• «Cultura d'Empresa 2017»\nAmb la col·laboració de la Federació Empresarial del Gran Penedès (FEGP), l’Institut d’Intangibles va presentar el mes de juliol de 2017 un primer estudi sobre la cultura d’empresa.\nAquest observatori és del tot innovador, per la metodologia, per la combinació dels factors analitzats i pel fet que, per primera vegada, una demarcació empresarial es sotmet a una anàlisi de qualitats intangibles. Per a l’estudi s’ha treballat amb una mostra representativa d’11 companyies del Garraf i el Penedès, seleccionades d’una multiplicitat proposada per la FEGP. S’han tingut en compte 10 indicadors: Comunicació estratègica i objectius; Lideratge i presa de decisions; Alineament inter-departamentals i gestió d’equips; Formació contínua i desenvolupament humà; Autonomia i participació (empowerment cultural); Integració, motivació i compromís; Responsabilitat social; Rendició de comptes; Qualitat, millora contínua i innovació i, la desena, Orientació al client.\nConsulteu l'estudi complet\n• «Cimera 2015»\nDe la mà de la FEGP, la consultora TuAlly presentava un innovador estudi al voltant de la cultura organitzativa en l'àrea de Direcció de Persones.\nAquest és el primer estudi d'aquestes característiques que es realitza a Catalunya, amb metodologia exclusiva. A càrrec de Sonia Ramos, directora de TuAlly, l'estudi Cimera 2015, expressat com un benchmarquing sobre bones pràctiques en Direcció de Persones.\nEl treball s'ha realitzat a partir d'una mostra d'onze empreses seleccionades amb criteris rigorosos pel que fa a la diversitat de sectors i activitats. En tots els casos, les empreses analitzades són de la demarcació del Penedès i el Garraf i tenen consideració de petites i mitjanes empreses. La representativitat de la mostra admet sobre manera l'extrapolació dels seus resultats al conjunt de les pimes del Gran Penedès.\nL'objectiu de l'estudi és l'anàlisi de les relacions entre les persones i els centres de treball, sempre segons la perspectiva dels directius que tenen la responsabilitat de gestionar les àrees de personal. La principal conclusió és que les nostres empreses superen l'examen genèric pel que fa a l'àmbit de la Direcció de Persones, amb una nota (benchmark) de 3,48 sobre 5. En visió global, es pot considerar que les organitzacions són conscients de la importància de l'àmbit de Direcció de Persones però ho focalitzen en aspectes massa concrets, amb visions limitades. Tot i això, l'estudi de TuAlly accentua favorablement el fet que els estils de direcció demostren un nivell evolucionat i han deixat molt enrere paradigmes antics, basats en la disfuncionalitat.


ALIMENTACIÓ SANA I ECOLOGIA | Institut Bosc de Montjuïc\nALIMENTACIÓ SANA I ECOLOGIA\nCom ja sabeu, al nostre institut s’està duent a terme un projecte que consisteix en fer un hort amb ajuda dels alumnes i professors. Aquest hort pot aportar-nos moltes coses bones, com per exemple hortalisses i verdures, que formen part d’una alimentació sana, ja que són molt beneficiones per a la nostra salut. A més a més, pot aportar-nos aliments ecològics i aliments de millor qualitat, a causa de que als aliments no els hi faria falta ser transportats perquè s’utilitzarien a l’institut, de manera que és un model de com es produiria un consum de proximitat. Aquest text tracta sobre aquest temes, la importància que tenen i les seves característiques.\nEl nostre hort produeix força varietat d’hortalisses, un element molt important en l’alimentació. Aquests aliments ens aporten gran varietat de substàncies saludables. Duen molta aigua , grans quantitats de fibra i a més a més moltes vitamines. Algunes hortalisses (com l’all o la ceba) tenen grans propietats curatives , que ajuden a curar el càncer. La carxofa, per exemple, controla el colesterol. I totes juntes van bé contra l’anèmia i la diabetis. En síntesi, les hortalisses contribueixen a una alimentació saludable.\nUna alimentació sana és la que ens ajuda a aconseguir ser menys propensos a malalties, i a mantenir un pes i configuració física adequada per a la nostra salut. Aquesta alimentació ha de ser variada per tal que sigui favorable per a nosaltres. La dieta s’haurà de compondre de petites quantitats de molts aliments diferents distribuïts en varis àpats al dia. A més a més s’ha de complementar amb esport o qualsevol exerci físic per mantenir en forma el nostre cos. Tot i això no s’ha de fer esport excessiu ja que ens pot perjudicar i fer que acabem cremant més calories de les que ingerim.\nDins d’una alimentació sana, s’ha de reduir el consum de greixos, sucre, sal i sodi, a causa de que són aliments que poden provocar malalties com la diabetis o la obesitat. Aliments que continguin molt colesterol també ens poden causar greus problemes de salut.\nUn altre tipus d’alimentació que també afavoreix la salut en el nostre cos és l’alimentació ecològica, i ho fa a partir d’aliments que no han sigut processats ni contenen conservants, potenciadors de sabors, estabilitzants, pesticides, etc. Això fa que els aliments siguin més naturals, gustosos i saludables però també poden ser menys atractius per a la vista, ja que no han estat alterats amb els productes que provoquen aquest efecte.\nUn hort ecològic com el del nostre institut pot ser menys productiu i més car, però aquest només és un exemple de l’agricultura ecològica a petita escala. A més, els horts ecològics són els que provoquen menys impacte ambiental i contaminació de l’aire. La diversitat de les hortalisses als horts actua contra les plagues, perquè gràcies a tenir diferents tipus de plantes, si una plaga ataca a una hortalissa determinada però no a les altres, no perdem tot el que que tenim cultivat. El refús dels pesticides evita la mort de molts insectes i altres animals.\nUn tema molt relacionat amb l’ecologia i també present en el nostre hort és el consum de proximitat, que es basa en aliments consumits en la mateixa zona on es produeixen. El nostre hort n’és el millor exemple, ja que no hi ha intermediaris entre la recolecció i el consum. Això fa que no hi hagi llargs transports i s’estalvia el pas per grans empreses i multinacionals. A més a més, l’horticultura de proximitat afavoreix l’augment de feina dels pagesos.\nEl nostre hort és un exemple de tots aquests temes a petita escala. A més a més, és una oportunitat per a aprendre de manera alternativa i aprofitant la natura i els coneixements de ciències naturals.\nAnton Sagrera, Claudia Stonys, Martina Schrimpf i Paula Segarra\nThis entry was posted in Ciències de la naturalesa, General, Hort on 22 maig 2016 by VICTOR ESCARRE BOU.\n← VOLS SABER COM FEM CRÉIXER L’HORT DE L’INSTITUT? Els tipus d’hort que caracteritzen el nostre →


El Debat de La 1 amb Enric Millo - RTVE.es\nAquest dijous "El Debat de La 1", dirigit i presentat per Quim Barnola entrevista Enric Millo, delegat del govern a Catalunya, a més d’analitzar l'actualitat política de la setmana amb els analistes habituals del programa.\nEn el programa d’avui Quim Barnola entrevista el delegat del govern espanyol a Catalunya, Enric Millo. Amb ell parlarà de la greu situació que es viu a Catalunya després de la convocatòria del referèndum il.legal de l'1-0 i de les seves conseqüències.\nEls col·laboradors del programa Toni Bolaño, Nacho Martín Blanco, Carles Fernández, Martí Saballs, Xavier Fina i Maria Vila analitzaran l'entrevista i repassaran els temes més rellevants de l’actualitat política.\nveure més sobre "El Debat de La 1 amb Enric Millo" veure menys sobre "El Debat de La 1 amb Enric Millo"\n> El Debat de La 1 amb Enric Millo


Cal Palé - La Serreta | Sostre Cívic\nInicio»Projectes»Cal Palé - La Serreta\nLa Serreta consisteix en la construcció i la formació d’un projecte de convivència col·lectiva en un edifici d’Habitatges Cooperatiu en règim de Cessió d’Ús (HCCU) en sòl privat al municipi de Cardedeu. El projecte es desenvolupa al llarg d’un procés participatiu entre les usuàries del grup impulsor i els equips tècnics, i constarà d’un màxim de 39 habitatges, 9 dels quals seran de Protecció Oficial, i d’un 25% de superfície destinada a espais col·lectius.\nEl projecte és pioner al país per tractar-se del primer projecte d’HCCU d’aquestes característiques que es construirà sobre sòl privat, i que per tant serà retirat del mercat especulatiu. Per això, és una aposta estratègica de l’entitat que considera que l’èxit del projecte assentarà les bases per poder replicar la iniciativa a altres llocs del territori, per anar recuperant el sòl privat i tornar-lo a mans de la ciutadania.\nEl creixent interès en el municipi consolida el grup impulsor del projecte en 30 unitats de convivència i la configuració d’una llista d’interessades en el projecte que ha superat en creixes les expectatives. Per altra banda, tant el teixit associatiu del municipi com el consistori, han rebut amb molt interès el projecte, fent-se ressò de la iniciativa i donant-li suport de diferents formes.\nEl grup impulsor compta amb força diversitat en les unitats de convivència, on trobem unitats d'1, 2, 3 i 4 persones, formades per joves, famílies amb fills i filles, persones sèniors... tot i que majoritàriament les edats es troben entre 30 i 45 anys.\nDel 16 de febrer a l'1 de març de 2018 es va llançar una campanya d’emissió de títols participatius amb l’objectiu de comprar el solar privat i permetre portar a terme el projecte. La campanya de finançament, batejada com a Tornassol, volia aconseguir un repte pioner a Catalunya: recuperar un solar de propietat privada i garantir el dret a l’habitatge dels veïns i les veïnes de Cardedeu.\nLa campanya Tornassol va ser tot un èxit, superant per molt la nostra primera previsió de 300.000€ i agafant força especialment a la recta final del termini:\nVam aconseguir recaptar finalment 450.000€ en 20 dies!!\nDescarrega't la nota de premsa de presentació de la campanya\nCom està el procés?\nGràcies a l'èxit de la campanya Tornassol, ja hem pogut tancar l'acord i realitzar la compra del terreny.\nAl llarg del juny i juliol tots plegats vam iniciar el procés de coneixença i empoderament del grup. Amb la coordinació de l'equip tècnic de Sostre Cívic i amb l'acompanyament i facilitació de Matriu, hem treballat col·lectivament en l'organització interna, la gestió democràtica del projecte, les eines per la presa de decisions, la creació de comissions de treball, les relacions entre el grup, les comissions i els tècnics...\nA més, al setembre de 2018 hem iniciat potser un dels moments més importants del projecte: el procés participatiu que definirà el projecte arquitectònic. Aquest document serà la guia per desenvolupar posteriorment el projecte bàsic i executiu que guiarà la construcció de l'edifici. Durant els següents mesos tenim previstos tallers i reunions per començar a prendre les decisions que definiran l'arquitectura de La Serreta i concretar-les en un avant-projecte.\nSerà el moment de reflexionar molt, tenir generositat, posar les dificultats sobre la taula i resoldre conflictes, i per la nostra experiència, tot plegat propiciarà un projecte viu molt diferent de les promocions convencionals d'habitatge.\nEl projecte s’inscriu en una illa de cases existent en fase de transformació i consolidació tancant el pati interior i consolidant la façana del carrer de la Serreta i en relació directa amb el parc agrícola i els horts que es desenvoluparan a la parcel·la rústica del projecte. El projecte es troba emplaçat en un lloc privilegiat del municipi, que és llindant amb terrenys agrícoles i amb el parc periurbà de la Serreta, i que a més, es troba a 3 minuts de l’estació de Renfe i al costat d’un accés de vianants de connexió amb el centre del poble. El projecte suposarà una nova façana al barri i un espai de relació entre el nucli urbà, el parc i la zona agrícola.\nDescarrega't el dossier del projecte\nLabaula arquitectes SCCL, Matriu, L’Apòstrof, Bruna, Gestió Integral, Col·lectiu Ronda\namb el suport de l’Ajuntament de Cardedeu\nCal Palé-La Serreta: un primer any intens i amb molts avanços 30/04/2019\nEntidad quiere recuperar solar privado para vivienda cooperativa, 19/02/2018\nSostre Cívic impulsa un nou projecte d'habitatge cooperatiu en cessió d'ús a Cardedeu, 18/02/2018\nEs presenta Sostre Cívic a la Biblioteca que es va omplir a vessar, 06/02/2018\nNou projecte d'habitatge cooperatiu en cessió d'ús a Cardedeu, (min7:40), 22/01/2017\nPots trobar tots els vídeos sobre La Serreta a la seva llista del nostre canal de Youtube.


