 2019


Calen nous i bons programes rurals - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nCalen nous i bons programes rurals\n09.11.2019 | 23:49\nCalen nous i bons programes rurals Regió7\nom cridats a anar a les urnes, la nostra resposta ha de ser imminent, avui, i sens dubte tenim un ampli panorama polític al davant que condicionarà molt els propers anys de govern. A més ens trobem enmig d'una recessió econòmica ja anunciada per tots els indicadors i en nombrosos sectors, un Brexit impredictible nascut d'un Cameron penedit però avui en mans d'un complex Boris Johnson, una forta amenaça aranzelària de Trump sobre les nostres exportacions al nostre primer mercat comprador agroalimentari i l'inici d'unes negociacions amb Mercosur que poden afectar seriosament diversos productes tant agrícoles com ramaders. No és poca cosa.\nI és que després de diverses eleccions fallides, per no haver conduït a la investidura del president de Govern de l'Estat, s'han convocat noves eleccions generals, que tenen lloc avui. És molt el que l'Estat espanyol es juga en aquests comicis, perquè ja és massa el temps en què la inestabilitat i la falta de seguretat tenallen el país. I és per això que tots els partits han clamat durant la campanya per una etapa sòlida, consistent, plena de consensos i generositat i absent de revenges i antagonismes, una nova legislatura amb un govern amb majoria suficient per a la seva acció i que aporti estabilitat a l'economia i la societat.\nEl problema ens ve que el sistema estava imaginat per a una situació de bipartidisme, però en els últims anys han nascut dos partits pel costat del centredreta i dos partits per l'esquerra. El resultat l'hem pogut comprovar en les sessions que hi ha hagut al Congrés en mesos passats.\nPerò anem al tema central per a nosaltres: el rural i agrari. D'una banda, la Llei d'Hondt es comporta de manera ben diferent en circumscripcions urbanes que en rurals i, per tant, en circumscripcions de gran dimensió que en aquelles que només tenen en joc entre tres i cinc diputats. És el cas de 26 províncies en el conjunt nacional, d'entre les quals vuit només aporten tres diputats. Totes elles són províncies plenes de municipis rurals, amb molt escassa població i amb nombrosos municipis i llogarets buits. És per aquest motiu que alguns partits aposten per oblidar aquestes províncies/municipis en favor de les grans, on hi ha més «collita» potencial de vots i diputats.\nPerò en aquestes províncies grans hi ha moltíssims municipis de més de 20.000/25.000 habitants i una enorme preocupació pel sector agrari, vegeu el cas de València, Sevilla, Màlaga, Múrcia, etc. I aquestes províncies, igual que les altres, volen saber quins programes agraris i rurals ofereix cada partit. S'aprecia com aquests programes, aquestes idees, són crucials en les eleccions franceses, on la classe dirigent té una identificació amb el rural que aquí, malauradament, sembla que no existeix. I ho comença a ser a Itàlia, on la preocupació pel buidatge rural és dominant avui.\nNo oblidem que aquí al 90% del territori resideix només el 20% de la població espanyola, amb moltes zones amb molt baixa densitat poblacional, com és el cas extrem de la regió muntanyenca Celtibèrica, l'anomenada Lapònia del Sud per aquesta raó, per la seva baixíssima densitat de població.\nDurant la campanya m'ha semblat notar que els partits continuen sense preocupar-se per aquests temes, farien bé de configurar uns nous i bons programes rurals/agraris.\nAquests programes haurien d'abordar, almenys, les qüestions que segueixen: agricultura i ramaderia i canvi climàtic, reducció de gasos d'efecte hivernacle, problemes i solucions a la ramaderia contra la qual molts lluiten avui, «impostos zero» al medi rural, a aquells que comprin habitatges en pobles i llogarets, facilitar plans de rehabilitació, bonificacions en l'IRPF a la gent que visqui, retorni o s'instal·li a l'Espanya buida, un repartiment de les ajudes PAC raonable i equilibrat, més vigilància en els controls de la seguretat en sanitat animal i vegetal, cobrir la bretxa digital perquè els que es mudin a viure als pobles puguin treballar a les ciutats via TIC, fomentar que la indústria agroalimentària s'instal·li en municipis de menys de 20.000 habitants, promoure el turisme rural unit a la seva gastronomia, augmentar les superfícies de reg –via preses, canals i interconnexió de conques– i no anar en contra d'embassaments i regs ja que només l'agricultura de regadiu permetrà mantenir pobles amb vida econòmica activa, facilitar l'accés via noves carreteres i la seva renovació dels pobles als serveis de les capitals de província i afavorir la instal·lació d'aquests serveis en aquests municipis, ser més protagonistes en la formació dels nous criteris de la PAC tant pel que fa a produccions com als fons Feder i als ajuts Sespas per a les àrees escassament poblades, etc.