TALLER – badaluc\nAparador de l’obra artística pròpia\nEn aquesta secció es mostren obres recents o de la reserva.\nObres de linòleum o gravat, dibuixos, pintures i altres objectes.\nAnyades de tinta i paper\nDesprés de deu anys de la individual a Amics de Centelles, una mostra a les Finestres i al Penjador ofereix nous linòleums d’Aleix Mataró\nVaig començar a practicar el gravat com una continuació d’unes pràctiques que feia per millorar coneixements d’art. Però m’agradava i quan vaig trobar el linòleum el vaig adoptar. O em va adoptar ell. Era el 2009. Aleshores feia fàbriques com a motiu recorrent. Algunes inventades o inspirades en existents. Foto: Aleix Art\nCentelles. Fa tretze anys que faig linogravat. Utilitzo planxes de linòleum que és un material fet d’oli de lli sec. Es fabrica per fer servir de recobriment de terres. Però algú va veure que es podia fer servir com el gravat en fusta –la xilografia-. És més tou i no fa estries. La part que es buida dóna blancs i la que es deixa, es pot entintar i estampar i dóna la forma del motiu,\nAlguns anys he participat al Mini Print Internacional de Cadaqués. Que és un concurs i exposició de gravat que ara ha superat la quaranta-unena edició. He fet una selecció de Mini-Prints que podreu veure a les Finestres d’El Trabuc. Són sèries de diferents anys: temes de viatges, un mercat, cases de la plaça, cases d’amics músics, el Sant Jordi a Albarrasí, l’Alzina de Mambré. Diferents temes.\nTeatre a la gúbia\nFa uns anys me n’anava a assajos de teatre i dibuixava als actors preparant l’obra. Amb aquests croquis vaig omplir vàries pàgines de llibretes. I en acabat en van sortir linòleums. Ho vaig fer amb “Tarzan” i després amb una sèrie de cinc estampes dedicades al “Moulin Rouge”. A casa d’uns amics tenien una reproducció facsímil d’un gravat de Roma de Piranesi, rectangular i estampat amb tinta molt negre. Era una reproducció més petita que les originals, però m’agradava. La sèrie “Assaig de la vida”, sobre l’obra teatral segueix aquesta dèria. Això s’exposa a El Penjador.\nM’agrada molt Piranesi. Vaig començar a sentir parlar d’ell a la carrera, on vaig fer la primera assignatura de gravat. Però sempre des d’un punt de vista teòric i històric. Abans d’això vaig començar a sentir parlar de gravats en una assignatura de tècniques: el profe Jaume Falconer em va “encarregar” investigar i explicar la litografia. Vaig anar a un taller -6a Edicions a Palma de Mallorca-, i vaig aprendre les beceroles de l’ofici. Tot i que d’entrada, no ho vaig aprendre prou bé, perquè a l’hora de fer l’explicació a classe, no feia servir la tinta adequada i no sortia res, tot i carregar amunt i avall una pedra litogràfica autèntica. Pesen uns quants quilos. Perquè hi ha varis tipus de tinta! Així que vaig tornar al taller i m’ho van acabar d’explicar bé i vaig acabar fent una litografia.\nEscenari del Casal, amb la família Serra muntant l’escenografia . El dibuix del 2015, té versió en linóleum dintre la sèrie de “l’Assaig”.\nEl linòleum i la litografia no tenen res a veure. Com el Sol i la Lluna. És gravat.\nEn el linòleum, la tinta que actualment faig servir n’hi diuen “tintes d’aigua”. També va bé la tinta greixosa dels aiguaforts. Però m’agrada més la d’aigua.\nNormalment utilitzo un sol color en els meus gravats. Un sol color pot dir molt –vermell, negre, sèpia, blau.\nVaig començar a fer linòleum quan anava a fer gravat amb en Carles Vergés. El 2009. Hi havia un company que en feia i m’hi vaig agafar. Abans havia fet una introducció al gravat, en general, amb la profe Fina Tuneu. Però em vaig anar orientant.\nAlgun cop he treballat la planxa directament, fent-la servir com un paper per aprendre apunts: ho vaig fer una tarda a la Font Calenta i a l’escola de dansa de la Zenda. Però normalment dibuixo amb llapis o retolador a sobre la planxa i després ho buido amb les gúbies.\nEl linòleum fa una olor molt bona. Especialment el que és de color marró –o el gris-, que és l’original i és molt fidel i precís amb el tall que fa la gúbia. Altres materials més recents són sintètics i es trenquen amb el pas de la gúbia.\nAra estic fent proves i estampo planxes de linòleum sobre del fang. Això forma petits relleus als que dono color amb òxids o esmalts. Estic investigant.\nDe moment us deixo amb les dues propostes, madurades amb els anys sobre paper, a les Finestres i al Penjador.\nReconeixement artístic de Conxa Sisquella\nLa Garriga / Centelles. L’any passat va fer cent anys del naixement de la Conxa Sisquella. Però les exposicions i actes d’homenatge s’acumulen enguany. La culpa és de la pandèmia. A La Garriga l’exposició anual del Dia de la Dona ha estat dedicada enguany a la figura de la pintora i gravadora, d’origen barceloní però que passava llargues temporades a La Garriga, juntament amb el seu marit, el també pintor Fornells Pla. De fet l’exposició de la vintena llarga d’artistes es fa al taller que Sisquella, es va fer construir al jardí de la seva casa garriguenca. Actualment és la sala d’exposicions de la fundació que guarda i recorda als dos artistes.\nLes i els artistes participants són creadors professionals o amateurs i cada any es fa l’exposició dedicada a un tema lligat al reconeixement de la dona. Aleix Art hi participa per segon cop. Enguany s’hi presenta una aquarel·la que conté un retrat esquemàtic de la Conxa Sisquella contemplant una reinterpretació d’una pintura de la primera època, que sembla contenir un grapat de personatges que marxen. Vaig pensar amb els refugiats i amb la difícil situació que es troben les dones.\nAl costat de l’aquarel·la hi ha una tela brodada i amb collage de la Patricia Astorga. No molt lluny en el mateix pany de paret hi ha una pintura abstracte, molt interessant de Loles Durall. Al costat una “Dona lluna”, pintura de Carme Peirotén, artista que recordareu d’una exposició a Artemisia de ja fa bastants mesos.\nTambé hi ha una pintura realista de la centellenca Berta Noguer, amb un impressionant retrat de la Conxa Sisquella, al seu taller. Al costat hi ha una pintura abstracte, amb aires de paisatge d’Anna Jiménez. I no molt lluny un gravat de Fina Tuneu, artista que també ha estat professora de gravat i de qui hem aprés tantes coses.\nTothom es fixa amb els colors vius de l’exposició, si bé a mi em sembla que són tons àcids i abunden els fúcsies i els liles, suposo amb sintonia amb els colors del dia de la Dona.\nL’exposició es podrà veure fins el 28 de març. Ens expliquen que els homenatges a Conxa Sisquella continuaran amb una altra exposició monogràfica, repartida entre la mateixa seu i una altra fundació garriguena. I esperem que es lligui l’exposició prevista al Marçó vell de Centelles, ja que l’artista va néixer aquí.\nSant Jordi en tres estampes\nCentelles. Al començament del confinament vaig començar a estampar la sèrie de tres planxes dedicades a Sant Jordi. Feia vàries setmanes que hi treballava. O més concretament els caps de setmana i algun dia escapat entre setmana. Ha estat després que he pogut aprofitar més dies, però m’he dedicat a altres coses. La sèrie de Sant Jordi ha estat guardada a la carpeta esperant algun moment per exposar-la. Originàriament havia de ser per una mostra internacional on hi havia de participar substituint una artista que potser no podria complir. Però al final va resultar que participava i vaig guardar el treball. L’exposició segurament ha quedat parada per culpa del Coronavirus.\nL:’origen de la sèrie està en la lectura d’un llibre en que parlava de les “bouquinistes” de París, que són parades de llibres de vell situades als passeigs del Sena. Em vaig imaginar l’emoció del comprador descobrint un llibre. Però d’aquí vaig cercar a una visió més localista del tema i vaig pensar amb les parades de llibres de la diada de Sant Jordi. El tema no és el mateix i potser tornaré en el tema original en una altra ocasió. Si fas el tema dels llibres de Sant Jordi em va semblar natural completar-lo amb una altra estampa dedicada a les roses i una tercera amb el moment de donar-se els regals entre enamorats. Em va semblar que per una mostra internacional seria xulo parlar de tradicions catalanes tant maques.\nVaig decidir estampar el linòleum posant un color de fons i la planxa amb el tema de color vermellós. Vaig fer un tiratge petit perquè no acabava de quedar bé la superposició. Si ho torno a estampar ho deixaré en un sol color. Però aprofito la diada de Sant Jordi per presentar la sèrie al bloc, juntament amb un dels esbossos preparatoris. Un dibuix molt ràpid per plasmar la idea que portava de cap.\nEl gravat del descobriment del llibre per regalar és el que té més gent silutejada. M’agrada fer persones. Aquesta és una línia que he anat explorant en treballs posteriors, aquests sí fets en ple confinament, com una sèrie dedicada a gent veient exposicions o un dibuix de gent en supermercat.\nEspero que algun dia us regalin el llibre o la rosa que us pertoca, la persona que us estima.\nCentelles. S’acosten tres cites que tenen com a denominador comú la lluita contra la violència de gènere. Alguns anys ja he participat a les exposicions d’aquest tema que fan a Moià. Però ara també en faran a l’Estany i si em deixen també participaré a la que faran a La Garriga el mes de març. En el taller hi ha obra d’aquest tema però cal fer-ne de nova.\nDe moment he trobat en el motiu mitològic de Dafne un argument per acostar-me al tema des d’una imatge directe i concreta que és el tipus de poètica que m’agrada. En aquest cas però l’Apolo podria ser qualsevol home obsessionat i agressiu. L’he representat enfilat en cavallet sobre la dona i tocant-li els pits.\nHe utilitzat el linòleum que dona imatges contundents. Queda l’esquena molt allargada, però he decidit acceptar el resultat perquè funciona.\nCentelles. Com a exercici que podia iniciar i acabar; com a encàrrec que podria servir per ajudar a d’altres; com a resum del paper que voldria que tinguessin en el meu procés artístic, el dibuix, la pintura i el gravat, vaig decidir fer l’obra amb el tema bíblic de “L’Alzina de Mambré”.\nAmb aquesta obra, col·laboro amb els 25 anys de la Tómbola Solidària de Mans Unides, responent a la seva invitació de participar de la iniciativa que agrupava a altres artistes propers, en la celebració d’aquesta efemèride.\nLa idea de la delegació local de la ong ha estat reunir les peces dels artistes col·laboradors per fer com un calendari (o full doblat), amb les imatges de cada una, per repartir per les botigues i establiments que enguany han col·laborat donant coses per fer la Tómbola. Aquesta funciona els dies de Festa Major –ara, ja fins demà-, en els baixos de Ca l’Esparter, a la Plaça Major.\nEls originals de les obres de cada artista, formen part del material que es pot escollir en funció del que a cadascú li pertoqui, segons indiqui el paper-sortejador.\nL’encàrrec que em van fer era que la imatge, dintre unes mides concretes,havia d’estar dedicada a “què significa per a tu la solidaritat”. Intentant lligar solidaritat amb la nostra identitat comuna i la de la ong, vaig decidir reinterpretar el tema bíblic de “L’Alzina de Mambré”, que no fa gaire s’havia llegit en una missa dominical.\nRecordem que l’escena és aquella que Abraham rep a tres visitants, desconeguts, a qui atent de la millor manera que sap, simplement per sentit d’hospitalitat, acolliment i atenció al foraster que arriba cansat, amb els peus empolsegats, amb set i gana. L’escena em va semblar prou simple, metafòrica i universal com per parlar del nostre sentit pràctic d’humanitat, des del lloc que ens pertoca viure. Recordem que Abraham és a més el patriarca comú a les tres grans religions monoteistes de riba i conca del Mediterrani, on també coincideixen tres continents.\nLa meva proposta per a la Tómbola és un gouach sobre paper. El gouach em sembla un tipus de pintura, més opaca, però que dóna acabats més brillants i càlids que l’aquarel·la. Sembla que doni treballs més “acabats”. La forma de tondo, o circular, simplement segueix una altra format que he introduït recentment, del que podrien derivar altres obres amb altres usos, com per exemple, medallons. L’obra sobre paper pintada amb gouach és la que tenen a la Tómbola i que desitjo continuï la seva “vida” en mans d’una altra persona, que l a gaudeix-hi igual com un ho ha fet preparant-la.\nPer tancar el cercle i donat que una imatge tant pot servir per fer una pintura o un gravat; per accentuar la solidaritat, encara vaig preparar una planxa de linòleum amb la mateixa composició, de la qual n’he tirat deu còpies i cinc proves d’artista. Les deu estampes numerades també formen part del material de la tómbola. La sèrie estampada està tirada amb tinta negra sobre paper blanc.\nEl Colom de la pau no farà mai vacances?