AASARA NEWS - Número 24 - Març 2014\nNúmero 24 - Març 2014\nProjecte Petit Sol\nEl dia 22 de desembre passat vam prendre la decisió, amb caràcter extraordinari, de complementar a la ONG Vita Mundi, amb la que treballem en xarxa, en un projecte d’emergència excepcional, consistent en aportar recursos per a l’adquisició d’aliments infantils per a bebès de menys de 2 anys, destinats a 86 famílies amb 120 nens, de l’àrea de Ciutat Meridiana (Barcelona) .\nLa realitat de pobresa extrema en aquesta barriada, com en d’altres de la nostra perifèria urbana, amb índexs d’atur superiors al 50%, es va manifestar l’any 2013 i això ens ha empès, encara que provisionalment, a reforçar aspectes nutricionals concrets no contemplats per cap altre organisme. Pensem que, entre tots, estem contribuint a crear vincles directes molt solidaris amb determinades realitats locals del nostre país.\nSi en un futur ens necessiten, esperem poder respondre, sense que això impliqui desviar-nos de la nostra missió i valors vinculats amb la situació d’emergència extrema infantil de la ciutat de Mumbai.\nAmpliació del projecte del Taller d’Educació de Tall i Confecció al Slum de Dindoshi\nGràcies a la col·laboració del nostre patrocinador Grupo PRIVATA hem pogut ampliar el projecte en curs i comprar aquest trimestre tres màquines de cosir totalment noves per a poder substituir les més velles que seran cedides a alumnes destacades per a poder millorar la seva independència econòmica treballant per a la comunitat a les seves pròpies cases.\nHistòria de vida - Shreyansh Mishra, 9 anys\nEl Shreyansh és un nen de 9 anys que viu, amb els pares i una germana, en un dels slums d'Andheri East (Mumbai).\nFa un parell d'anys, el Shreyansh va ser seleccionat pel projecte de suport a infants amb discapacitat que Aasara desenvolupa amb la seva contrapart, Cheshire Home Mumbai. Aleshores, en Shreyansh, que té paràlisi cerebral, amb prou feines podia seure, mantenir-se dret o caminar. No tenia control dels esfínters.\nEl projecte l'ha anat acompanyant en el seu canvi de vida, des de l'exclusió cap a la inclusió:\n•\tInicialment, mitjançant fisioteràpia intensiva i algun suport ortopèdic, va millorar considerablement la posició corporal, l'equilibri i la mobilitat.\n•\tA continuació, el monitor especialitzat es va concentrar en desenvolupar-li la parla i altres capacitats: agafar coses amb les mans, mirar als ulls, saber socialitzar... Als pares, especialment a la mare, se'ls van donar consells i guies per aconseguir que el Shreyansh aprengués a anar al lavabo.\n•\tAmb aquestes capacitats bàsiques, el Shreyansh estava a punt per a una educació convencional. No va ser fàcil, però se'l va poder inscriure a l'escola més propera. Es van fer sessions de sensibilització, per als altres nens i per al personal de l' escola, a més d'entrenar i donar suport als seus professors.\nEl Shreyansh continua anant a classe amb un bon rendiment acadèmic. A més, el projecte li ha facilitat una cadira adaptada que li permet estar assegut durant les llargues classes i escriure còmodament en una posició adequada. Tot plegat forma part de l'orientació integral del projecte. A la foto se'l veu amb el President d'Aasara durant la seva visita anual del passat novembre.\nAra el Shreyansh està desitjant, cada matí, anar al col·legi i estar amb els seus amics de l'escola, a on també va la seva germana gran.\nDonació Noces d’Or. Gràcies Renovació del banc fotogràfic de la web\nEl passat mes de gener els pares d’una bona amiga d’Aasara, que volen romandre en l’anonimat, van fer les seves Noces d’Or i van demanar a totes les persones que ho celebraven amb ells que no els hi fessin cap regal, sinó que fessin una donació a la nostra ONG.\nDes d’aquí els volem donar les gràcies de tot cor i fomentar l’exemple que ha donat aquest matrimoni. Aquestes donacions ens permetran seguir endavant amb els nostres projectes per treballar per una vida millor de tots els infants beneficiats. Moltes gràcies!!! I sobretot moltes felicitats per les seves Noces d’or!!!\nUs volem informar que estem actualitzant permanentment la nostra web i que hem renovat l’àlbum fotogràfic. Podeu veure totes les fotos en aquest enllaç (http://www.aasara.org/album.html)\nSopar Solidari 7 de juny\nUs volem fer saber que estem preparant el sopar solidari indi a benefici d’Aasara pel dissabte 7 de juny a Sant Cugat amb la col·laboració del restaurant Mon Secret.\nGuardeu-vos aquesta nit per gaudir d’un autèntic menú i ambient indi amb tots els vostres amics i familiars! Us enviarem més informació ben aviat!