\nAquestes i moltes coses més haurien de formar part dels programes dels partits en competició, amb el compromís ferm que les portaran a terme en cas d'arribar a posicions de govern. I no oblidem que formar govern en aquestes eleccions no serà fàcil atès el nombre de partits. Espanya necessita una «llei de segona volta» com hi ha a França per evitar que no ens passi més el que ens ha portat fins aquí. I eventualment els dos grans partits hauran de pensar, si els resultats fan gairebé impossible un govern a l'ús, la formalització d'un acord d'Estat per governar junts els dos o tres grans partits constitucionalistes, encara que sigui només per dos anys, i en aquest temps reformar aquells aspectes constitucionals bàsics que avui són aconsellables i que són bastants.\nEn fi, que tenim un ampli panorama polític al davant que condicionarà molt els propers anys de govern.\nSí, sens dubte, ens cal un govern fort i amb criteris d'Estat, no de partit. Que hi hagi sort i que gua-nyin els bons...\nL'alcaldessa de Berga demana extremar les mesures de seguretat .


Business Corner amb ESED el 18 d'abril\nEl proper 18 d’abril a les 9.30h al Business Corner de TecnoCampus, l'empresa ESED mostrarà com pot un atacant robar-te les teves credencials o què pot fer un hacker si t’infecta l’ordinador amb un virus.\nA part de la sessió de hacking i presentació de les solucions en ciberseguretat que ofereix ESDED, es farà una visita guiada al CPD de Nextret, ubicat al TecnoCampus, per veure un CPD amb tecnologia molt avançada. Finalment, es destinarà una part de la sessió a fer un esmorzar i una mica de networking. També es farà un sorteig entre els assistents.\nPer poder garantir la teva assistència i per entrar en el sorteig del regal, inscriu-t'hi!


El Festival Paupaterres i la Regidoria d’Acció Social de Tàrrega impulsen una aula musical per a infants i joves | Ràdio Tàrrega\nEl projecte solidari “Emmusica’t”, impulsat des de l’any passat per l’Associació Paupaterres de Tàrrega, permetrà la creació d’una primera aula de música per a infants i joves d’entitats socials. Juntament amb la Regidoria d’Acció Social s’impulsarà un taller de percussió per acostar la formació musical, potenciar el talent i fomentar la inclusió entre infants i joves. Així, s’impartirà un “Cercle de Percussió” al Centre Obert de Tàrrega el divendres 12 de juliol, segona jornada de celebració del Festival Paupaterres 2019. Els participants de l’aula crearan una orquestra de percussió única i singular deixant de banda diferències socials, d’edat, sexe o procedència. El taller anirà a càrrec dels musicoterapeutes Seve Velasco i Xavier Martinez (Sompercussio.cat), especialistes en aquest tipus de formacions. Mitjançant jocs, patrons i tècniques, es generaran coneixements musicals referents al timbre, ritmes, mètriques, dinàmiques, accents,...\nL’aula, coordinada per la Regidoria d’Acció Social, s’erigeix en el primer fruit del projecte “Emmusica’t”, que accentua la responsabilitat social del Festival Paupaterres. Segons els seus responsables, “el Paupaterres consolida una de les seves raons de ser: l'accés a la música i a la cultura ha de ser un dret bàsic de la ciutadania”. “Amb aquest projecte volem transmetre la idea que la música ens ajuda a formar-nos i a créixer en el conjunt de la societat. La música és una eina potent de transformació social”, afirmen els portaveus de l’Associació Paupaterres. Per la seva part, el regidor en funcions d’Acció Social, Joan Palou, ha agraït l’aportació del Paupaterres per fer realitat la creació de l’aula, “que esdevindrà un element significatiu d’integració i equitat social a través de la cultura”.