\nCentelles. No se vosaltres però aquest estiu, més que del calor, del que he quedat saturat fins a generar malestar és de tanta violència per tot arreu. Crec que em quedo curt: és que realment no m’agrada que els humans ens barallem amb tanta facilitat i que s’arribi a l’extrem de treure’ns la vida per fer nosa. Els atemptats i sobretot els darrers. Però ja també a nivell dintre les nostres comunitats o també en les hores d’oci, mirant pel·lícules, ha arribat un punt que trobo a faltar un clima dominant de diàleg i pacífic, a tot arreu i clarament exemplar i edificant. Només existeix en alguns dibuixos animats, això?\nEndavant amb les iniciatives constructives de ponts i reparadores de desgreuges. Fa tres cursos en Pere Viñolas, preparant les iniciatives de suport al poble saharaui, va demanar de fer un colom ben gran per posar a la plaça. Sobre porexpan, aquell colom, realment va sortir que semblava més un pollastre de fireta. Però l’any passat la petició va ser repetir un colom que algú havia vist grafitat en el mur de Palestina. En aquest cas l’exercici ja partia d’una fotografia prèvia. Però tot i així, abans de fer l’obra definitiva, vaig remirar la forma dels coloms, per poder dibuixar bé el tema de les plumes, de les ales i la forma del cos. L’elaboració del mural centellenc va sortir després d’alguns esbossos petits, de tal manera que quan va estar tot acabat, encara va sortir dibuixat prou dignament, un altre colom, dedicat a Sant Jordi, amb l’emblema de la Santa Seu a la panxa, enlloc de l’armilla anti-bales del colom palestí, i una rosa al bec.\nLes imatges que acompanyen aquest post expliquen el procés d’elaboració del mural centellenc, en que es va fer servir una plantilla de cartró per traslladar la forma bàsica i també permetre, si era necessari, repetir-ho en un altre suport. L’exercici aportava també el seu grau d’experimentació cas que fos necessari seriar el motiu. Plantejada la forma bàsica, amb la plantilla fora, després va ser qüestió de definir els detalls. Moment en el qual és l’obra que passa a manar i atrapa l’execució fins que sembla que no hi cal res més. El mural del colom centellenc, sobre fusta, inclou el detall de la porteta petita que es veia en la fotografia original. Això remarcava que el graffiti era fet sobre un mur de formigó que s encara barra un terreny ocupat per persones, hereves de religions que parlen de pau i concòrdia. El colom per a la Marató de la Sang va ser presentat a la Plaça Major, com a escenografia dels actes i no va sortir aquest any. No obstant les fotografies permeten recordar un exercici molt interessant de realitzar.\nContra la violència, en general.\nArtistes contra la violència de gènere, a Moià\nMoià/ Centelles. El llenguatge de la violència, la guerra i la incomprensió s’ha apoderat dels mitjans de comunicació, reflex de les diferències que es solucionen malament. Realment és l’únic camí per molt dolents que siguin els altres? No es podria solucionar tot amb un torneig o un partit de futbol? Però també hi ha formes de violència més cròniques: el capítol més proper a tots, incomprensible, lamentable i que no acaba de superar-se mai, és el de la violència de gènere. És igual qui i contra qui sigui. Però és de relleu que la dona sol ser la víctima. Els 25 de novembre estan dedicats a subratllar aquesta xacra social, que enguany s’ha emportat les vides de 6 dones a Catalunya i casi 50 a tot l’Estat. Si bé això, segur que és la punta del iceberg de relacions entre persones, construïdes sobre la desigualtat d’apreciacions, prejudicis, infravaloracions i accions emmarcades per la violència, no cal física, sino també verbal i psicològica.\nMoltes són les mostres de rebuig més o menys institucionalitzades. A Moià han organitzat una exposició col·lectiva que es fa al Museu Rafael de Casanova, fins el 10 de gener. Hi participen: Marina Berdalet, Aina Garcia-Portillo, Assumpta Iglesias, Dèlia Ollé, Marina Benet, Francesc Picas, Xavier Vidal, Roser Oduber, Judit Alboquers, Teresa Codina. Aleix Art també va respondre a la invitació. Per aquest motiu he recuperat una estampa de fa tres anys, explícita del tema, però que he estampat en tinta d’aigua negre, d’acord amb una personal enamorament del poder estètic del color més fosc, sobre paper blanc. El linòleum consta de vàries escenes que expliquen el matí d’una noia, que es lleva, es prepara per un dia normal i quan surt de casa es troba a la persona que li negarà un destí. L’estampa va ser gravada, fa uns anys, per completar una sèrie dedicada al poder de la mort, aprofundint en el significat del tema de les Danses de la Mort. L’estampa s’ha acabat amb un text manuscrit, breu, al peu de la marca, que vol immitar el text breu que a vegades acompanya els gravats del segle XVIII. En aquells aiguaforts el text és reproduïble. De moment ho he solucionat, i per aquest cas, fent el text a mà i espero que si la cosa segueix amb altres treballs, el text també el pugui reproduir de forma eficient.\nCentelles. A l’exposició de la Capella amb els companys de ceràmica i els de pintura, hi participo amb dues escultures de petites dimensions. Una és una escultureta de fang esmaltada que representa una jove rossa, just en el moment que baixa d’un cotxe. És la Valentina. Una russa que l’han portat amb taxi, al Bulli on descobrirà la seva vocació de vida i ho farà públic –gràcies a les virtuts d’internet-, com si es tractés d’un xef cinc estrelles: prostituta. Joan Francesc Mira parla d’aquesta noia real en un article de la contraportada d’El Temps i en destaca la seva voluntat de prendre-s’ho seriosament i amb rigor artístic. Al final l’hi he dedicat aquesta escultura, per la contradicció que suposa: per una banda lamento l’esclavatge del sexe i la subordinació de la dona a certs rols anacrònics. La Valentina persisteix en aquest paper, clarament enclavat en el desig masculí més gregari. Però alhora fa evident un desig humà de plaer i gaudi que els tabús socials mantenen en l’estricta intimitat.\nL’altre escultura és un relleu de tres parts, que representa un home esterracat al sofà i que es descobreix relflectit al vidre de la finestra. Aquesta peça s’inspira en el poema “Mirall fràgil” d’Espriu. Ambdues peces parlen d’obrir els ulls: La Valentina s’adona d’un camí de futur. L’home redescobreix el seu jo.\nCentelles. Primer flors, ara fruites i verdures. Uns temes a que fins ara no havia prestat mai atenció i que tenen el seu gust. Les fruites i verdures que presento a continuació corresponen a les deu aquarel·les que he preparat com a decorat pel Festival Contra el Càncer. Les vam projectar, muntades en un Power-Point, a l’espectacle que va tenir lloc el cap de setmana del 29 i 30 de març de 2014. En dono més detalls al post corresponent de la Crònica de Centelles. Aquí us deixo amb un vídeo que mostra les aquarel·les tal i com es van mostrar a l’escenari. Acompanyen els dibuixos, textos amb informació nutricional preparats per la dietista Lidia Codina, que es va prestar a ajudar en aquest treball. Aquestes aquarel·les seran una de les matèries estrella de la parada artística, de la Fira d’Art de Centelles, on participaré el proper diumenge, dia 27 d’abril, a l’avinguda Rodolf Batlle. Si no plou.\n5 flors, contra les mines\nCentelles. Presento una col·lecció de flors fetes de fang i esmaltades, amb les que participo amb el projecte “Per cada mina, una flor”, que organitza l’artista saharaui Mohamed Moulud Yeslem. La idea d’aquest artista plàstic compromès, és penjar tantes flors artístiques com pugui al llarg del mur de mines que boreja la seva terra. La convocatòria està oberta a qui vulgui. A Centelles es farà la recollida el dia de sant Jordi.\nLa col·lecció de flors que presento estan fetes amb fang blanc i acabades amb esmalt. Comparteixen colors, fet que els hi dóna unitat. No estan basades en flors reals, sino que estan inventades. Però fàcilment van sortir formes de roses.\nAleix Mataró / Conjunt de flors a les que hi he donat nom de noia.\nA.M. / Ariadna\nA.M. / Esperança\nA.M. / Rosa\nA.M. / Roser\nA.M. / Violeta\nUn mitjó de molts dies\nUn dels regals “invisibles” que he fet ha estat aquest mitjó, tonejat amb un linòleum. La peça de roba és una iniciativa de la parella artística alucinamandarinas, que ens ho ha fet arribar a un centenar d’artistes que hem volgut participar en la seva proposta de Xmassucks. Els diversos mitjons es poden veure a l’àlbum de Facebook del grup i en una web pròpia: xmassucks.net.\nLa meva peça en sí es titula “Camins”. El mitjó fa de paper pels dos cantons, i hi queda impresa la mateixa imatge. El mitjó es presenta omplert amb el cotó i aguantat dret, sobre un llistó, amb l’ajuda d’una pinça. El mitjó vol recordar una mica a l’obra homònima de Tàpies, que també “camina”. Aquí us copio el meu mitjó i el text que l’acompanya que està escrit en forma de pregària.\n“Camins”, darrer treball linogràfic i “escultòric”\nPregària del Caminant\nEm dirigeixo a vostè, perquè la nova relació que mantinc genera un punt de fricció amb uns temes que em creen temor i alhora curiositat, i tinc la necessitat d’aclarir-me i exposar-li i comentar unes reflexions. En la reflexió li remeto a una obra d’art que he preparat per regalar a un molt bon amic i company de la fe.\nJa fa uns anys que peregrino per la Terra, però no en fa tants que faig sota l’impuls de la fe cristiana. Darrerament he entès com mai, que és una sort tenir-lo com a far de les nostres esperances, perquè el nostre Credo dignifica i agermana a tots els homes. És a dir, és una fe eminentment humana: ser un bon cristià ens fa ser millor persona humana. Gràcies senyor pel seu mestratge.\nEn la vida de creient es fa un camí. Els caminants que anem ben equipats, portem un mitjó que és testimoni del bagatge del caminant i també dels moments en que entrem en contacte amb altres persones, idees i altres cultures ancestrals i modernes. Creu que hi pot haver un llegat universal de totes les cultures i ciències humanes que ens ajuda a ser més respectuosos amb l’altre i també amb l’entorn? Entre els egipcis o els indis americans hi ha una gran distància. Però la seva cultura, no tindrien una voluntat sabia i comuna des de les quals han aportat recursos importants i receptes en varis camps que contribueixen al progrés de la humanitat?\nEl mitjó és el símbol del caminant i la il·lustració que conté, una metàfora de l’experiència del camí. Cada personatge és un prototip de persona que podem ser o trobar i resumeix un desig que li transmeto en forma de prec:\n1.- Senyor, deixen’s escoltar la paraula de l’Evangeli, igual que el mitjó del caminant, pot trobar-se envoltat per un auditori escoltant les paraules de Jesús, que aporta una doctrina de vida moral per tots els homes.\nPenso que la seva paraula ha estat escoltada a indrets molt llunyans i que cultures com la mexicana que tenien altres divinitats i costums, han assumit la base del cristianisme i ho han posat al capdamunt de les seves arrels ancestrals, fusionant-ho i donant-hi una nova vida. No és això fantàstic? És com la dona asseguda a l’escena del mitjó, que escolta la seva paraula, que sap tota una sèrie de coses i que n’aprèn i n’assumeix de noves. A vegades aquests costums ens semblen misterioses i pel que sembla a casa nostra també hi ha hagut creences molt antigues i misterioses, que el Cristianisme ha acabat reconvertint. Senyor, com nosaltres som desconeixedors de molts secrets del món, entengui’s amb els misteris del cosmos i faci que entre tots hi hagi pau i harmonia. Allunyi’ns de caure presoners de mals esperits.\nA vegades l’home ha obrat per subjugar l’altre.\n2. Senyor, ajudi’ns a saber destriar el gra de la palla, i si són dignes de la seva confiança, deixin’s enriquir amb els tresors espirituals i culturals de les persones i civilitzacions que ens han precedit o que vindran.\n3. Senyor, no deixi que siguem com el nen que es tapa les orelles, que resta insolent i insensible als bons consells.\n4. Senyor, deixi que siguem com els nens que llegeixen i aprenen i recorden consultant i preguntant.\n5. Senyor, deixi’ns ser com l’artista que sap convertir les meravelles del món amb imatges i expressions pròpies.\n6. Senyor, deixin’s ser bons científics per conèixer i aprendre a respectar l’entorn i a sobreviure.\n7. Senyor, faci que els sacerdots que s’han entregat de forma més conscient a la vida religiosa, siguin dignes testimonis i apòstols de la seva fe.