revisió de jeans resistent a la intempèrie: la nova tecnologia té encara camins - Roba\nEls primers pantalons texans del món amb una membrana impermeable estan comptabilitzats amb prestacions de rendiment, i un preu reduït. Hem provat aquests texans ciclistes resistents a la intempèrie per fer aquesta revisió de primer aspecte.\nEls texans actuals estan confeccionats amb estiraments, accents reflectants, entremeses de fusell i butxaques especials. Però una innovació (tecnologia impermeable) ha evitat el denim. Fins ara.\nDUER ha llançat aquest any All-Weather Denim per 199 $. A més de les últimes funcions de rendiment enumerades anteriorment, els texans també són els primers al món que incorporen una membrana impermeable.\nTingueu en compte que la marca no pot anomenar aquests jeans impermeables, ja que la membrana impermeable s’atura a les costures laterals. Per a la transpirabilitat, la marca no va embolicar tot el pantaló a la membrana, a no ser que els teus texans es convertissin en cuines de carn de cames.\nDesprés d'un mes de proves, els texans em van deixar perplex. La tecnologia impermeable funciona, però amb un asterisc enorme. El denim a l'exterior encara es mulla, però l'aigua s'atura a la membrana mantenint les cames seques. Continua la informació sobre aquests primers jeans d'aquest tipus.\nRevisió: Vaixells de mezclilla DUER All-Weather amb tecnologia impermeable\nPer si mateix, els texans se senten fantàstics per anar-hi. A primera impressió, gairebé se senten més com una closca tova que no pas el cotó. La membrana es recolza sobre la pell i té una sensació de molèstia, però jo m'hi vaig acostar bastant ràpidament.\nSierra dissenya un lateral alt\nA més de la membrana, DUER utilitza spandex per estirar, CoolMax per regular la temperatura, detalls reflectants de 3 M, un entremàs gusseted i el tractament de Silvadur per a la neutralització de les olors.\nA la membrana impermeable interior hi ha les marques L2X Performance Denim. La membrana afegeix una resistència a l’aigua de 18.150 mm i una velocitat de transmissió de vapor d’humitat de 13.000 g / m² / dia. Això supera molt els nivells bàsics de la indústria per a la resistència a l’aigua i la humitat per força.\nAixí, al paper, els texans semblen excel·lents. La idea de portar uns texans a la pluja abocada a treballar i mantenir-se sec - sense portar pantalons impermeables voluminosos o lleig - és una innovació enorme.\nTanmateix, en els meus assajos no crec que hi hagi una barreja de tecnologia.\nProva de pantalons texans resistents a la intempèrie: romangui sec amb DUER\nDurant més d’un mes, si la previsió demanava pluja o neu a Denver, vaig fer servir aquests pantalons. Durant les tempestes de neu i les pluges fluvials de la primavera, vaig provar els pantalons.\nÉs clara la seva tecnologia de ciclisme jeans. El Denim All-Weather és fantàstic per anar amb bicicleta. El meu moviment no estava restringit, i els accents reflectents als punys de turmell ajuden quan circulen de nit.\nNo obstant això, la major prevenció que he tingut amb els pantalons és que a causa de la seva construcció (denim per sobre d'una membrana impermeable), la capa exterior encara remull l'aigua.\nI després que la capa de denim absorbeix tota l’aigua que pot contenir, encara se sent com si s’hagi mullat els pantalons. La membrana impermeable funciona, així que les cames es van mantenir seques. Però tenir una capa mullada sobre una capa fina encara sent que estàs humit.\nÉs una sensació estranya i una que no vull tenir quan estic a la feina, a casa o a la barra després de passar per aquests pantalons.\nVaig haver de posar-me sota els pantalons i sentir la meva pell per comprovar si estava seca, ja que, quan aquests pantalons estan mullats, les cames no seran d’altra manera.\nTenint encara fred a Denver, encara he provat la transpirabilitat d’aquests pantalons en un calorós dia d’estiu. He actualitzat l’article un cop tinc millor coneixement de la transpirabilitat dels pantalons.\nDenim de tot temps: per a qui és\nLa bicicleta IVE ha commutat gairebé tots els dies durant els últims 3 anys. Si la previsió de pluja està prevista, he de posar un parell de pantalons impermeables sobre els pantalons de treball. I després un cop a la feina, em trec els pantalons de pluja i estic totalment sec.\nAquest sistema funciona molt bé i és escollit pels viatgers de bicicleta de tot el món.\nterra trek arlington\nDesprés d'utilitzar els pantalons Denim All-Weather Denim, em vaig preguntar qui optarien per aquests pantalons per sobre del sistema esmentat. El preu, 199 dòlars, és més que suficient per comprar un bonic parell de texans de ciclisme de prestació o vaixell de pantaló divertit.\nPer ser just, per a un ruixat intermitent o un ruixat de carretera humit, aquests texans poden assecar-se més ràpidament que altres texans, ja que l’aigua no se li atrapa a la cama. Tanmateix, si es baixa, no els utilitzaria com a substitut d'una capa exterior de pantalons de pluja.\nLlavors, per exemple, veig que aquests pantalons funcionen bé és si em queden atrapats en una tempesta de pluja inesperada durant un breu temps.\nSi mai no comproveu el clima, un pantaló just per si, com els jeans jeans DUER All-Weather, us proporciona una mica de tranquil·litat. En cas contrari, aquests pantalons requereixen una tempesta perfecta (literalment) de variables (portar durant muntar, muntar a la pluja i no embrutar-se), que diria que els pantalons valen la pena de costar un preu de 199 dòlars.\nAgraeixo el que DUER està intentant aconseguir amb aquests texans, però no em sembla gaire. En el futur, potser amb una superfície de gota d'aigua, aquesta tecnologia podria resultar molt popular. Fins llavors, probablement hagués optat per un altre pantaló DUER, com el Performance Denim, quan es desplaça amb bicicleta. I si cal, heu de posar una capa de pluja adequada sobre ells.\nJolt pot carregar sense fil el vostre goPro\nMillors bicicletes de commuter del 2019


Ben Remenat: Arròs amb conill i rovellons\nArròs amb conill i rovellons\nDissabte vam comprar rovellons al Mercat d'Amposta per preparar aquest arròs i uns canelons farcits de rovellons i albergínia, recepta que publicarem en una altra entrada.\nPer a l'arròs hem utilitzat també unes faves del nostre hort que teníem congelades. També hem posat un grapat de bajoques (mongeta tendra), però potser hauríem d'haver posat només una de les dues verdures, perquè no ens ha deixat gaudir suficientment de l'arròs Ricentum, un bomba de grandíssima qualitat. Si parlo així d'aquest arròs d'autor (l'arrosser és amic meu, però no per això vull deixar de ser objectiva), no ho faig per fer-li propaganda, sinó perquè realment m'entusiasma la seva textura de gra solt i com absorveix el líquid per a després, un cop cuit, transformar cada gra en un concentrat de sabors.\n200 grs arròs bomba Ricentum\n400 grs de conill (nosaltres hem barrejat conill i pollastre)\n1 pebrot roig petit\n6 rovellons de mida mitjana\n1 grapat de favetes i un grapat de bajoques (mongeta tendra)\nFeu a tires la meitat dels primentons i la resta els talleu a trossets petits. En una paella, fregiu les tires de primentons i reserveu. Poseu a fregir el conill i pollastre. Quan siguin rossos, afegiu els primentons i deixeu que es vagi fent tot junt. Afegiu l'all trinxat, li doneu un parell de voltes i poseu el tomàquet ratllat. Deixeu que es faci bé el sofregit.\nAfegiu les bajoques, els rovellons tallats a trossos petits i les faves (abans les hem bullit uns minuts). Deixeu rossejar 3 o 4 minuts, afegiu l'arròs i barregeu-lo amb la resta d'ingredients, deixant que agafi una mica de color.\nAfegiu el brou ben calent i deixeu coure durant 5 minuts a foc fort. Baixeu el foc i deixeu coure fins que l'arròs estigui al punt. Decoreu amb les tires de pebrot que havíeu reservat i deixeu reposar 5 minuts abans de servir.\nPublicat per Núria Gómez Pujol a 20:49\nTapa't de tapes 30 de setembre de 2013, a les 8:17\nUau!! Quina salivera, Núria!! Aquest arròs es menja sense gana! I tot el que porta m'encanta. Boníssima proposta, de temporada total! Petons\nMònica Tarradellas 1 d’octubre de 2013, a les 21:14\nEl pròxim arròs, sens dubte, de bolets!!!


PANTHER, la novel·la dels panteres negres — Verkami\n· Pòster del llibre 50x70cm, paper 110gr.\n· Bossa de cotó\n· Llibre, edició rústica, 232 pàgines.\n· Samarreta de cotó (unisex o entallada)\nLLIBRE + PÒSTER PANTHER\n· Llibre, edició rústica, 232 pàgines\nLLIBRE + BOSSA\nLLIBRE + SAMARRETA PANTHER\nLLIBRE + BOSSA + PÒSTER\nLLIBRE + BOSSA + PÒSTER + SAMARRETA\n· Pòster 50 x70 del llibre\nPRESENTACIÓ + PROJECCIÓ DE LA PEL·LÍCULA\nPanther és la primera novel·la sobre el Black Panther Party escrita per un dels seus protagonistes. Volem que sigui l'aportació en llengua catalana a la commemoració del 50é aniversari de la fundació del Partit Pantera Negra per l'Autodefensa. Per això necessitem aconseguir els diners per poder pagar els drets d'autor, la traducció i poder fer una presentació molt potent.\nÉs 1966, els EUA estan en guerra al Vietnam, però al gueto d'Oakland els negres s'estan organitzant, amb jaquetes de cuir, boines, guants i punys alçats. Ha nascut el Partit Pantera Negra d'Autodefensa, ha començat la REVOLUCIÓ!\nJudge és un jove tornat de la guerra, juntament amb altres joves del gueto s'unirà als panteres. Esmorzars gratuïts, diaris, armes, manifestacions, infiltracions policials, drogues... el gueto és un conflicte permanent però els negres han dit prou.\nAl crit de "Poder pel poble!", el gueto desperta, les dones comencen a deixar-se el cabell afro, patrulles de panteres vigilen els abusos policials, el soul i el funk inunden els carrers: Volen terra, pa, habitatge, educació, vestit, justícia i pau. Tens a les mans la història dels panteres negres escrita per ells mateixos en una novel·la trepidant que es mou a ritme de funky.\nMELVIN VAN PEEBLES, (Chicago, 1932), és un escriptor, actor, director, guionista, dramaturg i compositor afroamericà. El 1957 debuta amb la novel·la The Big Heart (Fearon, 1957). El 1968 dirigeix el seu primer llargmetratge, The Story of Three-Day Pass amb el que crida l'atenció de Hollywood. És el 1971 quan saltà a la fama amb el film Sweet Sweetback's Baadasssss Song. Film que dirigeix, escriu i en compon la BSO. Aquesta pel·lícula va ser la iniciadora del gènere Blaxploitation i la primera pel·lícula nord-americana on tots els personatges eren negres. El 1994 escriu Panther, que és portada al cinema el següent any. Com a músic ha estat un dels precursors juntament amb Gill Scott Heron del gènere del hip-hop i un referent en el jazz, R&B i el soul. La seva cançó Love, that's America s'ha convertit en un dels himnes del moviment Occupy Wall Street.\nPròleg: Gil Scott-Heron\nTraducció de l'anglès: Daniel Escribano\nCorrecció: Eduard Seoane\nFormat: 14,5 x 22,5 cm (edició rústica amb solapes i guardes)\nRecompenses: 1.118,17 €\nLlibre: 6.926,1 € (impressió, traducció, correcció, edició i maquetació)\nDespeses de gestió: 300€\nTOTAL: 8.944,27 €\nVolem cobrir almenys un 60% de les despeses del llibre amb les vostres aportacions.\nLlibre, edició rústica amb solapes, 232 pàgines\nBossa de cotó\nPòster 50 x70 del llibre\nSamarreta de cotó (unisex o entallada)\nProjecció de la pel·lícula "Panther" de Mario Van Peebles\nLes recompenses s'entregaran el divendres 4 de novembre a l'acte de presentació del llibre a l'Ateneu L'Harmonia de Sant Andreu.\nI s'enviaran durant les setmanes posteriors per correu ordinari a aquelles persones que no vinguin.\nsi ja ens has omplert el formulari avui farem els darrers enviaments que ens queden, sino omple el següent formulari: https://drive.google.com/open?id=16how4yGLtr57vnLXsAcZxuIhAD-glXw507DoOcBLJpQ\nBon dia. Quan enviareu les recompenses per correu?\nHola! ja us vaig enviar el formulari amb la meva adreça postal per rebre la recompensa fa un parell de setmanes...Quan es preveu que la enviareu?\naviat us passarem un formulari perquè ens doneu la vostra adreça i poder efectuar l'enviament.\nbon dia panteres!\nEls que no podem venir (ja que som de Lleida), quan us donem l'adreça per rebre-ho per correu?\nHola, Joan Marc,\nper recollir les recompenses donarem un dia a Barcelona (el 4 de novembre) i després us demanarem les dades a aquelles persones que no hagueu pogut venir. No pateixis, ja t'enviarem el formulari.\nTigre de Paper edicions.\nBon dia he fet una donació peró he canviat d adreça la meua nova adreça: 35 avinguda de rivesaltes 66240 Saint Esteve França.\n#03 / Panther Slam&Jazz + Recollida de recompenses 4 nov. 20h L'Harmonia\nAteneu L'Harmonia / Sant Andreu / Carrer Sant Adrià, 20\nA l'estil del poetry slam conspirant a ritme de jazz us convidem a fer camí per la història de les Panteres negres de la mà de quatre dels millors rapsodes de l'escena actual, Gerard Horta, Aina Torres, Carles Rebassa i Joanarman.\nUn trio de jazz acompanyarà les lectures dramatitzades de fragments del llibre Panther de Melvin Van Peebles i de poemes de Gill Scot-Heron amb projeccions de la història del Black Panther Party.\nEn aquesta aventura poètica-musical ens guiaran el veterà poeta barceloní Gerard Horta, la jove poetessa penedesenca Aina Torres, el consagrat poeta mallorquí Carles Rebassa i el raper Joanarman.\n**En aquest esdeveniment s'entregaran les recompenses del crowdfunding del llibre de Panther. **\n#02 / Una sorpresa, un cop superat el 50%\nja hem superat la meitat del camí, és per això que us volem fer partíceps d'una troballa de primer ordre que hem fet des de l'editorial.\nCom ja sabeu els Panteres tenien un programa de 10 punts sobre el que basaven la seva acció política. Aquest programa va ser el que els va fer influents als guetos dels EUA. Doncs hem trobat l'auca del Programa dels 10 punts, un auca senzilla per fer entendre els 10 punts també entre aquells que no sabien llegir ni escriure.\nL'hem extret d'un número del The Black Panther del 19 de juliol de 1969.\nVolem la llibertat, volem el poder de determinar el destí de la nostra comunitat negra.\nVolem treball per la nostra gent.\nVolem la fi del robatori a la nostra comunitat negra per part dels blancs.\nVolem habitatges decents, adaptats a l'ésser humà.\nVolem per a la nostra gent… read more\n#01 / Panther avança a bon ritme!\nus volem agraïr molt la vostra confiança en el projecte. També us volem comunicar que ja som més de 70 mecenes i hem aconseguit més de 2000€ tot un èxit en els dos primers dies.\nI és per això que us demanem que ens ajudeu amb la difusió amb el boca-orella i per les xarxes socials compartint l'enllaç del projecte a les vostres amistats.\nPanther… read more\nAmigues i amics, ja hem superat la… read more\nHola mecenes! us volem agraïr molt la vostra… read more