La UGT demana la paralització cautelar de les oposicions a Esparreguera que afecta uns 120 treballadors – La Bústia\nLa UGT demana la paralització cautelar de les oposicions a Esparreguera que afecta uns 120 treballadors\nPer Redacció / La Bústia 25 de maig de 2021 a les 18:00 0 915 Visites\nDes de l’Ajuntament expliquen que “no hi ha marxa enrere” perquè “hi ha hagut un diàleg molt extens” i convocarà les proves després de l’estiu\nUnes 200 persones s’han concentrat aquest dissabte davant l’ajuntament d’Esparreguera, responent a la crida de la Secció Sindical de la UGT, per demanar la paralització cautelar de les convocatòries dels processos selectius, és a dir, de les oposicions. A la protesta han assistit representants de diferents departaments com professors de l’Escola de Música, educadors del Centre Obert La Fulla, mestres de les escoles bressols, treballadors de la ràdio i afiliats de l’Ajuntament.\nUna de les afectades, Trini Arquimbau, ha explicat a La Bústia que aquestes convocatòries arriben en un mal context: “Creiem que no mereixem que en un moment com aquest i després d’un any tan dur es comencin a convocar places. A més, ara moltes estem en abús de temporalitat perquè aquí a l’Ajuntament tenim un 60% de la plantilla temporal, una xifra que és molt superior a la de les altres administracions locals”.\nPer aquest motiu, els afectats pensen que “seria prudent esperar a veure com resol el problema l’Estat” i en cas de no aconseguir la paralització “com a mínim que deixin fora d’aquest procés a les persones que estan en abús de temporalitat o que ja tenen una edat”.\nEn una nota de premsa, la UGT destaca que “l’actual context sòcio-econòmic podria situar a les persones de més edat, (majoritàriament dones), en una situació de risc d’exclusió laboral i fins i tot social” i explica que “en la primera convocatòria dels processos de la Oferta Pública de 2017 ja tenim una treballadora que, després de 25 anys treballant a l’Ajuntament i amb 57 anys d’edat, perdrà el seu lloc de feina en no haver superat la primera prova del concurs oposició”.\nDesprés de la mobilització de dissabte, de moment el sindicat no ha rebut cap resposta de l’Ajuntament. “Es manté intransigent i rígid amb el seu posicionament. No està disposat a cap moviment”, explica Arquimbau. Si la resposta continua sense arribar, “és molt probable que fem més concentracions i ens estem assessorant per a la possibilitat d’una demanda col·lectiva o dels afectats. A veure quina resposta ens podríem trobar per la via jurídica”.\nAquí el comunicat de la UGT d’Esparreguera on demanen la paralització cautelar dels processos d’estabilització a l’Ajuntament.\nL’Ajuntament convocarà les proves després de l’estiu\nEn declaracions a Ràdio Esparreguera, primera tinent d’alcalde i regidora d’Organizació i Persones de l’Ajuntament, María Vallejo, ha explicat aquest divendres abans de la concentració que ja “no hi ha marxa enrere” perquè “hi ha hagut un diàleg molt extens. Aquesta negociació es va reprendre abans del 2020 i ja estaven totes les ofertes que hi havia convocades per al setembre de 2020, però amb els sindicats vam decidir ajornar totes les oposicions ja establertes per la pandèmia”.\nLa regidora insisteix en què “ja havíem arribat a l’acord de posposar-les a després de l’estiu. Ara, de sobte, resulta que hem de tornar a renegociar”. Aquesta convocatòria afecta a unes 120 persones i Vallejo ha confirmat que les ofertes públiques es començaran “a convocar després de l’estiu”.\nFotografies: Concentració davant l’Ajuntament d’Esparreguera [SE]


L’absència d’Alfons Alzamora, el gran handicap de l’Actel Força Lleida a la pista del Valladolid - 7accents\nL’absència d’Alfons Alzamora, el gran handicap de l’Actel Força Lleida a la pista del Valladolid\nEl tècnic del conjunt lleidatà argumenta que els jugadors exteriors que estan en actiu tindran més minuts i algun exterior jugarà com a reforç davant d'un rival que està de dol\nLleida Òscar Buetas 02.04.2015 12.15 h\nL’Actel Força Lleida jugarà en un dia i en un horari poc habitual, el diumenge a les 12.00 hores, a la pista del MyWigo Valladolid. Els homes de Joaquín Prado hauran d’intentar superar una gran dificultat, l’absència del lesionat pivot balear Alfons Alzamora. “Haurem d’ampliar la presència a la pista dels altres tres jugadors interiors i, puntualment, tindrem la possibilitat que algun exterior ajudi en el joc interior”, ha explicat l’entrenador.\nCal esmentar que Alzamora s’ha convertit en tot un referent dins del vestidor lleidatà. Malgrat tot, el tècnic ha remarcat que “l’estil de joc no canviarà excessivament. El que és evident és que haurem de fer retocs defensivament, ja que era un clar referent”. A més, a nivell anímic és una incògnita com reaccionarà el vestidor durant el xoc i en les posteriors jornades. “Aquest any l’equip és una família i momentàniament no estarà el cap de família, que ha fet un gran treball. Les famílies unides tiren endavant i sempre apareixen altres persones importants”, ha matisat.\nD'altra banda, el conjunt lleidatà visitarà una pista que està de dol amb la mort de Lalo García. A més, això s’ha de sumar al mal moment econòmic pel qual passa el club. Aquest fet converteix l’equip local en més perillós. “L’ambient serà molt emotiu i l’equip estarà motivat per brindar una victòria, per totes les circumstàncies, a un símbol del bàsquet. Hem d’anar concentrats a jugar el nostre millor partit davant d’una molt bona formació”, ha reflexionat el preparador. Per tant, la fortalesa mental serà determinant, així com mantenir la solidesa defensiva i minimitzar els errors en atac.\nFinalment, s'ha de dir que l’objectiu dels lleidatans d’acabar la fase regular entre els cinc primers classificats es manté present. Per això, aconseguir la victòria en els tres partits que resten de competició regular és fonamental. Tot i així, Prado ha descartat que el d’aquest cap de setmana sigui la primera de tres finals.\n 01.04.2015. El pivot de l’Actel Força Lleida Alfons Alzamora estarà entre cinc i sis setmanes de baixa\n 30.03.2015. Alfons Alzamora pateix una fractura de l’arc zigomàtic del pòmul esquerre


Filmoteca i Cinefòrum literari tornen a Sant Joan d'Alacant a l'octubre\nComèdies crítiques, drames socials, cases encantades, monges i Mick Jagger es passaran per l'Auditori de la Casa de Cultura.\nCasa de Cultura Sant Joan (Imatge de http://www.santjoandalacant.es/)\nL'activitat de la Filmoteca i el Cinefòrum Literari de Sant Joan d'Alacant es reprendrà al mes d'octubre amb un trimestre de tardor carregat de propuestes cinèfiles i literàries. La nova programació inclou una sèrie de pel·lícules de gran rellevància cinematogràfica, amb presentacions, vídeos introductoris i fulls de sala impreses que acompanyaran el seu visionat per fer de la Filmoteca una experiència tan disfrutable com valuosa a nivell divulgatiu.\nLa 12a edició de Filmoteca s'inaugura el dilluns 4 d'octubre amb El rei de la comèdia (1982). La pel·lícula dirigida per Martin Scorsese i protagonitzada per Robert De Niro i Jerry Lewis transmet el mateix missatge satíric i crític contra el poder dels mitjans de comunicació i la seua creació de celebrities. El rei de la comèdia va ser la màxima influència que va tenir la multipremiada Joker (2019) de Todd Phillips en la qual un immens Joaquin Phoenix interpretava a el malvat de Batman.