\nLi explico i li prego tot això perquè m’ajudi a aclarir el meu camí. Amen. Centelles, 3 de gener de 2014\nMés enllà en l’aquarel·la\nCentelles. Aquest dissabte vaig participar en un curset d’iniciació a l’aquarel·la que feia la Rosa Permanyer, al taller de la Neus Colet a Sant Cugat. Ho feia al matí. A grans trets va consistir en explicar els fonaments de l’us del pigment barrejat amb l’aigua i alguns truquets per poder endinsar-se en aquest llenguatge especial. Puc dir i reconec que el què havia fet fins ara amb els dibuixos urbans, era més posar color en els dibuixos. El què ens va ensenyar la Rosa, dissabte, és potser un treball molt més pictòric on la línia és només una excusa al costat del poder del color i de les transferències i transparències. Així que tinc entre mans un cuquet artístic nou per anar practicant i també per enriquir la base que ja tinc en el dibuix colorejat. A veure on em porta. Us adjunto imatge dels treballs que vaig anar fent –sempre experimentals- i també algunes fotos que la Neus Colet va tirar durant el curs del taller.\nGravats ben trobats\nSala de Can Sebastià, Tona, durant la inauguració d’ahir\nL’exposició de la Capella es va inaugurar una hora abans de la de Tona, a la sala de Can Sebastià. Aquí hi ha només gravat. Però un tipus de gravat diferent a l’habitual. Molt més experimentatiu: dominen els fotogravats dels artistes agrupats entorn a la Fina Tuneu. També hi ha algun collagraf. Després hi ha dos gravadors convidats a la mostra: l’Eulàlia Llopart, que porta xilografies. I un servidor amb tres linòleums.\nEntre els artistes hi trobem persones conegudes, com en Leri, l’Imma Parés i la mateixa Fina Tuneu que ha portat una col·lecció interessant. L’Imma és més jove en la pràctica del gravat, però n’ha agafat molt bé la idea, pel que veiem en el seus fotogravats. Li permeten treballar reflexos aquàtics i també les brancades dels arbres. La mostra també ens apropa a l’obra d’artistes que desconeixia: la Dolors. I també d’altres que feia temps que no veia, com els collagrafs de la Ió Sayós.\nEn quan als meus linòleums, dos són nous i el de la planxa més gran, és dels darrers que vaig linogravar al taller de Carles Vergés, ara fa uns anys. Però tant aquesta com els dos nous han estat estampats de nou, recentment i amb una mateixa eina que darrerament vaig provant: un baren. Aquesta eina, que permet estampar manualment, fent pressió i que em va descobrir la Rosa Vives. El linòleum gran està dedicat a una vista real Sant Esteve d’en Bas, que vaig fer després de visitar uns amics de la població. Ara l’he estampat amb una tinta blava. La pressió irregular amb el baren li va donar efectes més atmosfèrics i em va suggerir que era com el moment posterior d’una tempesta, amb el cel tapat de núvols, però amb el sol irrompent ja en força per alguna banda.\nEls dos altres linòleums, més petits, formen part de la producció més recent i tenen el valor afegit de que estan fetes sense dibuix previ sobre la planxa. Directament amb la gúbia vaig rallar la planxa. En el cas del bodegó seguia el model d’una pintura del segle XVI o XVII. L’altre linòleum el vaig fer in-situ, assentat en una taula a la Font Calenta de Centelles. No ho vaig estampar a allà, però vaig fer tot el plantejament de l’espai del parc, amb les escales i el Montseny al fons. El bodegó està estampat amb vermell i el paisatge centellenc amb la tinta daurada, que però té un to més verd pàl·lid.\nEl bodegó que presento el vaig fer després de parlar amb un altre artista de Centelles, el pintor Joan Subirà i plantejar si seria possible amb el linòleum fer un bodegó tant ben fet com ell fa les seves pintures. El resultat és el que teniu a l’exposició. Estampat amb el baren, la taca de tinta queda més irregular i receptiva a reflexes lumínic.\nLa Dolors ensenyant una planxa de fotogravat.\nA sota, linòleum del bodegó, que es mostra a l’aparador\nTotes dues exposicions es poden veure fins el diumenge 26. A Tona obren també el divendres. A la Capella de Jesús, només el dissabte a la tarda i el diumenge al matí i a la tarda.\nAhir a la fira de col·leccionisme i mercat d’art de Centelles vaig presentar els primeres quatre postals editades amb el pròposit de difondre els dibuixos que vaig fent en els quaderns. De mica en mica, la intenció és anar editant altres dibuixos en aquest mateix format, ja sigui seguint un tema o picant de diferents quaderns, els dibuixos que em semblin més interessants. En aquesta primera publicació, hi ha un dibuix de Vic, de les Adoberies, fet el dia de l’Sketchcrawl. Un altre de la Festa del Pi de Centelles. El Palau de la Música Catalana i una vista del volcà d’Aiguanegra, a Sant Joan les Fonts, fet un dia d’una caminada amb els de Senders de Vic.\nAmb els Miquelets\nDissabte passat, dia 16 de febrer, vaig tenir l’ocasió d’assistir a l’acte de record dels Fets de la Gleva, en que un grup de persones vestides de soldats catalans de primers del segle XVIII, recordaven una batalla de la Guerra de Successió. M’hi vaig presentar amb un blog i vaig mirar de no perdre detall. És tot un món i és un plaer haver trobat aquest grup que fa reviure una època pretèrita del nostre país, amb tanta seriositat i qualitat. Segurament els aniré seguint.\nMagraner i altres muntant tenda\nSuboficial Regiment Diputació de Barcelona esmorzant fora la tenda\nFuseller de la Diputació cosint botó de les calces\nMagraner amb barret i “bolso”. Oficial amb fusell\nMagraners i oficials\nSoldats en formació\nCivil entre els Miquelets\nSoldats de Moià\nDes de l’inici de les classes de ceràmica, he començat a fer alguns relleus de petit format amb fang. Els primers, molt petits, eren per fer segells. Més endavant n’he fet d’una mica més gran amb un tema de caire narratiu: vaig començar amb un apleg al Turó, contribució al tema de la nit que tots els alumnes preparem per l’exposició de final de curs. Els dos últims relleus són de caire més crític: la contaminació del medi i la discriminació. Us mostro la imatge d’aquest darrer, just acabat amb el fang tou, sense coure. Tampoc se si han d’anar pintats. M’agrada el to natural del fang. I sobretot és un material molt amable per expressar-se.\nEls Reis Mags, primer contacte amb Barcelona Dibuixa\nAquest dissabte passat vaig tenir l’oportunitat de participar en una de les sessions que l’ajuntament de Barcelona organitza dedicat al dibuix urbà. Barcelona Dibuixa (BD) és el nom d’aquesta iniciativa on hi tenim al capdavant tres urban-sketchers de pes com Miguel-Freekhand, Swasy i Sagar. En aquestes sessions els tres mestres es posen al capdavant de grups d’interessats en practicar, cultiva i aprendre el dibuix de carrer. Dissabte 5, va ser el torn de la Cavalcada dels Reis, la principal que es feia a la Ciutat Comtal. Equipat amb un quadern petitet, el Pentel de tinta, dos bolis i tres pinzells d’aquarel·la líquida –verd, blau i taronja-, em vaig dedicar a representar l’ambient i les coses que cridaven l’atenció de la vetllada. En la sessió de BD havíem de ser, en total, uns cinquanta. Vam ser menys, però igualment ens vam repertir entre els tres professors. A mi em va tocar anar amb el Miguel i vam anar a dibuixar des de la plaça de Pla de Palau. La Cavalcada començava des del Parc de la Ciutadella, que no hi queda gaire lluny. Vam veure des de que els Reis Mags i tots els acompanyaments passen amb els autocars, camí del parc –venen del Port Vell, on han desembarcat-, fins el pas de l’últim rei oriental, en Baltassar. Ben bé dues hores d’esplai per mirar, dibuixar i conèixer els companys que venien amb en Miguel, que no arribàvem a deu.\nLa major part dels dibuixos que vaig fer en el meu quadern pertanyen a aquesta estona de la Cavalcada, situats a la plaça de Pla de Palau. Però els primers dibuixos de la jornada els vaig anar a fer al Port Vell, al punt on havien de desembarcar els Mags .Havia arribat dora amb el tren i per aprofitar el temps vaig anar a prendre nota de l’ambient. No vaig veure els tres Reis, però si que em vaig poder entretenir a dibuixar alguns dels nombrosos patges que van passar per davant.\nEn general la Cavalcada de Reis de Barcelona, es pot dir que és molt espectacular. Potser l’únic punt negatiu és la carrossa d’una companyia de tecnologia, que també repartia corones. No està bé que un negoci privat, per important que sigui, tingui tanta visibilitat en una tradició col·lectiva i que no és de ningú.\nPodeu veure els tretze dibuixos en aquest enllaç de flickr:\nCol·laboració al “Quadern de Plaça Sant Just”\nCentelles. Conec virtualment a l’Elisa Pellacani. L’he agregada fa poc al Facebook. L’hi vaig enviar una carta a Emilia Reggia, Itàlia. I al cap d’uns dies he rebut un llibre amb dibuixos, un de meu. Pellacani sembla que viu a cavall entre Barcelona i la Emilia Reggia. Sembla una noia molt activa, que li agrada dibuixar i preparar i auto-editar-se llibres. L’any passat es van reunir uns quants dibuixants a la zona de la plaça de Sant Just de Barcelona, en ple barri gòtic. Jo no hi era, perquè era per Sant Jordi i era dilluns. Treballava a l’empresa. L’Elisa va decidir publicar un llibre amb un recull dels dibuixos realitzats a la zona de Sant Just. Primer es va centrar en la plaça antiga, però més endavant va demanar l’aportació de dibuixants que tinguessin apunts de tot el Barri Gòtic, no només de la plaça on hi ha l’entrada de l’Acadèmia de Bones Lletres. Des d’aquesta amplitud de mires, vaig poder enviar-li una bona col·lecció de dibuixos. Tots eren realitzats en el si del curs de Dibuixant la ciutat, que tant important va ser el curs passat. De la zona del Barri Gòtic tenia dues sèries de dibuixos, a més de cert relleu personal: els més antics eren els primers que vaig fer amb el Pentel, el pinzell de tinta. Els segons, fets cap al mes de maig o juny, eren ja el penúltim pas en la consolidació de l’estil en que combino punta-fina, aquarel·la i el Pentel per dibuixar les persones. Un d’aquests últims dibuixos és el que Pellacani ha escollit per afegir al seu llibre, que ja tinc a les mans: “Quadern de Plaça Sant Just”. El dibuix està dedicat a la cruïlla entre el carrer del Call i Avinyó, i està centrat per la sombrereria Ubach. Només està acolorida la botiga, la resta és tot línia.\nEl llibre de quadern de dibuixos està editat amb un paper molt xulo, acanalat a la coberta. Reuneix dissenys de la mateixa Pellacani i altres dibuixos de urban sketchers com Gabriella Becchi, Diego Bernardo Álvarez, Sol Corradi, Xavi Julià, Eduardo Vicente, Trini Trull o Laura Sancho. Alguns eren companys del curs de Sant Lluc. D’altres no els conec de res, però formen part d’aquesta comunitat heterogènia de dibuixants. El “Quadern” va ser presentat al Rendez-vous du Carnet de Voyage de Clermont-Ferrand, de fa quinze dies.\nDossis de dibuix\nDissabte passat va ser torn d’una de les trobades que es fan a nivell internacional de dibuix urbà. Les anomenades Sketchcrawl. Barcelona fa 37 vegades que hi participa. Es fan cada tres mesos, més o menys. A Vic també ho fan. Però ara van a la seva i ho celebren demà, dissabte 20. Esperem que no els hi plogui i puguin dibuixar per la zona de la carretera de la Guixa.\nA Barcelona vam dibuixar per la zona de l’Escola Industrial, el Mercat del Ninot i alguns carrers de l’Eixample Dret.\nAquí us passo l’enllaç dels dibuixos fets, penjats a la galeria de flickr.\nUna mica d’Espantocells\nEl proper divendres, 12 d’octubre, s’inaugura a Sant Feliu de Codines una petita exposició col·lectiva. Organitzada pel grup Escafandra, la proposta Globstop, que en total dura sis hores, pretén fer una acció simbòlica contra la “institucionalització” de l’art i els afectes de l’actual situació econòmica sobre la creació. En Jordi Sarrate em va passar la informació. L’acció està coorganitzada pel grup Espantocells, liderat per Àngels Rosés. Els dos centellencs portarem obres al taller que l’assocació té a la vila sant feliuenca. Allà esposarem l’obra juntament amb altres artistes, que de fet, desconec totalment, com Dolors Sais, Eulàlia Sagales, Gemma Solé. L’únic que m’és familiar és l’Ernest Altés. En general serà una ocasió per col·laborar i conèixer un col·lectiu artístic d’un altre indret. Segons Rosés no es tracta pas d’una entitat que es senti recolzada en la seva vila, però els linòleums que hi portaré estaran per sobre d’aquesta circumstàncies i espero que ajudin a abraçar els lligams entre els artistes i la societat.\nPer a aquesta exposició, de caire crític, he emmarcat cinc estampes i una planxa de linòleum de la sèrie “La sort dels mortals”. Quatre estampes es mostren juntes, en un gran marc, formant com un gran foli d’una pàgina il·luminada d’un còdex. Una altra estampa es mostra juntament amb una planxa inèdita, per ensenyar la base tècnica del linòleum. D’aquesta manera es mostra tota la sèrie d’aquest treball preparat en motiu de l’exposició “Les danses de la mort”, inaugurada a la Capella de Jesús, de Centelles, el febrer passat.\nAquestes estampes tenen forma de fris o rectangle allergat, com ja s’ha dit, inspirat amb les franges d’alguns còdex medievals. Els colors, vius i variats també volen recordar aquella disciplina, encara que no amb la mateixa riquesa policromada. De fet són técniques diferents i en els linòleums el joc està entre els buit i el ple, del paper i la tinta.