A PEU » Després d’ “El convidat”: sobre “pastors” i “pastorets”.\n« Ricardo Darín i la felicitat “Billy el Niño” i el franquisme. »\nDesprés d’ “El convidat”: sobre “pastors” i “pastorets”.\nPublicat en 20:39 sota Església,RELIGIÓ\nAhir al vespre vaig voler mirar “El Convidat” a TV3 per escoltar el que diria el Bisbe Novell. El programa em va deixar un mal regust de boca per tot un munt d’afirmacions que vaig escoltar i per una colla d’actituds que no acabo de comprendre a aquestes alçades. Els bisbes haurien de ser “Pastors” però alguns d’ells s’empenyen en voler esdevenir “pastorets”, recordant com de ridículs surten retratats alguns pastors del popular gènere teatral nadalenc que anomenem “pastorets”.\nDic això perquè, escoltant el bisbe Novell, em va semblar viure encara en aquell ingenu somni del Lluquet i el Rovelló la nit de Nadal que els fa viatjar fins a les calderes d’en Pere Botero i que fa que l’espectador no se’ls pugui prendre gens seriosament. Com no podrà prendre’s seriosament la major part de la societat (cristians i no cristians) algunes afirmacions que vaig escoltar ahir i que encara ressonen en la boca d’alguns bisbes, que sembla que que només van estudiar eclesiologia tridentina i el Vaticà II els ha relliscat olímpicament.\nEl Papa Francesc no fa massa va dir que “els sacerdots i els bisbes han de ser pastors amb olor a ovella”, “que no siguin mers gestors” i que “han de sortir a les perifèries on hi ha sofriment i sang vessada” i “que deixin de ser col·leccionistes d’antiguitats o de novetats en lloc de ser pastors amb olor a ovella”. I què vol dir ser pastor amb olor a ovella?. Segons el que jo entenc -quan llegeixo la interpretació que alguns molt bons teòlegs fan de l’ Eclesiologia del Vaticà II- un pastor ha de ser proper a les persones, ha de saber escoltar els signes dels temps i llegir i escoltar les penes i alegries, les angoixes i les esperances quotidianes de la gent (també dels no creients). Perquè l’ Església ha de tenir una paraula d’esperança i d’acolliment per a tothom, com la tenia Jesús, i no sols ha de servir per condemnar, crear complexos, fer gent sense criteri ni veu pròpia i enviar-los de cap a l’infern si no fan el que ella diu.\nAvui mateix llegia CATALUNYA RELIGIÓ.CAT com Salvador Pié (teòleg, president de la Fundació Blanquerna) destacava que de la llarga i ja famosa entrevista del Papa Francesc a la revista Civiltà Cattolica se’n podien treure alguns punts claus:\n1) Una Eclesiologia clarament arrelada en el concili Vaticà II i crítica envers els ideòlegs de la tradició, els tradicionalistes:\n2) Una Església abocada totalment al món i a les seves necessitats, agudament comparada a “un hospital de campanya” i a la figura evangèlica del Samarità:\n“3) Una Església més sinodal –amb un lloc més visible de la dona-, tot revisant l’exercici del Ministeri Petrí\nLlegint l’entrevista del Papa no seria hora de començar a escoltar el repte que ell fa a renovar l’ Església i replantejar preguntes que podien estar molt bé èpoques passades però que ara necessiten respostes noves i plantejaments molt més lliures i moderns?. El Papa, a l’audiència que va fer a residència de l’ arquebisbe de Rio, va demanar davant de 40 bisbes de “cuidar l’esperança” del poble i fer-se noves preguntes. Va dir, per exemple:\nCal que , com a pastors , ens plantegem interrogants que fan referència a la marxa de les Esglésies que presidim . Aquestes preguntes serveixen de guia per examinar l’estat de les diòcesis en l’assumpció de l’esperit d’Aparecida i són preguntes que convé ens fem freqüentment com a examen de consciència .\n1 . ¿Procurem que el nostre treball i el dels nostres Preveres sigui més pastoral que administratiu? ¿Qui és el principal beneficiari de la tasca eclesial, l’Església com a organització o el Poble de Déu en la seva totalitat?.\n2 . ¿Superem la temptació d’atendre de manera reactiva els complexos problemes que sorgeixen? ¿Creem un hàbit proactiu? ¿Promovem espais i ocasions per manifestar la misericòrdia de Déu? Som conscients de la responsabilitat de replantejar les actituds pastorals i el funcionament de les estructures eclesials, buscant el bé dels fidels i de la societat?\n3 . A la pràctica , fem partícips de la Missió als fidels laics ? ¿ Oferim la Paraula de Déu i els Sagraments amb la clara consciència i convicció que l’Esperit es manifesta en ells ?\n4 . És un criteri habitual el discerniment pastoral, servint-nos dels Consells Diocesans? Aquests consells i els Parroquials de Pastoral i d’Afers Econòmics ¿són espais reals per a la participació laïcal en la consulta, organització i planificació pastoral? El bon funcionament dels consells és determinant. Crec que estem molt endarrerits en això .\n5 . Els pastors, bisbes i preveres, tenim consciència i convicció de la missió dels fidels i els donem la llibertat perquè vagin destriant, d’acord amb el seu procés de deixebles, la missió que el Senyor els confia? Els donem suport i acompanyem, superant qualsevol temptació de manipulació o submissió indegudes? Estem sempre oberts per deixar-nos interpel·lar en la recerca del bé de l’Església i la seva Missió en el món?\n6 . Els agents de pastoral i els fidels en general ¿se senten part de l’Església, s’identifiquen amb ella i l’acosten als batejats distants i allunyats? ".\nTotes aquestes paraules i aquesta manera de parlar em sonen molt millor i les considero paraules de Pastor, d’algú que sap dirigir i que té autoritat no pas perquè se l’ha pren per la força sinó perquè li han donat i se l’ha guanyada. Tot el demés són paraules de “pastoret”, molt apropiades per riure una estona en una tarda nadalenca.\nTags: Bisbe Novell, Església, RELIGIÓ\n5 respostes a “Després d’ “El convidat”: sobre “pastors” i “pastorets”.”\nRamon Carreté en 26 set. 2013 en 12:45 1\nMolt d’acord amb el contingut de l’article. Només em sap greu que s’aprofiti el joc de paraules per reincidir en el menyspreu dels Pastorets, que és una tradició molt viva a Catalunya, teatre popular que no hem d’associar de cap manera amb actituds carques ni proselitistes. Mireu el web de la Coordinadora de Pastorets de Catalunya ( http://www.pastoretsdecatalunya.cat/ ) i comprovareu que hi ha moltíssims grups, formats per gent jove i amb criteris escenogràfics i artístics actuals i recursos tècnics innovadors, que estimen les tradicions de Catalunya i les fomenten invertint-hi temps i esforços de forma totalment desinteressada. Res de ridiculeses: catalanitat que combina tradició i modernitat.\nPons en 26 set. 2013 en 14:39 2\nm’avorreixen aquests de l’esglesia, a cap d’ells li dono la oportunitat d’escoltar-lo\nJaume Pubill en 26 set. 2013 en 20:44 3\nRamon: En cap moment parlo de que “els pastorets” com a teatre popular siguin ridículs. Són força ridiculitzats, tot i que amb un to ben tendre, pastors com el Lluquet i el Rovelló en el text de Folch i Torras, així com ho són els dimonis, etc. No volia menystenir res. Tot el contrari: sé del valor que tenen representacions com aquesta en la cultura popular.\nUna abraçada i perdona si no em vaig saber fer entendre.\nQuim_Malgratenc en 29 set. 2013 en 19:43 4\nPenso que hi ha un arrelament a una altra manera d’actuar que no és pròpia del català. Diu que ‘ha de ser pastor amb olor a ovella’. Seria més propi ‘amb olor d’ovella’. Sembla que sigui el mateix, però no ho és.\nFa anys es van fer manifestacions massives reclamant ‘volem bisbes catalans’ i ja hi tornem a ser?\nJoan en 03 oct. 2013 en 16:07 5\nHola Jaume, aquesta suposo metafora de pastors, no m’ha agradat mai, en canvi als carques els encanta. Els bisbes pastors i nosaltres “ramat” = a borregos. Aixó volen.\nI si el Sr. Bisbe pensa, jo vull pensar mes que ell, tan me fa si els hi agrada o no.


La Generalitat segueix a l'espera del canvi de fase i està "preparada per a qualsevol escenari" | Valencia Extra\nLa Generalitat segueix a l'espera del canvi de fase i està "preparada per a qualsevol escenari"\nLa vicepresidenta i portaveu de la Generalitat, Mónica Oltra, ha assegurat que segueixen a l’espera que el Govern comunique la decisió de si tota la Comunitat Valenciana passa o no a la fase 1 de desescalada, per la qual cosa ha demanat prudència: “Estem preparats per a qualsevol escenari, anem pas a pas”.\nAixí ho ha afirmat en la roda de premsa després del ple del Consell, abans que aquest divendres a la vesprada es reunisca la consellera de Sanitat, Ana Barceló, amb el Ministeri. La setmana passada van passar de la fase 0 a la 1 més de 270 municipis valencians.\nOltra ha reconegut que “òbviament, hi ha molta gent esperant” que la Comunitat avance la seua desconfinament i ha posat l’accent que és un escenari que el Consell també té preparat. “El més prudent és esperar a la decisió i que la comunique”, ha remarcat.\nFins llavors, ha recordat que “els informes tècnics estan demanats” per a saber els criteris de Sanitat, encara que ho ha emmarcat en “una relació institucional sana, normalitzada i lleial: Quan demanem una documentació, esperem que el Govern conteste”.\nLes visites en residències durant la desescalada “queden per a la tercera fase” de la desescalada per la seua vulnerabilitat, ha puntualitzat la també consellera de Polítiques Inclusives. Ha advertit que “una imprudència en aquest àmbit pot ser molt dolorós perquè encara cal superar la presència del virus”.


