L'entrellat de la traducció\nInforme entre bastidors escrit per la comunitat de professionals de la traducció més gran del món\nUna visió realista\nAlgun cop has pensat alguna de les afirmacions següents?\nEls traductors són aquelles persones que veiem a la televisió xiuxiuejant a l'orella dels presidents o dels líders empresarials.\nTraduir no és una professió real, tothom ho pot fer.\nSi parles dos o més idiomes, pots traduir.\nJa no es necessiten traductors, perquètenim Google Translate o altres aplicacions per fer la feina.\nTots els traductors treballen des de la seva llengua materna i cap a la seva llengua materna, és a dir, tradueixen en ambdós sentits.\nEls traductors parlen molts idiomes.\nMentre sigui en els seus idiomes de treball, els traductors poden traduir sobre pràcticament qualsevol tema.\nEls traductors només tradueixen llibres, oi?\nQualsevol traducció està bé si es pot entendre, més o menys.\nSi mai has tingut alguna d’aquestes idees, no estàs pas sol. Traduir és una professió fascinant que es remunta a milers d'anys enrere, però que sovint es malinterpreta. Continua llegint per conèixer en exclusiva la realitat de la traducció entre bastidors i ser un dels primers a trencar els mites sobre la professió.\nTraduït de l’Anglès al Català per\nIolanda Casacoberta | Anastasiya Horyacheva | Elisenda Palau\nDins la ment d’un traductor\nSi entréssim a la ment de qui tradueix, veuríem alguns elements comuns, independentment de l’edat, nacionalitat o cultura.\nEn primer lloc, som persones que estimem les llengües i que dominem almenys una llengua estrangera (en alguns casos moltes més). Estem igual d’enamorades de l’escriptura i la comunicació, i ens sentim orgulloses de ser artífex de les paraules: elaborem documents i fulls de dades, continguts i còpies, missatges i molt més, utilitzant les paraules com a eines.\nA diferència dels intèrprets, que treballen amb paraules parlades, el nostre silenci només es trenca amb el so del teclat i la remor dels pensaments.\nEstem exposats almenys a dues cultures, per la qual cosa també som un grup de ment oberta i conscients que sempre hi ha més d’una manera de mirar les coses.\nPensa que som una mena de caçadors d’informació. Som lectors àvids amb una curiositat infinita i ens apassiona investigar sobre els nostres textos i aprendre mentre treballem. Sens dubte, som el tipus de gent que vols en el teu equip quan jugues al Trivial. Sovint, també som especialistes en algunes àrees especifiques.\nTambé som perfeccionistes i parem molta atenció als detalls. Aquest trets són un regal per a la nostra professió, però de vegades pot ser difícil desconnectar-nos, cosa que, per descomptat, ja hauràs comprovat si mai has consultat un menú al restaurant o has vist una pel·lícula subtitulada amb un traductor al costat i has notat com ens fixem en tots els errors.\nNosaltres pensem que són trets adorables. Tu, en canvi, podries trobar-los menys encantadors, però ve tot en el mateix paquet!\nLa pràctica de la traducció\nAleshores, què fem quan ens posem a treballar?\nPrimer de tot, una mica de context (els traductors sempre diuen que tot depèn del context!).\nLes persones tenen raons infinites per comunicar-se: vendre, promoure, educar, informar, compartir, explicar històries i inspirar.\nSi el missatge es comparteix únicament en la seva llengua o cultura, té un abast limitat. Tanmateix, quan s'hi involucra la traducció, aquest missatge pot trencar barreres, superar diferències i crear llaços.\nLa nostra tasca consisteix a crear connexions entre qui escriu i qui llegeix.\nPer aquest motiu, la traducció requereix habilitats especials i no n’hi ha «prou» amb que se’t donin bé les llengües.\nLa traducció implica donar una vida nova als textos que s'escriuen en altres idiomes.\nUn dia qualsevol, professionals de qualsevol racó del planeta poden estar traduint un comunicat de premsa per a una ONG, les instruccions d'una aplicació nova i emocionant, la patent d'una màquina del temps, la història de les filles de Harry Potter, els subtítols en mongol de La Guerra de les Galàxies X , el catàleg de recanvis per a un rentavaixella, un fullet informatiu d'un centre turístic de la Lluna, una entrevista amb Angelina Jolie per a un festival de cinema, la descripció dels materials essencials per fer mascaretes per combatre pandèmies o el contracte d'un jugador de futbol internacional que es trasllada a un país nou.\nEn resum, els textos amb què treballem cobreixen tot l'espectre de l'existència humana...\nNo obstant això, per poder fer una bona feina, no podem acontentar-nos amb simplement reescriure llurs paraules en el nostre idioma. Això podria funcionar amb llistats senzills de països o objectes, però qualsevol text més complicat és com un ésser viu. Necessita que el transformem acuradament en quelcom que parli de manera natural al seu públic lector. Hem de pensar més enllà de les paraules, en les oracions, els paràgrafs i les idees, i incloure-hi, quan calgui, una organització, títols i formulacions noves.\nAixò pot implicar desmantellar, investigar, reconstruir, reescriure i adaptar el text a la nostra cultura.\nEn altres paraules, es tracta de crear un text que sembli haver estat escrit per algú que parla el nostre idioma i per a algú que llegeix en aquest mateix idioma.\nNomés així qui llegeix podrà sentir aquesta connexió i es podrà transmetre el missatge.\nLa nostra vocació com a professionals de la traducció és exercir el nostre ofici i després, desaparèixer d'escena sense deixar-hi cap rastre de la nostra presència.\nEvidentment, com qualsevol altre sector del segle XXI, el desenvolupament tecnològic afecta la traducció de moltíssimes maneres. Ben lluny queden aquells dies, recordats amb enyor, en què rebíem els documents per correu postal i picàvem les traduccions a màquina, esmenant-les amb Tippex.\nEls traductors d’avui són hàbils amb la tecnologia i saben com treure el bo i millor dels ordinadors per treballar amb rapidesa, eficiència i precisió.\nUtilitzem el correu electrònic per enviar i rebre els textos, i l’internet és imprescindible per a la feina de recerca.\nJa fa més de vint anys que els traductors utilitzen habitualment les eines de traducció assistida per ordinador (TAO) per segmentar els textos, organitzar-los i emmagatzemar memòries de traducció, que compilen des de paraules puntuals fins a frases senceres.\nJa haureu sentit parlar de Google Translate (GT) i probablement us resulta familiar el fet que pot arribar a ser terriblement dolent i representar una mena de miracle, tot alhora. Si ets una àvia hongaresa comunicant-te amb la teva néta irlandesa, aleshores la TA (Traducció Automàtica) resulta molt útil per ajudar-te a captar la idea del missatge. Per als traductors també: la TA pot reduir el volum de feina, mastegant els textos i regurgitant-los d’una forma o altra (la qualitat depèn de l’idioma). Sovint és aquí on comença la tasca de la traducció humana, injectant ritme i estil al producte de la màquina (el que a l’ofici es coneix com a postedició).\nAquesta nova sinergia entre màquines i éssers humans comporta la traducció de més contingut i més ràpidament que mai.\nTot i així, hi ha bona part de la professió que no vol saber res de la TA, argumentant que fa més nosa que servei. Tot depèn del text, el tema, la combinació lingüística i el programari utilitzat. Per a la traducció creativa, la publicitat o la literatura, la TA és a dia d’avui bàsicament inútil.\nA banda d’això, el programari el podem utilitzar per pautar subtítols, llegir en veu alta les nostres traduccions (de text escrit a discurs oral), verificar l’ortografia i la gramàtica, formatar documents per a la seva publicació, gestionar bases de dades de clients i de vendes, garantir la traçabilitat del flux de feina i enllestir la facturació.\nEn altres paraules: veiem la tecnologia com una amiga, no com una enemiga. Augmenta la\nproductivitat i per tant, els ingressos; de moment el seu paper està clarament definit.\nAltrament dit: el dia en què els robots ens puguin reemplaçar no ens treu pas el son...\nTot en un dia de feina\nSi demanes a qualsevol professional de la traducció què li cal per treballar, et dirà: un ordinador farcit de totes les tecnologies abans esmentades. Potser alguns llibres passats de moda, també. Molt de cafè o te. I finalment, hi haurà qui hi afegirà un gat o un gos.\nÉs un ofici solitari. Però a la majoria de nosaltres ja ens està bé. Podem ser d’allò més introvertits o totalment extravertits, i tots els matisos d’entremig, però sentim veritable passió pels mots i el que aconseguim fer-los fer.\nEn la major part dels idiomes més populars (castellà, francès, alemany, japonès, etc.) només traduïm vers la nostra llengua materna, ja que la nostra coneixença de la llengua estrangera, tot i poder ser excel·lent, rarament és perfecta. En altres idiomes com el vietnamita, l’hongarès, l’haussa (de Nigèria), el tagal (a Filipines) o el quítxua (a Perú), els traductors locals treballen en els dos sentits.\nPodem treballar amb agències de traducció o directament amb els clients. En tots dos casos, tot comença amb un text, que pot ser de qualsevol mida i forma: des d’un lema de tres paraules fins a una tesina de cent mil mots.\nPerò evidentment, els textos han de ser sobre un àmbit temàtic amb el qual ens sentim còmodes. Pocs traductors mèdics s’encarregaran d’un text legal o viceversa. Hi ha traductors tècnics, científics, creatius, artístics, literaris i acadèmics, per esmentar només algunes categories. Cadascú de nosaltres gravita cap a certes àrees d’especialització.\nObrim el text, l’escrutem i procedim a fer una recerca; després iniciem la feina amb amor: reinventar les idees en un llenguatge que sempre parla amb claredat i naturalitat i, de vegades, amb musicalitat.\nTot seguit repassem el text verificant, revisant, tornant a verificar, preguntant als nostres clients i polint el producte acabat. És una feina meticulosa, però el que surt del nostre escriptori ha de ser perfecte. Almenys és així per als professionals que es fan valdre, malgrat que la disponibilitat de traduccions mediocres arreu del món sembla indicar que no tothom subscriu el mateix grau de perfeccionisme!\nAlhora, com a professionals autònoms i petits empresaris, hem d’estar preparats per a tot. En qualsevol moment, els nostres clients ens poden enviar una gran varietat de textos, de vegades a grapats, cadascun amb diferents dates d’entrega i fins i tot en diferents zones horàries.\nPodem treballar a diferents velocitats però cadascú sap quant pot assumir en una hora o en un dia.\nSom experts malabaristes en molts sentits.\nI mai no hi ha dos dies iguals.\nLa ubicació ho és tot\nUn dels avantatges més grans de dedicar-se a la traducció en el segle XXI és que podem treballar des d'on vulguem.\nPer a la majoria de nosaltres, això significa una oficina a casa, però amb regles estrictes sobre qui pot entrar-hi i quan. Sigui un racó d'una habitació o un espai consagrat a la feina, allà és on desem l'ordinador, la impressora i els llibres de consulta.\nEn una activitat que requereix una concentració intensa, aquest espai és imprescindible.\nD'altres potser prefereixen llogar una oficina per establir una distinció entre la feina i la llar, o opten per acudir a un espai de treball compartit per gaudir de la relació amb altres persones i per les oportunitats d'ampliar la xarxa de contactes.\nSigui com sigui que ens organitzem, la tecnologia actual també ens permet escollir treballar des d’una cafeteria del barri o un parc. I després hi ha els nòmades digitals, que viatgen d’un país a un altre, mantenint sempre el contacte amb els seus clients.\nL’ànima de la feina és el sentiment de llibertat que l’acompanya.\nTot el que ens cal és l’ordinador, accés a internet i la força de la ment.\nPer a qui treballem? Gairebé tothom és un client potencial, des de governs, ONG internacionals, empreses, intel·lectuals, museus, investigadors, departaments de màrqueting, laboratoris i empreses de videojocs fins a persones que volen traduir un permís de residència o la lletra d’una cançó que han escrit.\nTenen un producte o servei per vendre, un missatge per comunicar o un procediment per complir i el necessiten en una llengua estrangera.\nA més, s’adonen que si ho encarreguen a un professional, aquest hi afegirà autoritat, el polirà i el dotarà d’una potència addicional i, sobretot, de qualitat: a anys llum de les versions mecàniques que ofereix Google Translate o qualsevol altra eina de traducció automàtica.\nEns troben mitjançant cerques en línia, a plataformes o als nostres llocs web, a través de les xarxes socials, per haver sentit el nostre nom o per recomanació personal.\nMilions de clients arreu del món. Milers de milions de paraules.\nÉssers humans parlant amb altres éssers humans, amb paraules traduïdes per éssers humans.\nPer concloure aquest petit recorregut, una pregunta senzilla: per què fem el que fem?\nHi ha tantes respostes com professionals.\nAlguns ho veuen com la vocació d’establir connexions: una oportunitat per canviar el món de frase en frase.\nD’altres com una passió que, a més, els aporta beneficis econòmics.\nTambé hi ha qui considera la traducció una feina que paga les factures.\nPerò gairebé tothom està encantat de poder guanyar-se la vida fent servir el seu talent per a les llengües i la seva habilitat amb les paraules, fent una feina que és una font inesgotable de varietat, fascinació i aprenentatge.\nAra revisa les idees que potser tenies sobre la traducció abans de llegir aquesta publicació. Si creus que ara tens les coses més clares, és que hem fet la nostra feina!