\nL’exposició Globstop es podrà veure al local de l’Espantocells, al carrer Creus, 85 de Sant Feliu de Codines. Horari d’exposició, de 8 a 11, de la nit, el proper divendres i dissabte. Hi haurà actuacions i arts performatives, també. A part d’instal·lacions i altres disciplines.\nEl dimecres 22 d’agost vaig assistir a la performance d’inauguració de l’exposició de Marina Berdalet i No Parfum a la sala de la Plana de l’Om, a Manresa. Com dimecres vinent podreu llegir a una nova entrada de la sèrie “Treballs d’estiu”, va ser un espectacle sublim, contundent. No em vaig poder estar de fer un dibuixet que beu molt dels apunts que he fet als assajos de Tarzan, a l’hora d’anar ràpid i explicar l’esdeveniment amb fragments d’imatges. No hi ha color, només línea. Tal i com són inicialment els dibuixos que he fet pel musical de Tarzan, on després hi afegeixo el color d’aquarel·la per separar i endulcir.\nAquests dibuixos recents volen plantejaments diferents als del Quadern de Zenda, on el moviment era més repetitiu, al ser una dansa amb una coreografia que s’anava allargant en el temps, durant uns quants compassos. D’alguna manera hi anava millor explicar-ho amb el traç de color i el suport posterior de la línia negra, per acabar de definir les formes. En els dibuixos de Tarzan i el d’aquest espectacle, els moviments són irrepetibles i aleshores és la línia el qui ho pot explicar. Per això ha anat bé introduir de nou el Pentel de tinta, perqué pot explicar millor el moviment de les danses de grups de goril·les i descriure la forma (veure últims dibuixos de l’Album “Entre lianes” publicat al flickr). Aquí presento el dibuix de Manresa, més avall trobareu l’accés a l’album de Tarzan, amb setze dibuixos nous (a 23 d’agost).\nDiria que la samarreta em fa olor de silicona… Ahir vaig anar per segona vegada al Casal Francesc Macià a dibuixar goril·les i tarzans. El Triquet prepara l’obra teatral musical “Entre lianes” que narra la història de l’home-mono. La part que he vist assajar correspon a la segona part, quan coneix a Jean i també al malvat Clayton. No explicaré més…\nAquí presento els deu dibuixos que he fet durant les sessions d’assaig. Al final del text trobareu l’enllaç a la galeria de Flickr on els he penjat i els podeu veure.\nEls dibuixos que he fet m’han servit molt per practicar el dibuix de persones en moviment, d’una manera diferent a com ho vaig plantejar amb la Zenda. Ara torna a ser primer la línia i després color ornamental. Els actors es mouen diferent a les dansaires, tot i que també ballen. Però és diferent. Hi ha cants a una sola veu o duets. I algun ball de grup, però almenys a la segona part no predominen. La cosa pinta molt bé i és bonic veure gent del poble tant jove implicada amb un projecte així. Margo Prims té molt clares les idees. I entre tots ho van ordenant. És molt un treball de grup.\nHe anat a dibuixar dos cops: el dia 14 i el dia 16. Només hi ha dues diferències importants: el primer dia no hi havia la música interpretada directament pels músics. I el segon dia sí, i hi havia més goril·les. La música de Phil Collins esta bé i hi ha algun tema que l’he sentit per la ràdio i tothom reconeixerà.\nL’olor a silicona es deu a que els del Triquet estan ultimant els decorats i la deuen haver utilitzat a manta per preparar la selva centellenca.\nAra cliqueu aquí sobre:\nQUADERN DE ZENDA\nCentelles. Fa dues setmanes vaig fer una visita a la Zenda, per parlar de l’espectacle que preparava pel cap de dos dissabtes al Casal Francesc Macià. Tot el treball d’un curs d’una cinquantena de ballarines concentrat en el muntatge “La màgica nit de la dansa oriental”. La proposta em va agradar i vaig pensar que seria una bona ocasió per provar de fer dibuix en un acte de molt moviment. Per això mateix vaig pensar que havia de practicar i arribar al dia de l’espectacle una mica preparat. Per això a la mateixa tarda vaig anar a comprar un nou quadern de paper prim i al cap d’una estona ja estava reflexionant com fer els primers intents o en què basar-ho. La resposta la vaig trobar a la Plaça Major on hi havia unes nenes i uns nens jugan i sobretot patinant (aquesta setmana d’ara, potser no hagués anat tant bé perquè sembla que s’ha posat de moda el platet volador). Els dibuixos van ser de línia, amb la idea d’agafar el gest i el moviment de la persona.\nAl cap d’uns dies vaig tornar a agafar el quadern perquè hi havia una idea que em rondava el cap. Per dibuixar les ballarines podia provar de presentar-les primer amb taques d’aquarel·la i desprès afegir la línia per definir millor la figura o l’expressió. Normalment dibuixo la línia o amb punta fina o amb el pinzell de tinta, molt més gruixut i que creen dos tipus de dibuix diferent. El pinzell de tinta resulta més expressiu. El cas és que volia combinar els dos recursos. Vaig provar la idea davant el televisor dibuixant una model. Però la línia que vaig posar a sobre no es corresponia amb la noia, sinó amb un esboç d’una presentadora, de manera que es creaven com dos dibuixos. Vaig tornar a provar aquesta idea uns dies més tard, a la terrassa d’un bar, dibuixant la cambrera i una nena que jugava.\nEl clau al sistema taca-línia, com l’he denominat a altres llocs, el vaig donar el mateix dissabte al matí, durant el curs de “Dibuixant la ciutat”. Visitàvem el Palau de la Música, l’interior de la sala de concerts. I els seus colors, llums i materials diversos van ser l’excusa perfecte per provar el nou sistema de dibuix. El sistema taca-línia permet treballar intuïtivament i el resultat va ser un dibuix colorista, lluminós i ràpid. La línia va aparèixer per donar sentit a l’espai, tot i seguir un traç independent del color. Aquest sistema va servir per fer un segon dibuix del Palau i, a la tarda, un tercer de la façana de Santa Maria del Mar, amb atenció als efectes de llum i ombra i a l’acumulació de figures al primer terme.\nAl vespres a les 10 ja estava assentat amb el meu quadern. No em vaig situar a la platea, sino que em vaig colar al galliner, per estar sol, no estar pendent dels altres, ni cridar l’atenció. L’espectacle ja estava funcionant quan el públic entrava. L’Alba Vinyes estava fent una pintura i dues noies tocaven el contrabaix i el clarinet. Primer dibuix. Els pinzells d’aigua carregats d’aquarel·la líquida (tres colors: pistatxo, blau mar i taronja) van començar a mesclar-se. Els primers dibuixos van resultar una mica maldestres, però a mesura que vaig agafar confiança i una idea del temps que podia durar cada dansa, vaig entretenir-me més a dibuixar la figura o les figures en diferents passos i moviments. Primer amb taques d’aquarel·la líquida i després a sobre línies per donar forma al cos, el rostre, cabells i els plegs dels vestits. Vaig anar combinant el punta fina amb el pinzell de tinta, per veure on em trobava millor. Però realment els resultats són tant diferents, que els vaig acabar combinant segons el que em venia de gust. Al veure que el què anava sortint tenia una mica de gràcia, em vaig relaxar tot i que durant tot l’espectacle vaig tenir una espècia de tensió, per captar els moviments i detallar aspectes de les dansaires. Tot aquest treball que he aplegat, en gran part, en el Quadern de Zenda, el mostro en aquest vídeo de presentació que acompanya aquestes línies. A la Crònica de Centelles i a la Crònica de Dibuix Urbà d’aquest blog trobareu més imatges i dibuixos.\nDibuix aquarel·lat realitzat a Centelles, a una cruïlla pròxima a les dues fàbriques més noves de la vila, Jamones Centelles i Madel. Al fons a la dreta s’hi veuen les instal·lacions de les noves piscines municipals. Aquest dibuix de camp va ser traduït en linòleum en dues planxes, en una obra que es mostra actualment a l’exposició “Revisió de les fàbriques” del bar El Refugi de La Garriga.


Balansat amb la Música: 2017\nSHAPE OF YOU - sisè (17 novembre)\nBon dia 6è!\nAvui estic amb la classe de tercer fent un taller de bandes sonores, no puc estar amb vosaltres però vos deix feina per fer...!\nConfio en vosaltres i en la vostra capacitat d'organització, per això us plantejo que seguiu vosaltres mateixos amb la cançó que tenim en marxa: "Shape of you".\nAquí us deixo les passes a seguir, no vos en boteu cap!\nAgafa la flauta i la teva "partitura".\nDistribuïu-vos en els següents grups:\nGRUP A = Miquel, Joan Marc, Jaume, Marc i Abdenour.\nGRUP B = Maria, Leo, Iván, Juan Ramon, Alejandra, Vicent.\nGRUP C = Dalin, Ibra, Nawal, Malak, Liam.\nGRUP D = Isaac, Elea, Darko, Joan Mora, Cristina.\n3. Escoltau l'àudio 1: Melodia flauta - Shape of you.\n4. Escoltau l'àudio 2: Melodia notes. (Recordatori: el fa és sostingut -fa#)\n5. En grups intentau tocar la cançó, per fer-ho seguiu aquest ordre:\n1r - Tornau a escoltar l'àudio 2 i cantau el fragment que voleu aprendre, feis-ho unes quantes vegades a fi de memoritzar les notes (podeu fer-ho acompanyats de l'àudio).\n2n - Ara provau d'entonar (cantar) les notes i mentre col·locar els dits a la flauta.\n3r - Tocau el fragment un per un, ajudant-vos entre vosaltres. El podeu practicar tots junts, fent cadena, amb i sense l'àudio... Quan toqueu junts és important que vos poseu d'acord per començar tots a l'hora. Ajudau-vos uns als altres!!!\n6. Escoltau l'àudio 3: Acompanyament instrumental (xilòfons).\n7. Agafau un xilofon (amb molta cura!) i recordau com era l'acompanyament (començava amb l'interval mi-sol). Provau de fer-ho una vegada cada un. Ah! Tenim masses (baquetes) noves, n'hi ha 3 parells, compartiu ;)\nEl proper dia intentam juntar-ho tot, i si tenim temps afegirem percussions també. Practicau a casa!!!\nEsper que hagueu passat una bona estona!\nUna abraçada sisè :) <3\nPublicat per música a 22:49 Cap comentari:\nDivendres passat els nins i nines de quart varen tenir la sort de poder gaudir d'un taller de batucada amb n'Almudena.\nEns va portar molts instruments que no coneixíem i vam posar en pràctica el ritme i la coordinació. Semblava més senzill del que realment era!!!\nAquí teniu l'enllaç per poder veure algunes fotos i vídeos del taller.\nBATUCADA: FOTOS I VÍDEOS\nSeguirem amb la batucada per fer ballar a tota l'escola el dia de Carnestoltes!\nPublicat per música a 19:06 Cap comentari:\nEls pingüins i la flauta dolça\nEls pingüins estan començant a aprendre a tocar la flauta! Poc a poc ens estem familiaritzant amb l'instrument. Ja sabem quina és la postura corporal adequada per tocar la flauta, com fer-la neta, com bufar... i com fer la nota "si". Inclús estem aprenent a escriure música! Ja sabem per a què serveix el pentagrama i la clau de sol, ara estem aprenent què és un compàs i on s'escriu la nota "si".\nAquí podeu veure alguns exemples de la nostra primera partitura: Cançó del si.\nPublicat per música a 16:38 Cap comentari:\nPercussió corporal: música amb el cos!\nLes piranyes han descobert la percussió corporal!\nI què és la percussió corporal? Doncs, és una manera de fer música amb el cos. Aquestes darreres setmanes ho hem posat en pràctica i hem fet música de diferents maneres: picant de mans, amb els peus, amb les cuixes, fent sons amb la boca... És molt divertit!\nNa Cati ens va posar aquest vídeo i no vàrem poder evitar posar-nos a ballar! Aquí el teniu per si el voleu tornar a veure.\nReproduírem diferents moviments fent ritmes. Per fer-ho empràrem les targetes de percussió corporal:\nInventàrem seqüències rítmiques en conjunt i després cada un es va inventar la seva pròpia composició. Aquí teniu una petita mostra dels resultats.\nPublicat per música a 9:26 Cap comentari:\nRAP DEL RESPECTE\nDia 30 de gener vàrem celebrar el Dia de la Pau i la no violència a l'escola. Enguany, els alumnes de cinquè i sisè ens han sorprès convertint-se en "raperos" i cantant un rap sobre el respecte i la no violència. La lletra va sorgir a partir de les seves pròpies idees.\nDesprés de setmanes de feina i esforç el resultat va ser impressionant!!!\nComproveu-ho vosaltres mateixos...\nPublicat per música a 8:47 Cap comentari:\nENS CONVERTIM EN "RAPPERS"\nBon dia cinquè i sisè!\nAquí teniu la base que empràrem a classe per iniciar-nos en la creació de rimes i practicar un nou estil de música: el RAP.\nL'objectiu d'aquesta tasca és inventar la nostra pròpia cançó de rap sobre el repecte, per cantar el Dia de la Pau i la no-violència (30 de gener).\nClicau aquí --> BASE\nRecordau que dilluns que ve heu de portar rimes noves!!!\nPublicat per música a 9:34 Cap comentari:


Albert Martí, escapulat! - ceeuropa.cat\nAlbert Martí, escapulat!\nEl davanter Albert Martí signa per una temporada més a l'Europa.\nL'extrem de 22 anys ha debutat aquest curs amb el Primer Equip tot i que ha jugat a cavall entre el Primer Equip i el Filial. Tot i això s'ha entrenat a les ordres del tècnic David Vilajoana en disciplina de Tercera Divisió. Minuts de molt valor per al jove jugador que seguirà el curs 2020/2021 vestint l'escapulada.\nRenovacions: Àlex Cano, Alberto, Èric López, Guti, Castell i Albert Martí.