\nD'altra banda, el dilluns 11 d'octubre arrencarà el Cinefòrum Literari, setena edició en el seu haver, amb La barraca (1945) de el director mexicà Roberto Gavaldón. Esta adaptació poc coneguda de l'obra de Vicente Blasco Ibáñez serà un veritable descobriment per als amants del més universal dels escriptors valencians.\nEl dilluns 18, la pel·lícula japonesa Samurai Rebellion (1967) de Masaki Kobayashi recollirà el testimoni i traslladarà els conflictes que hi ha hagut entre les classes socials i els seus dilemes morals des de l'horta valenciana de segle XIX a l'Japó feudal de al segle XVI. Es tancarà el mes d'octubre el dilluns 25, amb el guirigall de el clàssic de l'realisme poètic francès La kermesse heroica (1935). En ella, el director Jacques Feyder, va donar el protagonisme absolut a les dones d'un poble de Flandes en el conflicte que van tenir amb les tropes espanyoles en temps de Felip III. Luis García Berlanga va admetre la influència que esta pel·lícula va tenir més tard en la seua obra mestra Benvingut, Mr. Marshall! (1953).\nI fins a final d'any, cada dilluns -excepte excepció- es projectaran les següents pel·lícules. El cinema del Regne Unit i Dinamarca es repartiran les sessions amb diversitat de temes i èpoques: el dilluns 8 de novembre, Performance (1970) de Nicolas Roeg en la seua primera pel·lícula com a director i amb l'actuació del cantant dels Rolling Stone, Mick Jagger . En format Cinefòrum Literari, el 15 de novembre, ens aproparem a la novel·la de l'escriptora Rumer Godden a través de l'adaptació de Narcís negre (1947) de Michael Powell i Emeric Pressburger.\nEl dilluns 29 de novembre serà el torn de Los moments eterns de Maria larssons (2008) de Jan Troell, un drama d'època que ens presentarà la història real d'una pionera de la fotografia a la Suècia de 1900. Ja al desembre, el dilluns 13, gaudirem de el clàssic de la terror Suspens (1961) de Jack Clayton, i finalitzarem, el dia 20, amb Celebració (1998) de el director Thomas Vinterberg, fundador de el moviment cinematogràfic Dogma 95 i responsable de Una altra ronda (2020), guanyadora de l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa en l'anterior edició d'estes premis.\nSant Joan finalitza les obres de remodelació de les voreres del Carrer el Carme\nL'Hospital de Sant Joan és reconegut com el centre públic amb la millor gestió d'Espanya\nCau una organització lituana de traficants de marihuana a Sant Joan


Sis detinguts per tres robatoris en cinc dies en domicilis del Vallès Occidental - Tot Barberà\nTú estás aquí: Inicio / Sis detinguts per tres robatoris en cinc dies en domicilis del Vallès ...\nEls Mossos d’Esquadra han detingut a sis persones, de nacionalitats xilena i georgiana, com a presumptes autors de tres robatoris en domicilis de Cerdanyola del Vallès, Barberà del Vallès i Montcada i Reixac (Barcelona), comesos entre el 14 i 19 de juny.\nEn el primer habitatge, situada en l’avinguda Catalunya de Cerdanyola, efectius de la policia catalana van detenir, el passat 14 de juny, a un dels dos homes que amb un tornavís van intentar forçar la finca, i la recerca continua oberta per a donar amb el segon individu que va fugir, mentre que el detingut va passar a la disposició del jutjat de guàrdia de Cerdanyola i va quedar en llibertat amb càrrecs, han informat els Mossos aquest dimecres en un comunicat.\nEl passat 17 de juny, agents de paisà van detenir a un home de 20 anys, de nacionalitat xilena i veí de L’Hospitalet de Llobregat, com a presumpte autor d’un robatori amb força en un immoble del carrer Fluvià de Montcada i Reixac, quan saltava el mur d’un altre habitatge al carrer Penedès, també va usar un tornavís per a forçar la finestra.\nAl seu torn, els policies van descobrir a un altre suposat lladre que va fugir d’una propietat pròxima al lloc de la detenció i també va acabar emmanillat, els dos van passar a disposició judicial el dia 19 i van quedar en llibertat amb càrrecs.\nEl dia 18 a la tarda un efectiu del cos fora de servei va detectar un vehicle amb matrícula francesa que circulava molt lent per la Ronda Estde Barberà i va avisar a una dotació policial que va localitzar el turisme estacionat i els tres ocupants van fugir, però van detenir a un d’ells.\nDiversos policies van localitzar als altres dos a l’interior d’un bar i els van trobar que portaven dos tornavisos i navalles, guants, peces de plàstic que usaven per a ‘marcar’, telèfons mòbils i llanternes, entre altres objectes.\nEl 20 de juny els tres detinguts, de 36, 26 i 22 anys, de nacionalitat georgiana i domicili desconegut, van passar a la disposició del jutjat de guàrdia de Cerdanyola que va decretar la seva llibertat amb càrrecs.\nL’argentí Fernando Peralta, guanyador de l’Open Internacional ... Els Saballuts descarreguen el primer 7 d 8 de la temporada a la Festa Major...


Red State, estrena 22 de juny - Cines Verdi Barcelona\npublicado 21-06-2012 en Crítiques de cinema, Estrenes de cinema, Premis de cinema con Ningún comentario\tRed State, estrena 22 de juny\nEl divendres 22 de juny estrena de “Red State”, dirigida per Kevin Smith i interpretada per Michael Angarano, Deborah Aquila i Nicholas Braun.\nEl director Kevin Smith, cèlebre per comèdies com “Clerks”, “Mallrats”, “Una chica de Jersey”, “Perseguiendo a Amy” i “Hacemos una porno?”, prova amb un nou gènere, el de terror a “Red State”.\nLa pel·lícula es desenvolupa en un petit poble dominat per un predicador fonamentalista, Abin Cooper. Explica la història de tres estudiants d’institut, que de camí a una cita, acaben creuant els seus camins amb el de Cooper. La trobada desencadena una sèrie d’esdeveniments que es converteixen en un autèntic infern.\nFestival de Sitges 2011: Premi millor pel·lícula i premi millor actor (Michael Parks)\nMés val tard que mai. Després de diversos anys amb la comèdia, gènere al que ha donat títols de la importància de “Clerks”, “Mallrats” i “Persiguiendo a Amy”, Kevin Smith prova amb un gènere que, per la seva naturalesa de capdavantera de la cultura popular, ja trigava a catar.\n“Red State” és una pel·lícula de terror, nova per a ell, però al mateix temps una proposta rotundament coherent amb la seva filmografia anterior per una raó senzilla: el cineasta fa gala en ella de l’humor satíric dels seus millors treballs. La seva sàtira, això sí, és més corrosiva que mai.\nÉs un film rodat amb pols (ull al tram d’acció, hipertens i coreografiat amb una classe sorprenent) i molt atractiu en el seu joc amb les expectatives de l’espectador, Smith creua amb sorprenent habilitat dues variables: el terror, tant físic com a psicològic, i un humor fosc. Utilitza aquesta barreja per dibuixar amb perspicàcia una comunitat de l’Amèrica profunda assenyalada per la ignorància, i denunciar les atrocitats comeses pels seus líders en nom de la fe. (Desirée de Fez- Guia del Ocio)