Presentades 18 propostes prèvies al pressupost participatiu de Santa Cristina d’Aro del 2019 | Ajuntament de Santa Cristina d'Aro\nPresentades 18 propostes prèvies al pressupost participatiu de Santa Cristina d’Aro del 2019\nL’àrea de Participació Ciutadana de l’Ajuntament de Santa Cristina d’Aro ha rebut, a través de la pàgina web, un total de 18 propostes en la primera fase de pressupost participatiu per l’any 2019. Les propostes, que es van fer al llarg de la setmana passada, es traslladen a les assemblees temàtiques corresponents, que comencen a reunir-se demà dijous, per al seu debat i votació juntament amb altres que puguin plantejar-se. “Estem molt contents de com ha anat aquesta fase prèvia, que es feia per primera vegada”, ha recordat la regidora de Participació Ciutadana, Sònia Pujol.”\nDe les propostes online presentades, un total de 14 es tractaran a l’assemblea d’Ordenació del Territori i Medi Ambient, que està programada per al dia 27 d’octubre, a les 11 del matí, a l’escola Pedralta. Aquestes propostes a debatre són: crear una parada de bus per a la gent del nucli antic;; posar enllumenat a la via verda a la zona de la Font Picant; avançar en la nova biblioteca; canalitzar la riera de Can Dilla; crear un fons econòmic per reduir les urbanitzacions Vall Repòs i Rosamar; combatre el soroll dels gossos als jardins de les cases particulars; millorar la neteja dels espais públics del poble; fer més eficient la recollida selectiva d’escombraries; embellir l’entorn dels contenidors d’escombraries; soterrar els cables de serveis per estètica i seguretat; comprar material per desviar el trànsit pel nucli, evitant cues, i tres propostes relacionades amb la millora dels serveis públics a la urbanització Mas Trempat, com són la fibra òptica, l’enllumenat i la protecció davant els incendis.\nLes altres 4 propostes es tractaran a les seves respectives assemblees. Així, hi ha la proposta de constituir l’Oficina de Defensa del Consumidor, que es discutirà en l’assemblea de Promoció Econòmica, Turisme i Patrimoni. Una altra, és crear una tarifa plana mensual del pagament de l’IBI i escombraries, com la resta d’impostos municipals, que es debatrà a la de Serveis Econòmics. Una tercera és posar una porta a l’escola bressol que doni al pàrquing de sorra de l’escola, que se’n parlarà a la d’Ensenyament. I, finalment, l’existència d’un establiment per a la celebració d’esdeveniments, que es plantejarà a l’assemblea de Festes. A més d’aquestes assemblees, hi ha la de Cultura, que és la primera en convocar-se, demà dijous, a les 18 hores, a la Sala de Sessions de l’Ajuntament, la d’Esports, la de Biblioteca i la d’Atenció a les Persones.\nCada una de les 9 assemblees temàtiques escollirà 5 propostes prioritàries. Seguidament les propostes triades a cada assemblea es valoraran al Consell de Ciutadania, que l’integra un representant de cada assemblea. El Consell, que es reunirà el 12 de novembre, elegirà les 20 propostes definitives, que seran les que aniran a votació per part de la ciutadania. Les 10 més votades s’incorporaran en el pressupost municipal del 2019.\nLa ciutadania podrà votar via web com fins ara però amb un sistema molt més senzill, o de manera presencial a l’Oficina d’Atenció al Ciutadà (OAC), a la biblioteca Baldiri Reixac, a la Zona Jove o a la mateixa àrea de Participació Ciutadana. La votació s’iniciarà el 19 de novembre i fins al 2 de desembre, ambdós inclosos. Per poder votar cal tenir més de 16 anys i estar empadronat al municipi o bé acreditar la teva vinculació al municipi i estar inscrit al registre de Participació Ciutadana.


ECOM dóna a conèixer el seu Servei d’Assistència Personal a Castella i Lleó\nEl passat 27 de setembre, ECOM va participar, convidada per PREDIF Castella i Lleó, a la jornada ‘Retos de la Asistencia Personal en Castilla y León’, que va tenir lloc a Valladolid. L’objectiu d’aquesta jornada era evidenciar la importància que té l’assistència personal i la correcta formació dels futurs professionals en el sector, per garantir un idoni desenvolupament d’aquesta figura incipient i perquè les persones en situació de dependència puguin avançar pel camí de la igualtat d’oportunitats.\nLa participació d’ECOM es va emmarcar a la taula de presentació de bones pràctiques existents quant a l’assistència personal a Espanya, a la qual va estar present la responsable del Servei d’Assistència Personal d’ECOM i de l’Àrea d’Autonomia Personal de l’entitat, Maria José Moya. Juntament a la d’ECOM va ser presentada també com a bona pràctica l’experiència de l’Oficina de Vida Independent de Madrid, impulsada per ASPAYM Madrid.\nLa figura de l’assistent personal és una prestació recollida a la Llei de Promoció de l’Autonomia Personal i Atenció a les Persones en Situació de Dependència, i que les persones tenen dret a sol•licitar.\nL’assistent personal té com a missió convertir-se en l’extensió de la persona en situació de dependència. Amb el suport d’aquesta figura, la persona en situació de dependència ha de poder realitzar totes aquelles tasques de la vida quotidiana que, a causa del seu grau de dependència, no poden desenvolupar d’una forma senzilla i natural. Així també, l’assistent personal té la funció de dotar la persona de l’autonomia necessària per assolir i mantenir una vida activa, tant a nivell laboral com personal, que li permeti construir i desenvolupar un projecte de vida propi.


No tinc cap minut - Diari de Girona\nNo tinc cap minut\npep taberner 14.07.2018 | 01:10\nSón entre nosaltres. A vegades ens passa com a l'inquietant nen de El sexto sentido (any 1999; director, M. Night Shyamalan) que interpreta l'actor Haley Joel Osment (algú sap què se n'ha fet?): el nap-buf (que ara ja s'afaita) veia morts en la ficció; els vius d'ara i aquí observem aterrits, angoixats, desesperats, captadors de socis d'ONGs arreu. La plaça Catalunya de Girona és territori franc per aquests comercials sobre el terreny que venen bons propòsits fent servir tècniques pròpies dels repartidors de publicitat de bars i discoteques que els anys noranta es van fer seva l'avinguda Just Marlès de Lloret de Mar (la riera, per entrendre'ns), fins que l'Ajuntament se'n va atipar i els va fer fora.\nEls captadors de les ONGs cada dia són més. Implacables, es col·loquen en cantonades estratègiques, en patrulles de dues o tres persones. Acostumen a dur una carpeta a la mà i una armilla més o menys cridanera del color corporatiu de l'entitat en qüestió (Metges sense fronteres, blanc; Oxfam, lila; Mans Unides, també blanc, etc.). Somriuen com si els hi anés la vida i són (o s'ho fan) simpàtics. I tots, absolutament tots, deixen anar la mateixa pregunta quan tenen la víctima acorralada: «Que tens (la protocol·lària tercera persona del singular ha passat a la història) un minut per a mi?».\nSi t'atures, ets pell. Si dubtes, també. Si les ganes de no semblar mal educat s'imposen, marramiau! Que si una signatura per als nens del Sudan, que Mans Unides això, que si Oxfam allò i que si Metges sense Fronteres això i allò. Solen tenir els formularis d'inscripció a punt de disparar; i si abaixes la guàrdia t'arrenquen els vint dígits del compte corrent.\nLes ONGs fan una feina encomiable, aquí i a molts altres països. Les ONGs són necessàries. I les ONGs necessiten estar ben finançades, perquè els professionals cobren i els projectes de cooperació són molt cars. Les ONGs són simpàtiques... fins que et topes vint-i-cinc vegades amb el mateix captador simpàtic de carrer que t'ha dit vint-i-cinc vegades «bon dia» amb un somriure interessat i que, si pot, et manllevarà vint-i-cinc minuts perquè et facis socis i que, si no te'n fas, et farà sentir malament per ser poc solidari. «No, no tinc un minut. Ho sento».


Dolgans - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEls dolgans (rus: долганы, també долган, тыа-кихи, саха) són un poble turquès, que viu al Territori de Krasnoiarsk, Rússia. El cens rus (2002) en comptava 7.261 individus, dels quals 5.517 vivien a l'antic districte de Taimíria. Hi ha 26 dolgans a Ucraïna, quatre dels quals parlen dolgan (cens ucraïnès del 2001).\nEls lingüistes creuen que els dolgans parlen un dialecte del iacut, anomenat dolgan. La identitat dolgan es va formar en els segles XIX i XX, quan alguns evenkis, iacuts, enets i altres pobles de la tundra emigraren cap a la regió procedents dels marges dels rius Lena i Oleniok. Originàriament, els dolgans eren caçadors i ramaders de rens. Finalment foren obligats assentar-se en kolkhozes durant l'era soviètica, dedicant-se a la ramaderia dels rens, a la cacera, pesca, a la granja i a la jardineria.\nLa majoria dels dolgans pertanyen a l'Església ortodoxa russa, però entre ells es mantenen les velles creences animistes.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Dolgans\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Dolgans&oldid=26526650»