MANIFEST: ATUREM EL BULLYING PER LGTBIFÒBIA IMPLEMENTEM LA LLEI LGTBI! PLATAFORMA LGTBIcat. El passat 2 d’octubre de 2014, el Parlament de Catalunya va aprovar la llei 11/2014 per garantir els drets lgtbi i eradicar la lgtbifòbia. Aquesta llei pionera al món implementa diversos protocols i mesures per garantir els drets d’aquest col·lectiu, i per primera vegada a la història inclou un règim d'infraccions i sancions. La llei parteix del principi de NO DISCRIMINACIÓ per raó d'orientació sexual, identitat de gènere ,expressió de gènere i d'altres identitats plurisexuals. La llei dóna un mandat als poders públics perquè prenguin totes les mesures pertinents per prevenir la lgtbifòbia i combatre els casos d'agressions. Es tracta d’un marc legal que aborda tots els moments d'una persona lgtbi des del seu naixement fins a la seva mort, i tots els àmbits: públics, familiars i privats. L'any passat hi va haver 115 denúncies per lgtbIfòbia a Catalunya. Els àmbits d'incidència més importants van ser les agressions i vexacions, la vulneració dels drets sexuals i reproductius, l'assetjament a les xarxes socials i el bullying o assetjament escolar. Un dels sectors més vulnerables del col·lectiu lgtbi són, sense cap mena de dubte, els menors trans, que pateixen com si d'una epidèmia es tractés la violència lgtbifòbica en les seves diferents expressions. El bullying consisteix en l'assetjament constant a les escoles per mitjà d’agressions verbals i físiques a tota persona que és diferent. En els darrers anys han sortit a la llum pública diferents situacions d'assetjament escolar que han fet sonar totes les alarmes, sense que això hagi suposat que es dugui a terme un pla d'actuació ferm i contundent per treballar aquest problema a les aules. La lluita contra l’assetjament escolar afecta totes les esferes de la vida quotidiana, perquè ataca la integritat moral de les persones lgtbi, la seva dignitat i el dret a no ser discriminades. Les administracions públiques han de ser les que pilotin, d'acord amb les entitats, tots els mecanismes necessaris per fer front a aquesta greu vulneració de drets fonamentals. Davant el bullying gairebé sempre mirem cap a un altre cantó i moltes vegades menysvalorem els fets i banalitzem l’impacte que té en la salut de les seves víctimes. A Catalunya hem viscut diferents casos d’assetjament escolar que, malauradament, sempre s’han respost amb el mateix patró: canvi de centre per part de la víctima, impunitat absoluta per part dels agressors i manca d'activació de mecanismes per part de l'administració. L'any 2003 va sortir a la llum un dels primers casos d’assetjament a una menor lesbiana que va patir tota mena d'agressions a l'escola de Sabadell on estudiava. La víctima va haver de canviar d'escola i el procés judicial no va tenir en compte la dimensió de delicte d'odi i discriminació amb motivació homòfoba. El 2015 un noi de 14 anys de Girona va viure episodis d’assetjament a la seva escola sense que ens consti cap sanció als agressors per part de l'administració. També al Vallès un noi gai de 17 anys estaria patint un assetjament constant a conseqüència de la seva orientació sexual. Pel que fa al cas de l'Alan, aquest és, sens dubte, un cas paradigmàtic que mostra amb tota cruesa la dura realitat d'un menor trans en fase de construcció de la seva identitat de gènere. L'Alan va patir una immensa incomprensió i discriminació i va haver de canviar fins a tres vegades d'institut. La seva mort ens interpel·la a totes sobre la manca de recursos i moltes vegades de voluntat política per fer front a aquesta veritable epidèmia social, que és l’assetjament escolar. La llei contra la lgtbifòbia és molt contundent en abordar la violència lgtbi: "Art 12.6. S’ha de vetllar per la conscienciació i la prevenció de la violència per raó d’orientació sexual, identitat de gènere o expressió de gènere, i oferir mecanismes als centres perquè detectin situacions de discriminació o exclusió de qualsevol persona per les dites raons. En aquest sentit, s’ha de promoure el desplegament efectiu de plans de convivència amb un èmfasi especial en les mesures de prevenció i d’actuació contra l’assetjament de què poden ésser objecte les persones LGBTI en el medi escolar." El moviment LGTBI volem la implementació total i immediata de la llei 11/2014, d'acord amb les entitats lgtbi i donant una especial urgència als àmbits educatiu, sanitari, règim d'infraccions i sancions, drets sexuals i reproductius i Consell Nacional LGTBI. TENIM PRESSA. VOLEM FER EFECTIUS ELS NOSTRES DRETS I LLIBERTATS! Concentració organitzada per La Plataforma LGTBIcat " Aturem Bullying per LGTBIfòbia. Implementem Llei LGTBI " 27 Gener 19h Plç Sant Jaume de BCN.\nThe form MANIFEST: ATUREM EL BULLYING PER LGTBIFÒBIA IMPLEMENTEM LA LLEI LGTBI! PLATAFORMA LGTBIcat. El passat 2 d’octubre de 2014, el Parlament de Catalunya va aprovar la llei 11/2014 per garantir els drets lgtbi i eradicar la lgtbifòbia. Aquesta llei pionera al món implementa diversos protocols i mesures per garantir els drets d’aquest col·lectiu, i per primera vegada a la història inclou un règim d'infraccions i sancions. La llei parteix del principi de NO DISCRIMINACIÓ per raó d'orientació sexual, identitat de gènere ,expressió de gènere i d'altres identitats plurisexuals. La llei dóna un mandat als poders públics perquè prenguin totes les mesures pertinents per prevenir la lgtbifòbia i combatre els casos d'agressions. Es tracta d’un marc legal que aborda tots els moments d'una persona lgtbi des del seu naixement fins a la seva mort, i tots els àmbits: públics, familiars i privats. L'any passat hi va haver 115 denúncies per lgtbIfòbia a Catalunya. Els àmbits d'incidència més importants van ser les agressions i vexacions, la vulneració dels drets sexuals i reproductius, l'assetjament a les xarxes socials i el bullying o assetjament escolar. Un dels sectors més vulnerables del col·lectiu lgtbi són, sense cap mena de dubte, els menors trans, que pateixen com si d'una epidèmia es tractés la violència lgtbifòbica en les seves diferents expressions. El bullying consisteix en l'assetjament constant a les escoles per mitjà d’agressions verbals i físiques a tota persona que és diferent. En els darrers anys han sortit a la llum pública diferents situacions d'assetjament escolar que han fet sonar totes les alarmes, sense que això hagi suposat que es dugui a terme un pla d'actuació ferm i contundent per treballar aquest problema a les aules. La lluita contra l’assetjament escolar afecta totes les esferes de la vida quotidiana, perquè ataca la integritat moral de les persones lgtbi, la seva dignitat i el dret a no ser discriminades. Les administracions públiques han de ser les que pilotin, d'acord amb les entitats, tots els mecanismes necessaris per fer front a aquesta greu vulneració de drets fonamentals. Davant el bullying gairebé sempre mirem cap a un altre cantó i moltes vegades menysvalorem els fets i banalitzem l’impacte que té en la salut de les seves víctimes. A Catalunya hem viscut diferents casos d’assetjament escolar que, malauradament, sempre s’han respost amb el mateix patró: canvi de centre per part de la víctima, impunitat absoluta per part dels agressors i manca d'activació de mecanismes per part de l'administració. L'any 2003 va sortir a la llum un dels primers casos d’assetjament a una menor lesbiana que va patir tota mena d'agressions a l'escola de Sabadell on estudiava. La víctima va haver de canviar d'escola i el procés judicial no va tenir en compte la dimensió de delicte d'odi i discriminació amb motivació homòfoba. El 2015 un noi de 14 anys de Girona va viure episodis d’assetjament a la seva escola sense que ens consti cap sanció als agressors per part de l'administració. També al Vallès un noi gai de 17 anys estaria patint un assetjament constant a conseqüència de la seva orientació sexual. Pel que fa al cas de l'Alan, aquest és, sens dubte, un cas paradigmàtic que mostra amb tota cruesa la dura realitat d'un menor trans en fase de construcció de la seva identitat de gènere. L'Alan va patir una immensa incomprensió i discriminació i va haver de canviar fins a tres vegades d'institut. La seva mort ens interpel·la a totes sobre la manca de recursos i moltes vegades de voluntat política per fer front a aquesta veritable epidèmia social, que és l’assetjament escolar. La llei contra la lgtbifòbia és molt contundent en abordar la violència lgtbi: "Art 12.6. S’ha de vetllar per la conscienciació i la prevenció de la violència per raó d’orientació sexual, identitat de gènere o expressió de gènere, i oferir mecanismes als centres perquè detectin situacions de discriminació o exclusió de qualsevol persona per les dites raons. En aquest sentit, s’ha de promoure el desplegament efectiu de plans de convivència amb un èmfasi especial en les mesures de prevenció i d’actuació contra l’assetjament de què poden ésser objecte les persones LGBTI en el medi escolar." El moviment LGTBI volem la implementació total i immediata de la llei 11/2014, d'acord amb les entitats lgtbi i donant una especial urgència als àmbits educatiu, sanitari, règim d'infraccions i sancions, drets sexuals i reproductius i Consell Nacional LGTBI. TENIM PRESSA. VOLEM FER EFECTIUS ELS NOSTRES DRETS I LLIBERTATS! Concentració organitzada per La Plataforma LGTBIcat " Aturem Bullying per LGTBIfòbia. Implementem Llei LGTBI " 27 Gener 19h Plç Sant Jaume de BCN. is no longer accepting responses.