Rapidesa, immediatesa, globalitat i horitzontalitat. El model nodal de les xarxes socials ens porta un nou panorama on els ciutadans construeixen missatges, competeixen de tu a tu amb els periodistes i els mitjans de comunicació. Només cal veure la sacsejada que està provocant Wikileaks a través de su ‘alma matter’ Julian Assange, i la interpretació equivocada de molts periodistes sobre si és convenient la publicació dels ‘cables’ sota l’únic criteri de considerar si aquelles informacions són o no periodístiques.\nEn el marc de la presentació del seu nou llibre ‘Comunicació i Poder’, Castells explicava per tant que la darrera frontera que ens quedava als periodistes era la veracitat. I en aquesta frontera no sempre ens trobarem confortables sota les lletres d’una capçalera.\nA l’State of News Media 09 ja s’esmentava la idea que “el poder està passant al periodista individual, allunyant-se de les organitzacions periodístiques”. A més a més, no podem oblidar una premisa obligatòria en aquests dies de dubtes: els mitjans de comunicació estan en crisi, el periodisme, no. Els diaris, per exemple, perden milions però guanyen lectors. I en aquest context, els periodistes estem patint molt, sent les redaccions les que pateixen en un reducció de plantilles sense precedents.\nPerò per veracitat, honestedat, solucions davant la crisi i factors tecnològics, el nou periodista, com déiem, ha de sorgir amb un esperit nou i sobretot, amb el valor del prestigi i la reputació per la seva feina.\n“El periodisme s’ha de reinventar”, diu un dels axiomes del BCN MediaLab, perquè en un amb un ‘overbooking’ d’informació estàndard, calen continguts de qualitat per interpretar d’una forma més acurada el nous segle que tenim per endavant. Cal reiventar el periodisme, la professió, els formats i sobretot, recuperar la funció social dels professionals. En aquest darrer punt, és paradoxal tenir en compte que haurà de ser l’individu-periodista el punt basculant per incrementar i potenciar les xarxes comunicatives de les nostres comunitats.\n~ by assajos on 8 desembre 2010. Tagged: assange, castells, wikileaks


Tajani: «Qualsevol acció contra la Constitució és una contra el marc legal de la UE» - Diari de Girona\nefe 07.09.2017 | 13:05\nTajani: «Qualsevol acció contra la Constitució és una contra el marc legal de la UE» EFE\nEl president del Parlament Europeu, Antonio Tajani, ha afirmat avui que "qualsevol acció contra la Constitució d'un Estat membre és una acció contra el marc legal de la Unió Europea", en al·lusió al debat sobiranista català.\nTajani s'ha pronunciat així en resposta a una carta de la vicepresidenta de la Subcomissió de Drets Humans del Parlament Europeu, la liberal espanyola Beatriz Becerra, a propòsit de la situació a Catalunya, on ahir el seu Parlament va aprovar una llei del referèndum per celebrar una consulta independentista.\nTambé ha dit que "les qüestions constitucionals espanyoles són assumpte de les autoritats i del poble espanyol".\nTajani ha recordat que, com ja ha declarat altres vegades la pròpia Comissió Europea, "si una part d'un Estat membre deixés de formar part d'aquell Estat per convertir-se en independent, els Tractats deixarien d'aplicar-se en aquell territori".\nEn un comunicat, Becerra ha celebrat les paraules de Tajani, que, segons el seu parer, "és el més lluny, fins avui, que ha anat un càrrec de la UE en relació amb l'intent de secessió a Catalunya", que, segons l'eurodiputada, "és un intent de cop d'Estat".\n"El supremacisme ètnic i cultural dels secessionistes no tenen cabuda a la UE. Europa no és un supermercat, és una comunitat de valors i un marc legal. Els colpistes de Catalunya atempten contra les dues amb el seu missatge xenòfob i el seu atac a la Constitució", ha afegit.\nBecerra va obtenir ja al juliol una resposta a la seva pregunta parlamentària en el mateix sentit del president de la Comissió Europea, Jean-Claude Juncker, i espera resposta també de Donald Tusk, al capdavant del Consell Europeu.


Una història fronterera de Schleswig Holstein - El Temps\nUna història fronterera de Schleswig Holstein\nLa nova tanca entre Dinamarca i Alemanya és simbòlicament catastròfica, però no és del tot una bogeria.\nL’encarregat de la tanca espera al costat de la frontera, a Sofiedal. Bent Rasmussen, amb barba pèl-roja i gorra de caçador, és un agent forestal de l’autoritat danesa per a la gestió de la natura. Des de fa poc és el responsable d’una construcció polèmica: la tanca entre Dinamarca i Alemanya. Rasmussen assenyala primer les reixes i després els prats verds que les ressegueixen. “La naturalesa és benèvola”, diu somrient.\nEn realitat, però, la nova tanca enverina la relació entre els veïns del nord. Abans de final d’any ha d’estar acabada la reixa d’acer d’un metre i mig d’alçària que segueix el tram de 68 quilòmetres entre Jutlàndia i Schleswig-Holstein. A molts els sembla un símbol greu d’un aïllament creixent: la tanca, diuen, fa miques el projecte d’una Europa de fronteres obertes.\nA Alemanya no s’entén gaire que amb la tanca Copenhaguen vulgui impedir la introducció de la pesta porcina africana per mitjà del porc senglar. Una tanca contra els senglars no és gaire útil, ja que el principal transmissor és l’ésser humà, van sentenciar l’any passat els experts de l’Institut Friedrich Loeffler, l’autoritat alemanya responsable de la salut animal. Ciutadans i polítics de tot l’espectre, des dels ajuntaments de tota la frontera fins al govern de Kiel, rebutgen la mesura. “Una acció populista”, es diu despectivament; o pitjor: “Són bojos, aquests danesos!”.\nLa dreta danesa va atiar aquest rebuig. Polítics de les seves files van reclamar des del començament que la tanca fos un metre més alta, un baluard contra els migrants. El fundador del partit islamòfob Stram Kurs fins i tot va exigir en campanya electoral que es construís un mur. El Govern, escollit al juny i més aviat d’esquerres, es manté ferm en la construcció de la tanca, d’un metre i mig.\nCap a la població d’Ellund el territori danès sobresurt —això sembla en el mapa— com un gran nas que mira cap a Alemanya. A la punta hi ha una única finca danesa. Per als contraris a la tanca la finca de Vilmkærgaard és com el bosc de Hambach per als contraris al lignit: un lloc de resistència amb càrrega simbòlica.\nLes noves reixes travessen des de dreta i esquerra fins a la granja i el fixen com un tascó. A l’amo de la granja, Henrik Hansen, un home cepat amb les faccions suaus, això li causa maldecaps. La tanca li talla camins entre els seus camps danesos i els alemanys. I li fa venir males sensacions: “Les barreres recorden els mals temps en què els policies de frontera aturaven el meu pare i altres pagesos”, diu Hansen. El seu avi encara havia de donar menjar als treballadors alemanys separadament dels danesos.\n“Si com a mínim la tanca pogués aturar els senglars”, critica el danès en un alemany d’accent suau. “Però d’aquesta cosa foradada els animals se’n riuen!”. La tanca tindrà forats, entre altres coses per a quinze passos fronterers. Un es veu des d’allà on som; pel camí enquitranat qualsevol persona —i qualsevol animal— pot anar passejant fins al país veí.\nLa primera protesta dels contraris a la tanca prop de la ciutat fronterera danesa de Padborg l’any passat va fer llufa, només hi van participar 65 manifestants. Aquesta primavera, però, van tenir molt més ressò les flors fetes de ganxet amb què les ciutadanes i els ciutadans de Flensburg van adornar les primeres reixes i van declarar-les la “tanca de l’amor”. Al maig hi va haver protestes juganeres: els Grænszaun Games (‘jocs de la tanca fronterera’), un torneig de voleibol de costat a costat de la tanca, van tenir lloc als terrenys de Hansen. Entre els organitzadors hi havia Maylis Rossberg, de les joventuts de l’SSW, el partit de la minoria danesa, i Tobias Klindt, de l’organització juvenil del Partit de Schleswig.\n“De fet, la nostra regió fronterera és un exemple a Europa”, diu Rossberg. Aquesta noia de Flensburg es desplaça cada dia a Apenrade —o Aabenraa, tal com es diu la ciutat en la forma original danesa— per anar-hi a estudiar. Com molta altra gent que fa el trajecte, sovint pateix embussos a la frontera. Fa tres anys Dinamarca va introduir controls de persones i insisteix a mantenir-los: un motiu més de molèstia.\nMaylis Rossberg no té avantpassats escandinaus, però s’identifica com a ciutadana alemany de la minoria “danesa”. La pertinença al grup és generosa: qui vulgui i parli danès pot ser danès, un danès alemany. I aquesta llibertat, aquest “llegat cultural”, com diu aquesta noia de 19 anys, ara s’ha de retallar? “És una trista evolució”.\nBent Rasmussen, el simpàtic encarregat de la tanca, entén aquesta preocupació. “A Dinamarca a ningú no li agrada aquesta tanca”, diu l’agent forestal. S’està al costat de les reixes a Sofiedal i enumera tot el que pot arribar a ser la seva tanca. A sota hi ha d’haver obertures perquè “puguin travessar petits mamífers com per exemple llúdrigues”. I cada tres-cents metres agafadors i esglaons perquè els excursionistes puguin enfilar-se i travessar.\nL’aleshores ministre danès d’Alimentació va decidir a començament del 2018 la construcció de la tanca. Té molta importància: un sol senglar infectat que arribés en territori danès provocaria l’aturada de les exportacions de la carn de porc cap a països de fora de la UE. Dinamarca podria perdre ingressos per valor de com a mínim 1.500 milions d’euros.\nL’epidèmia fa anys que causa estralls a l’est d’Europa i es va acostant perillosament a l’Europa occidental. La tardor de l’any passat va arribar sorprenentment a Bèlgica; saltant Alemanya. El virus, que és mortal per als porcs però innocu per a les persones, també el poden transportar viatgers. No hi ha cap vacuna per contrarestar-lo.\n“Si la pesta només la poguessin introduir porcs senglars infectats”, diu Rasmussen, “caldrien vint anys perquè passés de Polònia a Dinamarca”. Els senglars es desplacen fins a cinquanta quilòmetres per any. Les persones, en canvi, poden transportar el virus molt ràpidament i molt lluny: n’hi ha prou amb un caçador que després d’una cacera a l’est d’Europa porti el virus a la roba, o amb un camioner que, sense ser-ne conscient, llenci restes d’un entrepà infectat fet a Polònia i un senglar se’l mengi i es contagiï.\nContra aquests perills la tanca no ajuda directament. Però sí indirectament, diu Rasmussen: “Gràcies a la protecció de la tanca esperem mantenir la nostra població de senglars pràcticament a zero”. La lògica que hi ha al darrere és que on no hi ha cap senglar tampoc no s’hi pot escampar el virus. A diferència d’Alemanya, Dinamarca pràcticament no té cap senglar autòcton. Amb caça intensiva l’any passat es van caçar cent animals, segons l’agent forestal, i això és probablement la meitat de la població total. A Alemanya la temporada passada els caçadors van abatre més de 820.000 senglars.\nEls porcs no han de poder travessar la tanca, que està ben enfonsada al sòl. On s’obren forats per aigües o per passos fronterers, cal foragitar els animals amb olors o llums. Sobretot, però, unes càmeres han de detectar possibles intrusos que posteriorment “han de ser caçats intensivament”, segons Rasmussen.\nA l’Institut Friedrich Loeffler ara valoren l’actitud defensiva danesa d’una manera més moderada. Com a senyal envers els socis comercials la mesura és comprensible, diu el director de la institució, Franz Conraths. No creu, però, que la influència de l’arribada d’animals infectats a Dinamarca sigui gaire notable: “En cas que passi, els efectes són reduïts”. De tota manera, els francesos també han aixecat una llarga tanca de 112 quilòmetres a la frontera amb Bèlgica, on s’està escampant la malaltia. Fins ara a França no hi ha hagut infeccions. “Però l’epidèmia també pot entrar directament a les poblacions d’animals domèstics, sense passar pels porcs senglars”, diu Conraths.\nTariq Halasa, catedràtic d’epidèmies animals a Copenhaguen, confirma les reticències del seu col·lega alemany. La diferència és, però, “que en el cas de les poblacions d’animals domèstics l’epidèmia es pot controlar en qüestió de dies, mentre que en la població de senglars duraria mesos”. Halasa és danès, però “genèticament no soc cap viking”, diu ell mateix. Ell defensa el seu país: Dinamarca no és de cap manera hostil als migrants, la tanca és útil senzillament en la lluita contra una epidèmia potencialment devastadora. “Encara que només contribueixi en un 10% o un 20% en la prevenció”.\nA l’alcaldessa de Flensburg, la socialdemòcrata Simone Lange, aquests arguments no la convencen. “Necessitem una solució conjunta contra la pesta porcina i no pas decisions de cada país”, diu Lange. Qualsevol altra solució, segons l’alcaldessa —que també és presidenta de la regió binacional de Sønderjylland-Schleswig—, senzillament és “contrària al caràcter europeu”.\nL’any vinent danesos i alemanys celebren cent anys de veïnatge pacífic. La divisió fronterera de 1920 es basa en una votació popular. Per a l’aniversari els municipis van idear una cosa especial: una mostra transfronterera de jardins. Ara han canviat els plans. “Flensburg té pensat fer un jardí flotant”, revela l’alcaldessa d’aquesta ciutat de la riba del Bàltic.\nA l’aigua no hi ha cap tanca.