Subvencions superiors a 3.000 euros atorgades al 2016 pels serveis de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat\nSubvencions superiors a 3.000 euros atorgades al 2016 pels serveis de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat\tSubvencions superiors a 3.000 euros atorgades al 2016 pels serveis de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat Mis Leyes\nSubvencions superiors a 3.000 euros atorgades al 2016 pels serveis de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat Nº de Disposición\t:\nD'acord amb l'article 18 de la Llei 38/2003, de 17 de novembre, general de subvencions, l'article 15 de l'OrdenançaGeneral de Subvencions, aprovada per l'Ajuntament de Terrassa en Ple en data 21 de desembre de 2004, i l'article 8 deles Bases d'atorgament de subvencions, sobre la publicitat de les subvencions concedides, tot seguit es relacionen elsajuts econòmics atorgats, iguals o superiors a tres mil EUR.\n1. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 313, de data 4 de generde 2016, el Servei de Cultura va concedir una subvenció extraordinària, assignada a la partida 5451.33801.48900, al'entitat que tot seguit es relaciona pel concepte i la quantitat següent:\nQuantia concedida (EUR)\nAssociació Cultural Amics de Sant Antoni Abat\n2. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 187, de data 4 de generde 2016, el Servei de Cultura va concedir una subvenció extraordinària, assignada a la partida 5451.33801.48900, al'entitat que tot seguit es relaciona pel concepte i la quantitat següent:\nOrganització de la festa del Carnestoltes 2016\n3. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 906, el Servei deCultura va concedir una subvenció extraordinària, assignada a la partida 5451.33405.48900, a l'entitat que tot seguit esrelaciona pel concepte i la quantitat següent:\nAmics de les Arts i Joventuts Musicals de\nFestival de Jazz de Terrassa i temporada estable de la\nNova Jazz Cava 2016\n4. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5097, de data 10 dejuny de 2016, el Servei de Cultura va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucre ajutseconòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, il'aplicació pressupostària a la qual s'ha consignat les subvencions és la 5451.33211.48900.\nLes subvencions atorgades a aquestes entitats, la consignació i finalitat de les mateixes, són les següents:\nActivitats anuals de l'entitat 2016\nEdició de dos llibres de la col·lecció Amfora\n5. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5510, de data 16 dejuny de 2016, el Servei de Cultura va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucre ajutseconòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, i la aplicació pressupostària a la qual s'ha consignat les subvencions és la 5451.33222.48900.\nHistòria gràfica al servei de la ciutat i servei de consulta i\n6. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5096, de data 10 dejuny de 2016, el Servei de Cultura va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucre ajutseconòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, i la aplicació pressupostària a la qual s'ha consignat les subvencions és la 5451.33405.48900.\nVertex Empresarial de Serveis Culturals\nCasa de la Música de Terrassa 2016\n7. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5098, de data 6 de juny de 2016, el Servei de Cultura va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucre ajutseconòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nActivitats anuals 2016\n8. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 4716, de data 27 demaig de 2016, el Servei de Cultura va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucreajuts econòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, i la aplicació pressupostària a la qual s'ha consignat les subvencions és la 5451.33801.48900.\nPessebre de la ciutat 2016\nXXXII Diada Sardanista ? 44 Aplec de Terrassa\nAssociació per la Promoció d'Espectacles\nFesta Major Infantil de Terrassa 2016\nInfantils i Juvenils La Xarxa\nTemporada Castellera 2016\nXiu-Xiu i Reis 2016\nCentenari organització Cavalcada de Reis\nCoordinadora de Grups de Cultura Popular i\nCulturassa, Capdidats, Nans, Home dels\nCoordinadora d'Entitats de Cultura Andalusa de\nDiada d'Andalusia 2016\nGrup de Drac de Terrassa\nManteniment del Drac i actuacions en la FestaMajor\nGrup de Geganters de Terrassa\n9. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5509, de data 31 demaig de 2016, el Servei de Cultura va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucreajuts econòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, i la aplicació pressupostària a la qual s'ha consignat les subvencions és la 5451.33407.48900.\nFestival Didó 2016\nAssociació per la Promoció d'Espectacles Infantils i\nProgramació Estable de la temporada familiar a\nJuvenils La Xarxa\nAssociació Sociocultural Circ Tub d'Assaig\nFestival de Circ 2016\n42 ª Edició del Premi Ciutat de Terrassa\n10. Per decret de l'alcalde-president núm. 3379, de data 30 de març de 2016, el Servei de d'Esports aprovar un convenide col·laboració, assignat a l'aplicació pressupostària 5452.34101.48943, a l'entitat que tot seguit es relaciona pelconcepte i la quantitat següent:\nConsell Esportiu del Vallès Occidental136.500,00\nOrganització de les activitats del Jocs Esportius Escolars i\nla promoció de l'esport a les escoles de la ciutat al 2016.\n11. Per dictamen de la Junta de Govern Local de data 22 d'abril de 2016, el Servei de d'Esports aprovar un conveni de col·laboració, assignat a l'aplicació pressupostària 5452.34101.48974, a l'entitat que tot seguit es relaciona pel conceptei la quantitat següent:\nClub de Futbol Can Boada\nPrograma "Viu l'esport a Can Boada"\n12. Per resolució del regidor delegat d'Esports núm. 6080 de data 21 de juliol de 2016, es va atorgar una subvencióextraordinària, assignada a l'aplicació pressupostària 5452.34202.78900, a l'entitat que tot seguit es relaciona pelconcepte i la quantitat següent:\nActuacions de conservació, reparació i millora de les instal·lacionsesportives municipals gestionades per l'entitat.\n13. Per resolució del Regidor delegat d'Esports núm. 6082, de data 23 de juny de 2016, el Servei d'Esports va concedirper concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucre ajuts econòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, i les aplicacions pressupostàries a les quals s'han consignat les subvencions son la 5452.34101.48900 i la5452.34202.48900.\nMitja Marató de Terrassa i Cursa de Festa Major2016\nPromoció esportiva i Yellow Cup de Tennis\nC. D. Terrassa Hockey\nPromoció de l'hoquei herba\nClub de Basquet Can Parel ada\nPromoció del basquet\nInserció social, infantil, masculí i femení.\nIniciació esportiva per a persones amb diversitatfuncional\nDiverses activitats esportives\nPromoció del basquet, waterpolo i natació idinamització esportiva al barri\nConsell Esportiu del Vallès Occidental ? Terrassa\nDinamització pistes de Montserrat i Vilardell\nEntitat Esportiva Vallès Reds\nPràctica esportiva del futbol americà\nCentre d'Esplai la Fàbrica de Can Tusel\nDinamització pista de Can Tusel\n14. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5561, de data 23 dejuny de 2016, el Servei de Comerç va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucreajuts econòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, il'aplicació pressupostaria 5622.43903.48900.\nAssociació Terrassa Centre\nCampanyes i accions de dinamització\nDinamització comercial, concursos i captació de\nAssociació Amics del Vapor Gran i Plaça Nova\nDinamització comercial amb diverses activitats\nAssociació per la Promoció de l'Espectacle Infantil\ni Juvenil La Xarxa\nDinamització en diferents campanyes i activitats\nAssociació de Comerciants Eix Comercial Sant\nAccions de dinamització en diferents activitats\nAccions de dinamització en diferents campanyesi participació amb Creu Roja\n15. Per resolució del Tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5513, de data 23 dejuny de 2016, el Servei d'Universitats va concedir per concurrència competitiva a diverses entitats sense ànim de lucreajuts econòmics, on s'explicita la quantitat i els conceptes dels mateixos.\nLa convocatòria del concurs es va iniciar el 23 de febrer i va finalitzar el 23 de març de 2016, ambdós inclosos, il'aplicació pressupostaria 5423.49202.48900.\n16. Per resolució del tinent d'alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5116, de data 6 de juny de 2016, el Servei d'Universitats va aprovar un conveni de col·laboració, assignat a l'aplicació pressupostària5423.49202.48900, amb l'entitat que tot seguit es relaciona pel concepte i la quantitat següent:\nProjecte "Els Juliols 2016"\n17. Per resolució del tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5515, de data 6 de junyde 2016, el Servei d'Universitats va aprovar un conveni de col·laboració, assignat a l'aplicació pressupostària5423.49202.48900, amb l'entitat que tot seguit es relaciona pel concepte i la quantitat següent:\nProjecte Campus Ítaca 2016\n18. Per resolució del tinent d'Alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat núm. 5114, de data 17 dejuny de 2016, el Servei d'Universitats va aprovar un conveni de col·laboració, assignat a l'aplicació pressupostària5423.49202.48994, a l'entitat que tot seguit es relaciona pel concepte i la quantitat següent: Beneficiari.\nConsolidació com a escola universitària de referència en el sector del comerç\nTerrassa, 17 d'octubre de 2016\nEl tinent d'alcalde de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat, Amadeu Aguado i Moreno\nSubvencions superiors a 3.000 euros atorgades al 2016 pels serveis de l'Àrea de Cultura, Innovació i Projecció de la Ciutat\tTrámites


Pradó de Catalunya i les Illes Balears: Els Estudis d'Evangeli d'en Jaume Fontbona: al qui m’estima, el meu Pare l’estimarà i jo també l’estimaré i em manifestaré a ell\nEls Estudis d'Evangeli d'en Jaume Fontbona: al qui m’estima, el meu Pare l’estimarà i jo també l’estimaré i em manifestaré a ell\nD. 6 de Pasqua A\n(17 maig 2020)\n1. Llegim el text (Jn 14,15-21)\n15Si m’estimeu, guardareu els meus manaments, 16i jo pregaré el Pare, que us donarà un altre Defensor perquè es quedi amb vosaltres per sempre. 17Ell és l’Esperit de la veritat, que el món no pot acollir, perquè no és capaç de veure’l ni de conèixer-lo: sou vosaltres qui el coneixeu, perquè habita a casa vostra i estarà dins de vosaltres. 18No us deixaré pas orfes; torno a vosaltres. 19D’aquí a poc temps, el món ja no em veurà, però vosaltres sí que em veureu, perquè jo visc, i vosaltres també viureu. 20Aquell dia, coneixereu que jo estic en el meu Pare, i vosaltres en mi, i jo en vosaltres. 21El qui m’estima és el qui té els meus manaments i els guarda; i al qui m’estima, el meu Pare l’estimarà i jo també l’estimaré i em manifestaré a ell.\nJesús continua acomiadant-se i parlant del futur sense Ell, però amb Ell. Jesús promet l’Esperit Sant als seus amics (14,15-17). Així, Jesús assegura que mai no deixarà sols els seus amics. Jesús garanteix que, des del Pare i a través de l’amor, estarà sempre en els seus amics i que els seus amics estaran sempre en Ell i en el seu Pare (14,18-21).\nHem de situar-nos en un banquet de comiat, amb testament del qui s’acomiada. Quan sembla que tot s’acaba, comença una nova relació, una nova vida basada en el servei (13,13-17) i en l’amor (15,12-15); servir i estimar gratuïtament, sense condicions.\nEl fragment d’avui relaciona el Pare, el Fill i l’Esperit Sant (la Trinitat) amb els deixebles (l’Església). Per la intervenció de Jesús, el Pare enviarà als deixebles l’Esperit Sant. El fet que el Pare doni l’Esperit Sant als deixebles del seu Fill Jesús, implica que vol estar en ells, com ells estan en el Fill i el Fill està en Ell. L’Esperit Sant uneix la Trinitat i els deixebles de Jesús, i fa de l’existència dels deixebles una existència de comunió amb Déu i entre nosaltres. Ara bé, els deixebles només rebran el do permanent de l’Esperit si es mantenen units a Jesús, si guarden la seva paraula, paraula que s’ha fet relació (1,14), menjar i beguda veritables (6,55), paraula que s’ha fet entrega gratuïta i lliure per amor (10,17-18).\nJesús ens promet la seva presència. No ens deixa sols, perquè vol que visquem la vida que viu des de sempre al costat del Pare, una vida de comunió, una vida d’amor en plenitud, una vida lliure i feliç per sempre. Per això, el Pare ens donarà l’Esperit, perquè l’Esperit faci brollar del cor dels creients rius d’aigua viva (7,38-39). L’Esperit promès transformarà els nostres cors perquè servim i estimem com Jesús, i ens acompanyarà sempre en el nostre camí cap a la comunió amb Déu i entre nosaltres.\nJesús s’adreça directament als qui busquem la felicitat (Què busqueu? 1,38) i als qui cerquem trobar-lo vivent (Qui busques? 20,15), i ens diu: Si m’estimeu, guardareu els meus manaments. El qui m’estima, és aquell que té els meus manaments i els compleix. Estimar Jesús (=Déu) i guardar els seus manaments són una única i mateixa cosa, són inseparables; no estimem Déu (= Jesús) si no guardem els seus manaments.\nAra bé, quins són els manaments de Jesús? Els manaments de Jesús són la seva paraula. I la seva paraula és Jesús mateix, la seva vida de servei i la seva missió d’estimar fins a l’extrem, perquè tothom tingui vida i aculli la veritat (l’amor de Déu). Per tant, es tracta de creure en Jesús i seguir el seu exemple en el servei i en l’amor desinteressats.\nSento i experimento que Jesús m’ofereix el do de l’Esperit perquè em mantingui fidel en l’amor i no em cansi de servir? I li ho agraeixo?\nQuan i com faig el que Jesús em proposa avui (estimar i servir com ell)?\nPublicat per Pepe a 12:38\nEls Estudis d'Evangeli d'en Jaume Fontbona: Aneu, ...\nEls Estudis d'Evangeli d'en Jaume Fontbona: al qui...\nEls Estudis d'Evangeli d'en Jaume Fontbona: I allà...