Real Club de Tenis de Barcelona - Celebrat l’Open RCTB-1899 a Sarajevo\nCelebrat l’Open RCTB-1899 a Sarajevo\nEl Club de Tennis Pro de Sarajevo va tornar a celebrar una nova edició del torneig Open Reial Club de Tennis Barcelona-1899 de categoria Sub-16. Juan Maria Tintoré, president de l’RCTB-1899 entre 1993 i 2008, va assistir al campionat en representació del Club i de la ciutat de Barcelona, i va ser rebut de manera calorosa per les autoritats locals.\nEl torneig, que va començar a celebrar-se el 1996 per recolzar a les víctimes de la Guerra de Bòsnia, va comptar en aquesta edició amb 92 tennistes procedents de tot el món. El vencedor final en categoria masculina va ser el búlgar Petr Nesterov, cap de sèrie número 1, que va derrotar a la final al local Drazen Petrovic, cap de sèrie número 7, per 2-6, 6-1, 6-0. En categoria femenina, la vencedora va ser la sèrbia Fatma Idrizovic, que va superar a la romanesa Maria Sara Popa per un clar 6-1, 6-1.\nSarajevo va demostrar, una vegada més, el seu agraïment etern a l’RCTB-1899 i a la figura de Juan Maria Tintoré per tot el recolzament rebut quan més ho necessitaven.


Viatge multiaventura pels rius i llacs de Plitivice | Biciland\nUna proposta de turisme multiaventura per alguns dels millors Parcs Nacionals de Croàcia: ràfting, bicicleta, senderisme i caiac. Tot en un per viure una experiència única\nEl nostre viatge multiaventura reuneix totes les condicions per gaudir de diverses activitats, completament organitzades pel nostre equip, per endinsar-te en els Parcs Nacionals dels Llacs de Plitivice i de Velebit. Tots dos formen uns ecosistemes de gran valor ecològic i turístic, en els quals podràs gaudir de les activitats multiaventura programades.\nEl turisme multiaventura a Croàcia\nFa varios anys que Croàcia es posiciona com un dels millors destins per practicar el turisme multiaventura. La seva orografia, els seus rius i llacs, així com un dels millors climes de la Mediterrània, converteixen aquest país dels Balcans en una opció d'enorme valor per fer-ho. Les activitats en caiac, els ràftings pels seus rius, amb possibilitat d'adaptar-lo a tots els nivells, així com els seus senders per practicar el cicloturisme o el senderisme, fan de Croàcia el paradís dels amants de la natura i dels esports a l'aire lliure.\nLa proposta de 8 dies per gaudir del turisme multiaventura a Croàcia inclou tot el material necessari per practicar les diferents modalitats. D'aquesta manera no hauràs de preocupar-te de res, més que de gaudir de la teva experiència.\nAllotjament: 7 nits en habitació doble o amb dos llits.\nÀpats com s'indica a l'itinerari.\nÚs d'equipament (caiacs, bicicletes, canoes, rems, armilles salvavides i cascos).\nEntrades als parcs naturals.\nTrasllat de l'aeroport de Zagreb, Zadar o Rijeka, estació de trens o d'autobusos.\nExpert guia bilingüe i assistència.\nTransport terrestre privat.\nBegudes alcohòliques i menjars pícnic, com s'indica en l'itinerari.\nDespeses de naturalesa personal i propines opcionals al seu guia.\nDIA 1 Arribada a la destinació - Zona Llacs de Plitvice\nDeixant Zagreb, Zadar o l'aeroport de Rijeka enrere, ens vam dirigir a la petita vila de Korana, situada prop de Parc Nacional dels llacs Plitvice. Aquí tenim una oportunitat única de passar una setmana amb els residents locals a cases d'hostes privades. Després d'acomodar-nos, ens reunirem a la casa situada a la banda del riu per prendre una beguda de benvinguda, escoltar una breu presentació del programa i conèixer als nostres companys de viatge.\nMenjars: sopar; Trasllat: 2 hores anada.\nDIA 2 Senderisme pel Parc Nacional dels Llacs de Plitvice\nComencem el nostre dia de senderisme pels camins i ponts de fusta als voltants dels llacs de Plitvice, el Parc Nacional més important de Croàcia. La seva exquisida sèrie de 16 llacs travertins de color verd maragda i blau òpal, més de 90 cascades i nombroses coves són la raó que sigui declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Els llacs estan envoltats de boscos de faigs i pins, i són la llar d'una àmplia vida silvestre. Gaudirem d'un dinar a l'aire lliure en la naturalesa en estat pur. Tornarem a punt d'inici en un trajecte en vaixell i amb tren panoràmic. Més tard a la tarda, tornarem a la vila de Korana just a temps per a un bany al llac transparent de davant del poblat.\nMenjars: esmorzar i sopar (dinar pel seu compte); Senderisme: 4-6 milles; Terreny: senders fàcils i ben senyalitzats.\nDIA 3 Ciclisme a la zona dels llacs Plitvice\nHoy es tracta d'explorar el bell camp pastoral croat amb bicicleta. Caminem per carreteres gairebé sense trànsit a través de boscos, entre turons i camps verds. Tindrem temps per a un dinar de pícnic i temps per relaxar-se a l'aire lliure. A la tarda vam tornar a Korana Village a temps per gaudir d'un sopar tradicional croata.\nMenjars: esmorzar i sopar (dinar de pícnic pel seu compte); Ciclisme: 4 hores; Terreny: turons. (Tingueu en compte que el ciclisme en tota la ruta pot ser massa difícil per als nens petits, però la camioneta de suport pot recollir-los i portar-los de tornada a poble si estan cansats).\nDIA 4 Caiac al riu Zrmanja\nAquest viatge en caiac és una expedició pels magnífics canons de l'Oest Salvatge del riu Zrmanja al Parc Natural de Velebit. Les aigües perfectament clares i verds, els ràpids i les cascades, les piscines ocultes i els canons costeruts li robaran el seu cor i faran d'aquesta excursió una experiència inoblidable. No es necessita experiència prèvia de caiac si es pot nedar. Utilitzem canoes obertes o caiacs sit-on-top per a 2 persones amb seient infantil opcional. Els pots de ràfting s'utilitzen durant la temporada alta d'aigua (generalment abans de maig i després de setembre, però el nivell de l'aigua pot variar molt a la primavera i a la tardor). Després d'un dia increïble al riu, tornarem a les nostres furgonetes i arribar al llogaret de Korana.\nMenjars: esmorzar i sopar; Caiac: classe II-III, 4 h, fàcil i moderat; Trasllat: 2 h al riu Zrmanja, 2 h a Korana.\nDIA 5 Dia lliure - excursió opcional\nEn el seu moment opcional pot ser tan actiu o tan mandrós com vulgui. Vostè pot relaxar-se al riu, nedar o fins i tot prendre un altre tour opcional amb bicicleta pel seu compte en i al voltant del Parc Nacional dels llacs de Plitvice. Diverses excursions organitzades i guiades de senderisme, barranquisme, escalada, turisme o viatges de platja es proposaran en cas que vostè estigui interessat a descobrir més belleses que Croàcia té per oferir.\n(Recordeu que el viatge opcional suposarà un càrrec addicional de 50 € per persona, que es pagarà en el lloc, i depèn de les condicions meteorològiques adequades. El preu es basa en un mínim de 4 participants).\nMenjars: esmorzar i sopar (dinar pel seu compte); Trasllat: màxim 2 hores d'anada.\nDIA 6 Ràfting al riu Una\nEl riu Una és una frontera natural entre Croàcia i Bòsnia. Us robarà el cor amb la seva bellesa verge, l'aigua clara verd i un paisatge de boscos densos. Una és rica en aigua, fins i tot a l'estiu, de manera que el ràfting és possible durant tot l'any. Hi ha diverses seccions per triar, i els nostres guies seleccionen la que millor s'adapta a les capacitats del grup i els nivells d'aigua actuals.\nMenjars: esmorzar i sopar (dinar de pícnic pel seu compte);\nTrasllat: 1 h anada; Ràfting: classe I-III, 2-3 hores.\nDIA 7 Canó superior del barranc de Mreznica\nTornem al riu aquest matí al canó superior de Mreznica. La nostra ruta ens porta des de l'hotel fins a un punt aproximadament a 45 minuts on començarem la nostra expedició cap al canó. Viatgem a través d'una gola tan estreta i profunda que el sol entra per només unes poques hores cada dia, al voltant del migdia, creant espectaculars efectes de llum. Remant els penya-segats de roques blanques esculpides, exuberant vegetació i cascades, arribarem a una forta font d'aigua dolça. Continuem el nostre viatge a la segona cascada més alta de la Mreznica (8 m), un lloc màgic ideal per nedar i un pícnic. Després d'un descans, continuem i vam acabar l'aventura i finalment vam tornar a l'hotel a la tarda.\nCaiac: classe II-III, moderada, 4-5 hores; Trasllat: 45 min cada trajecte.\nRecordeu que en cas de nivells d'aigua molt baixos, el viatge només pot fer-se aigües avall - en aquest cas la durada del caiac és de 2-3 hores. En cas d'alts nivells d'aigua fem servir ràfting (2 h ràfting).\nDIA 8 Dia de sortida\nSortida cap a l'aeroport i vol a casa. El convidem a programar el seu transport cap a casa per a qualsevol moment. Si decideix passar més temps a Croàcia, els nostres guies estaran encantats de recomanar altres llocs bonics per visitar - especialment aquells que no trobarà en els llibres de guia turística.\nMenjars: sopar; Trasllat: 2 hores anada\nAquest itinerari està subjecte a canvis a causa de les habilitats i preferències del grup, el clima, els nivells d'aigua, esdeveniments especials d'interès, etc. Els guies de viatge i líders faran tot el possible per assegurar la millor experiència possible per als seus clients sense comprometre la seguretat en qualsevol moment. Això pot significar canviar l'itinerari original per evitar molèsties o riscos que podrien ser causats per situacions excepcionals.\nViatge dissenyat per a persones flexibles, enèrgiques, que els agrada ser actives i tenir un esperit d'aventura i una actitud positiva. El nostre programa diari es basa en una combinació de caiac, senderisme, visites i bany. Cal esperar fer uns 16 km per dia (4 hores), però el nostre horari pot dependre en gran part del clima. L'experiència prèvia en caiac és recomanada però no requerida.\nEn cas de no arribar al mínim per grup, consultar preus i possibilitat de programar la ruta.\nL'allotjament és proporcionat per les famílies i els propietaris de les cases d'hostes privades en Korana Village, un petit lloc romàntic amagat en una vall que envolta banda i banda del Parc Nacional dels Llacs de Plitvice. Les cases són petites, habitatges tradicionals amb habitacions senzilles en un entorn idíl·lic. L'atmosfera pacífica fa que sigui un lloc ideal per explorar els voltants. Habitacions: si us plau tingui en compte que les cases en Korana Village tenen dos o tres dormitoris, amb dues habitacions compartint una cambra de bany. Les habitacions d'ús individual estan disponibles amb un recàrrec del 20%. Compartir una habitació amb una altra persona és possible.\nEls estius són càlids i assolellats. De maig a octubre les temperatures són còmodes per fer senderisme, remar i nedar. La pluja és sempre una possibilitat a Croàcia així que és essencial portar vestimenta adequada per a la pluja i una jaqueta en cas de mal temps.\nTEMPORADA ALTA C: 27 de juny a 21 d'agost 2021\nNens 8-12 anys -10% reducció\nHabitació individual, + 20% suplement\nUn sol hotel\nKorana - (Croàcia) - Zrmanja - (Croàcia)\nHabitació doble 670 € 760 € 840 €\nPreu nen (en habitació amb els pares) 603 € 684 € 756 €\nHabitació individual 804 € 912 € 1.008 €


8 min. 29/03/2018 22:35\n987x555 Més calor, més sequera, més fam\nLes planes ermes de sorra i pedra de la regió de Kakuma, a Kènia, han viscut períodes de vaques magres des de sempre: moments en què els rius s’assequen i les vaques cada dia s’aprimen més, fins que els seus ossos acaben escampats sota les acàcies. Però després d’aquests períodes, sempre han arribat temporades de normalitat en què plou prou per recuperar els ramats, eixugar els deutes, donar llet a la canalla i menjar carn unes quantes vegades per setmana.\nPerò els temps estan canviant. El nord de Kènia, com els països veïns de la Banya d’Àfrica, ha esdevingut ostensiblement més àrid i més càlid i els científics ja hi detecten l’empremta de l’escalfament del planeta. Segons estudis recents, en aquesta regió l’aridesa ha augmentat més de pressa al llarg del segle XX que en cap altre moment dels últims 2.000 anys. Quatre sequeres greus han assolat aquesta zona els últims vint anys, una ràpida successió d’episodis que ha empès milions de persones de les poblacions més pobres del món al llindar de la supervivència.\nImmerses en aquesta nova normalitat, poblacions que han viscut durant molt de temps castigades per la pobresa i els conflictes s’han trobat a primera línia d’una nova crisi: el canvi climàtic. Més de 650.000 criatures més petites de 5 anys que habiten en zones extenses de Kènia, Somàlia i Etiòpia pateixen malnutrició greu. El risc d’un episodi de fam generalitzat assetja els habitants dels tres països i almenys 12 milions de persones depenen de l’ajuda alimentària que arriba a la zona, segons les Nacions Unides.\nLes cinc cabres de Mariao Tede\nUna d’aquestes persones és una àvia que es diu Mariao Tede. Un matí de fa poc, a primera hora, era a la vora de la llera seca d’un riu davant una pila de brases fosques fent carbó. L’aire feia olor de sutge i terra. Tede, una dona eixuta que no porta el compte dels anys que té, explicava que havia arribat a tenir 200 cabres, prou per vendre’n les cries al mercat i comprar farina de blat de moro per a la família. Tradicionalment, la ramaderia és la principal font d’ingressos a la regió, atès que hi ha pocs conreus que hi creixin. Tede va perdre moltes de les seves cabres durant la sequera del 2011 i moltes més durant la del 2017. Quantes n’hi van quedar? Ensenya cinc dits. No en tenia prou per vendre’n. Ni per menjar. Ara, a l’estació seca, ni tan sols té prou cabres per obtenir-ne llet. “Només quan plou en trec una o dues tasses per a la canalla”, diu.