L’Obra Social “la Caixa” dotarà València d’un nou espai cultural - El Temps\nL’Obra Social “la Caixa” dotarà València d’un nou espai cultural\nAixí serà el nou CaixaForum que es preveu que s’inaugure a València l’any 2020.\nImatge de l'acte de presentació de CaixaForum | La Caixa\nEls equipaments culturals a València ciutat són nombrosos. És per això que si se n’han de fer de nous, l’objectiu és donar-los entitat per atorgar-los distinció. Perquè destaquen. Tot just això és el que ha fet la Fundació Bancària “la Caixa”, que ha encetat un nou projecte en aquest sentit. Des d’ara, l’edifici Àgora de la Ciutat de les Arts i les Ciències de València compta amb un instrument més per ampliar i millorar l’oferta cultural de la zona. I no serà un espai qualsevol, perquè aspira a ser tot un referent.\nEl darrer dia 1 de febrer, el president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig, el director general de la Fundació Bancària “la Caixa”, Jaume Giró, i la directora general adjunta d’aquesta fundació, Elisa Durán, van assistir a la presentació del projecte arquitectònic que conduirà la creació d’aquest CaixaForum. “la Caixa” ha aprofitat la Ciutat de les Arts i les Ciències per desenvolupar un projecte liderat per l’arquitecte Enric Ruiz-Geli, a través de l’estudi Cloud 9. Aquesta proposta ha estat la guanyadora d’entre les nou presentades. Amb 6.500 metres quadrats, l’equipament tindrà dues grans sales d’exposicions, un auditori, espai familiar i educatiu, llibreria, restaurant i aules polivalents per poder oferir exposicions d’art, conferències, concerts, espectacles, jornades socials, tallers educatius i activitats adreçades a la gent gran. La cultura, com es pot comprovar, és el principal element a ressaltar en aquest projecte. Però no podem oblidar, en cap cas, el factor social del projecte adreçat a garantir la cohesió i la integració.\nEl president valencià anava acompanyat de Jaume Giró, director general de la Fundació Bancària “la Caixa”; la directora general adjunta Elisa Durán i l’esmentat arquitecte Enric Ruiz-Geli, entre més, el dia de la presentació.\nLa Ciutat de les Arts i les Ciències la va dissenyar l’arquitecte Santiago Calatrava. A hores d’ara, aquest espai mancava d’un aprofitament perquè es poguera traure partit de totes les seues possibilitats. Ha estat “la Caixa” qui ha decidit fer-ho per impulsar un equipament cultural de primer nivell. La idea aposta per mantenir l’Àgora com a lloc de reflexió i convertir-la en un espai cultural obert al públic i d’activitat constant.\nPer aconseguir-ho, l’arquitecte Enric Ruiz-Geli pretén crear un món de “cèl·lules vives” a l’espai principal de l’Àgora. La part central comptarà amb dues sales d’exposicions que disposaran de graderia. Als extrems, en un hi haurà la recepció, la llibreria i les oficines, mentre que en l’altre hi haurà l’auditori. Un altre dels reptes fonamentals és aconseguir les màximes qualificacions d’eficiència energètica de l’edifici. L’edificació sostenible i el respecte al medi ambient són imprescindibles en aquest projecte.\nPer tant, la intenció és que l’obra s’adeqüe al que ja hi ha construït i desenvolupar un estil arquitectònic plenament adaptat al que va dissenyar Calatrava. Tot per acabar de fer d’aquest espai un gran referent arquitectònic del país. CaixaForum València és, a més, una proposta perfectament vinculada a d’altres que ha desenvolupat la Fundació Bancària “la Caixa” que ja va obrir un centre cultural similar a Barcelona, a la fàbrica de filats i teixits Casaramona, on conviuen els dissenys originals del centre de producció i intervencions posteriors que han adaptat el centre a la seua missió cultural.