Majó considera insostenible el finançament de la CCRTV i denunciarà l'actual contracte programa - CCMA\nMajó considera insostenible el finançament de la CCRTV i denunciarà l'actual contracte programa\nEl director general de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió (CCRTV), Joan Majó, ha afirmat que l'actual sistema de finançament dels mitjans públics catalans és "insostenible" i ha assegurat que demanarà que s'iniciï un nou contracte programa el 2005. Majó, durant la conferència "El paper dels mitjans audiovisuals de titularitat pública", a ESADE, ha afirmat que pensa "denunciar" el contracte programa vigent, ja que fa "impossible" aprovar un pressupost per a l'any que ve.\n26/05/2004 - 00.00 Actualitzat 28/05/2004 - 08.56\nEl director general ha assegurat que el d'aquest any s'ha pogut aprovar gràcies als beneficis pel retard de la implantació de la televisió digital terrestre i que no s'han tornat a la Generalitat. Majó ha xifrat en uns 1.000 milions el deute dels canals públics i ha assegurat que "a curt termini" se centrarà a fer que no augmenti. Majó també ha denunciat que el contracte programa firmat per l'anterior govern de CiU fins al 2005 preveia reduir el deute i millorar l'eficàcia dels canals de la CCRTV, però el dèficit ha augmentat en més de 200 milions d'euros i no s'ha millorat en eficiència ja que s'han contractat més de 200 treballadors nous. Una de les primeres mesures ha estat "aprimar" el Canal 3/24. Majó ha afirmat que entre les seves preocupacions hi ha la de redefinir el tipus de producte que han d'emetre o no els mitjans de la CCRTV, assegurar que la informació sigui objectiva i que l'opinió sigui plural, i millorar l'administració dels diners públics.\nTVC reconeix pèrdues de 128 milions per la seva participació a Vía Digital i Audiovisual Sport\nJoan Majó demana a les televisions públiques del món que siguin "innovadores i polèmiques"


Biel Barceló, reelegit com a secretari general del PSM amb el 94,4% dels vots, deixà clara ahir l'aposta de la formació per la independència “si les demandes que es fan des de les Illes no són escoltades a Madrid”\nMartina Poquet/Magdalena Serra | 14 juny 2010\nBarceló fou fortament ovacionat pels militants del PSM.\nFerran Aguiló - J.Lladó.\nEl PSM tancà ahir el vintè congrés deixant les coses clares: qüestionant-se el seu paper a Espanya, donant el sí a la coalició electoral amb Els Verds i Iniciativa d'Esquerres, i apostant novament per Biel Barceló com a secretari general de la formació.\nEls nacionalistes amenaçaren que, "si no es respecten les Illes Balears, el partit s'haurà de plantejar quin valor afegit representa formar part d'Espanya", amb una clara referència a la independència. "Si les demandes que fem des de les Illes no són escoltades per Madrid, si ens neguen sistemàticament un finançament just després d'anys de patir un constant espoli o si la nostra capacitat d'influència sobre l'aeroport de Son Sant Joan és la mateixa que sobre Sao Paulo i Tòquio, haurem de repensar-nos pagar els impostos i haurem de passar comptes amb els partits centralistes d'aquesta terra", reclamà Biel Barceló. El líder del PSM llançà un missatge a l'Estat espanyol i als partits centralistes insinuant-los que "les coses i les estructures més rígides són les que es trenquen".\nEn el transcurs del congrés, Biel Barceló (Palma, 1967) fou reelegit en el càrrec de Secretari General del PSM i rebé el suport del 94,4% dels militants. L'acompanyen novament a la Comissió Executiva del partit Joana Lluïsa Mascaró i Nanda Ramon, com a vicesecretàries generals; Xavier Bacigalupe, en el càrrec de secretari d'Organització i Finances, i s'hi incorporen Marta Carrió, com a secretària d'Estudis i Anàlisis, i Pere Fuster, com a secretari d'Implantació Territorial.\nAixí mateix, el 97,3% dels militants donaren suport a la coalició electoral entre el PSM, Iniciativa d'Esquerres i Els Verds, que Barceló definí com "una oferta creïble, coherent i amb un gran camp per córrer, capaç de fer front al bipartidisme regnant i a l'hegemonia de la dreta". "És una coalició integrada per aquells partits que realment han cregut en l'esperit del Bloc, l'esperit de la cooperació política entre cultures polítiques complementàries per fer una Mallorca més democràtica, justa, social i sostenible", explicà Barceló.\nD'altra banda, el secretari general del PSM criticà durament la política realitzada pel PSOE, que acusà "d'allunyar-se de l'esquerra amb la seva política injusta, neoliberal, antieconòmica, que va en contra dels sectors socials més dèbils". Barceló acusà Zapatero "de no ser valent i evitar retallades en les milionàries despeses del Ministeri de Defensa i en no demanar transparència i control als bancs. Tothom paga la crisi menys els banquers i els milionaris". "Les Illes som l'autonomia amb menys treballadors públics per habitant i la Comunitat Autònoma amb un pitjor finançament de tot l'Estat que, a més, està sotmès a ingents retallades".\nUn dels moments més intensos del discurs de Biel Barceló va ser quan va fer referència "a la falta de valors democràtics presents a les Illes Balears, fruit dels nombrosos casos de corrupció que s'han destapat al llarg d'aquesta legislatura".\nSegons el líder del PSM, "no hem de tolerar la corrupció perquè qui corromp està atacant la democràcia i qui ataca la democràcia està atacant el país. No hi ha corruptes bons i corruptes dolents, tots els corruptes són una vergonya per al país".\nSi em tupaven o no això a tu no t'importa. Tu el que has de fer es començar per escriure en català si vols esser una persona educada que fa el que es fa al lloc a on un es troba i a Mallorca es parla i s'escriu en català.\nPer GOOD BYE SPAIN a Un mallorquÃ d'arrel, fa mes de 10 anys\nNo diguis collonades, aqui a Mallorca mai hi ha hagut ermonia total amb els castellans. En tot cas, som noltros que hem callat i per covardia i submisió ens hem deixat cagar i compixar al damunt. Mai t'han dit a tu..."háblame en cristiano que no te entiendo" o "háblame en cristiano que estamos en Espanya"? a mi m'ho han dit moltes de vegades i per això sempre he tingut ben clar que ells i noltros som pobles ben distints. Així que de "normalitat" res de res.\nPer Un mallorquÃ d'arrel, fa mes de 10 anys\nL'any passat se va celebrar el centenari de la mort de Guillem Cifre de Colonya, el fundador de la Caixa d'estalvis de Pollença, una persona que va ajudar a les classes més humils de Pollença mitjançant una educació progressista, moderna i laica; una persona que se va enfrontar als cacics i a l'esglèsia catòlica. En definitiva, una persona gens sospitosa de ser reaccionària i carca. Doncs bé, Don Guillem Cifre com intelectual de l'època emprava amb tota naturalitat el castellà, tant xerrat com escrit.\nPerò a més a més, sabeu com signava Don Guillem cifre de Colonya els seus escrits i documents?\nDoncs signava "Guillermo Cifre, antes Coll". Així, en castella, sense cap tipus de complexe. Ah! i en Franco apenes era un infant.\nDuc aquest fet per fer veure que a principis del segle XX ser mallorquí i espanyol era una situació d'allò més normal i no existia aquest debat tan artificial sobre la negació de la nostra espanyolitat que, vet a saber per quins interessos, progressivament s'ha anat introduint dins la nostra societat.\nPer wfk, fa mes de 10 anys\nCastilla la Nueva també era un invent?\n"Xisco Tur" idò així seguint amb el teu discurs, el "paises hispanoamericanos" deuen ser també un invent, no?\nBuf, així esteim encara? Quin discurs amb més poca il·lusió... que acaba de sortir de l'ou?\nSi aquesta és l'empenta i la fermesa que manifesta el PSM en unes hores tan greus com ses que tenim i ses que han de venir, tal vegada sí que cal una alternativa.\nI fóra trist perquè el PSM era fort i creava il·lusió, però la por ha anat dominant el discurs, no motiva la gent. Cal força i valentia, lideratge i il·lusió. No és l'hora d'amagar el cap davall l'ala, mirant de no dir res que no sigui massa fort per al discurs dominant. Les veritats s'han de dir de forma clara i ferma, sense por, amb horitzons clars, amb referents que no donin peu a l'amigüitat. Estan molt acomodats al discurs establert i al final faran que l'electorat s'hi senti còmode de ver. A més de no fer cap pedagogia, aconseguiran que més votants es passin al psib, que tanmateix també en saben de dir "país" a les 4 illes (Mallorca és un País, collons!, la CAIB és una comunitat autònoma de régimen común!), també diuen que volen més doblers, etc i saben vendre el "vot útil".\nJo sempre he pensat que votar un partit espanyol quan rebs tracte colonial d'Espanya no pot ser vot útil, però n'he sentit més d'un que, sense ser sospitós d'espanyolisme, tant per tant, ni tan sols hi pensa ja en el PSM a hora de decidir el vot: rallen amb sa boca petita, no se sap què volen fer i vés a saber si els votarà ningú més.\nJEJEJEJE!!LA SA INDEPENCIA DE MALLORCA/BALEARS ???JIJIJIJIJI!! JIIJIJI .. ES UNA BROMA DEL MAGIC ANDREU????\nAIXÒ ES DONAR MÉS IMPORTÀNCIA A SA CORDA QUE AN ES BOU..JIJIJI.. AIXÒ ES SOMIAR TRUITES...JIJI\nEspanyolisme gnella, perd molt es temps aqui als fils del diari no?\nno magrada es pacte, hemd e caminar cap a la unitat amb entesa i erc també. Sinó no marxarem d'aquesta presó africana que és diu españa\nAquests són els del Bloc de l'agonia, no?


230 habitatges a Sevilla Este | Sorigué\n230 habitatges a Sevilla Este\n50 habitatges al carrer Sant Isidre de Sabadell\nConstrucció de 16 habitatges, local comercial i aparcament a Granollers\nConstrucció de 17 habitatges, locals comercials i aparcament a Santa Coloma de Gramenet\nConstrucció de 223 habitatges de Protecció Oficial (HPO), aparcaments per llogar, trasters i locals comercials a Sabadell\nConstrucció de 28 habitatges, locals comercials i aparcament a Barcelona\nConstrucció de 53 habitatges, locals comercials i aparcament a Sant Feliu de Llobregat\nConstrucció de 79 habitatges, escola bressol i centre de barri a Gavà\nConstrucció d'edifici principal de 190 habitatges i dos mòduls de 20 habitatges cadascun, per a un total de 230 habitatges, garatges, locals comercials i locals terciaris a la zona de Sevilla Este.\nAgost de 2018 (18 mesos)\n20 845 801 € (IVA no inclòs)\nConstrucció d'un total de 230 habitatges, garatges i locals distribuïts en un edifici amb cabuda per a 190 habitatges i dos mòduls enfrontats amb capacitat per a 20 habitatges més cadascun a la zona de Sevilla Este, a Sevilla.\nLa fonamentació i la contenció de terres s'executen mitjançant llosa de fonamentació i murs de formigó armat. Estructura portant mitjançant pilars i pantalles de formigó armat i estructura horitzontal en forjats reticulars de cassetons perduts i lloses massisses de formigó armat.\nTancament de façana compost per revestiment multicapa, paret de tres quarts de maó ceràmic perforat per revestir i extradossat autoportant lliure. Sistema envoltant sobre rasant en façanes mitjançant sistema SATE, plafó composite d'alumini i plafó composite de ciment-fusta segons la zona.\nCobertes compostes per capa de formació de pendent de morter M-5, impermeabilització bicapa adherida LBM(SBS)-30-FV+ LBM(SBS)-40-FV, capa separadora de geotèxtil i capa de regulació de morter de ciment M-5 de 4 cm. A la coberta de vols s'hi inclou paviment de rajola ceràmica de 14 x 28 cm; al terrat de zones comunes, rajola aïllant i filtrant de 85 mm de paviment de formigó porós de 35 mm; i al terrat privatiu, paviment amb rajoles de gres de 30 x 30 cm i sòcol ceràmic.\nDivisions interiors executades en plaques de cartró guix, amb doble paret de tres quarts en separacions entre habitatges i ús terciari i zones comunes i locals sense ús definit.\nRevestiment d'esglaó a l'escala interior de gres porcellànic en espais habitables; paviment laminat de classe 32 i sòcol en habitatges; paviment de rajoles de gres porcellànic setinat de gran format en habitatges i paviment continu de formigó en massa i/o imprès a zones d'altres usos. Paviment amb llamborda, paviment de rajoles de colors, de gespa artificial, en rajoles de terratzo i paviment de piscina de tarima sintètica en espais no habitables.\nFonamentació / estructura\n16.694 m3 de formigó en fonamentació i estructura.\n41.687 m2 d'encofrat.\n1.747.354 kg d'acer corrugat B500S.\n72.624 m2 de placa de cartró guix en extradossats, envans i sostres.\n44.864 m2 de fàbrica de maó en formació de paret de tres quarts, paredons i encobriments.\n40.310 m2 d'enrajolats i paviments.\n11.685 m2 de façana sistema SATE.