\nTede cull llenya per fer-ne carbó, un procés que està deixant aquest paratge sense els pocs arbres que hi creixien. Així, quan arribi la pluja, si és que arriba, l’aigua no penetrarà al subsol. A la vora de la carretera hi ha sacs que havien contingut ajuda alimentària, ara plens de carbó, esperant clients.\nSi plou poc estan acabats\nGideon Galu és un meteoròleg kenià que treballa a la Xarxa de Sistemes d’Alerta Precoç de Crisis de Fam, coneguda com a FewsNet. Examinant 30 anys de dades meteorològiques, no veu que els ramaders i els agricultors del país estiguin necessàriament condemnats. El que sí que veu, però, és la necessitat d’adaptar-se de manera radical i urgent a la nova normalitat: conrear farratges per als períodes de vaques magres, construir embassaments per emmagatzemar l’aigua i substituir els conreus per uns altres que creixin bé a Kènia en lloc de centrar-se només en el blat de moro, que és l’aliment bàsic de la població. La pluviometria del país és erràtica per si sola. I ara el clima està esdevenint considerablement més àrid i càlid. Els pronòstics per a les pròximes pluges no són gens bons. “Aquesta gent viu al límit -explica Galu-. Si hi ha qualsevol oscil·lació en les escasses precipitacions, estan acabats”.\nChris Funk, company de Galu a FewsNet i climatòleg de la Universitat de Califòrnia (campus de Santa Barbara), ha vinculat les sequeres recents amb l’escalfament de l’oceà Pacífic occidental a llarg termini i l’augment de les temperatures terrestres a l’Àfrica oriental. Aquests dos fenòmens són fruit del canvi climàtic causat per l’acció de l’home. Funk ha arribat a la conclusió que l’escalfament del planeta fa que les distorsions climàtiques conegudes com el Niño i la Niña siguin més acusades, cosa que provoca “sequeres i inseguretat alimentària prolongades”.\nJessica Tierney, paleoclimatòloga de la Universitat d’Arizona, adopta una perspectiva temporal força més àmplia. Ella i el seu equip han analitzat sediments marins que els han permès concloure que el clima de la regió es resseca a un ritme més accelerat actualment que en cap altre moment dels dos mil·lennis anteriors, i que aquesta tendència podria estar relacionada amb l’activitat humana. El procés d’aridització accelerada de la Banya d’Àfrica és “sincrònic amb l’escalfament planetari i regional que s’ha registrat recentment”, escriu Tierney.\nCom fer front a aquesta nova realitat és una decisió que correspon a James Oduor, el cap de l’Autoritat Nacional de Gestió de la Sequera de Kènia. “En el futur -diu amb aire inexpressiu- esperem que això sigui normal: una sequera cada cinc anys”.\nOduor té un mapa del seu país de la mida d’una postal pintat amb diversos colors que fa servir per explicar la magnitud del desafiament: el taronja fosc correspon a les zones àrides, el taronja clar, a les semiàrides, i el blanc, a la resta. Assenyala que més de tres quartes parts de la terra és de color taronja fosc o clar, cosa que significa que està sotmesa a estrès hídric en els millors períodes i assoleix nivells d’estrès hídric perillosos en les sequeres. “La major part del meu país pateix els efectes del canvi climàtic i la sequera -explica-. [Les sequeres] hi són freqüents. Duren molt de temps. Afecten una zona extensa”.\nA Etiòpia la situació és encara pitjor. FewsNet ha advertit que hi ha una “emergència contínua en matèria de seguretat alimentària” al sud-est del país, on els últims tres anys no ha arribat la pluja i els conflictes polítics han desplaçat unes 200.000 persones, segons les estimacions.\nA Somàlia, després de dècades de guerra i desplaçaments de població, 2,7 milions de persones pateixen el que les Nacions Unides anomenen “inseguretat alimentària greu”. Durant la sequera del 2017, els esforços en matèria d’ajuda internacional van evitar un episodi de fam. Durant la sequera precedent, la del 2011, gairebé 260.000 somalis van morir de gana; la meitat d’ells eren nens, segons dades de les Nacions Unides.\nEl mes passat vaig viatjar per Turkana i pel comtat veí d’Isiolo, situats al nord de Kènia. Sortint de l’autopista principal trobaves camins de terra que travessaven planes arenoses. Apareixia un nucli de cabanes circulars amb sostres de palla. La pols voleiava.\nFa segles que els pastors recorren aquestes terres. Els més vells recorden les sequeres del passat. Hi morien animals, hi morien persones, però després arribava la pluja i, en qüestió de quatre o cinc anys de precipitacions normals, els ramats dels habitants d’aquesta zona es recuperaven. Ara les sequeres són tan freqüents que és gairebé impossible que els ramats es refacin. “Et lleves un matí i trobes cinc animals morts; després, deu”, explica David Letmaya en una clínica del comtat d’Isiolo on ha acudit amb la seva família a recollir sacs de soja i farina de blat de moro.\nEls pastors com Letmaya s’aventuren cada vegada més lluny i de vegades hi ha enfrontaments per les pastures o l’aigua amb els seus rivals de Turkana. Altres vegades s’arrisquen a topar amb un elefant o un lleó del parc nacional que tenen a tocar. Gairebé no passa una nit sense que els guardes del parc sentin trets. Els pastors assalten els ramats dels altres pastors per repoblar els seus.\nAl centre de salut d’Isiolo tothom duia un recompte precís de les seves pèrdues. Una dona explicava que havia perdut les seves tres vaques l’any passat i que ara només tenia tres cabres. Una altra comentava que el seu marit havia mort feia uns anys en un enfrontament per les pastures amb pastors de Turkana i que l’any passat havia mort l’última vaca que li quedava.\nEra una tarda tòrrida i no semblava que el temps hagués de donar cap respir. Una a una, carregades amb caixes de soja i farina de blat de moro amb el segell del Programa Mundial d’Aliments, les dones van tornar a casa a través de les planes àrides i les lleres seques dels rius, aturant-se a descansar de tant en tant sota una acàcia plena de nius que els ocells teixidors havien construït amb arbustos ressecs.


Els ajuts Leader al 6è Forum de joves emprenedors en l’àmbit rural - ADRINOC\nData 14/02/2018 28/02/2018 adrinocPublicat a Notícies\nEn la jornada hi participarà el gerent d’ADRINOC, el senyor Jordi Terrades, que donarà a conèixer aquests ajuts als emprenedors rurals garrotxins.\nDivendres 23 de febrer tindrà lloc a l’IES La Garrotxa d’Olot la sisena edició d’aquesta iniciativa que forma part de l’Aula Permanent de Formació Agropecuària Josep Xifra. El Fòrum vol ser un punt de trobada entre alumnes i emprenedors. L’objectiu és que els participants puguin conèixer i aprendre de primera mà d’experiències d’èxit desenvolupades per joves emprenedors i/o empresaris.\nAquest any es presentarà també una iniciativa que ha tingut suport dels ajuts Leader, una cervesa artesana de Castellfollit de la Roca, la cervesa Poch’s. El jove Francesc Casaponsa, el seu creador, explicarà de primera mà els origens de la seva iniciativa emprenedora i com ha aconseguit que aquesta es convertís en un projecte d’èxit. Us animem a escoltar-lo!\nAquí pots trobar el programa de la jornada: PROGRAMA.\nemprenedors, fòrum, garrotxa


Les superheroïnes tornen a escena per a fer ‘La volta al Món’ - Setmanari l'Ebre\nLes superheroïnes tornen a escena per a fer ‘La volta al Món’\nLes Superheroïnes es van donar a conèixer el 2016 amb un espectacle del mateix nom que va suposar un fenomen territorial\nDivendres, 8 de febrer de 2019 a les 17:00h\nLes integrants de les Superheroïnes en la presentació del nou musical. | CEDIDA\nAl món estan desapareixent els colors, i les Superheroïnes viatjaran d’un punt a l’altre del planeta per a mirar de recuperar les pedres de colors i evitar que la foscor s’apodere del planeta.\nEste és el punt de partida del nou espectacle que tindrà com a protagonistes els personatges d’Isi (Meritxell Fabregat), Cora l’Animadora (Anna Querol), Supergirl (Adela del Valle), KC l’Espia (Laia Martí) i Extrem (Ares Lara). S’anomena La volta al món de les Superheroïnes, i l’estrenaran a l’escenari principal del teatre auditori Felip Pedrell el dissabte 23 de febrer, a les 18 hores. Hi haurà dos funcions més el diumenge 24, a les 12 h i a les 18 h.\nSegons ha explicat la directora de l’obra, Marga Julià, “molta gent ens preguntava quan els tornarien a passar coses, a les Superheroïnes. Tenen un públic molt fidel i ara hem posat fil a l’agulla per a tirar endavant esta nova proposta”. Això sí, ha revelat que esta podria ser ja l’última aventura que protagonitzen les Superheroïnes, perquè les seues integrants puguen explorar noves possibilitats interpretatives.\nJulià ha explicat que, durant una hora i vint minuts, la nova obra dibuixa un viatge “molt especial i divertit” que es compon de gairebé una desena de cançons cantades en directe, acompanyades de moltes i destacades coreografies. A banda, també permetrà conèixer nous personatges, que interpretaran nous membres de la companyia. L’obra està especialment adreçada a un públic infantil, d’entre 3 i 12 anys.\nLes entrades ja s’han posat a la venda al preu de 5 euros i es podran adquirir de dilluns a dijous a l’Escola Municipal de Teatre, al mateix auditori Felip Pedrell (de 17 a 20.30 h).\nLes Superheroïnes es van donar a conèixer el 2016 amb un espectacle del mateix nom que va suposar un fenomen territorial, especialment entre una franja d’espectadors molt jóvens. Posteriorment, aquell mateix any, van presentar un segon espectacle: El Nadal de les Superheroïnes. Les seues integrants tenen edats compreses entre els 14 i 17 anys i acumulen entre 7 i 8 anys d’estudis a l’Escola Municipal de Teatre en la branca de teatre musical.


El Pebrasset: ¿Perque alguns animals adopten cries de altres espècies?\n¿Perque alguns animals adopten cries de altres espècies?\nEncara que no es molt comú,habitualment s´hi poden veure de casos en els que un animal adopta cries d´altres animals y, perque pasa açó? Experts del zoo Aquarium de Madrid han investigat i han tret unes conclusion no mol exactes pero del tot interesants.\nNormalment es tracta de mares,en el periòde de lactància, les quals per algún problema no hi han pugut tindrer descendència y acausa del seu instint animal es veu adentrada en una adopció poc inusual.Aquesta acció d´adoptar una cria d´un altra espècie es un error, un accident de l´animal que per culpa del seu instint animal es veu obligat a ferse mare adoptiva.\nEl director biológic d´aquest zoologic de Madrid afirma que tots els mamifers tenim una debilitat important per les críes ja que les formes redones i els ulls grans d´aquestos ens duen a terme una gran resposta emocional.\nUn cas mol peculiar es el de el gorila Koko que va adoptar a un gatet amb tant d´amor que fins i tot va plorar despres de la seua mort.\nPublicado por marc en 10:10\nEtiquetas: 2012-2013, adopció, biogeo4eso, cries, reigcampsm


RISK & COMPLIANCE | Entia - Abogados Barcelona\n> Empreses, fundacions i associacions en el desenvolupament de la seva activitat estan sotmeses a múltiples normatives generals i sectorials. La nostre Àrea de Risk & Compliance està especialitzada en el disseny, elaboració i implementació de programes o sistemes de detecció i prevenció dels riscos relacionats amb l’incompliment de les esmentades normatives.\nUna de les funcions d’aquests programes és evitar les responsabilitats legals de tot tipus de l’organització, dels seus òrgans d’administració o govern i dels seus directius, així com, evitar l’impacte econòmic i reputacional negatiu que es puguin derivar dels incompliments normatius. Els nostres serveis estan adreçats al compliment normatiu (compliance) en diversos àmbits com són:\nCompliance de protecció de dades\nRecents canvis normatius al Codi Penal han provocat la necessitat d’estendre el compliment normatiu a l’àmbit penal amb la finalitat de detectar i prevenir la comissió de delictes en el si de les organitzacions. Per aquesta raó, els nostres serveis també comprenen l’àrea de:\n> La tipologia de serveis que oferim és àmplia i compren, entre d’altres:\nDisseny, elaboració i implementació de tot tipus de Programes de compliment normatiu o compliance.\nRevisió i actualització dels Programes de compliment normatiu o compliance.\nAssessorament continuat en l’execució dels Programes de compliment normatiu o compliance.\nRevisió de programes o sistemes implementats per altres professionals.\nServeis de formació, en matèria de compliance, a directius i empleats.\nAuditoria per a les organitzacions amb programes o sistemes de compliance implementants.\nDefensa de les persones investigades en procediments penals relacionats amb els diferents àmbits de compliance.