Tractat de Viterbo - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nTractat de Viterbo\n(S'ha redirigit des de: Tractat de Viterbo (1267))\n27 maig 1267\nTractat signat el 27 de maig del 1267 a la ciutat de Viterbo entre Carles I d'Anjou, Balduí II de Constantinoble i Guillem II d'Acaia, per tal de restituir l'Imperi Llatí de Constantinoble.\n1.1 L'Imperi Llatí de Constantinoble\n1.2 El Principat de d'Acaia\nArticles principals: Quarta Croada, Imperi Llatí de Constantinoble, i Setge de Constantinoble (1260)\nEl 1202, durant la quarta croada, l'emperador bizantí derrocat Isaac II Àngel havia demanat ajut als croats per tal de recuperar el seu tron. Els croats es desviaren del seu destí original, Egipte, per atacar Constantinoble i restaurar a l'emperador derrocat. El 1202 l'emperador Isaac II Àngel fou restaurat en el tron i succeït pel seu fill Aleix IV Àngel. Però poc després fou destronat i assassinat. Els croats assetjaren novament Constantinoble i acabaren conquerint l'Imperi Romà d'Orient. Aleshores fundaren l'Imperi Llatí de Constantinoble i d'altres Estats croats en les terres que abans havien estat de l'Imperi Romà d'Orient.\nEl 1260 però, l'Imperi de Nicea, un dels estats rebels al nou Imperi Llatí i que reclamaven ser els successors de l'Imperi Romà d'Orient, aconseguí finalment reconquerir Constantinoble, derrocar tot seguit l'Imperi Llatí de Constantinoble i declarar restaurat l'Imperi Romà d'Orient. Balduí II de Constantinoble, l'emperador llatí derrocat, fugí a Itàlia per demanar ajut als occidentals, endegar una croada contra l'Imperi Romà d'Orient i reconquerir l'Imperi Llatí de Constantinoble.\nDurant un temps Balduí II de Constantinoble esperà l'ajut de Manfred de Sicília, perquè aquest mantenia un enfrontament amb el papat i endegar una croada per acabar amb el gran cisma d'Orient podria ser un camí per cercar la reconciliació. Però el 1266 Manfred de Sicília fou derrotat i expulsat del Regne de Sicília per Carles I d'Anjou, qui actuava en nom del papa Climent IV. La derrota i expulsió de Manfred de Sicília descoratjà Balduí II de Constantinoble, que veia frustrats els seus plans per recuperar el tron. Balduí II de Constantinoble es traslladà a la residència papal de Viterbo el 1267. Allà, el papa Climent IV el reconcilià amb Carles I d'Anjou, el nou rei de Sicília.\nEl Principat de d'Acaia[modifica]\nArticles principals: Principat d'Acaia i Batalla de Pelagònia\nPer la seva part, Guillem II d'Acaia, el príncep d'Acaia, era el vassall més poderós del derrocat emperador Balduí II de Constantinoble. Però la seva derrota per la Senyoria de Negroponte contra els venecians i la nova derrota contra els bizantins a la batalla de Pelagònia havien exhaurit els recursos del Principat d'Acaia.\nL'aliança entre Balduí II de Constantinoble i Carles I d'Anjou podia suposar un nou ajut per defensar el seu principat contra els atacs dels bizantins i dels venecians. Per tant, envià el seu conseller Leonardo de Veruli a Viterbo per tal de negociar un tractat a tres bandes entre Balduí II de Constantinoble, Carles I d'Anjou i Guillem II d'Acaia.\nA canvi de l'ajut a Balduí II de Constantinoble per tal de recuperar el seu tron, Carles I d'Anjou demanà primerament el Principat d'Acaia; per tant, Guillem II d'Acaia havia de cedir el seu principat, que li seria retornat en feu de per vida. Per tal de segellar el pacte entre les dues famílies, la filla major de Guillem II d'Acaia, Isabel I d'Acaia, trencava el seu prometatge amb el jove Andrònic II Paleòleg i es comprometia amb Felip d'Anjou-Nàpols, un dels fills de Carles I d'Anjou. Una de les clàusules del tractat però, indicava que si la parella moria sense fills, el Principat d'Acaia seria revertit al mateix Carles I d'Anjou i quedaria Isabel totalment desheretada. Malgrat les reticències de Guillem II d'Acaia, aquest finalment acceptà i confirmà la seva part del tractat el 24 de maig del 1267.\nPer la seva part, Balduí II de Constantinoble havia de cedir, algunes ciutats d'Albània, l'illa Corfú i algunes de les illes de l'Egeu, a excepció d'aquelles que estaven sota la jurisdicció de la República de Gènova.\nFinalment, Carles I d'Anjou es comprometia a llevar i mantenir durant un any un exèrcit de 2.000 cavallers i a reconquerir Constantinoble. Per tal de segellar el pacte entre les dues famílies, Felip de Courtenay, fill de Balduí II de Constantinoble, es comprometia a casar-se amb Beatriu d'Anjou-Nàpols, la segona filla de Carles I d'Anjou. De la mateixa manera que en el cas de Guillem II d'Acaia, si la parella no tenia fills, el drets successoris a l'Imperi Llatí de Constantinoble serien revertits al mateix Carles I d'Anjou. Balduí II de Constantinoble accedí i el tractat fou segellat finalment el 27 de maig del 1267.\nL'únic beneficiari real del tractat fou Carles I d'Anjou. La campanya militar s'anà dilatant en el temps degut a la preparació de la vuitena croada, que finalment s'inicià el 1270. Balduí II de Constantinoble morí el 1273, i les mesures diplomàtiques de l'emperador bizantí Miquel VIII Paleòleg aconseguiren retardar encara més qualsevol temptativa militar. Finalment, el 1282, la flota que havia de transportar l'exèrcit invasor fou incendiada al port de Messina durant la rebel·lió de les vespres sicilianes, i qualsevol projecte de temptativa fou anul·lat per la llarga guerra de Sicília (1296-1302) que enfrontà la Corona d'Aragó i Carles I de Nàpols. Així, l'únic efecte pràctic fou que el Principat d'Acaia va caure en l'òrbita de poder de la primera dinastia Capet d'Anjou-Sicília, que suposà la implicació dels Anjou en els Estats croats de Grècia durant més d'un segle, fins al 1387.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Tractat_de_Viterbo&oldid=22384031»\nTractats del segle XIII\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 nov 2019 a les 20:50.


El Consell Comarcal enceta el programa "Botigues amb futur" per ajudar el petit comerç a digitalitzar-se - Canal Taronja Anoia\nIniciNotíciesEl Consell Comarcal enceta el programa “Botigues amb futur” per ajudar el petit comerç a digitalitzar-se\nSota el títol «Botigues amb futur», el Consell Comarcal de l’Anoia ha iniciat el Pla d’Impuls de la Transformació Digital del Petit Comerç a la comarca. A través del seu Servei de Comerç i amb el suport de la Diputació de Barcelona i la col·laboració del col·lectiu TIC Anoia, el Consell ha volgut impulsar i activar la relació dels petits comerços amb la digitalització, donant a conèixer el comerç electrònic, les xarxes socials i trencant barreres de resistència al canvi. El programa, a més, vol donar suport al petit comerç per ampliar el coneixement i competències digitals.\nEl programa constarà de dues fases una primera amb diverses sessions informatives a comerciants de: Piera, Capellades, Santa Margarida de Montbui i Calaf. La segona part consistirà a oferir assessorament individualitzat a 15 comerciants que hagin assistit als espais de formació. Comptaran amb dues hores d’avaluació del comerç i de detecció de l’estratègia més adient, i dues hores més de planificació i de suport tècnic. L’objectiu és obtenir un Pla Estratègic de Desenvolupament Digital del seu negoci, amb un calendari i accions a desenvolupar específics per a cadascun. Des del Consell es vol\nEl vicepresident primer i titular de l’àrea de Promoció Econòmica, Infraestructures i Comerç del Consell Comarcal, Jordi Cuadras, ha explicat que es treballarà per assegurar la pervivència i actualització del comerç de proximitat que forma part del teixit estructural dels municipis.