Manacor, l’alumne sense pati – Revista07500\non 13/11/2020 16/11/2020 opinió\nLes decisions dictades des de lluny sempre són expeditives i, en certa forma per tant, irresponsables. La darrera presa per la conselleria de Salut de perllongar dues setmanes més el confinament perimetral (dues paraules que fins fa uns mesos no pensàvem que utilitzaríem mai en la vida) n’és un exemple. És pot estar d’acord o no amb la resolució. Fins i tot té lògica, ateses les males dades que encara maneja el nucli pel que fa a contagis i positius per Covid durant les darreres setmanes. Però qüestions tan importants per la salut i l’economia d’un poble no es poden imposar sense explicacions ni un suport efectiu d’ajuda.\nSobretot perquè això suposa que un es quedi amb cara de beneit i amb la impressió que no li han dit tota la veritat. Com aquells davanters que cauen tantes vegades en fora de joc, i que, desesperats, només cerquen que l’àrbitre els doni una explicació, i no que els continuin tractant amb l’imperatiu de qui analitza sense parlar. Tu protesta i a la segona targeta groga seràs expulsat. Canviant el símil futbolístic per un altre de la professió que ens ocupa: es com si l’especialista t’ausculta per videoconferència, et recepta un medicament, però ni et dóna la dosi exacte que necessites ni t’informa de com l’has de prendre. T’apanyes amb el prospecte. El qui ha estudiat és ell, però qui està malalt ets tu.\nDurant aquestes setmanes Manacor és l’alumne sense pati. El cabró que ha estat cuat i ha hagut d’anar a veure el cap d’estudis. És cert que no s’ha portat bé i que no du fets els deures del dia, però la mesura és tan infantil i poc productiva a nivell pràctic, que si no porta implícita una reflexió de tot plegat, no el farà reaccionar. A més, ja sap que es quedarà sense berenar de ‘quelitas’ i que els companys li faran befa quan torni a començar la classe. No cal repetir-li.\nPerò la direcció del centre, a qui li sona el teu nom i et coneix de vista, havia de donar un mica d’exemple amb tu. Ets l’alumne indicat perquè no protestes massa i com que (amb dificultats o sense) passaràs de curs, ja et va bé una mica de branca a estones. Hi ha una coneguda pel·lícula dels anys 80 que es titula El club de los Cinco (Breakfast club, 1985), que pot ser un bon exemple. Tracta d’un grup d’adolescents d’institut que, per raons diverses, han estat castigats durant la setmana i que com a ‘premi’ són obligats a estar recluits dins la biblioteca del centre durant tot un dissabte dematí.\nTot ells saben la raó per la qual són allà i en el fons l’accepten. Però també es va descobrint, així com avança la trama, la falta de voluntat que hi ha tant per part dels pares com del govern de l’institut, per localitzar de manera eficient el focus i les raons dels problemes que els fan estar allà. Al final (la figura del superior és mostrada a través d’un docent que vigila de tant en tant i els pega crits) acaba essent el grup el que va trobant els punts febles de cadascún i actua de psicòleg i catarsi al mateix temps.\nCom a la ficció, a la vida real tampoc no queda massa clar per què a la població se li amaga (o se li obliga a ignorar) part de la realitat d’aquests temps complicats. És a dir i parlant clar, per què la conselleria de Salut du mesos sense fer públiques dades que afecten directament a tothom pel simple fet de no crear alarmisme. De veres no se n’adonen que d’aquesta manera creen un major nerviosisme?. I més quan s’està tractant amb un material tan sensible com són les persones. Lamentablement manca de transparència i administració quasi sempre ha estat un binomi vigent. També en temps de pandèmies i celebracions clandestines.\nPrevious Article El Govern podria desconfinar Manacor abans d'hora si l'evolució és positiva\nNext Article Comença l'habilitació de terrasses pels bars i restaurants que no en tenien


Olot acollirà el festival Cornamusam divendres i dissabte, 25 i 26 de maigOlot Televisió\nEl festival Cornamusam incorpora enguany diverses novetats. La primera és un canvi organitzatiu: l’associació El Til·ler n’assumeix l’organització amb l’objectiu de convertir-lo en un festival del segle XXI. La data també canvia, s’avança als dies 25 i 26 de maig. Els noms principals del programa són RIU, BOC i Marcel Casellas.\nOlot acollirà el Festival Internacional de la Cornamusa, el Cornamusam divendres i dissabte 25 i 26 de maig. Enguany, El Til·ler reassumeix l’organització de l’esdeveniment després de 24 edicions a càrrec seu i dues a càrrec de l’Institut de Cultura d’Olot.\nLa idea de la nova junta d’El Til·ler és la d’adaptar el Cornamusam als nous temps i convertir-lo en un festival del segle XXI, amb nous recorreguts i més oferta d’activitats. La data és una de les modificacions passant de principis de juliol a finals de maig.\nUna desena d’activitats en dos dies, dividides en quatre espais: la plaça de l’U d’Octubre, la pujada del volcà Montsacopa, el fortí del volcà Montsacopa i la Sala El Torín. Ricard Ros farà la tocada d’inici divendres 25 de maig a les 10 de la nit a Sant Esteve. Ja dissabte 26, tindrà lloc la cercavila amb la Cabreta a partir de les 6 de la tarda. Les actuacions de RIU, BOC i Marcel Casellas clausuraran l’esdeveniment a la nit. Tota la programació es pot consultar a la pàgina web d’El Til·ler.


Districte de Sirsa - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n29° 32′ N, 75° 02′ E / 29.54°N,75.03°E / 29.54; 75.03Coord.: 29° 32′ N, 75° 02′ E / 29.54°N,75.03°E / 29.54; 75.03\nFatehabad district (en)\nEl districte de Sirsa (hindi: सिरसा जिला) és una divisió administrativa de l'estat d'Haryana amb capital a Sirsa.\tLa superfície és de 4.277 km² i la població d'1.116.649 habitants (2001). El districte va existir entre 1858 i 1884 com a part del Panjab i fou recreat el 1975 dins d'Haryana del que forma l'extrem nord-oest.\nI en set blocs:\nLes excavacions arqueològiques han posat en relleu que fou una de les regions més antigues de la cultura hindú; les troballes a tot el districte de restes hindús dins de tombes musulmanes proven que hi va haver una civilització vigorosa. Va passar per diverses dominacions als primers segles de l'era cristiana.\nAl segle VIII el país fou assaltat pels rajputs tomar i després va caure sota domini dels chahuans. Després de la derrota de Prithwi Raj per Muizz al-Din Muhammad de Ghor el 1193 va esdevenir un feu de Delhi i els posteriors districtes de Delhi, Ajmer, Hansi, i Sirsa foren ocupats pels conqueridors musulmans si bé no consta l'establiment de cap govern regular i es va produir una certa anarquia fins que els jatu rajputs, derivació dels tomars, van posar orde.\nEl poder musulmà es va consolidar progressivament i vers el 1254 sota Nasr al-Din Mahmud Shah (1246-1266) el territori integrat per Hansi, Sirsa, Barwala i Jind fou assignat en feu a Ulugh Khan-i-Azam, que després fou l'emperador Balban. Va romandre sempre en mans de Delhi sota les diverses dinasties incloent els suri i els mogols. Sirsa o Sarsuti era al segle XIV una de les principals ciutats de l'alta Índia; es van construir canals des del Ghaggar i el Jumna. El 1399 Tamerlà, després de conquerir Bhatner (Hanumangarh), va marxar pel territori a través de Sirsa, Fatehabad, Rajabpur, Ahruni i Tohana, ciutats suposadament prosperes on va fer molt de botí; els jats de Tohana foren expulsats caps al camps i la jungla.\nEl domini mogol va durar del segle xvi al XVIII. Després d'Aurangzeb (mort el 1707) el territori apareix en mans de grups musulmans d'origen rajput anomenats jaiyes a Bhatner i bhattis a Sirsa, Rania i Fatehabad. Els bhattis foren un temps la comunitat principal i més poderosa del territori i el seu nom aplicat progressivament als jaiyes, chauhans, chahals i altres comunitats de rajputs musulmans i fins i tot als musulmans jats. Fou llavors quan el país va agafar el nom de Bhattiana que va conservar fins a 1857. Les comunitats vivien una vida pastoral i depredadora, disputant els ramats amb els seus veïns; els annals de Bikaner parlen de la continuada lluita d'aquest estat contra els jaiyes i bhattis per la possessió de Bhatner i a vegades de Sirsa; i les cròniques de Patiala estan plenes d'atacs i contraatacs entre els sikhs jats i els bhattis.\nEl 1731 Ala Singh, el fundador de l'estat de Patiala (estat conegut pels sikhs com Ala-ka-Raj, o regne d'Ala) va iniciar la lluita contra els caps bhattis de Bhatner i Fatehabad que va durar tota la seva vida (va morir el 1765); el 1774 el seu successor Amar Singh va fer una expedició contra el cap bhatti Muhammad Amir Khan, i li va arrabassar Fatehabad, Sirsa i Rania, esdevenint amo de tot el territori; els sikhs jats van establir algunes poblacions al nord-est del districte però la fam de 1783 els va obligar a marxar i el territori va quedar buit; els ramats van morir de gana igual que bona part de la població; molts van emigrar a altres llocs més favorables i només una dotzena de pobles notables van restar i per un temps el que fou el districte de Sirsa era un desert amb molt pocs habitants. El 1799 l'aventurer George Thomas, que va tenir quarters primer a Georgegarh (districte de Rohtak) i després a Hansi (districte d'Hissar) va establir una certa autoritat sobre la vall del Ghaggar i aliat als bhattis va conquerir una fortalesa del maharajà de Bikaner propera a Bhatner. Derrotat Thomas per Bourquin a Hansi (1802) el territori va passar als marathes però el 1803, després de la batalla de Laswari, Sindhia va cedir Sirsa i el territori de Delhi fins al Jumna als britànics pel tractat de Sirji Anjengaon.\nEls britànics van trobar la zona de Sirsa pràcticament deshabitada; els bhattis eren els amos de la terra però no la llauraven i només la tenien com a lloc per a fortins des dels quals bandes de saquejadors feien incursions ocasionals als territoris veïns. Sirsa fou oficialment inclosa als territoris conquerits als marathes però per uns anys no fou governada directament per oficials britànics i de fet els bhattis van conservar el control efectiu del territori fins al 1818 quan la vall de Ghaggar fou finalment posada sota administració directe efectiva dels britànics formant part de la província del nord del territori de Delhi i el 1820 integrada al districte d'Haryana o d'Hissar dins la divisió occidental del territori de Delhi. Durant els anys següents els rages sikhs van aprofitar de la deixadesa britànica i les condicions de sequera i escassa població del territori darrere el Gahggar i van començar una sèrie ce colonitzacions irregulars que van continuar fins al 1837; llavors el govern britànic va refermar la seva sobirania sobre el territori i va constituir les parganes de Sirsa i Rania (del districte d'Hisssar o d'Haryana) i les de Guda i Malaut en un districte separat que va agafar el nom de districte de Bhattiana agregat a les províncies del Nord-oest la zona mentre la resta continuava com a districte d'Hissar. Durant uns anys el districte va continuar amb molt poca població i encara que els terratinents van oferir avantatges als cultivadors que s'hi establissin, les ofertes no van tenir molt d'èxit. Al districte es van afegir territoris procedents d'estats o territoris veïns. La pargana de Darba (d'Hissar) i la de Rori foren confiscada al príncep de Nabha i transferides a Bhattiana el 1838 i el 1847 respectivament. El 1844 la pargana de Wattu hi fou afegida.\nEn aquestos anys es va fer una organització fiscal que va restar en força fins al 1852 quan es va fer una nova organització que fou interrompuda pel motí del 1857. En el motí les tropes natives d'Hansi foren de les primeres a revoltar-se seguides de les d'Hissar i de Sirsa; els europeus que no van fugir foren assassinats. Hissar i Sirsa van quedar sota domini rebel. Els ranghars i pachhades d'Hissar i els bhattis de Sirsa van seguir a la població musulmana revoltada. Però ja abans de la reconquesta britànica de Delhi, una força de reclutes del Panjab, amb contingents de Patiala i Bikaner, dirigits tots pel general Van Cortlandt, va derrotar als rebels. El 1858 els districtes d'Hissar i de Bhattiana foren transferits de les Províncies del Nord-oest o Agra a la província del Panjab. Bhattiana va agafar llavors el nom de districte de Sirsa. El 1861, 42 pobles de la regió de Tibi (pargana de Rania) foren transferits a Bikaner.\nEl 1862 la població s'estimava en 151.182 habitants; el 1868 el cens va donar 210.795 i el 1881 era de 253.275. La superfície el 1881 era de 7.780 km² i tenia 5 ciutats i 630 pobles. La població eren hindús en un 51,5%, musulmans en un 36,8% i sikhs en un 11,2%. Per ètnies la major part eren jats seguits de rajputs. En castes les principals eren els bramans, baniyes, arores, chamars i chures. La ciutat principal era Sirsa amb 12.292 habitants el 1881, seguida de Fazika. Tres altres ciutats eren també municipalitats: Rania, Ellenabad i Rori. Administrativament el formaven tres tahsils: Sirsa, Dabwali i Fazilka. El tahsil de Sirsa tenia una superfície de 2.569 km² i una població de 94.245 habitants el 1881.\nEl districte va existir fins al 1884 quan el tahsil de Sirsa i 126 pobles del tahsil de Dabwali foren segregats i agregats a Hissar, mentre Fazilka i els restants 31 pobles de Dabwali foren units al districte de Ferozepore o Firuzpur.\nQuasi cent anys després de la seva supressió, l'1 de setembre de 1975, es va constituir altre cop amb els tehsils de Sirsa i Dabwali, que foren separats del districte d'Hisar.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Districte de Sirsa\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Districte_de_Sirsa&oldid=26314449»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 feb 2021 a les 14:39.