Divendres 7 de juliol: despatx renovat, casament i sopar al barri de la riba | Blog d'Agnès Ferré\nJa he comentat altres vegades que celebrar casaments és de les feines més agradables i emocionants de ser alcaldessa. Avui s’han casat els bisbalencs Toni i Asun, a l’auditori del Centre Municipal de Cultura.\nCanvio de tema per parlar del despatx d’alcaldia. El despatx d’alcaldia és gran i tenia mateixos mobles, cadires, taules i cortines des que es va inaugurar l’Ajuntament als anys 80. L’anterior alcalde va pintar-lo d’un color rosa-lila, la resta era el mateix.\nEl moble ja es veia antic, l’aparell d’aire condicionat i calefacció no funcionava, el color de la paret no m’agradava i les cadires estaven gastades i algunes trencades. Per tot això, en el pressupost d’aquest any vam posar una partida per fer alguna reforma. Una partida petita però suficient.\nLa taula és la mateixa i s’han canviat les cadires que és el que estava pitjor. s’ha canviat l’aparell d’aire i les cadires. El moble que hi havia s’ha redistribuït de manera diferent i ara falten les cortines. Darrera la taula s’ha posat un vinil a la paret, tret d’una fotografia de la Bisbal. Ha quedat xulíssim! I tot gràcies a la Judith, la Leo i el Feliu que han fet de decoradors mirant pressupostos i buscar la millor qualitat i el millor preu. Canviant poques coses el despatx sembla un altre!!\nAl vespre anem al sopar que organitza la comissió del barri de la riba, sardinada pels grans i salsitxa pels nens. Felicitats a la comissió de festes per aquest gran sopar!!\nAgnès FerréAl govern (2015/19), Alcaldessa, Treballem per la Bisbalbarri, Bisbal, casament, tradicions\n8 i 9 de juliol: Barri de la Riba, Mulla’t i festa a l’Ortigós Dijous 6 de juliol: junta de govern local (Festa Major, Serveis Socials i Liceu)


Activitats Passades | FEEC – Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya | Pàgina 266\nMillora de les tècniques de descens en esquí de muntanya\nReciclatge d’esquí de muntanya (millora tècniques de descens) Per tercer any consecutiu fem aquesta proposta per millorar la tècnica del descens per neus no trepitjades. L’activitat es desenvolupa a l’entorn de pistes d’esquí, per aprofitar al màxim les hores de formació. El lloc de realització es decidirà en funció a l’estat de la innivació. Preu inscripció: […]\nPresentació del llibre “D’una vella i encerclada terra”\nPresentació del llibre “D’una vella i encerclada terra”, de Salvador Espriu. És una de les darreres obres de l’autor i la va dedicar l’any 1976 al primer Centenari del Centre Excursionista de Catalunya (CEC). La presentació de l’acte anirà a càrrec del president del CEC, Josep Maria Puente i Pubill. La xerrada també comptarà amb […]\nCircular per la Mussara\nOrganitza: ASS.EXCTA. GR-EXMONT’07\nDe la Mussara a la Mussara, passant pel Mas dels Frares, el Gorg, el Molí de l’Esquirola, el grau del Gris, el Mas de’n Viles, la font del Cap Pla, els Motllats i la Serra del Pou. Excursió molt recomanable que recorre les valls dels gorgs de Siurana i de la Gritella, una excursió llarga […]\nCaminada infantil per Sant Vicenç d’Esclet\nCaminada infantil pels voltants de Sant Vicenç d’Esclet. Excursió amb un recorregut circular per la rodalia d’aquest petit territori. És convenient portar esmorzar.\nFesta de Sant Vicenç d’Esclet\nLa festa de Sant Vicenç d’Esclet és l’escenari perfecte per aquest aplec de primers d’anys. Hi han programades diverses activitats com una bicicletada, concursos populars, audició de sardanes i un dinar popular, entre d’altres.\nTrobada d’inici de temporada a Benasc\nExcursió per a practicar esquí de fons a los Llanos del Hospital, Benasc. És una sortida destinada a principiants en la modalitat de clàssic. Així mateix, com que la pista del pla de l’Hospital és força plana, és ideal per als que vulguin iniciar-se en l’estiu de patinador. A l’estació s’ha de treure el forfet […]\nSortida al Puig de les Àligues\nSortida de muntanya al puig de les Àligues (“100 cims”) de Sant Pere de Torelló a La Vola, el diumenge 19 de gener. Observacions Per prendre part de les activitats que poden incloure risc físic dels propis participants, és obligatori tenir la llicència federativa o assegurança temporal que cobreixi accidents de muntanya. L’organització no es […]\nCuyalaret (2.286) des del Portalet\nSortida d’esquí de muntanya al Cuyalaret des del Portalet. El Cuyalaret és una bona opció per a iniciar-se en l’esquí de travessa per la senzillesa de la pujada i de la baixada. Per altura a la qual comença la pujada, gairebé 1800 m, i la seva orientació nord-est, tindrem assegurada la neu durant gairebé tota […]\n2a Cursa de Muntanya La Feréstec – Prats de Lluçanès\nEl BTT Triatló Lluçanès organitza pel dia 19 de gener la segona edició de “La Feréstec”, una cursa de muntanya de 12 quilòmetres i 360 metres de desnivell. Les inscripcions ja es poden fer via web i costen 14 euros i inclouen: un avituallament al quilòmetre 6, dutxes i vestidors, coca, fuet i xocolata a […]\nEsquí de muntanya a Pic de Pam (2470 m)\nSortida: Vehicles propis Desnivells: punt de sortida 1535 m + 935 m entre 4 i 5 h Dificultat: fàcil Material obligatori: esquí de muntanya. ARVA, pala, sonda, grampons Vocal: Julio Romero, tel. 606281410 Aportació: socis, gratuït / no socis, 5 € Les persones interessades es podran inscriure fins el dijous 19 de desembre per a […]\n« Primera«...102030...264265266267268...»Darrera »


Viatge al país que viu atrapat pel seu propi passat\nMés petita que Catalunya, Armènia té alguns dels monestirs medievals més bonics del món. Una terra marcada per una història complicada, on costa avançar cap al futur\nEl mont Ararat, símbol nacional armeni, vist des de la capital. Marlenka/ Getty\nUn got de conyac Tsar Tigran 12 val 3.400 drams, la moneda armènia. Al canvi serien uns 5,5 euros. L’última nit que vaig passar a Armènia, per acomiadar-me com calia d’aquesta terra, vaig demanar-ne un. El cambrer va tornar dos cops a preguntar si era correcte, si de debò volia aquell conyac. Fins i tot va avisar el seu superior. No estava acostumat que algú demanés una beguda tan cara, el millor conyac que tenen. A mi no em semblava car, però 5,5 euros a Armènia poden ser molts diners. Especialment un cop surts d’Erevan, la capital.\nArmènia és un país atrapat. Atrapat físicament, envoltat d’enemics, com Turquia o l’Azerbaidjan, amb qui s’enfronta des de fa dècades a la zona de l’Alt Karabakh, tal com es va veure fa pocs mesos amb una escalada bèl·lica en què els armenis van perdre bona part dels territoris que controlaven des de feia dècades, cosa que va provocar una crisi de govern sense precedents a la regió. Armènia està atrapada pels problemes econòmics, perquè no té reserves de petroli ni sortida al mar, sempre depèn d’algú altre. Normalment, dels russos. Però també dels diners que arriben dels Estats Units i França, on descendents d’armenis que hi van fugir fa dècades tornen per obrir negocis moderns aprofitant que amb dòlars o euros a Armènia et sents ric. També viu atrapada pel seu dolorós passat, especialment pel record del genocidi que va canviar-ho tot a inicis del segle XX. Però també pels endèmics casos de corrupció i una economia que no millora mai. Però com que els armenis han fet de la supervivència la seva raó de ser, no perden la dignitat. Llevar-se cada dia ja és un èxit, aquí. Ja és un motiu per seguir lluitant.\nPotser per culpa d’aquest passat convertit en una gàbia que no sempre deixa avançar, Armènia és una terra on se celebren els regals que ens dona el dia a dia d’una manera especial. Quan uns joves nord-americans posen diners perquè els seus familiars llunyans obrin un negoci modern de vins i formatges al carrer de moda, el Martiros Sarian, quan hi ha un casament o quan un infant puja a una de les andròmines del parc d’atraccions que hi ha en un dels turons de la ciutat. Un parc on pots imaginar-te com era viure en temps soviètics, perquè no ha canviat res. La gent encara es fa fotos amb un mico deprimit lligat a una cadena i els nens pugen a velles atraccions de fires rovellades, a pocs metres del Parc de la Victòria, on tot de tancs i míssils soviètics són testimoni mut dels anys de l’URSS. Tot sota la mirada de la gegantina estàtua de la Victòria. Stalin va ordenar construir a totes les grans capitals de l’URSS una estàtua gegant per celebrar el triomf de la Segona Guerra Mundial, però el govern armeni va decidir rebatejar-la com a “mare pàtria”. L’estàtua ha passat de símbol soviètic a propaganda nacionalista.\nLa vella estàtua de la victòria soviètica, rebatejada ara com a monument a la pàtria armènia. Lu Jinbo / ContactoPhoto\nEl temple romà més a l’orient que es conserva, el de Garni. Toni Padilla\nAtrapat al Caucas entre altres estats amb els quals s’ha enfrontat en guerres des de fa temps, Armènia per moments sembla tenir més passat que futur. Canviant de govern cada dos per tres i sentint-se sempre amenaçada pels veïns, Armènia s’explica sola gràcies al seu símbol nacional, el mont Ararat. L’imponent cim, sempre nevat, on la tradició diu que va tocar terra per primer cop l’Arca de Noè després de mesos a la deriva acompanyada de bestioles. Un cim convertit en el símbol d’un país que reivindica que va ser el primer regne a assumir el cristianisme com a religió oficial, quan Armènia tenia unes fronteres molt més grans que les actuals. De fet, les actuals són tan petites que l’Ararat, visible des d’Erevan, és a l’estranger. L’Ararat és dins de Turquia, l’estat amb el qual gairebé no han tingut relacions obertes perquè els turcs es neguen a reconèixer que van cometre un genocidi contra milions d’armenis al final de la Primera Guerra Mundial i els anys posteriors. L’Ararat s’ha convertit en una metàfora d’un país que sap d’on ve però no pot arribar mai a bon port. No pot arribar mai a l’Ararat.\nEl mont Ararat, símbol dels armenis, és present sempre, malgrat ser a Turquia\nEl cim és ben visible des de l’impotent Museu del Genocidi, el Tsitsernakaberd, en armeni. Situat sobre un turó, és el lloc on gairebé un milió de persones van reunir-se el 1965 per recordar els 50 anys del genocidi, malgrat no tenir permís. Les autoritats soviètiques, davant una demostració de força com aquella, van accedir a crear un monument, que seria inaugurat el 1968 i remodelat amb diners d’armenis de la diàspora el 1995. Un museu impotent, amagat sota del monument, format per una punta de granit de 44 metres d’alçària, acompanyada de 12 esteles de granit disposades en cercle simbolitzen les 12 províncies perdudes, avui turques. Quan el visites, és normal trobar-hi joves estudiants nord-americans que ploren, abraçats, recordant els seus besavis o avis assassinats. El genocidi t’acompanya, per Armènia. Sempre hi és. Un país petit com aquest no pot oblidar-lo. No ho oblidava el cantant francès Charles Aznavour, fill d’armenis, que va donar molts diners al Museu de Tsitsernakaberd. Aznavour també et persegueix. Sona a tot arreu.\nQuan tens una veu, de fet, l’has de fer servir. I els armenis sempre han fet de la cultura un dels seus pilars, amb museus a l’aire lliure com les escales de la cascada, un espai monumental amb escultures d’artistes locals i internacionals com Jaume Plensa o Fernando Botero. Com sol passar en molts estats que van ser soviètics, els museus són plens de jubilades que passen els darrers anys de la seva vida cuidant les sales, totes d’accés gratuït. Erevan és una ciutat amb una Òpera on els joves fan cua per comprar entrades, llibreries a cada cantonada, una passió boja pels escacs i genis no sempre incompresos, com el director de cinema Serguei Paradjànov, que va passar per les presons soviètiques per haver comès el terrible crim de ser lliure. Ignorat per molts perquè era homosexual, va crear un dels poemes visuals més impactants del segle XX amb el seu film El color de la magrana, del 1968, una recreació de la vida del trobador armeni del segle XVIII Sayat-Nova. La casa on va viure ara és un museu sorprenent, amb els seus originals dibuixos, els seus somnis i la seva reinterpretació de la cultura clàssica armènia. Una cultura que t’obliga a enfilar la carretera si la vols trobar, perquè a Erevan, després dels terratrèmols i les guerres, hi mana l’arquitectura soviètica.\nLa boira de Tatev\nArmènia és plena de monestirs medievals que solen amagar-se en paratges preciosos, ja sigui dins d’un bosc ben espès o dalt de cims perduts, perquè la idea era no facilitar la feina als exèrcits invasors que sempre han passat per aquí. El de Ghegard, envoltat de cims pelats, es va fundar al segle X i té part de les sales dins de coves naturals. El de Dilijan, en canvi, és en una vall en una zona boscosa a prop del Van, un llac amb el seu monestir, el de Sevanavank, aixecat en una illa per estar protegit, fins que Stalin va ordenar obrir-hi un accés per terra. I construir al costat dels temples un complex residencial per a escriptors soviètics que té la seva gràcia. Khor Virab és a la frontera turca, entre vinyes, amb les seves tombes de vells religiosos i soldats del segle XIII. A Noravank s’hi arriba per unes gorges al riu Amaghu on per moments sembla que la carretera no trobarà sortida. Però després de més revolts, t’espera el cel. Amb unes esglésies medievals imponents.\nEl monestir més impressionant, però, és al sud del país, gairebé a la frontera amb l’Iran: Tatev. Un monestir normalment envoltat de boira, a més de 2.000 metres. Si tens sort, pots pujar-hi amb el telefèric més llarg del món, construït no fa gaire amb el nom de les Ales de Tatev. Ara bé, sovint el tanquen perquè el vent bufa molt fort. I toca marejar-se pels revolts que porten al monestir. Amb les seves pedres fredes, gastades, ens explica la història d’un país que va construir les seves millors universitats durant el segle XV dalt d’un cims que creien inexpugnables, tot i que més d’un exèrcit va saquejar el monestir. Arquitectura religiosa, civil i militar, unides. Murs defensius per protegir vells llibres i icones medievals. Tot per garantir la supervivència d’una església, d’una llengua. Buits durant els anys soviètics, aquests monestirs han vist com el 2008 s’iniciava una campanya per tornar-los a omplir de joves sacerdots, alguns d’ells formats a Jerusalem, on l’església armènia té un centre formatiu. Tatev torna a ser un lloc viu.\nUn servei religiós al monestir de Ghegard Toni Padilla\nConduir fins aquí per carreteres plenes de forats val la pena, no només per la recompensa final sinó també pel camí. Armènia és un d’aquells llocs on a la capital pots trobar-se els cotxes de luxe més increïbles, amb matrícula russa, cosa que et porta a sospitar de quina feina deu tenir el seu propietari. Però les carreteres encara són plenes de vells Lada dels temps soviètics que posen a prova la imaginació dels mecànics, autèntics genis en l’art de convertir una vella llauna amb rodes en un vehicle etern. Cues de Lada acaben esperant a les gasolineres d’un país que necessita el petroli rus, ja que els seus veïns àzeris, que en tenen molt, no els en donen ni una gota perquè són enemics amb qui es barallen per les terres de l’Alt Karabakh, com va passar el 2020 quan la guerra va tornar. Malauradament, les guerres sempre tornen. I malauradament molts joves armenis segueixen pensant que un dels pocs llocs on tenen la feina garantida és a l’exèrcit. La manca de recursos fa que les gasolineres molts sovint no funcionin. Es pot acabar la gasolina i toca esperar molts minuts fins que t’omplen el dipòsit, motiu pel qual les gasolineres s’han convertit en un sorprenent espai de vida social armènia. Al turista, el primer cop que el fan baixar del cotxe per portar-lo a una sala dins d’un edifici estrany, se li acut pensar que el segrestaran, però en realitat acabarà en una espècie de menjador amb estores a terra, pastetes per acompanyar el cafè i la televisió posada, a la part del darrere de l’oficina.\nEl secret del ‘lahmacun’\nAllà passes l’estona, amb avis i àvies, amb camioners i joves que somien fer-se rics a Moscou o Los Angeles. Joves que solen parlar un munt de llengües, perquè saben que els caldrà si volen fer fortuna lluny de casa. I així, xerrant, et volen convèncer que els grans plats de la cuina georgiana, com el katxapuri o els pelmeni, els van inventar els armenis, en realitat. O t’aconsellen el millor lloc d’Erevan per tastar el lahmacun, una espècie de pizza molt primeta tradicional. I hi ha cert consens per recomanar-te el Mer Taghe, on el lahmacun sempre és servit acompanyat d’un got d’una mena de iogurt fred. O el Lahmajun Gaidz, un local obert fa uns anys per un armeni que va arribar fugint d’Alep, a Síria. El destí dels armenis sempre ha estat aquest, estar en moviment.\nAl Museu del Genocidi d’Erevan, joves americans ploren els seus avantpassats\nEl lahmacun provoca debats apassionats sobre quina seria la seva millor recepta, sobre si només pot portar carn picada de xai i si és un plat armeni, ja que a altres països de la zona també se’l cruspeixen, però amb noms diferents. Països enfrontats des de fa segles, de vegades semblen germans quan seuen a taula. Encara que no ho admetin.\nEl monument memorial que recorda el genocidi armeni just a fora del museu Toni Padilla\nUn dia de boira al monestir de Tatev, al sud del país. Abandonat durant anys, els monjos hi han tornat en les últimes dècades. Toni Padilla\nMés petit que Catalunya, i amb més armenis vivint a la diàspora que dins de les fronteres d’un estat de tot just tres milions de ciutadans, Armènia segueix buscant un futur en un racó del planeta on el passat et parla. Un país ple de khatxkars, grans esteles que tenen gravades una creu i altres elements decoratius com la magrana o el raïm, que s’associen a la resurrecció. Els khatxkars serveixen per recordar. A l’estranger els armenis n’aixequen per no oblidar les seves arrels, com en el cas de la que hi ha a Montjuïc. A Armènia sovint serveixen de làpida en cementiris com el de Noradus, una població plena d’edificis vells i pobres que s’ha fet famosa pels seus morts. Més de 800 tombes, algunes de les quals de més de 1.200 anys, d’altres modernes, totes juntes perquè puguis anar donant voltes al passat d’un país que sembla atrapat en el temps. Presoner de les fronteres. Tot i que també es pot veure d’una manera diferent: una terra preciosa convertida en un punt de trobada. On pots trobar el temple romà més oriental, el de Garni, del segle II, l’únic que es va conservar en territoris que després van ser soviètics. I on encara pots sentir l’olor de les taronges del pati de la mesquita blava, una preciosa construcció persa, de quan els iranians manaven a Erevan. Com que per sort no el van fer els turcs, el temple, s’ha salvat. Part de la màgia d’Armènia és quan t’adones que la gent sap valorar més que en altres llocs l’olor d’una flor, el color d’una magrana o la música d’un piano. I et demanes un conyac. Per brindar per la vida.\nS'hi pot anar?\n. Armènia no ha tancat les seves fronteres durant el covid-19, així que hi podeu viatjar sempre que porteu un certificat de vacunació. En cas contrari, amb un test PCR negatiu fet 72 hores abans també hi pots entrar.\n. Després de l’escalada militar dels últims mesos, no es permet acostar-se a les zones de frontera amb l’Azerbaidjan, ni al sud ni a l’est del país.\nARA Diumenge Armènia viatges