Ingressa a la presó per una vintena d'assalts a ancianes a Lleida\nUn home de 49 anys que assaltava dones que venien de comprar per robar-los la cartera o diners || Esperava les víctimes en zones properes a supermercats\nEl jutjat de guàrdia de Lleida va decretar dissabte l’ingrés a la presó d’un veí de Lleida de 49 anys acusat d’una vintena de furts i assalts violents a padrines amb la intenció de robar-los quan entraven al portal dels seus habitatges. Segons van informar ahir els Mossos d’Esquadra, aquest individu va ser arrestat dijous passat com a presumpte autor d’un robatori amb violència i intimidació i dos furts. Els fets van tenir lloc a finals del mes de setembre, quan l’home va aprofitar que una dona d’edat avançada entrava al portal de casa, al carrer Cardenal Cisneros, al barri de la Mariola. En aquell moment, va estirar el carret d’anar a comprar que portava la víctima, a qui va doblegar els canells, i va aconseguir prendre-li la cartera amb la documentació, targetes de crèdit i diners en efectiu.\nUna vegada iniciada la investigació, els agents van poder relacionar aquest assalt amb dos furts més que s’havien denunciat en els últims dies amb el mateix modus operandi i que apuntaven a una persona que ja havia estat detinguda per robatoris similars el mes de novembre de l’any passat i el mes de febrer.\nEls Mossos li imputen quinze furts i cinc robatoris violents en diversos punts de la capital del Segrià\nSegons van informar els Mossos, aquest individu es mou pels barris centrals de Lleida i espera les possibles víctimes a prop de supermercats. Quan detecta una senyora d’edat avançada sola que va amb un carret o carregada amb bosses la segueix fins a l’entrada de casa. En aquell moment, les ajuda aguantant la porta però accedeix amb elles a l’interior de l’edifici i els roba la cartera o els diners. La majoria de les vegades el fet acaba en un furt però alguns acaben en robatori violent a l’agredir la víctima. Els agents imputen al detingut una quinzena de furts i cinc robatoris amb violència des de mitjans de l’any passat i alguns es van produir als carrers Seminari, Democràcia, Vallcalent o Corts Catalanes. Després de passar a disposició judicial dissabte passat, el jutge va decretar-ne l’ingrés a presó provisional.\nL’últim balanç de criminalitat, publicat pel ministeri de l’Interior, assenyala que les denúncies per robatoris amb violència i intimidació es van disparar un 49,6% en els sis primers mesos de l’any a Lleida ciutat, amb un total de 196 casos. En el conjunt de la província, es van registrar 229 denúncies per robatoris violents, un 33,9% més que l’any passat. El 2018, només un 11% dels detinguts van acabar ingressant a la presó.


La pau, la diversitat, la democràcia i la disbauxa centraran el carnaval de Barcelona d'enguany\nDel 27 de febrer al 5 de març Barcelona celebrarà el seu carnaval més pacifista, democràtic i participatiu. Tots els barris de la ciutat participaran en aquesta festa que s'engegarà dijous gras amb l'arribada del rei Carnestoltes a Nou Barris. També hi haurà la tradicional rua al barri de Sants, el dia 1 de març, i l'enterrament de la sardina el dimecres de cendra al Mercat del Clot.\nEl carnaval de Barcelona arriba aquest any més reivindicatiu que mai en una festa per la pau, la diversitat, la democràcia i la disbauxa. La celebració arriba en uns moments en què la situació internacional està marcada per l'amenaça de la guerra a l'Iraq. Ferran Mascarell, regidor de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona, ha insistit que aquest any Barcelona aposta per la pau. Nou Barris serà l'encarregat aquest any d'organitzar l'arribada del rei Carnestoltes el dijous gras. A més, hi haurà la tradicional rua el dia 1 de març, organitzada pel barri de Sants, i l'enterrament de la sardina el dimecres de cendra al Mercat del Clot. El grup Los Manolos són els autors de la rumba d'aquest any.


dBalears | 19 novembre 2017\nAlfonso Rodríguez amb el nou equip del PSIB calvianer.\nEl batle de Calvià, Alfonso Rodríguez, ha estat reelegit secretari general del PSIB calvianer en una assemblea que ha servit per renovar la direcció local del partit i per dibuixar els reptes de cara als mesos que vénen.\nEn aquest sentit, Rodríguez ha defensat que «necessitam més temps per seguir construint el Calvià que volem, més enllà del 2019». Per aconseguir-ho, el socialista s'ha marcat com a objectiu «créixer electoralment i demostrar a la ciutadania que si hi ha un partit de govern, sensat, que no fa experiments i que té un projecte de futur és el Partit Socialista».\nBon exemple d'això és que, tal com ha explicat Rodríguez, en dos anys «hem aconseguit quatre milions de l'Impost del Turisme Sostenible per Calvià, tendrem una nova escola d'adults, hem doblat el pressupost destinat a beques per estudiants, hem donat feina i formació a més de 170 joves a través de l'IFOC i tantes altres coses que ens queden per fer».\nSobre aquest balanç de gestió també s'ha pronunciat la secretària general de la Federació del PSIB de Mallorca, Mercedes Garrido, qui ha apostat per «estar orgullosos de ser socialistes» i per «ampliar la nostra majoria per seguir governant a Calvià, perquè es nota que torna a governar el Partit Socialista».\nA més a més, Garrido ha insistit en el fet que «tenim les idees, la gent i els valors per seguir governant i poder consolidar tots aquells projectes de canvi que estam posant en marxa des de les institucions».\nFinalment, també el secretari d'Ocupació del PSIB-PSOE i portaveu de la Comissió Executiva, Iago Negueruela, ha volgut deixar clar que «som el partit més creïble, perquè amb la nostra acció de govern estam demostrant que complim els nostres compromisos i a més tenim un projecte de futur a diferència del PP, que no representa cap alternativa».\nDe fet, Negueruela ha recordat que «enguany hem presentat el pressupost més social de la història però també el més social, mentre que el PP prefereix un pressupost petit, amb retallades que repercuteixin sobre la classe social i treballadora de les nostres illes».\nLa nova Comissió Executiva dels Socialistes de Calvià està formada per:\nSecretari General – Alfonso Rodríguez\nSecretari d'Organització – Juan Recasens\nSecretari de Política Municipal – Marcos Pecos\nSecretària de Comunicació i Xarxes – Marta de Teba\nSecretari de Mobilització i Administració – Xisco Guarí\nSecretària d'Igualtat – Marta López\nSecretari de Formació i Ocupació – David Gómez\nVocalies – Amir Alhasani