Els robatoris a domicilis baixen a la meitat durant el 2019\nLa sala de control de la Policia Local de Sant Cugat FOTO: Artur Ribera\nSant Cugat va patir 170 robatoris a domicilis entre els mesos de gener i juny del 2019\nper Bernat Bella 18 de setembre de 2019\nEls robatoris a docimilis de Sant Cugat del Vallès han baixat gairebé un 50% durant els primers sis mesos de 2019. En total, en aquest primer semestre d'any es van produir 170 robatoris en habitatges, el que suposa un 48% menys que en el mateix període de 2018, quan la xifra va ser de 326 delictes d'aquesta tipologia. Són dades publicades pel Ministeri d'Interior.\nD'aquesta manera es manté la tendència iniciada durant el 2018, quan per primera vegada en dotze anys van disminuir els robatoris a domicilis a Sant Cugat. I és que entre 2014 i 2017, la xifra de robatoris va augmentar més d'un 100%, passant d'uns 320 a 664.\nMés info: Els robatoris a domicilis disminueixen el 2018 a Sant Cugat\nPel cap dels Mossos d'Esquadra a Sant Cugat, Manel Rodríguez, els robatoris a domicilis suposaven el principal problema de seguretat a la ciutat. Per tal de frenar els robatoris, des de l'Ajuntament es va impulsar una millora en la coordinació entre la Policia Local i Mossos d'Esquadra i també es va crear una unitat de paisà de la Policia Local per patrullar per les zones més sensibles.\nCoordinació entre Mossos i Policia Local\n"Les mesures aplicades per Policia Local i Mossos d'Esquadra i la coordinació entre els dos cossos han indicat una baixada important. Ho celebrem, però hem de continuar amb aquestes mesures perquè el descens es pugui mantenir", destaca el regidor de Seguretat de Sant Cugat, Francesc Carol, que afirma que els robatoris a domicilis "estan bastant controlats".\nMés info: Disminueixen els robatoris per primer cop a Sant Cugat per la "col·laboració policial"\nCarol aposta per mantenir la coordinació entre Mossos i Policia Local amb trobades setmanals. A més, organitzarà pròximament la Junta de Seguretat local, "que feia dos anys que no es convocava". D'altra banda, s'ha iniciat una prova pilot que consisteix en patrulles formades per un agent de cada cos policial amb l'objectiu d'optimitzar recursos, en casos en què hi ha lliure un policia local i un mosso i no tenen parella per patrullar.\nSubcomissaria i més agents\nDe cara el futur, Francesc Carol explica que estan estudiant la implantació d'un sistema de càmeres "més eficients" i "menys invasives", especialment als districtes, on hi ha cases més aïllades i vulnerables als robatoris. Es tractaria de càmeres de lectura de matrícules que podrien alertar d'entrades de cotxes llistats en un registre de vehicles robats o relacionats amb delictes.\nFinalment, per continuar amb la tendència a la baixa, el regidor de Seguretat assenyala el futur projecte de la subcomissaria de Policia Local a Valldoreix i la voluntat d'augmentar el nombre d'agents del cos policial, que es troba per sota dels ràtios establerts per llei. A més, Carol ha destacat que ha reubicat agents que fins ara feien tasques que podien desenvolupar administratius o tècnics: "Els policies han d'estar fent de policia, no funcions que podria fer un administratiu".\nEvolució Robatoris Domicilis Sant Cugat


Geganters i Rafael Ferran 'Wally', nomenats Morat i Torrat d'Honor - somMollet\nLa colla liderada per Manolo Césareo compleix 25 anys des de la seva recuperació i el dissenyador va ser l'autor del primer logotip de les colles de Morats i Torrats\nDimecres, 14 d'agost de 2019 | 09:25h\nManolo Cesáreo, cap de colla dels Geganters, i 'Wally', dissenyador del primer logotip de les colles\nSeguint la línia marcada el 2017 amb el guardó per a Castellers, les colles tornaran a entregar el Morat i Torrat d’Honor a una entitat de la ciutat que enguany està d’aniversari. Aquesta vegada serà per a la Colla de Geganters, que compleix 25 anys de la seva segona fundació. La primera va néixer el 1982 i es va interrompre quatre anys després.\n“La Colla Gegantera m’ha donat els millors anys de la meva vida i és un honor que rebem aquest guardó”, explica Manolo Cesáreo, cap de colla des de fa quatre anys i membre des del 1983 –excepte els nou anys en què Mollet es va quedar sense gegants entre la primera i la segona colla–. “Posar-te dins d’un gegant i ser la seva ànima mentre gires i veus com els nens assentats a la vorera t’estan observant amb cara de felicitat no té preu”.\nDissenyador de la imatge\nAprofitant que aquesta és una edició especial de la festa major, les colles també han decidit donar-li un Torrat i Morat d’Honor a un individu que ja forma part del paisatge del poble. Ell és en Rafael Ferran, més conegut com a Wally, el creador del primer logotip dels mocadors de les colles de Morats i Torrats i qui també ha dissenyat el d’enguany.\n“Tothom portava idees per al logotip i a mi se’m va ocórrer utilitzar uns dibuixos del Cesc Bas –en Wally era ajudant de l'artista molletà en el seu estudi de disseny gràfic– que ell havia dissenyat per un programa de la fira d’artesans. Estava ple de peixos amb forma de moll fent les diferents activitats de la fira”, explica. “Aquells dibuixos aleshores devien tenir quatre anys i vaig pensar en recuperar-los perquè n’hi havia un amb beguda i un altre amb menjar. Els vaig posar en forma de rombe, ho vaig acompanyar amb una tipografia i va quedar enllestit”, afegeix.\nEn Wally, a més, va formar part de la primera colla castellera de Mollet del Vallès. Ell era un dels percussionistes del grup. “Érem uns principiants i fèiem unes barreges estranyes que semblaven samba”, comenta rialler.\nPrecisament, de la seva relació amb castellers li ve el sobrenom de Wally. “Quan es va crear la colla dels castellers, de la qual encara en formo part, vaig pensar que aquesta duraria poc i no m’hi vaig apuntar fins que va arribar als dos anys de vida. No es perdien cap festa. Recordo que tal com vaig entrar per la porta el primer dia una noia em va dir: ‘sembla el Wally!’. Aleshores, jo portava el cabell llarg i les ulleres fosques i rodones”, explica Ferran amb un somriure nostàlgic.\nMalgrat néixer a Valls, amb 8 anys va arribar a la ciutat baixvallesana amb la seva família i d’aquí ja no s’ha mogut. Si li preguntes d'on és, et contestarà que molletà.\nActivació de la cultura\nEn aquella primera època de castellers, va ser quan en Wally va conèixer el Manolo, de geganters, i dos desenes d’entusiastes més amb ganes de tirar endavant la cultura a Mollet del Vallès. “Va ser una època en la qual l’Ajuntament va voler activar la cultura a la ciutat mitjançant els geganters, els diables i altres entitats amb la intenció que Mollet deixés de ser una ciutat dormitori”, recorda en Manolo.\nTant la Colla de Geganters com en Rafael Ferran, Wally, rebran el guardó de Morat i Torrat d'Honor dissabte 17 a les 23.15 h a la plaça Prat de la Riba, just abans dels versots.\nEl disseny dels 25 anys de colles\nn En Wally ha decidit no fer el logotip del 25è aniversari amb serigrafia, la tècnica que havia utilitzat en la majoria de les altres creacions. Ha fet una\nil·lustració amb degradats i molts colors. La inspiració el va portar a que unes bombolles formessin el número 25 i el logotip tingués forma d’escut. La tipografia de la lletra és la mateixa que va fer servir en el primer logotip de les colles, però modernitzada amb un programa.


Carles Margarit, dissenyador | Trends Girona\nInteriorista i Dissenyador de Producte\nCarles Margarit, amb número de col·legiat 1075, es va formar en disseny a l’Escola Elisava de Barcelona. Posteriorment, es va graduar a l’Escola Superior de Disseny i Art Llotja i va obtenir el Màster Design Management per la UPC de Barcelona. Els seus dissenys s’han exposat en diferents fires internacionals com al Salone Internazionale del Mobile Milano, al Stockholm Furniture Fair o al Furniture China-Shanghai. La seva filosofia es basa en la creació de dissenys que satisfacin a l’usuari, tant emocional com funcionalment.\nEntrevista a Carles Margarit\nCom vas descobrir que la teva vocació era el disseny?\nM’endinso en el món del disseny com a resultat de la meva afició per la pintura i l’escultura. Busco una especialització dins d’aquest enfocament i és aquí on trobo la meva vocació: dissenyar. La creativitat és present, però d’una manera més ordena, metòdica i objectiva.\nQuan t’encarreguen un projecte, automàticament el teu cervell comença a cavil·lar. Aquí comencen a aparèixer imatges i objectes que els aniré ordenant poc a poc per començar a donar-li forma a la proposta. La inspiració és fruit de la gran quantitat de vivències que he anat acumulant i que les extrec per donar forma al meu treball.\nAlgun dissenyador o interiorista de referència?\nDurant el transcurs de la vida vas aprenent constantment. Dins la meva professió succeeix el mateix; observes i et nodreixes del que realment t’interessa. Primer, quan comences la carrera universitària observes les grans obres dels clàssics… Mies van der Rohe, Jacobsen, etc. Més tard, observes com han anat evolucionant els dissenyadors al llarg dels anys i quines tendències els han anat embolcallant. Finalment, després d’aquest aprenentatge i aquestes observacions, arribes a la conclusió que un bon disseny és aquell que en el pas dels anys ha quedat com a referent gràcies a la seva atemporalitat.\nEts dissenyador d’interiors i de producte. Quina és la creació que et fa sentir més orgullós?\nSi m’aturo a pensar, realment tots els projectes et fan gaudir. Dediques moltes hores per a cadascun d’ells i quan els veus acabats la satisfacció és molt gran; has creat quelcom que l`usuari podrà delectar! Tanmateix, els primers dissenys o projectes personals són els que et marquen més en la teva carrera professional, però amb el temps la teva percepció sobre cadascun d’ells va variant.\nQuè és allò que sempre col·loques en els teus projectes d’interiorisme com si de la teva firma es tractés?\nTots els projectes són diferents i intentes donar sentit al que realitzes. Crec que un bon dissenyador no ha de deixar cap petjada que el pugui identificar, cal crear un espai interior on les persones que es relacionin amb ell es sentin partícips de l’entorn. L’ interiorista ha de crear un ambient a la mida de l’usuari on l’importància resideixi en el seu benestar.\nDefineix el teu estil com a dissenyador de producte i com a interiorista.\nPotser caldria definir-ho en poques paraules el que realment busco en cada disseny: funcionalitat, estètica… que els dissenys entrin pels ulls però que també es quedin pel seu ús. Sempre intento buscar una fantasia funcional que ompli els sentits d’una manera ordenada.