Dilluns: 20.00h - 21.00h Dimarts: 19.30h - 21.30h Dimecres: 20.00h - 21.00h Aportació voluntària\nEl cor del camí budista és la meditació. El desenvolupament de l'atenció i la consciència desperta son la base essencial en la comprensió de nosaltres mateixos i en el tracte amb els altres, així com en retornar la distància necessària amb els problemes de la vida quotidiana. Amb l'escolta i comentari de les ensenyances de Shenphen Dawa Rimpoché. Les pràctiques realitzades son:\nAntiga pràctica psicofísica del yoga tibetà que ajuda a controlar i dirigir el flux de les energies subtils dels canals mentals, millorant la nostra salut i l'autoestima, purificant l'energia masculina i femenina,i preparant-nos per la meditació.\nUn bon funcionament dels centres d'energia és vital per a progressar en la meditació. Mitjançant les visualitzacions i recitacions de síl·labes, desbloquegem i purifiquem els canals mentals.\nAixí millorem la qualitat de vida i desenvolupem les cinc savieses búdiques: espaiositat, visió penetrant, discerniment, equanimitat i realització.\nÉs la meditació sobre l'amor i la compassió. La Respiració Vajra té un poder enorme per transformar les emocions i per sanar-nos a nosaltres mateixos i als demés. És una meditació de gran bellesa que obre el cor a tot aquell qui l'experimenta, alhora que desperta el sentiment de interconnexió entre tots els éssers.\n“La consciència del moment present és el veritable Buda”. nostre malestar no és sinó l'oblit de la nostra veritable naturalesa, per això, a fi de trobar la veritable felicitat, cal meditar sobre les nostres falses il·lusions i calmar la inquieta ment pensant. Shi-ne ens porta més enllà de tot concepte i dualitat, a la consciència de l'etern present.\nLa finalitat dels intensius és donar suport i fer un seguiment personalizat (la cual implica un compromís d'assistència); aprofundir en la pràctica meditativa , superar dificultats, aclair dubtes, i donar continuitat i contingut al treball dels grups de meditació.\nClasses amb Yves Bignon: Dijous: 08.30h - 09.30h\nEl Tai Chi es defineix com a “meditació en moviment” o “art marcial intern”. El balanceig continu entre les energies complementaries universals, Yin i Yang, caracteritza aquest art. Treballem amb estiraments, ondulacions, desplaçaments i posicions que harmonitzen el cos a partir de la coordinació externa i l'obertura dels canals energètics interns. Cada moviment extern és un reflex de la harmonia interna; el gest té cor i influeix a la pau del món.\nPer Albert Cabrera Dilluns: 18.30 - 19.30 Dijous: 10.00 - 11.00 i 19.15 - 20.15\n1 dia/setmana: 40€/mes 2 dies/setmana: 75€/mes\nÉs un mètode molt complet que combina tècniques de gimnàstica, educació corporal y yoga. Tonifica, moldeja la silueta i aporta flexibilitat. Pilates treballa la musculatura a nivell profund, buscant un cos fort però estilitzat i evitant un desenvolupament desequilibrat del volum muscular. Es centra especialment en la zona abdominal amb la pelvis i extremitats inferiors amb caixa toràcica, el que considera el centre d'energia i força del cos. Per persones de totes les edats. En 10 sessions es nota la diferència.\nPer Montse Costals\nDilluns: 15.15h - 16.30 i 19.30 - 20.45 Dimecres: 19.30h - 20.45\n1 dia/setmana: 25€/mes 2 dies/setmana: 45€/mes\nLa tècnica d'integració de l'home a través del despertar de cos i ment.\nAporta benestar físic i mental. Millora la postura, aliviant dolors. Tonifica i relaxa la musculatura. Regula les funcions vitals. Aporta flexibilitat.