A l'altra banda: de març 2008\nNo tinc cap amic que estigui boig. "Cadascú amb els seus problemes psicològics", dic jo a vegades, i tot i que això vol dir una cosa diferent en cada ocasió, i molt sovint no vol dir res, dóna per sentat que no hi ha persones boges. Hi ha persones, senzillament. I salvi's qui pugui.\nAixò no va per l'home que vaig conèixer a la presó, és clar, el dia que vaig passar-m'hi.\nAquell sí que estava sonat. No hi tocava, i ho dic entre calfreds i molt d'apreci. La realitat era per a ell un misteri irressoluble. La gent que l'envoltava, coses que no podia copsar. Era fàcil adonar-se: se li veia als ulls, vermells, plens d'estàtica i soroll, mal connectats al cervell, llançant espurnes. A mi em fascinava imaginar-me el seu cervell allí, surant dintre el seu crani, aïllat de totes les coses, parlant un idioma estúpid, ple a vessar, potser, de milions de neurones enfollides, homenets que ni tant sols podien entendre's entre ells.\nEl tipus tenia un company de cel·la, així els hi costava la meitat pagar el lloguer. Vaig parlar amb ell del seu amic boig. Vaig preguntar-li com havia anat a parar allí. "Va matar a un donant-li cops amb una edició en tapes dures de El Quixot."\n"No siguis massa dur amb ell", va dir-me després, "jo mateix vaig carregar-me un tipus a cops de canonada... És clar que només pretenia deixar-lo inconscient."\n"La intenció és el que compta, no és així?"\nNo vaig molestar-me a fer-li entendre que allò no volia dir el que ell creia. Sentia un cert rebuig per aquell tipus, i volia centrar-me en el pirat del seu amic. Vaig informar-me, documentar-me abans d'escriure aquest post. En realitat, era tot un assassí en sèrie. Abans que l'enxampessin s'havia carregat sis persones a cops de llibre. Em va semblar curiòs que en una ocasió hagués usat El Petit Príncep, però aviat vaig desencantar-me: aquella vegada també s'havia valgut d'un munt de puntades de peu.\n"Un cop", em va dir el seu company de cel·la, "va carregar-se a un amb una edició de la trilogia del Senyor dels Anells en un sol volum. Va ser l'assassinat més net de tots: es va limitar a deixar caure el llibre sobre el cap de la víctima."\nAquell comentari sobre el Senyor dels Anells va ofendre'm, i vaig anar-me'n (que no escapar-me) de la presó. Mentre travessava el pati vaig trobar-me amb els ulls bogíssims de l'home sonat. Vaig preguntar-li com és que no estava en un manicomi. "Tant se val", em va dir ell.\n"Em tenen aquí per la seguretat de les persones", va dir-me. "Menys mal", vaig respondre jo, "no m'agradaria trobar-te en un carreró fosc a l'anar a llençar les escombraries".\nEll se'm va mirar. No hi havia tanta estàtica als seus ulls.\n"Entenc a què et refereixes", va fer.\nVolia haver usat aquest post per parlar de la crítica literària, o per fer un homenatge a l'Àdolf, que d'alguna manera va profetitzar tot això, però el que se m'ha ocorregut al final és pensar que potser les persones no són responsables dels seus actes. Ni les boges que colpegen amb llibres ni les malvades que ho fan amb canonades. I tots nosaltres, que no som ni bojos ni malvats, potser tampoc siguem responsables de totes les petites coses: de fer ara això i ara això altre, de ara prendre aquesta decisió i més tard fer aquest petit acte malèvol.\nEstem condicionats per nosaltres mateixos fins al punt de ser innocents.\nI menys mal de les presons.\nEnviat per l' Aleix a les 23:07 4 comentaris\nCamp Anècdotes excessives\nLliçons a cinquanta cèntims\nJo sabia que queixar-se molt donava els seus fruits. I quan totes les persones del món, afartades de mi, van donar-me l'esquena, només van quedar els genis que concedeixen desigs.\nSi et queixes prou sempre acaben escoltant-te, però és probable que no valgui la pena.\nTot va començar a anar malament quan va dir-me que ell, per la seva compta, només concedia un desig. Em vaig queixar que no fossin tres, com està clar que ha de ser, i ell va replicar que allò de concedir tres desigs ho feien els genis blaus, i que ell era un taronja tirant cap a vermell, i que si la seva mare, que era una gènia maragda, li havia fet prometre en el seu llit de mort que no seria com el blau del seu pare, no seria jo qui li fes trencar la promesa.\nAnava a queixar-me de nou, i a preguntar-li com dimonis sumava els colors, quan vaig decidir deixar-ho estar, influenciat sens dubte per la mirada que em va llançar i la manera en com va fer petar els nusos de les seves enormes mans.\nVaig decidir concentrar-me en el problema de tenir un sol desig.\nPrimer de tot vaig borrar de la llista el clàssic, el murri desig de demanar-li mil desitjos. Vaig suposar que una cosa així només la demanes quan estàs molt a bones, que si no queda clar que és prendre el pél. I no em va semblar sensat fer empipar el meu nou amic.\nVaig borrar el desig d'atraure sexualment (i de manera irressistible) totes les noies, pensant, més aviat enganyant-me, que els excessos mai són bons. Vaig borrar el desig de fer que aquella noia (sí, aquella) s'enamorès perdudament de mi, confiant, a la desesperada, que jo mateix podria enamorar-la per mèrits propis. Vaig borrar, amb un nus a l'estòmac i sense consol possible, el desig que el geni em fes bilionari. I vaig borrar el desig de saber-ho tot, alleugerit d'haver vençut la meva curiositat punyent, sospitant que, saber-ho tot, aviat et du a voler oblidar-ho.\nDesprés, mirant per sobre la meva espatlla, atent per si m'espiava algú, vaig tatxar de la llista els desigs filantròpics, sentint-me culpable però no prou com per a no fer-ho, i d'aquesta manera tan senzilla la humanitat es va quedar sense vacunes, pau o (el que és pitjor) una manera d'anar més ràpid que a la velocitat de la llum, la qual cosa la deixarà reclosa per sempre dins el Sistema Solar.\nUn cop acabats tots aquests dolorosos sacrificis, la meva fulla de llibreta encara tenia dos desigs pendents. I em sentia incapaç de decidir-me.\n"Què, em penses demanar alguna cosa?", va refunfunyar el geni.\n“Dóna’m un temps per decidir-me, d’acord?” vaig demanar-li, sentint la pressió que exercia sobre mi una tria tan trascendental.\nEl geni va dir "d'acord, doncs", i va desaparèixer.\nDes d’aleshores, és clar, ja no l’espero.\nTant de bo tingués anècdotes felices per explicar en aquest bloc.