\nLes obres es preveu que comencen a finals d’aquest any perquè concloguen a finals de 2020 després d’una inversió de vora 18 milions d’euros i cinc més d’anuals per al manteniment i el funcionament del centre. Cal recordar, també, que “la Caixa” va invertir 28 milions d’euros el 2017 al País Valencià en qüestions socials, culturals, científiques i educatives a través de la seua fundació bancària.\nCaixaForum València serà el novè centre que integre una xarxa d’edificis similars a l’Estat espanyol. Ja n’hi ha a Barcelona, Palma, Girona, Tarragona, Lleida, Saragossa, Sevilla i Madrid. No debades, la Fundació Bancària “la Caixa” desenvolupa accions similars arreu de l’Estat. El pressupost d’aquesta fundació presidida per Isidre Fainé i dirigida per Jaume Giró ha augmentat el 2018 en Obra Social,de tal manera que arriba als 520 milions d’euros. Una xifra que la converteix en la primera fundació privada de l’Estat espanyol i una de les més destacades a nivell mundial.\nAlhora, els programes socials no sols es basen en qüestions estrictament culturals: n’hi ha de centrats en la lluita contra l’atur, contra l’exclusió o per l’accés a l’habitatge. Pel que fa a la divisió inversora de l’Obra Social, el 59% del pressupost s’adreça a programes socials i assistencials, mentre que el 23% i el 18% van destinats a la promoció cultural i educativa i a la recerca i la concessió de beques respectivament.\nCal recordar, per exemple, que durant el 2017 l’oferta d’exposicions de “la Caixa” emesa a través de CaixaForum i CosmoCaixa, i sumant també les mostres itinerants, va despertar l’atenció de més de sis milions de visitants, i va convertir així les iniciatives de “la Caixa” en líders en l’Estat pel que fa a l’oferta de programació cultural privada.\nEntre més coses, tot ha estat gràcies als avantatges que ofereixen els distints edificis destinats a oferir tot aquest reclam cultural. També és degut a les aliances amb museus i centres culturals de màxim ordre internacional. Entre els quals hi ha el British Museum, el Louvre o el museu del Prado de Madrid. Tot aquest treball servirà perquè des del 2020 els valencians puguen gaudir d’un equipament de primer nivell que consolide la ciutat com a destí cultural.


Arriben els actes centrals de la Festa Major de Santa Llúcia\nEl divendres, el dia de la patrona de Caldes, es donarà per iniciada la Festa Major Petita amb actes i tallers de nadal per a la quitxalla, la missa solemne de Santa Llúcia i l´encesa dels llums de Nadal amb xocolatada inclosa.\nLa programació de la Festa Major de Santa Llúcia i de les festes nadalenques ve carregada d’activitats aquest 2019, amb noves propostes per als més menuts, però també amb actes commemoratius com la presentació del programa “Caldes d’Estrac: 800 anys d’història” que comptarà amb la participació del director de l’Arxiu Comarcal del Maresme, Alexis Serrano i que tindrà lloc a la Fundació Palau el 14 de desembre a les 11h.\nUn cop més, serà el Club de Petanca de Caldes d’Estrac l’encarregat de donar inici a la festa, amb la tradicional Tirada de Pernil que enguany es celebrarà el divendres 6 de desembre, a partir de les 10h, a les pistes Municipals de Petanca.\nAbans del primer cap de setmana, es celebraran activitats a la Biblioteca i a l’Espai Jove. La primera acollirà un taller de creació poètica, (dimecres 11 de desembre, a les 18h) i a l’Espai Jove es durà a terme un taller de creació d’instruments (5 i 12 de desembre, de 18 a 19:30h) i un taller de cuina creativa (13 de desembre a les 11h).