Inversió de més d’un milió d’euros al Mercat Municipal de Les Fontetes | Cerdanyola Informa\nL’actuació comportarà el tancament del mercat entre el 30 de juliol i el 30 d’agost. El mercadal dels divendres no patirà alteracions.\nA l’agost començaran les obres per modernitzar el Mercat Municipal de Les Fontetes. Els treballs s’allargaran durant vuit mesos, però la llotja només estarà tancada al públic entre el 30 de juliol i 30 d’agost quan s’aprofitarà per realitzar les tasques més feixugues i que necessiten el tancament de l’equipament. La resta de treballs es faran coexistint amb la feina habitual del mercat.\nLes actuacions previstes afectaran als dos edificis que conformen l’equipament. El projecte contempla obrir el mercat a la plaça del Pla de les Alzines substituint el tancament actual d’obra per un de vidre. A més també es crearà un gran porxo d’accés a la plaça que actuarà com a element destacat i que permetrà accedir a una zona vestíbul, una part de la qual a l’exterior de l’edifici i l’altra a l’interior. Per fer-lo s’enderrocarà una filera de parades, actualment sense ús i tapades amb una lona. S’eliminaran els graons i s’adaptarà a les persones amb diversitat funcional una de les entrades. Els treballs també comportaran actuar a les zones de les parades del peix, impermeabilitzant el terra. La reforma inclou la construcció de nous lavabos.\nEl projecte de reforma pretén ressaltar les característiques arquitectòniques dels edificis, com ara les voltes de la teulada, al temps que s’amagaran les màquines existents. També es vol millorar la ventilació i la il·luminació natural i des del mes de maig s’estan realitzant treballs de conservació i manteniment de les cambres frigorífiques del mercat.\nL’import del projecte de remodelació del mercat és d’1.026.843,09 euros i les realitzarà Món Vertical SL. L’import de l’adjudicació dels treballs de manteniment de les cambres frigorífiques de 160.331,16 euros i l’empresa que està fent els treballs és Fredvic SL.\nEls nous treballs completen els duts a terme a l’agost del 2016, quan es va canviar la teulada de fibrociment del mercat municipal.


alcaldes.eu | Salt fomenta la “creativitat i el networking”\n11.10.17 - SALT • Gironès\nSalt fomenta la “creativitat i el networking”\nEl Viver d’Empreses Creativoculturals i l’Espai Municipal d’Ocupació (EMO) de l’Ajuntament de Salt, amb el suport de la Diputació de Girona, organitzen la jornada "creativitat i networking"\nCartell de la jornada "creativitat i networking". Font: Ajuntament de Salt.\nEl Viver d’Empreses Creativoculturals i l’EMO de l’Ajuntament de Salt, amb el suport de la Diputació de Girona, organitzen el dimarts 17 d’octubre la setena jornada de networking de la Xarxa d’Espais d’Allotjament Empresarial de la demarcació de Girona titulada “Creativitat i Networking”\nLa jornada va dirigida a emprenedors, comerciants i empreses de la província de Girona amb l'objectiu de millorar les seves competències i incentivar els negocis entre els empresaris i professionals.\nLa jornada pretén ser un espai de trobada on construir una xarxa de contactes i relacions professionals que desenvolupin i facin créixer els seus negocis.\nA dos quarts de 10 començarà la recepció dels participants al Viver d’Empreses Creativoculturals de Salt i a continuació hi haurà el taller pràctic de creativitat. Actualment, el nostre context econòmic planteja nous reptes i nous horitzons per a les persones emprenedores i empresàries, i és imprescindible incorporar estratègies creatives tant a les empreses de nova creació com a les organitzacions ja consolidades. És per això, que s’explicarà com funciona el procés creatiu i s’exploraran tècniques per a generar idees i resoldre problemes inèdits. La sessió anirà a càrrec de Carlos Ruiz Brussain, professor d'il·lustració i creativitat a l'Escola Universitària ERAM amb una extensa trajectòria internacional.\nA la segona part s’ha programat un taller pràctic de networking titulat “Quin és el teu somni?”. En aquest taller millorarem la capacitat de creixement i desenvolupament de les persones i les empreses participants. Identificarem els punts forts i les oportunitats de millora per afrontar nous reptes. La sessió anirà a càrrec d’Ainhoa Berganza, cofundadora d’Inti Training & Coaching, llicenciada en psicologia que compta amb una experiència professional en l’àmbit de la formació en habilitats directives i el coaching individual i d’equips, i desenvolupa la seva activitat en empreses i universitats.\nLa cloenda anirà a càrrec de Ferran Burch, Regidor de Promoció de l’Ocupació i Emprenedoria de l’Ajuntament de Salt.\nLa jornada s’emmarca dins el programa «Co-CREIX». Les inscripcions es podran fer a través del formulari http://www.viversgi.cat/jornades/ a partir del 2 d’octubre o contactant amb el Viver d’Empreses o l’Espai Municipal d’Ocupació de Salt.


L’Espai d’Aprenentatge Digital fa el salt de reus.cat a la presencialitat amb 10 punts de divulgació i acompanyament en equipaments municipals\nDilluns 31 Maig, 2021\nLa regidoria de Participació, Bon Govern i Serveis Generals, posa en marxa aquest dimarts 1 de juny els Espais d’Aprenentatge Digital, espais físics de divulgació, repartits en diferents serveis i equipaments municipals, on la ciutadania pot trobar-hi eines, habilitats i acompanyament, que li permeten relacionar-te amb normalitat amb l’administració electrònica. El nou servei és fruit de la col·laboració del Servei de Tecnologies de la Informació i les Telecomunicacions, les oficines municipals d'atenció a la ciutadania i els centres cívics, i porta al format físic i presencial l’Espai d’Aprenentatge Digital, que des de l’any passat es troba al web municipal reus.cat i a la seu electrònica.\nL’Espai d’Aprenentatge Digital allotjat al web de l’Ajuntament disposa de guies i altres materials divulgatius àgils per facilitar la relació de la ciutadania amb l'administració electrònica en qüestions com obtenir l’idCAT Mòbil, fer un tràmit telemàtic, accedir a la Carpeta Ciutadana i tots els seus avantatges, les notificacions electròniques o el pagament de rebuts. Aquesta informació també es trobarà físicament en els espais aprenentatge digital.\nFacilitar l'accés a l'administració electrònica\nLa posada en marxa dels Espais d’Aprenentatge Digital, en els seus formats web i presencial, són un pas més en el procés de transformació digital de l'Ajuntament de Reus per impulsar la relació de la ciutadania amb l’administració a través de canals telemàtics. Concretament, s’emmarca en la línia d’accions Autonomia Digital Ciutadana, orientada a la cohesió social en l’àmbit de les noves tecnologies.\nEn aquest sentit, els Espais d'Aprenentatge Digital són una eina més que l'Ajuntament posa a disposició de la ciutadania per facilitar l'accés a l'administració electrònica. Com ho és el sistema de Signatura remota, que permet a la ciutadania signar documents sense haver de disposar d'un certificat electrònic o idcatmobil. N'hi ha prou amb un correu electrònic i un mòbil.\nIgualment, l'Ajuntament ha renovat recentment la Carpeta Ciutadana, i té una campanya de comunicació en marxa per promocionar-la com a canal preferent de relació de la ciutadania, les empreses, les entitats i el rpoveïdors amb l'administració. La «Meva Carpeta» accessible en https://carpeta.reus.cat, és un espai personal segur de relació amb l'Ajuntament per mitjans electrònics, disponible tot l’any a qualsevol hora del dia, i inclou la Carpeta Ciutadana, la Carpeta Empresa i Entitat; i la Carpeta Proveïdor en funció del seu perfil. La nova versió de la Meva Carpeta s’ha dissenyat pensant en que sigui més útil i fàcil d’utilitzar, amb l’objectiu de guanyar en transparència i proximitat amb la ciutadania i permet consultar i actualitzar qualsevol dada, obtenir documentació i realitzar qualsevol sol·licitud i consultar el seu estat, fer pagaments o qualsevol altre gestió.\nEspais d'Aprenentatge Digital


Eleccions Sindicals 6J. Ara, tu tries. Tu tens el poder. | Salut\nHem de tenir cura a l'hora de decidir a qui li hem d'atorgar la nostra confiança per que ens represente davant l'empleador i defense amb rotunditat els nostres drets laborals.\n14 / 05 / 2018 | Intersindical Salut eleccions sindicals 6j 2018\nEn aquest sentit cal que recordem que hi ha organitzacions que tenen una actitud difusa a l'hora de pronunciar-se segons en quins llocs estan asseguts. Així mentre mostren la seua reivindicació davant les treballadores i treballadors, signen acords que en són ben dolents per a les legitimes aspiracions de la classe treballadora. La genuflexió d'aquestes organitzacions a les que s'atorga la qualitat de "més representatives" suposa, de fet, la submissió obrera davant el poder.\nLa genuflexió d'aquestes organitzacions a les que s'atorga la qualitat de "més representatives" suposa, de fet, la submissió obrera davant el poder.\nLa signatura de l'acord sobre la revisió salarial dels empleats públics de març passat, va suposar un acte vergonyós que condemna a les treballadores i treballadors públics a un vassallatge indigne davant una administració que ens aplica fil per randa els principis neoliberals que el poder econòmic dicta.\nNi ha qui tenen una estreta relació amb els governs, d'un color o d'un altre, amb els qui intercanvien càrrecs i responsabilitats sindicals i de govern. Que en uns moments exerceixen com a interlocutors i en altres n'ocupem càrrecs a les Conselleries. S'hi dona una confusió entre la representació dels empleats i l'exercici d'empleador quan ocupen els càrrecs públics. Hi ha llocs on s'anomena "sindicats grocs" a aquells on no resta clarament definida la separació entre la defensa dels interessos dels treballadors i treballadores i els de l'empresari. Ací a València no se com s'anomena exactament aquest fenomen.\nAltres tenen una relació sospitosament estreta amb una part de l'administració que ha de controlar l'exercici de la professió, ens referim als col·legis professionals. Organitzacions que afronten la funció sindical com si estiguessen en una bombolla de cristall i no existís una integració i interelació entre totes les categories professionals que conformen l'organització i funcionament del sistema sanitari. Així doncs aquestes organitzacions s'aproximen més en els seus objectius i funcionament a la figura de "lobby de poder" que a la d'un sindicat en el seu sentit més tradicional.\nEn un altre grup podem trobar sindicats, que per les seues característiques, tenen una millor capacitat d'arribar millor a les seues afiliacions, amb estructures més sostenibles financerament i més flexibilitat per adaptar-se a les circumstancies, que disposen d'autonomia financera i no tenen més lligams amb l'administració que els de la correcció institucional.\nDavant aquestes consideracions, no podem dir més que la millor democràcia es la que s'exerceix amb llibertat, i aquesta llibertat s'ha de fonamentar des de la base de la informació, de triar lliurement allò que cada individu considera que és la millor opoció. Per això sols ens resta dir-te que participes, que t'impliques en la tria dels teus representants, per què d'aquesta acció efímera del pròxim dia 6J dependrà en els pròxims anys la postura de la part social front l'administració.\nAra, tu tries, tu tens el poder!


Polític, catedràtic, metge i catedràtic d'universitat\nEl 1899 va pronunciar una polèmica conferència a l'Ateneu Barcelonès anomenada «La raça catalana», en la qual presentava algunes teories racistes sobre la capacitat cranial i l'índex cefàlic dels catalans i, juntament amb altres factors, com ara el clima, l'idioma i l'educació, explicava les diferències amb altres pobles de la península ibèrica. Les seves paraules van ser tretes de context interessadament per part d'alguns parlamentaris de Madrid que van atacar el que en aquell moment era alcalde de Barcelona. Robert es va veure obligat a manifestar públicament que de la seva dissertació no se’n desprenia res d'ofensiu per a les altres regions espanyoles. Les seves teories sobre els dolicocèfals catalans i els braquicèfals i mesocèfals de la resta de la península van generar una gran polèmica a tot Espanya.\nCarrer del Doctor Robert, a Albatàrrec (El Segrià)\n↑ «Lo nou alcalde de Barcelona». La Veu de Catalunya, 14-03-1899, pàg. 1-2.[Enllaç no actiu]\n↑ «Carrer del Doctor Robert». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 25 octubre 2012].[Enllaç no actiu]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bartomeu_Robert_i_Yarzábal&oldid=27121700»\nDarrera modificació: 6 maig 2021 a les 12:29\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 maig 2021 a les 12:29.


El Consell i Governació aposten pel Ripollès amb un nou curs per a personal administratiu municipal - Consell Comarcal Ripollès\nPortada » Notícies » Noticies » El Consell i Governació aposten pel Ripollès amb un nou curs per a personal administratiu municipal\nAmb l’objectiu de donar eines per facilitar i optimitzar les tasques del personal administratiu dels municipis de menys de mil habitants del Ripollès, l’Escola d’Administració Pública de Catalunya i el Consell Comarcal del Ripollès imparteixen un curs d’actualització en gestió administrativa. La formació, que consta de dues sessions, ha començat aquest matí amb una trentena de participants i es reprendrà dimarts 15 de novembre. Aquest tipus de curs, els continguts del qual s’han adaptat estrictament a les necessitats i demandes del personal administratiu de la comarca, és la primera vegada que es duu a Catalunya i la voluntat és que, a partir d’aquí, es dugui a terme a d’altres territoris amb municipis amb baixa densitat demogràfica.\nEl president del Consell Comarcal del Ripollès, Joan Manso, i el director dels Serveis Territorials de Governació, Administracions Públiques i Habitatge a Girona, Raül Morales, han estat els encarregats d’obrir formalment el curs, que es duu a terme a la seu de la corporació. Manso ha fet referència a la pressió cada cop més gran, sobretot per part del ministeri d’Hisenda i Administracions Públiques del govern d’Espanya, sobre la tasca administrativa municipal. Una tasca que, en el cas de molts municipis del Ripollès, recau moltes vegades sobre un o dos administratius que, per tant, han d’assumir funcions molt diverses. És per això que el Consell Comarcal, segons Manso, vol donar suport a aquests tècnics i posar-los en contacte amb persones de referència de la comarca que els puguin acompanyar en l’adaptació als nous marcs legals sorgits recentment.\nDe la seva banda, Morales ha fet referència a l’Escola d’Adminstració Pública de Catalunya no només com una estructura d’Estat sinó també com la responsable de dotar el país d’un personal administratiu ben format també amb professionals capaços d’abordar àmpliament molts àmbits de la gestió administrativa municipal. També ha exposat que aquest és el primer curs d’aquestes característiques ja que fins ara l’escola impartia formacions més d’especialitat. Així que aquestes sessions s’han plantejat a mode de prova pilot i a partir d’ara es valorarà la possibilitat d’estendre-les a d’altres comarques similars, ja que, com ha defensat Morales, l’Escola d’Adminstració Pública de Catalunya vol sentir-se responsable de la formació dels administratius dels pobles petits.\nConclosa la sessió d’avui, el curs es reprendrà dimarts de la setmana vinent a dos quarts de deu del matí també a les dependències del Consell Comarcal del Ripollès.