\nEnviat per l' Aleix a les 5:35 6 comentaris\nNo fa gaire vaig tenir una oportunitat extraordinària que molt poca gent té al llarg de la vida. Vaig conèixer l’home que posa les franges negres a la meva existència. O, més aviat, l’home que es suposava que les havia de posar.\nParlo del format panoràmic. Del conegut 16:9.\nMe’l vaig trobar en un bar i el vaig reconèixer de seguida, tot i que jo no l’havia vist mai. Diria que aquestes coses funcionen així: per instint. Cadascú reconeix el seu “encarregat de les barres negres”, que és el nom oficial del càrrec. Per a més indicacions, a més, el meu duia dos rectangles de cartró negre a sobre.\nVaig apropar-m’hi, completament il·lusionat.\n“Vostè és el que se suposa que ha de posar-me les barres, oi?”\nVaig dir-ho sense retret, ho prometo. Però ell em va contestar: “Que potser vens a queixar-te?”\nDe seguida vaig veure que l’home estava begut. Tenia la mirada aquosa i la cara vermella, i estava repenjat sobre una muntanya d'ampolles. Se’m va caure l’entusiasme als peus. De fet, vaig sentir-me profundament defraudat.\nJo, que no m’enfado mai, vaig enfadar-me de sobte.\n“Què si vinc a queixar-me? És clar que vinc a queixar-me! Tota una vida passant de tot, maleït sigui! I, mentrestant, jo he hagut de passar els moments trascendents de la meva vida amb el format 4:3 en que miro normalment! Els moments de cinema que he viscut els volia en format de cinema. Com tothom, què carai!\n"Moments de cinema!", va exclamar ell. "No em facis riure! Abans d'aquesta puta merda de feina jo era director. Em deia William Seiter, i el que feia sí que era cine. I després, apa, aquí, a posar les franges negres del format panoràmic en la teva miseria de vida!\nIndignat per aquelles paraules (i la situació en sí), vaig intentar interrompre'l, però ell no em va deixar. Va seguir protestant:\n"Sense heroisme ni tragèdia! Que ni tan sols s'ha mort mai ningú que coneguessis, i tens vint-i-un anys, per l'amor de Déu!"\nJo no podia creure el que sentia. "Ui, perdona", vaig dir. "Ja miraré de carregar-me algú pels propers dies! Seràs incompetent... Hi ha hagut moments importants per a mi! Alguns depriments. D'altres tendres o feliços. Podries haver posat les franges aleshores. La primera vegada que vaig... estar amb una noia. Podries haver posat el format panoràmic, aleshores."\nEll em va mirar cruelment. Jo vaig enrojolar-me. "He de recordar-te", va dir, "com va anar? Perquè jo ho estava veient, i t'asseguro que no hagués posat barres a allò".\nVaig pensar que aquell tipus no entenia res. Que s'havia equivocat de feina. Vaig tranquilitzar-me, i vaig deixar de cridar.\n"Saps?", vaig dir-li, "viure sense format panoràmic tampoc és tan dolent. Et fa la vida menys màgica, però així almenys no creus en vampirs. I potser, fins i tot, així (més crua i directa), tingui més encant."\nDesprés vaig anar-me'n del bar aquell, sorprès que no hi hagués res més a dir. El tipus era un "encarregat de les barres negres" desastròs, però va estar bé conèixer-lo. No només per escriure aquí sobre ell. Penso, ara que proliferen les pantalles i els televisors panoràmics, que aviat no seran necessàries les franges negres. I no les trobaré a faltar.\nEnviat per l' Aleix a les 4:43 4 comentaris\nAmb una cullereta de cafè\nAra no sé on vaig escoltar-ho, però va ser no fa gaire. Una d'aquelles notícies que crida l'atenció. Un tipus havia contractat un dels serveis pioners en seguretat de què últimament es parla, allò d'un sistema que llegeix l'iris de l'ull de l'usuari com a mecanisme per obrir la porta d'entrada a casa seva. Suposo que el principal avantatge és que així no perds les claus. Els inconvenients... bé, és fàcil imaginar-se'ls. A l'home sobre el qual girava la notícia l'havien aturat uns lladres en el pàrking del seu lloc de treball, quan sortia de la feina, i (segurament perquè no els hi semblava gaire còmode haver d'arrossegar-lo amb ells) li havien fet saltar un ull. Desprès, tenint la deferència de no matar-lo, l'havien deixat lligat i amordassat en el mateix cotxe, i ells s'havien anat, globus ocular en mà, a saquejar el domicili. A l'home no l'havien trobat fins a l'inici de la següent jornada laboral, i aleshores ja no es sabia res ni dels lladres ni dels béns robats.\nEl quid de la notícia, però, no estava en la crueltat de fer saltar ulls sinó en la reacció que havia tingut la víctima: havia denunciat l'empresa de seguretat per no haver-lo fet adonar de les més que probables conseqüències que tenia contractar el seu innovador servei.\nEm sembla que el jutge va donar-li a triar a l'home entre que li implantessin un ull biònic o que l'empresa acusada li donés diners per un valor del que li havia estat robat, i que el tipus havia triat els diners i el jutge havia exclamat "ahà! t'he pillat!", i que després d'allò l'havia deixat sense una cosa ni l'altra... però també és molt possible que això últim ho hagi somiat.\nLa raó per la qual explico aquí tot plegat és perquè va dur-me a parlar amb el meu dentista mentre m'extreia el queixal del seny, un home amb un pegat en un ull ("parche" per als amics) amb qui jo, en realitat, no havia arribat a parlar mai.\nRecordo bé el diàleg, potser perquè va tenir lloc divendres passat mateix. Vaig preguntar-li com havia perdut l'ull, i ell em va dir que oblidant on l'havia deixat l'última vegada. Vaig preguntar-li que com es veia a través d'un sol ull i ell em va respondre que igual que en el Metal Gear Solid 3 quan el Naked Snake perd l'ull. Vaig preguntar-li si el Metal Gear Solid 3 era un dels millors jocs de la història o no i ell em va dir que sí, que ho era. Vaig preguntar-li si trobava a faltar la percepció espacial i ell em va dir que més aviat la simetria que s'ofereix als que et miren.\nVaig preguntar-li que què es sentia al perdre un ull i ell em va respondre "molta estima per l'altre".\nDesprés l'anestèsia local va fer el seu efecte i només vaig poder fer balbuceigs ("eeeeeeeehhhh...!") fins que l'home es va cansar i em va tapar la boca amb una mà, vigilant no tapar-me també el nas. Em va deixar tancat en el meu propi silenci. I tot i que en el primer moment vaig limitar-me a reflexionar que ja sabia per què mai havia parlat amb el dentista aquell, els meus pensaments aviat van girar sobre el darrer que havia dit.