\nEl divendres 13 de desembre es donarà el tret de sortida oficial a la festa amb un dels actes més emblemàtics: la tradicional encesa de l’arbre i la xocolatada organitzada amb el suport de la Comissió de Festes Nadalenques i l’Associació Donastrak. Els alumnes de 6è curs de l’Escola Sagrada Família disposaran d’un espai per vendre artesanies i guarniments de Nadal amb l’objectiu de recollir fons per al seu viatge fi de curs.\nEl dissabte 14 de desembre, al matí, la programació s’intensifica amb dues inauguracions: la de l’exposició de bonsais, a partir de les 10h a la Fundació Palau; i la del nou punt turístic i cultural a Caldes d’Estrac amb motiu de la premsa de vi originària de “Can Paianu”, a partir de les 12h, que donarà peu a una degustació de vins a preus populars. I, tal i com hem esmentat més amunt, a les 11h a la Fundació Palau, tindrà lloc la presentació del programa “Caldes d’Estrac, 800 anys d’història”.\nA la tarda, a partir de les 19h, la Colla de Diables d’Estrac ha preparat un correfoc infantil que farà tremolar tots els carrers de la vila, i a partir de les 23h, a la Sala Cultural, podrem gaudir del segon Concurs de Karaoke d’Hivern i de la Nit de Festa i Gresca amb el DJ Straw & Berry.\nEl diumenge al matí, a partir de les 10h, els gegants s’emportaran tot el protagonisme amb la plantada de gegants, el cercavila i la ballada de tots els gegants.\nDurant la setmana, el dijous 19 de desembre, podrem assistir a la tradicional cantada de Nadales que cada any organitza l’Escola Sagrada Família al Poliesportiu Municipal, i a les 18h, la Biblioteca Can Milans celebrarà un taller de Nadal que finalitzarà amb un pica-pica festiu. En paral•lel, l’Espai Jove celebrarà un Taller Gastronòmic Intergeneracional que tancarà el cicle de sessions gastronòmiques realitzades durant els darrers mesos.\nLa festa continuarà el divendres 20 de desembre a la Sala Cultural, amb el concert de Nadal que organitza l’entitat Amics del Teatre, aquest any a càrrec del Barcelona Soul Choir, amb la direcció de Karol Green. La vetllada culminarà amb el brindis de Nadal ple de bons desitjos per iniciar amb força el 2020.\nDissabte 21 de desembre, entre les 11 i les 13h a l’esplanada de Can Muntanyà, farem el caga-tió pels petits que s’hagin portat bé. De 18 a 19:30h, l’Espai Jove farà un berenar de Nadal, i a les 19h es celebrarà el concert de Nadal “Prec de Nadal”, a càrrec d’Àngels Bassas i Anna Comellas, a la Fundació Palau.\nDiumenge 22 de desembre la programació ofereix dos espectacles pels infants: a les 11:30h, una Escudella de Contes a la Fundació Palau, i a les 18h, teatre de titelles “La Cigala i la Formiga”, una activitat solidària amb la Marató de TV3.\nPassat el Nadal i abans de que arribin els Reis, la Biblioteca Can Milans ha organitzat una lectura intergeneracional que es farà el dissabte 4 de gener a les 11h, on tothom qui ho desitgi pot participar.\nFinalment, a partir de les 18h del diumenge 5 de gener, rebrem a Ses Majestats els Reis d’Orient amb tots els honors i una desfilada plena de màgia, també serà l’ocasió de donar a conèixer els guanyadors del Concurs de Balcons de Nadal.\nDes de l’Ajuntament es vol fer un especial agraïment a la col•laboració de: Amics del Teatre, Biblioteca Can Milans, Club Petanca Caldetes, Colla de Diables d’Estrac, Colla de Geganters i Grallers, Comissió de Festes Nadalenques, Creu Roja, Donastrak, Escola Bressol Municipal, Escola Sagrada Família, Fundació Palau, Mares i Pares de 6è curs de l’Escola Sagrada Família, Parròquia de Santa Maria, Veïns i veïnes de Caldes d’Estrac, sense els quals no hagués estat possible fer la programació.\nConsulta el programa de festa major de Santa Llúcia de Caldes d'Estrac [+]\nInformació publicada el 5 de desembre de 2019