Ibarretxe diu davant el rei que no vol trencar relacions amb l'Estat\nAgències | 27 febrer 2003\nEl lehendakari, Juan José Ibarretxe, va explicar ahir que els ciutadans bascs no accepten ni la «vulneració de drets humans» ni la «retallada de llibertats democràtiques», recordant que desitgen la pau i acabar amb ETA sense trencar les relacions amb l'Estat. Ibarretxe va fer aquestes declaracions a la localitat biscaïna de Zierbena davant els reis, que hi assistiren per inaugurar una central elèctrica.\nEl lehendakari va transmetre als presents «un missatge d'esperança» sense deixar de denunciar «la incomunicació» i la «falta de respecte institucional», amb referència als governs central i basc. Així, insistí que els bascs desitgen «fonamentalment» la pau, que el seu principal objectiu és «acabar amb ETA» i que no volen «donar cops de porta» ni «trencar» relacions amb Espanya. Tanmateix va precisar que no acceptaran «la vulneració dels drets humans i les llibertats democràtiques».\nEl rei Joan Carles, per la seva part, va expressar el seu desig que es construeixi una societat «plural i dinàmica, respectuosa amb la diversitat i dominada per la convivència pacífica en llibertat». Així mateix va assenyalar que espera que triomfi «el tarannà conciliador i integrador, que acaba definitivament amb la violència» i fa realitat el legítim dret dels ciutadans de «viure lliures de tota amenaça o ombra de terror».


CASA CACAO I UNA CASA, DOS SOMNIS - topgirona.com\nSituada en un cèntric i emblemàtic edifici de la plaça de Catalunya de la ciutat de Girona, Casa Cacao és el somni fet realitat de Jordi Roca: una fàbrica de xocolata on poder fer les seves creacions amb un obrador, una botiga i una xocolateria.\nL’obrador disposa d’un espai visible a peu de carrer que mostra com es treballa i s’elabora el cacau des del gra fins a la xocolata. Des d’aquest espai es comparteix, amb els visitants, l’elaboració des del seu punt zero, fent pedagogia no sols de la bellesa d’aquest producte i les seves transformacions, sinó també sobre l’àmplia gamma de sabors dels grans de cacau que s’han conegut durant la immersió total en el món de la xocolata.\nLa botiga permet poder emportar-se a casa o a la maleta les xocolatessens de Casa Cacao. Els productes estan empaquetats amb materials que provenen del reciclatge de fibres de cacau.\nA la xocolateria es poden degustar elaboracions de xocolata amb cacau d’origen d’alta qualitat, en forma de begudes fredes i calentes o elaboracions sòlides, a més d’una acurada oferta de pastisseria amb el segell Roca.\nA les plantes superiors l’Hotel Boutique Casa Cacao culmina el somni personal d’un altre conegut membre de la família Roca, Anna Payet, que assumeix la direcció de l’hotel amb l’objectiu de poder seguir amb la filosofia d’hospitalitat de la casa Roca. Ocupa les quatre plantes superiors de l’edifici i compta amb 15 habitacions càlides, amples i confortables.