Sixte Moral 23-11-2019 20:38 Lectures 892\n"La pàtria és la infància. I quan surts de la infància en el fons perds la pàtria"\nJoan Margarit ( Premi Cervantes)\nAbans que el poeta Margarit fes aquesta afirmació un altre poeta, Rainer Maria Rilke, ja havia entrat en la matèria considerant que la infància és la veritable pàtria dels humans. I naturalment tot allò que comporta la infància com són els records i les vivències estructuren després la nostra personalitat i també es fixen bona part dels referents que ens acompanyaran i ens influiran tota la vida. I Margarit completa Rilke i assenyala que sortir de la infància fa que la pàtria es desdibuixi.\nCadascú té el seus propis records d’infància i les motxilles acostumen a anar carregades i molt.\nDes de les gran valors de relació, convivència i comportament que ens han tramés fins a petits detalls intranscendents, anecdòtics i sense importància però que queden somorts en els nostres records i que hi ha vegades estímuls que ens els fan recordar.\nVet aquí que en la nostra infància perduda ja hi ha espai per alguns personatges del TBO que, quan encara no hi ha havia televisió a moltes de les cases i les radionovel·les eren encara massa per nosaltres, ens feien passar bones estones.\nPersonatges com el Coyote amb antifaç i encaputxat; un bandoler que ajudava els pobres i desvalguts, els oprimits i a les classes populars. El Coyote va tenir versió, en historieta, en pel·lícula i també en una sèrie radiofònica. Tenia molta acceptació.\nTambé ens va alegrar les avorrides tardes i vespres quan ja teníem tele el memorable “Llanero Solitario” (el record el tenim en castellà) en Lone Ranger també va protagonitzar còmics, telefilms televisius i episodis radiofònics. Inoblidable el final quan el Llanero es dirigia cap el sol ponent amb el crit de “¡Hi-yo, Silver, away!”\nI encara més peculiar van ser alguns còmics d’un personatge estrambòtic anomenat el Santo, un lluitador mexicà que en realitat va existir, Rodolfo Guzmán, lluitava emmascarat i es presentava amb una capa platejada. Va ser una icona de la cultura mexicana i també tenia la seva vessant de defensa dels socialment exclosos... llegíem les seves historietes amb delit.\nI naturalment el Zorro que posava en perill els emperadors de l’estat colonitzador.\nJa es veu que hi ha un àmplia gamma de personatges que més o menys van amb la cara tapada, amb antifaços, màscares o caputxes per dissimular la seva identitat real que els delatés davant l’autoritat que els perseguia de manera contumaç....\nPer tant vàrem assimilar a la nostra infància els elements per dissimular les faccions com un element lligat a la lluita contra els poderosos, contra l’opressió. No ho sabíem ben bé encara però ja ho intuíem.\nVet aquí però l’explicació o definició que es fa de la caputxa, element bàsic per dissimular els trets d’identificació, a la popular Vikipèdia: Poden ser utilitzades per a la protecció contra el clima, com a moda, com a forma de vestit o com a part d'un uniforme tradicional, per a evitar que el portador pugui ser identificat amb facilitat.\nEls que vam tenir educadors frares, la caputxa ens va ser un element recurrent durant forces cursos escolars..\nHem vist encaputxats a les processons de setmana santa i tambe els racistes del Ku-Kux-Klan....\nI també van encaputxats personatges entranyables de l’escena com Don Juan Tenorio (quan havia d’entrar al convent seguint a la novícia) o els Dimonis dels Pastorets també apareixen en algun moment encaputxats per poder fer les seves maleses sense ser reconeguts pels pastors.\nUna variant d’aquest camuflatge és posar-se un mocador fins a sota el nas per tapar-se la cara (un clàssic del Far-West) han tingut una presència continuada.\nPerò és que en la moda i sobretot en els elements del vestuari de tribus urbanes la caputxa associada a les dessuadores ha estat també un element tranversal així des dels street rats, els hip hop, els pijos, els Normcore i fins i tot determinats hispters també l’usen, algunes les denominades tribus urbanes s’han vist agermanades per la caputxa.\nJa veiem doncs que des de la nostra infància hem anat veient les caputxes o les indumentàries per dissimular la nostra persona han estat presents de totes formes i colors.\nPer això ens sobta que a la secció de televisió del diari Ara la periodista que la fa (Mònica Planas) es sorprengui que surtin pares encaputxats a Antena 3 que amb el mateix discurs aprofitin la “tele” per criticar algunes de les decisions sobre l’escolaritat a Catalunya: Pares i mares d’arreu de Catalunya amb idèntic patró explicatiu tot i tractar-se de fets diferents, sempre a disposició de la cadena i cap element que evidenciï la seva vinculació al lloc dels fets. Quina casualitat. Ara la queixa d’aquest pares era per la inclusió en una enquesta que es passava als instituts una pregunta sobre si s’era independentista o no. La pregunta no calia, com tampoc cal fer d’això una causa contra l’educació al país com sembla que pretengui la cadena Antena 3 amb les entrevistes a encaputxats. Ara bé que la periodista pugui desprendre de les imatges que: Fa anys que apareixen en pantalla com a testimonis de les informacions relacionades amb l’educació a Catalunya. Són pares i mares que mai donen el seu nom, i a qui sovint es rebateja públicament amb un nom fals que, curiosament, sempre és molt català. Núria és el nom fals més recurrent per a les mares anònimes. També se’ls distorsiona la veu, de manera que acaben parlant amb un so metàl·lic que, sumat al seu relat melodramàtic, aconsegueix un efecte pertorbador en l’espectador tampoc ho acabem d’entendre.\nPerquè el mateix diari publicava una entrevista anònima a uns suposats membres dels Tsumani Democràtic, ens ho hem de creure o és una invenció periodística?. La seriositat del diari ens fa creure que és veritat, però és creïble entrevistar a qui no dona al cara? I això val tant per Antena 3 o per qualsevol emissora. No fa ni una setmana que veiem també encaputxats o emboçats per dir-ho així a la “Nostra” (TV-3) com eren entrevistats en mig d’un tall de l’autopista poc abans i poc després dels aldarulls fruit del desallotjament per part de la poli. Són sempre els mateixos o van canviant de caputxa o d’indumentària?. No, ben segur que són diferents ara que s’ha normalitzat l’ús de caputxes i elements per tapar la cara i no precisament pel fred i per reblar el que diem segueixin el documental sobre el Tsumani que la mateixa Nostra feia i també hi trobem escenes de cares amagades i veus distorsionades (i en aquets sentit val la pena llegir de nou a la Mónica Planes al diari ARA parlant d’aquets reportatge. El Clatell de Tsunami Democràtic 19.11) que van explicar com de bé ho fan tallant autopistes… Realitat? Ficció?\nValen les critiques a uns emboçats i no a uns altres en funció del que pensem nosaltres …\nEn fi la caputxa i els emboçats ens han acompanyat tota la vida des de la infantesa fins a que hem sortit d’ella.\nAra, quan la infantessa ha quedat enrere, i potser hem perdut ja la pàtria (fent cas a l’enorme poeta que és Margarit, ens tornem a trobar amb protagonistes herois i/o brètols, resistents, passius, actius i reactius ben tapats i encaputxats..\nMalament si a la pàtria uns i altres s’han de tapat la cara i encaputxar-se per evitar suposades repressions. Així no anem bé, segur.\nSempre quedarà però la dita catalana de que Si els monjos porten caputxa es canviarà el temps…\nQue es canviï sí, i de pressa si us plau.


Un home mor després d'una baralla a les portes d'un bar de Figueres La República\nUn home mor després d’una baralla a les portes d’un bar de Figueres\nACN Barcelona.-Un home ha mort després d’una baralla la matinada d’aquest diumenge a Figueres. L’home ha estat trobat inconscient cap a les quatre de la matinada a les portes d’un […]\nACN Barcelona.-Un home ha mort després d’una baralla la matinada d’aquest diumenge a Figueres. L’home ha estat trobat inconscient cap a les quatre de la matinada a les portes d’un bar d’una zona d’oci nocturn, al costat de la plaça del Sol del centre de la capital de l’Alt Empordà. A aquella hora, els Mossos han rebut l’avís que hi havia un home inconscient a fora del bar. L’home va ser traslladat en estat greu pel Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM) a l’Hospital Josep Trueta de Girona, on finalment ha mort aquest diumenge al matí. Segons han informat els Mossos, els fets apunten a un homicidi imprudent.\n(S’afegeix informació sobre les circumstàncies de la mort)Segons ha pogut saber l’ACN de fonts de la investigació, l’home s’ha barallat amb un altre fora de l’establiment. En la baralla no hi ha hagut armes. En un moment de l’enfrontament, segons les mateixes fonts, l’altre home li ha donat un cop que l’ha fet caure al terra. L’home ha quedat inconscient estès a terra.


el racó de sa lluna: de gener 2014\n"Fotògraf professional cerca senyoreta per a model pel seu pròxim treball. Es pagarà 200 euros l'hora. Condició indispensable, utilitzar com a estudi la casa de la interessada, amb això es pretén captar escenaris més familiars".\nLa meva resposta a l'anunci m'havia ocupat gairebé tot el dia. Havia estat una feina fàcil i ben pagada.\nEl que no deia fou que en sortir de la cuina, amb el cafè pels dos, trobaria el mateix dibuix de l'anunci a la xemeneia, mentre havia desaparegut el fotògraf i tots els objectes de valor.\n* Aquesta és la meva participació al microconte sol·licitat per la CARME *\n64 en es raconet\nno sé com despullar-me'n.\nressò de màgics moments,\nmartellegen el feixuc silenci.\ni vénen amarats de tu.\nLes mirades, entre glop i glop\nd'un cafè fumejant,\nescalfen l'hivern sota aquesta pell.\nEl tresor d'un somriure,\nque vaig imaginar i no fou.\nno vull despullar-te'n.\n47 en es raconet\nSerguei Ivanov, a Relats conjunts\nNegociació al Campament dels eslaus orientals, 1913\n- Nins , nines , bon dia !\n- Bon dia , senyor mestre ! !\n- Com heu pogut veure , avui us he posat dibuixos a la pissarra. Avui parlarem de les similituds i les diferències. Ho farem com un joc, anireu dient quines coses us semblen iguals i quines diferents. Un a un, amb el dit aixecat, demanareu torn . Qui vol començar ? ... Lluís, digue'ns .\n- La roba és diferent i aquí els homes tenen més pèl.\n- Molt bé ! Encara que he de dir que això podria ser per la moda . En cada època es vestia diferent i també es pentinaven d'una altra manera. Maria, què ens dius tu ?\n- Aquí veig que hi ha homes engrillonats, a l'altra no hi ha cadenes, però en els dos se'ls veu agenollats. Estan castigats ?\n- Es podria dir que sí, és el pitjor càstig de la humanitat . Estàs segura que en aquesta no veus cadenes ? Fixeu-vos bé ! Què en penses d'això, Jordi ?\n- No, no en veig cap ... què han fet per estar castigats ?\n- Deixar-se robar el tresor més preuat que tenim, la llibertat. Sí, Miquel ...\n- Però nosaltres som lliures, sembla que aquests no tenien diners. Nosaltres tenim cases més grans, cotxes, podem anar a l'escola, a jugar, a comprar, al cinema ...\n- Vols dir que tot això ens fa més lliures? Hi ha cadenes que són invisibles, però estrenyen igualment. Mentre no hi hagi justícia, igualtat, empatia, generositat, sempre serem esclaus.\nEls diners, l'avarícia, l'enveja, el silenci, la por, la ignorància és el que no ens fa lliures.\nI ara, qui em vol dir -si poguéssim triar- en quina època li agradaria viure?\nTots es van quedar muts, ningú aixecava el dit. El mestre cercava entre les mirades una resposta.\nPassats uns minuts, tímidament es va alçar una mà.\n- Si pogués triar ... a cap!!\nFase: L´ull crític , Relats conjunts\nBenvolguts Mags d'Orient :\nSé que aquest any no vos havia tramès la meva carta de desitjos, potser perquè havia perdut la il·lusió o potser perquè em sentia de volta de tot ... realment no sé el motiu. Per això, ara, em dirigeixo a vosaltres per agrair-vos tots els regals rebuts, gràcies per ...\npoder gaudir del somriure de mumare\npoder sentir les carícies de mumpare\nrebre la injecció de força del meu fill\naquests petons -blanc, ros i negre- de la meva estimada ninona\nels "minuts" amb el meu estimat amic\naquest nou dia, amb els seus raigs de sol i la seva màgica lluna\nsentir-me encara valorada i útil per a nous projectes\nentendre, recordar i sentir\nPrometo esforçar-me perquè la il·lusió de viure estigui present en mi\ntots els dies d'aquest nou any\nAferradetes pels tres i que tingueu una feliç tornada\nPS : No m'oblido, vos agraeixo també aquests 250 posts,\nque he pogut compartir amb tots els meus amics i amigues blogaires ☻