gener « 2021 « Connectats a Horta-Guinardó\nLa Magnitud de la tragèdia de Quim Monzó va entrar ahir al vespre a casa dels participants del Club de lectura d’Horta-Guinardó. En aquesta novel·la, Monzó sorprèn el lector amb un llibre que si bé al començament està ple d’humor, després, amb un gir sorprenent, inesperat, es converteix en una gran tragèdia.\nTots vam estar d’acord que és un plaer llegir Quim Monzó, el seu estil fresc, àgil i sense complexos; juntament amb un domini gramatical i de lèxic van permetre’ns gaudir d’allò més i, fins i tot, vam ser conscients de la quantitat de paraules noves que havíem après gràcies a aquesta lectura.\nEl mes que ve comentarem Algú com tu de Xavier Bosch, tant se val el format: segur que aquest autor també ens sorprendrà.\nEl Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya publica avui la resolució de convocatòria de les proves per a l’obtenció dels certificats de llengua catalana de la Direcció General de Política Lingüística. El període per presentar les sol·licituds és des del dilluns 1 fins al dimecres 17 de febrer. El pagament de les taxes es pot fer de l’1 al 18 de febrer, fins a les 22 h.


Indígenes, quan la terra camina - Brasil: el doble paper de Noruega en la conservació i la destrucció de l’Amazònia\nBrasil: el doble paper de Noruega en la conservació i la destrucció de l’Amazònia\ndijous, 5 de juliol de 2012 10:38\nTags: Belo Monte | indígenes | Norsk Hydro\nMoviment Mundial pels Boscos Tropicals. Noruega és un dels principals donants del Fons Amazònia del Banc Brasiler de Desenvolupament, que rep donacions de governs, institucions multilaterals, grans ONG’s i empreses per finançar projectes de conservació dels boscos amb el suposat objectiu de reduir les emissions de gasos d'efecte hivernacle generades per la desforestació. La contribució dels donants és reconeguda amb certificats nominatius, intransferibles, que no impliquen valors ni crèdits de carboni per a compensació.\nEn clara contradicció amb l’esmentat anteriorment, el govern noruec està invertint en la mineria de la bauxita i la producció d'alumini en la mateixa selva amazònica que diu protegir. L'empresa estatal noruega Norsk Hydro ROSTEIX – tercera productora europea d'alumini – ha signat recentment un acord per prendre el control dels negocis d'alumini de Val do Rio Dotze a Brasil.\nL'acord implica – entre altres coses – que Norsk Hydro prendrà el control de la brasilera Parangominas, una de les més grans mines de bauxita del món, i serà propietària del noranta-u per cent d’Alunorte, la major refineria d'alumini del món. Al mateix temps, obtindrà el cinquanta-u per cent de la planta d'alumini Albras i el vuitanta-u per cent de la propietat del projecte de refineria d'alúmina CAP (1).\nEl govern noruec no pot ignorar que l'extracció de bauxita, el seu refinat en alumini i la seva fosa per fer metall d'alumini són processos altament destructius, que impliquen desforestació, contaminació, desplaçament de les comunitats locals i greus impactes sobre els mitjans de vida i la salut. Al mateix temps, alguns dels processos – particularment la desforestació – contribueixen considerablement a augmentar l'escalfament global. A més, és ben conegut el fet que la fossa d'alumini és un procés de consum energètic molt intensiu, on l'electricitat representa al voltant del 20% al 40% del cost de producció.\nD'aquí la necessitat de grans quantitats d'energia barata. Norsk Hydro i el govern noruec saben perfectament bé que a Brasil aquesta energia només pot provenir de represes hidroelèctriques de gran port.\nEnormes represes d'aquest tipus han estat i són construïdes a la regió amazònica, i no sorprèn per res que el govern brasiler hagi aprovat recentment la construcció de la controvertida represa de Belo Monte, que el seu objectiu és alimentar processos industrials com el de l'alumini amb el baix cost energètic requerit.\nAmb un cost aproximat de més de US$ setze mil milions, l'enorme projecte de represa de Belo Monte, sobre el riu Xingú, inundarà cinc cents setze km² de terres boscoses, encara que els càlculs sostenen que, en total, mil cinc cents vint-i-dos km² es veurien afectats, portant al desplaçament d'entre vint mil i quaranta mil persones.\nBelo Monte seria la tercera represa més gran del món i la major part del finançament provindria del govern brasiler (tant com un 80%), a través de fons públics (fons de pensió públics i diners del Tresor Nacional)(2). És important subratllar que el 25% de tota l'electricitat de Brasil és consumida per nou empreses mineres i energètiques – Alcoa, ArcelorMittal, Camargo Corrêa Energiam CSN, Gerdau, Samarco, Val do Rio Dotze i Votorantim – i que algunes d'aquestes mateixes empreses volen que es construeixi la represa de Belo Muntanya per expandir les seves operacions extractives.\nCitant la fitxa tècnica de International Rivers sobre el projecte: “Belo Monte es proposa com un projecte d'energia renovable i com a part important del compromís del país per reduir les emissions en un 38% per a l'any 2020. Però els embassaments en selves tropicals com l’Amazònia poden ser en si mateixos una font significativa d'emissions de gasos d'efecte hivernacle, a causa de la vegetació en descomposició. Segons Philip Fearnside, l'expert més important en emissions d'embassaments, és poc probable que Belo Monte sigui un projecte autònom donada la seva baixa capacitat generadora durant l'estació seca. Així, Fearnside assumeix que la represa Barbaquara – una represa de magatzematge molt major – serà construïda riu amunt. Segons Fearnside, durant els primers 10 anys d'operació, les represes de Barbaquara i Belo Monte combinades generaran emissions quatre vegades majors que una usina equivalent a força de combustible fòssil”.\nUna inundació tan enorme provocarà el desplaçament de milers de vilatans les terres dels quals i mitjans de vida es perdran per sempre. Riu amunt i riu avall, la represa tindrà greus efectes sobre les poblacions locals, que deuran tal vegada migrar a la recerca d'ocupació, competint per uns pocs llocs de treball mal pagats en altres ciutats i pobles.\nPer molts anys, els pobles indígenes del Xingú han estat realitzant una forta campanya en defensa del seu riu i les seves terres: “Ja hem sofert moltes invasions i amenaces. Quan els portuguesos van arribar a Brasil, nosaltres, pobles indígenes, ja estàvem aquí; molts van morir, molts van perdre els seus vasts territoris, nosaltres varem perdre molts dels drets que teníem i molts van perdre part de la seva cultura; altres tribus van desaparèixer per complet. El bosc és la nostra carnisseria, el riu és el nostre mercat. No volem que els rius del Xingú siguin envaïts i que els nostres llogarets i nens estiguin en perill, nens que creixeran amb la nostra cultura”, van dir els Cacics Bet Kamati Kayapó i Raoni Kayapó Yakareti Juruna, en representació de seixanta dos líders indígenes de la conca del Xingú, en una declaració realitzada després de la subhasta de la represa de Belo Muntanya.\n“No acceptem la represa hidroelèctrica de Belo Munti perquè entenem que portarà més destrucció a la nostra regió. No estem pensant solament en el lloc on volen construir la represa sinó en tota la destrucció que implicarà la mateixa en el futur: més empreses, més establiments agropecuaris, més invasions territorials, més conflictes i encara més represes. Si l'home blanc continua actuant així, tot serà destruït molt ràpid”.\n“El món ha de saber el que està succeint aquí, han d'adonar-se de com la destrucció dels boscos i dels pobles indígenes destrueix el món sencer. Per això no volem que construeixin Belo Muntanya”.\nSi el govern noruec és sincer sobre voler preservar l’Amazònia i evitar les emissions per desforestació, no pot emprendre un projecte de producció industrial d'alumini a gran escala que es desenvolupa a costa de l’Amazònia i els pobles que depenen del bosc. En cas contrari, ha de dir clarament que està donant prioritat als guanys i als negocis per sobre l’Amazònia. Com és el cas actualment.


L'Audiència de Barcelona posa una mica de seny sobre l'1-O (Editorial)\nL'Audiència de Barcelona posa una mica de seny sobre l'1-O\nSegons els magistrats, els Mossos van actuar en el sentit de "no alterar la convivència"\n3 min. Barcelona 08/11/2018 21:28\n651x366 La Guàrdia Civil va desallotjar per la força els concentrats a Sant Julià de Ramis, el poble on havia de votar el president Puigdemont / ARA La Guàrdia Civil va desallotjar per la força els concentrats a Sant Julià de Ramis, el poble on havia de votar el president Puigdemont / ARA\nEn la pitjor setmana de la història recent per a la justícia espanyola, amb la clatellada d'Estrasburg en el cas Otegi i la marxa enrere del Suprem en la qüestió de les hipoteques, un tribunal de l'Audiència de Barcelona ha posat una mica de seny al voltant del debat sobre les càrregues policials de l'1-O. Dos magistrats de tres (perquè un d'ells fa un vot particular en contra) signen una resolució en què obliguen una jutge de Manresa a reobrir el cas de les càrregues policials a Sant Joan de Vilatorrada considerant que "no era necessari colpejar amb les porres i defenses de manera inopinada i per sorpresa els ciutadans que eren a l'exterior del centre".\nÉs la primera vegada que un tribunal qüestiona l'actuació policial de l'1-O, ja que fins ara només ho havien fet alguns jutges d'instrucció, com el del número 7 de Barcelona, que ha cridat a declarar com a imputats una desena d'agents. La resolució és important perquè, en la seva argumentació per reobrir el cas, es carrega alguns puntals de les acusacions que pesen, per exemple, contra el major Trapero. Així, els magistrats consideren que l'actuació policial, que va provocar 14 ferits, "no va ser proporcional", i ressalta que la magistrada del TSJC que va ordenar impedir el referèndum demanava que es fes "sense alterar la convivència", un principi que els comandaments haurien d'haver "valorat" per no deteriorar "la imatge de les institucions".\nL'Audiència de Barcelona recorda també que el referèndum "no tenia cap conseqüència jurídica" i, per tant, l'objectiu d'impedir-lo no podia passar al davant de la integritat de les persones. El text dels magistrats afirma que "en altres llocs de Catalunya no hi va haver actuacions policials, les votacions es van fer i es van subministrar els resultats, sense cap conseqüència jurídica". És a dir, els jutges consignen que Catalunya no ha esdevingut una república, i per tant venen a dir a la policia que tot el dispositiu de l'1-O per impedir la votació era absurd.\nAquesta argumentació tira per terra el relat de l'1-O que defensen tant el jutge instructor del Tribunal Suprem, Pablo Llarena, com la de l'Audiència Nacional, Carmen Lamela. Tota la causa del Procés es fonamenta en l'existència d'una violència, exercida per les masses mobilitzades tant el 20-S com l'1-O, que els jutges de Barcelona no veuen per enlloc. Bé, en realitat sí que veuen violència, però per part de la policia.\nAquest posicionament pot resultar especialment útil per a la defensa de la cúpula dels Mossos, començant per l'exconseller Joaquim Forn i el major Josep Lluís Trapero, ja que segons els jutges van ser els Mossos els que van actuar de forma correcta durant l'1-O i no la Policia Nacional o la Guàrdia Civil. Ells són els que van garantir en tot moment que no s'alterés la "convivència ciutadana" i que no hi hagués un desprestigi de les institucions.