El dret a viure de la masturbació | Paraules sense escrúpols\nAdéu per sempre, Facebook →\nPublicat el Juny 9, 2013 per Jordi Monteagudo\nM’assabento de la creació d’una nova associació o col·lectiu, Autores i Autors en Perill d’Extinció, per la defensa del dret dels escriptors a viure del seu treball. En aquest cas, la defensa s’organitza en forma de crítica (podríem dir-ne atac) als sistemes de socialització de llibres en els centres escolars. Per qui no n’estigui al cas, es tracta d’una mena de lloguer de llibre escolar que permet a les famílies, per un cost inferior al preu de venda, proporcionar als fills els llibres que necessiten durant el curs, amb el compromís de tornar-los en bon estat quan el curs acaba.\nSembla ser que els autors que llancen la iniciativa creuen que també afecta al llibre de lectura, cosa que em sorprèn: en el centre on treballo, només els llibres de text (per entendre’ns, els llibres específics de cada matèria) formen part d’aquests projectes de socialització, mentre que els llibres de lectura en queden exclosos i les famílies han d’optar entre adquirir-los o cercar-los a les biblioteques (biblioteques dels centres, biblioteques públiques).\nCom a docent, sempre he estat en contra d’aquestes iniciatives, ja que sovint he pogut comprovar que els diners estalviats per les famílies es transformen fàcilment en mòbils d’última generació o, en molts casos, en subvencions al tabaquisme de les mares. I tot això amb importants inconvenients pedagògics: sobre el llibre socialitzat, per exemple, l’alumne no pot subratllar ni realitzar anotacions al marge, activitats totes dues imprescindibles per a un bon estudiant, i imprescindibles per a aprendre a estudiar. I, a sobre, fer desaparèixer el llibre escolar de l’aixovar infantil i juvenil contribueix a tallar els vincles entre el món acadèmic i la vida domèstica, entre l’escola i les famílies.\nI és que, en moltes llars, els únics llibres de consulta o de referència que hi entraven eren aquests. Ara, dissortadament, ja no hi són i ja no poden fer de contrapés a la televisió o, en el millor dels casos, a les biografies de futbolistes o de cantants adolescents.\nAquesta nova associació d’escriptors afirma, en un manifest , defensar la revalorització de la lectura; però, després d’unes poques línies de vaguetats i generalitats, mostra el llautó en començar a parlar de diners: «Un dels problemes amb què ens trobem és la desvalorització de la lectura i dels llibres, que contribueix a la davallada en les vendes.» És a dir: allò que els preocupa és el compte de beneficis; si els nens llegeixen o no el llibre comprat per prescripció escolar, no els preocupa gaire. Que llurs interessos són econòmics ho tornen a mostrar més endavant, al temps que es proposen subtilment com a motor econòmic: «Aquest és un problema que ens afecta a tots: a creadors i productors (cal no oblidar que també són una part del teixit econòmic del país);[…]»\nTot seguit, el manifest continua amb quatre punts programàtics, els tres primers dels quals se centren en els hipotètics inconvenients del sistema de socialització dels llibres. Paga la pena comentar-los u per u:\nMentida. L’únic que impedeix la creació d’una biblioteca personal és el desinterès del nen (o de la família). Fa trenta anys, quan no existia això de la socialització, els alumnes que odiaven la lectura es desfeien dels llibres ben ràpidament en acabar el curs, llençant-los o revenent-los, i, dissortadament, per a moltes famílies allò era encomiable perquè així estalviaven lloc per als dels cursos posteriors.\nMentida, la socialització de llibres no n’és la causa, fa trenta anys ja passava: molts nens de la meva generació «presumien» de no haver llegit més llibres que els obligatoris de classe. La joventut progressa, però, i els nens d’ara presumeixen de no haver llegit ni tan sols aquestos. No es tracta d’un problema derivat de la socialització dels llibres, sinó d’una actitud generalitzada en contra de la cultura, en contra de l’estudi, en contra de la lectura. Es tracta dels resultats esperables en una societat que premia els dropos amb programes com Gandia Shore, o que promou a «tertuliana estrella» senyores sense més mèrit que haver-se fet prenyar per un torero famós.\nEn realitat, aquest és l’únic punt que interessa als signants del manifest: els cèntims que deixen d’ingressar. Però, és clar, calia camuflar-lo entre d’altres que semblessin més altruistes i benèvols envers la societat (i ho tornen a fer aquí, fent referència a la situació d’indefensió del català davant d’altres llengües —sense atrevir-se, però, dir quines, ja que molts dels autors que signen el manifest cobren drets de les traduccions al castellà, quan no escriuen directament en aquesta llengua, i obviant el fet que la literatura infantil i juvenil en castellà pateix els mateixos problemes).\nEn la meva opinió, el nucli d’aquest punt és el concepte de «professionalització» de l’escriptor. En parlaré més endavant.\nFrancament, aquest és el paràgraf més estrepitosament hipòcrita de tot el manifest. Els «que ens agrada llegir» són, mireu la llista de signants, autors i editors, és a dir, gent que viu de vendre un producte —en crisi, diuen ells— anomenat llibre. «Creiem que és una activitat humana essencial», naturalment, perquè d’alguna manera heu de defensar les vostres activitats econòmiques: és essencial per a vosaltres, que en viviu; però moltes persones han viscut i viuen plenament felices sense haver llegit mai ni una línia. «Ens veiem empesos a protegir els llibres i els professionals que els fan», val a dir que us veieu empesos a protegir els vostres interessos —vosaltres sou els «professionals que els fan». Finalment, «Protegim així la ciutadania i, sobretot, les generacions més joves» i tot el que ve després no és sinó una mostra patètica de fals proteccionisme paternalista.\nVomitiu, tot plegat, de tan egoista.\nPerò, abans de seguir, que no se’ns escapi un detall important entre tanta xerrameca: el gremi, en el fons, es queixa pel fet de perdre vendes en el sector escolar, perquè és aquí on es produeixen (on es produïen) la major part dels guanys. Dit d’una altra manera: afirmen que vivim en una societat que, en general, llegeix poc en acabar l’escolarització obligatòria; o que llegeix poc en català després d’aquesta etapa. I el que pretenen des d’aquesta nova associació, doncs, és obligar les famílies a seguir comprant llibre infantil i juvenil en català, és a dir, aspiren a fer mantenir per llei un consum que aquests professionals, autors i editors, no saben incentivar amb la qualitat de llurs productes.\nTornem, però, al punt 3. Allà es defensa l’escriptura com a professió, mentre que jo opino que no ho és pas.\nEn el passat, amb una petita proporció de persones amb preparació suficient, situació econòmica i disponibilitat de temps, eren pocs els qui es podien plantejar escriure; i, per la llei de l’oferta i la demanda, quan la massa de lectors va ser suficientment gran (entre els segles XIX i XX), alguns es van poder plantejar la possibilitat de professionalitzar-se, de sustentar-se econòmicament i de forma exclusiva a partir de la creació literària. Avui, però, amb l’alfabetització universal i amb els recursos que ens ofereixen les noves tecnologies, qualsevol persona amb un mínim de sensibilitat i de coses a dir pot esdevenir escriptor: l’exclusivitat dels erudits ha desaparegut.\nAmb els canvis dels darrers segles i dels darrers anys, el fet d’escriure s’ha transformat enormement. Tothom té dret a escriure com tothom té dret a parlar, és clar; la gran diferència és que ara gairebé tothom sap escriure i pot publicar i, abans, no. I tothom té dret a intentar publicar, i a intentar viure de la seva producció literària. Però, que quedi clar, el dret a intentar-ho no és el mateix que el dret a fer-ho. Aconseguir-ho, però, sempre ha depès de diversos factors, entre els quals, la qualitat de l’obra, les modes i els gustos del públic i, molt important, les condicions del mercat.\nAra, el mercat s’ha vist alterat per la confluència, entre d’altres, de dos factors importants: el llibre socialitzat (justificat per la crisi econòmica) i el llibre digital. Autors i editorials encara no han assimilat els canvis; de fet, sembla com si no els volguessin acceptar, sembla que s’aferrin al passat, a un món (a unes condicions econòmiques, socials i tecnològiques) que ja no existeix i que no tornarà a existir. En lloc de fer front a la realitat, la neguen. Ja s’ho faran: també és el seu dret.\nI, negant la realitat, obliden (o amaguen) que escriure és, sobretot, una necessitat de l’escriptor, que no sap viure sense deixar anar un bon grapat de lletres cada dia sobre un full immaculat. Com a necessitat solitària, hi trobareu moltes al·lusions a l’escriptura com a una mena d’onanisme intel·lectual: hi concordo totalment. Així, quan hom defensa el dret a viure de l’escriptura, ho veig com si defensessin el dret a viure de la masturbació: agradable, probablement, però irreal.\nEditat el 29 de juny de 2013\nEm fa notar la Maite Carranza que el manifest que critico, cito i enllaço no és el manifest de l’APE. Posteriorment, l’Anna Manso em passa, en un altre comentari, l’enllaç al manifest publicat per l’APE, que figura al seu blog. Lamento l’errada, agreixo les correccions i rectifico: el manifest que he criticat aquí no el subscriu ni impulsa l’APE.\nSuposo que no serà difícil interpretar, doncs, que les opinions que he expressat en aquest article es refereixen exclusivament al manifest que hi citava i hi enllaçava, no pas al de l’APE.\n18 respostes a El dret a viure de la masturbació\nJuny 9, 2013 a les 11.19 pm\n> (…) l’alumne no pot subratllar ni realitzar anotacions al marge, activitats totes dues imprescindibles per a un bon estudiant, i imprescindibles per a aprendre a estudiar.\nMai he subratllat ni fet anotacions al marge, considero que és innecessari fer-los malbé. I no ho trobo un inconvenient, per a aprendre a estudiar…\nJuny 9, 2013 a les 11.40 pm\nEl subrallat és una de les tècniques d’estudi que formen part del temari, per tant, he d’ensenyar-la. Sempre opto pel tradicional llapis de dos colors, blau i vermell, i sempre insisteixo als meus alumnes que no han de marcar mai els llibres amb tinta (tret del nom en la portada interior, si són seus) ni emborranar-los amb dibuixets de corets i ximpleries similars. Directament, els prohibeixo emprar els horribles marcadors «fosforito».\nMarcar (amb llapis, i seguint unes pautes concretes) els llibres no m’ha semblat mai que sigui fer-los malbé: els personalitzes, deixes el teu rastre a sobre. Personalment, m’agrada, quan rellegeixo un llibre després d’uns quants anys, observar les anotacions que hi vaig fer durant la primera lectura: comprovo quines coses em van cridar l’atenció en aquell moment i ara, però, no m’interessen gaire; descobreixo el valor de fragments que, temps enrere, no havia sabut apreciar i, per tant, havien quedat sense marcar. Tot això em mostra com he canviat.\nAixò, és clar, si es tracta de literatura; si parlem de manuals d’estudi, el subratllat m’estalvia llargues relectures cercant una dada concreta, un procediment imprescindible, una deficinió clau: si els he subratllat o marcat com cal, el temps per retrobar-los disminueix moltíssim.\nPerò, amb això del subratllat, passa com amb els resums o els esquemes: hi ha alumnes que no en fan mai, cap dels dos. Però també els hem d’ensenyar aquestes tècniques. Després, quan s’hi hagin familiaritzat, ja triaran quines els donen millors resultats.\nPerò, si no les aprenen, no ho descobriran mai. Per això formen part dels temaris en les assignatures de llengua.\nàngel Burgas ha dit:\nJuny 22, 2013 a les 1.43 pm\nJo sóc de l’APE. Jo sí que em considero escriptor. Jo sí que intento sobreviure de la meva feina literària. Sí que em considero digne de poder-hi viure, com fas tu amb el teu sou de docent (o el meu veí amb el seu sou d’advocat, la meva germana amb el seu sou de professora de dansa, el meu cunyat amb els guanys de la seva empresa…). Jo sí que vaig a un munt d’instituts i escoles i m’adono de l’abús que pel creador suposa la socialització del llibre de lectura (si no escrvíssim, jo i els meus col·legues autors i autores, existiria l’objecte “llibre de lectura”? Potser sí, però en tot cas seria una llibreta) i sí que considero que un nano (com el que jo vaig ser aleshores i gràcies al qual ara sóc i em sento escriptor) té dret a una imaginari de ficció que no pot limitar-se a obres que només es troben a la biblioteca de l’aula. La qüestió és que es llegeix poc i que l’escola té un pes decisiu en crear aquest imaginari (i també un itinerari lector) si a casa no se l’ajuda. Aprecio i defenso la feina dels mestres com a mediadors per a ensenyar a llegir bé, i defenseré sempre la feina (remunerada, és clar) dels autors i autores que fem possible que les històries puguin ser llegides i enseyades a llegir.\nJuny 22, 2013 a les 6.34 pm\nSi t’hi fixes, veuràs que no critico l’intent de guanyar-se la vida escrivint, sinó els arguments. I, si t’hi fixes, veuras que els arguments de l’APE responen més als interessos dels editors que no pas als dels escriptors: l’editor vol compradors de llibres, mentre que l’escriptor vol lectors, i és més fàcil formar lectors com més fàcil és l’accès a la lectura.\nFitxa-t’hi, també, que he dit lectura, no pas llibres: les noves tecnologies han canviat la realitat, cal adaptar-s’hi.\nMaite Carranza ha dit:\nJuny 28, 2013 a les 12.05 am\nSóc la Maite Carranza\nUna autora en perill d’extinció malgrat tingui 50 obres publcades, un munt de premis concedits i molt lectors. M’encanta que em llegeixin, però no puc viure del plaer de ser llegida. I ara mateix ( com faig sovint) he de dedicar-me com a mínim un any a fer guions per tal d’ estalviar i potser poder escriure algun llibre d’aquí un any ( o sigui al 2015).\nPerò no vull explicar-te la meva vida, només dir-te que l’has cagat estrepitosament. El Manifest que matxaques amb un odi que esparvera ( curiós) no és el nostre. El Manifest sobre el qual vomites innumerables vegades ( curiós) no sé on l’has trobat, però va ser escrit fa tres anys per un altre grup d’autors, d’altra banda molt respectables.\nLa Carta – Manifest constitucional de l’APE als quals cites “incorrecament” atribuint-nos un Manifest que no és nostre és una altra. La tenim en document word i en PDF i té set pàgines per la qual cosa m’estalvio copiar-te-la aquí.\nEl meu email és maite@maitecarranza.com\nSi m’envies un email te la reenvio.\nUn cop te l’hagis llegida, si realment era qüestió de formes, et demano una rectificació. També és qüestió de formes.\nJuny 28, 2013 a les 7.26 pm\nles espècies en perill d’extinció són les que no s’adapten al medi.\nEn el teu/vostre cas:\n– feu un manifest, però no el sabeu posicionar a internet (normal que el Jordi no el trobi, no?). Potser el manifest ni tan sols està a internet, o no s’explica que no l’enllacis.\n– la teva pàgina web fa servir unes tecnologies obsoletes (, flash… anys 90) que la fan inaccessible als cercadors.\nSi no voleu extingir-vos, potser us hauríeu d’adaptar al medi actual. Irònicament, en el teu comentari culpes al Jordi de no trobar el text, quan l’error és vostre per no saber-ho difondre!\nJuny 28, 2013 a les 7.28 pm\nPD: El comentari s’ha cruspit l’etiqueta “map”:\nJuny 30, 2013 a les 1.17 pm\nNo ho acabo d’entendre, David. Havies inclòs una imatge mapejada en el comentari? Això es pot fer? Espero que no fos un inconvenient important. Si és res que jo pugui corregir des del WordPress, ja me’n diràs alguna cosa.\nJuliol 1, 2013 a les 12.23 pm\nHavia escrit l’etiqueta, entre “”. WordPress, en comptes de convertir-ho i mostrar-ho com a text, ha interpretar que era HTML i ho ha eliminat.\nRes a corregir des de la teva part, era per a clarificar el meu comentari. Salut!\nJuliol 1, 2013 a les 2.50 pm\nGràcies per l’aclariment, David 🙂\nJuny 29, 2013 a les 9.42 pm\nTens raó, David, no he sabut trobar el manifest correcte. Si n’haguessin passat l’enllaç al periodista i aquest l’hagués afegit a l’article, ens hauríem estalviat aquesta confusió. Tanmateix, no em desagrada gens haver descobert aquell: intueixo que serà molt interessant comparar-lo amb el de l’APE.\nConcordo amb tu pel que fa a les espècies que no s’adapten. Tinc molts amics escriptors i editors i em preocupa molt la visió tan negativa que tenen de les noves tecnologies.\nA mi tampoc m’agraden les pàgines en flash, no solen ser gens intuïtives i, si no recordo malament, no permetien (potser ara sí) adaptacions com ara lectura en veu alta del contingut per a persones amb deficiències visuals.\nJuny 29, 2013 a les 9.32 pm\nTens raó, reconec que m’he equivocat: el manifest que he criticat no el signa l’APE, sinó, com tu dius, «un altre grup d’autors, d’altra banda molt respectables» (entre els quals, per cert, també hi figures, tal i com es pot comprovar a http://noreutilitzacio.blogspot.com.es/2010/06/relacio-dadhesions-en-proces.html –tret que es tracti d’un cas d’homonímia o d’una falsa atribució). Espero que quedi aclarit, doncs, que les opinions que he expressat en aquest article es refereixen exclusivament al manifest que hi citava i hi enllaçava, i no pas a l’APE (tot seguit afegiré la rectificació pertinent al final de l’article).\nT’agraeixo l’oferiment de fer-me arribar el text del manifest de l’APE; com pots veure, l’Anna Manso ja l’ha enllaçat en un altre comentari, de manera que aviat el podré llegir.\nLamento haver confós un manifest amb l’altre. Però a l’article d’El Punt-Avui que citava i enllaçava no apareix cap enllaç al manifest de l’APE i, tal com ha apuntat el David Arcos, en buscar-lo, vaig trobar l’altre, no pas el vostre; com que el contigut concordava amb les línies generals descrites a l’article, vaig pensar que es tractava d’aquest.\nJuny 28, 2013 a les 10.56 pm\nSincerament, m’entristeix un país que posa tan poc en valor i estima amb tant poc als autors que procuren que els mes petits llegeixin. No ho sé, és desconcertant. Pensava trobar comentaris d’aquest estil en d’altres pàgines. Puc escoltar totes les opinions, però les que estan escrites des del menyspreu i les poques ganes de diàleg em regalen una alta dosi de realitat del que és el que ens envolta i explica bastant perquè som on som. La gent que ens dediquem a escriure per a nanos, ja sigui per la tele, els llibres o el teatre sovint rebem aquest tracte, com si el valor del que fem anés lligat a l’edat del qui ens adrecem. Però no per comuna la reacció deixa de semblar-me trista.\nEspero que tot sigui fruit d’un mal final de curs.\nJuny 29, 2013 a les 9.44 pm\nMoltes gràcies, Anna, per l’enllaç al manifest de l’APE. L’estudiaré i, tan aviat com pugui, en diré alguna cosa.\nRetroenllaç: Literatura infantil i juvenil versus lectura escolar | Paraules sense escrúpols\nJuliol 5, 2013 a les 3.28 pm\nEm sobta la visceralitat amb la que t’han atacat algunes persones, Jordi, enlloc de rebatre els teus arguments amb, ni que sigui un, els seus. És un tema prou important, la cultura com un fet global i comú – no si una persona és bona escrivint, o no, i si es guanya la vida, o no, fent-ho -, com per tractar-lo de forma seriosa i analítica per trobar-ne la sortida correcta per a tothom, si és possible. Estaria bé deixar-se les emocions, que en casos així només entelen la vista del fons de la qüestió, aparcades a casa. Suposo que demano massa.\nJuliol 5, 2013 a les 4.05 pm\nDiria que la qüestió no són les emocions, Papapep, sinó les peles.\nPel que fa a si cal tractar-ho de forma seriosa i analítica, t’avanço que estic preparant-hi una llarga sèrie d’articles: per a mi, no només és feina, sinó una forma de veure el món.