\nRealment, n'hi ha per estimar-se els ulls. I està clar que són molt fràgils. Un dia vaig somiar que trepitjava un munt de globus oculars, i se m'aixafaven entre els dits com si fossin grans de raïm. La por a quedar-se cec, a perdre les febles connexions que matenim amb la realitat, potser és la meva por preferida després de la por a la mort.\nTindrà raó el Dumbledore, i estarà equivocat el Voldemort, i serà cert que en aquesta vida hi ha pitjors coses que morir?\nDe tota manera, però, i només per si de cas, jo he après a remenar el cafè utilitzant una forquilla.\nEnviat per l' Aleix a les 0:01 4 comentaris\nA la cinquena planta del que usualment s'anomena "edifici nou", a la Universitat de Barcelona, enmig de filòlegs i lingüistes, i aspirants a ser-ho i cansats de ser-ho, i tants tipus de persones com poden haver quan se'n reuneixen moltes, a la cinquena planta d'aquell edifici, dic, hi ha un laboratori.\nLes raons que van dur-m'hi a mi tenen poc d'extraordinàries. Normalment, un cop a l'any, el professor de lingüística, un home panxut i bromista d'accent andalús, hi du els seus alumnes de visita. Tot i que això suposa poc més que pujar quatre trams d'escales, l'experiència és rebuda amb excitació entre l'alumnat. "Visita" recorda a "excursió", i "excursió" ens fa pensar en temps feliços, que la nostalgia està feta de móns imaginaris i les experiències viscudes no compten per a res.\nJo vaig decidir que preferia llençar-me daltabaix de la finestra del quart pis abans que acompanyar-los al cinquè, però a fora plovia, la voluntat va flaquejar-me i vaig acabar arrossegat per la massa. Sovint, el suïcidi és un recurs que pinta millor sobre el paper.\nUna aura d'importància envolta ja fins i tot l'entrada a aquell món desconegut. En aquella ocasió, el professor va teclejar alguna cosa en un teclat alfanuméric, i la porta es va obrir, escoltant-se un soroll com de descompressió. Després ens vam adonar que havia estat el nostre propi sospir d'espectació, i que la porta s'havia obert perquè una dona vella sortia en aquell moment, i allò va limitar una mica tot l'efecte, però ja ens haviem quedat impressionats. A dins, les parets són blanques. El professor va entrar lentament, va anar fins a un penjador, i va posar-se una bata de laboratori.\nAixí, protegit de totes les substàncies químiques i núvols de fum tòxic que volguessin tacar-lo, s'assemblava molt a Déu, o això va dir un tipus, i el professor li va somriure displicent.\nDintre del laboratori, guiats per aquella mà sàvia, vam conèixer primer de tot el fonograma. Era un aparell en que un micròfon gravava la teva veu i després les ones acústiques es mostraven a la superfície d'una peixera. El professor va assenyalar el més gran de tots, un llobarro vermell, orgullòs, i va dir que es deia Max i que era molt valent (per no sé quina proesa que havia fet).\nDesprés estava l'aglutinador. Era una mena d'aparell en forma de dentadura postissa, que et posaves a la boca. "Et mostra la posició que pren la llengua quan articules un so", va explicar-nos. Nosaltres, és clar, no vam mostrar gaire interés. "Serveix per aprendre a parlar amb la boca plena", va dir, intentant-ho de nou. "Plena de pizza, per exemple?", va apuntar una dona d'una trentena, alumna com tots nosaltres. "Ehm... sí, sí", va respondre el professor. Després d'això tots vam interessar-nos molt més per l'aglutinador, i alguns van ser prou agosarats per encabir-se'l a la boca.\nUna mica contradit, el professor va deixar-se de petits aparells i va dirigir-se al que sens dubte més s'estimava. Era una cambra d'hiperfreqüència. Un entrava dins (habitacle cúbic de 2x2x2, vidre pol·limeritzat, revestiment de caoba, ja se sap: aquestes coses) i parlava, i l'aparell detectava la freqüència de cada so que el subjecte emetia.\nUn parell d'alumnes van entrar a la màquina. Aquest cop no va caldre que ningú mostrès indiferència, ni que tractessin incorrectament l'aparell aquell. El professor va derrumbar-se tot solet. Va posar-se a plorar, a vessar unes llàgrimes enormes. Va posar-se a repetir un cop i un altre "això és un laboratori, això és un laboratori!". I jo, que no m'ho esperava pas, vaig compadir-me. Sense poder-ho evitar, empàtic com mai, vaig apropar-me a ell i vaig posar-li una mà a l'espatlla.\nEll se'm va empassar en una abraçada trencada.\n"Això és física!", va exclamar, sanglotant-me sobre l'espatlla.\n"Sí, és clar, és clar", vaig dir jo, entendrit malgrat tot. Algunes noies se'l miraven amb aire maternal. Dos o tres nois em miraven horroritzats. Jo no ho estava menys. M'imaginava la vorera que hi havia davant la façana de l'edifici i em lamentava que en aquells moments no estiguessin desenganxant el meu cos amb un rasclet. Hagués estat força més anònim.\n"Els hertzis, els hertzis...", seguia plorant l'home enorme, "són una unitat complexa de física! Complexa. Molt complexa!"\n"Oh, i tant que sí", vaig fer jo dolçament, "són segons elevats a menys 1... Hi ha una magnitud més improbable que aquesta?"\n"Això, això!", va fer ell, pletòric, però ofegant-se en llàgrimes encara, "segons a la menys 1, segons a la menys 1... Més improbable, eh? Eh?"\nI tot d'una, bruscament, el professor recuperà el domini de si mateix. M'apartà d'una empenta, mormolà que allò li passava a vegades i es marxà. M'havia deixat xop de llàgrimes. Jo em vaig mirar unes noies mentre el somriure maternal se'ls tornava una expressió de fàstic i vaig lamentar haver volgut ajudar a aquell pobre home, sobretot si havia de ser a canvi que em prenguessin per gay, un equívoc que sempre té conseqüències punyeteres. Però bé, com a consol, almenys, em quedava saber per què l'havia ajudat. Saber que havia intentat ajudar-lo perquè havia comprès el seu mal. Perquè l'havia entès completament.\nMentre marxava jo també de la Universitat, content que les classes haguessin acabat abans aquell dia, vaig estar-me preguntant quina ciència devia haver intentat estudiar l'home abans de fer-se professor de lingüística, o si era que no havia gosat fer una d'aquelles carreres. Abans de sortir per la porta, però, vaig entrar a la recepció, vaig agafar un d'aquells formularis de suggerències per millorar la Universitat i vaig omplir-lo.\n"Més bates blanques al laboratori del cinquè pis, si us plau, i algun aparell que a més a més de produir so tingui llumetes, i alguns interruptors més".\nDesprés vaig anar-me'n cap a casa més tranquil i satisfet.\nEnviat per l' Aleix a les 4:03 3 comentaris\nSexe, alcohol i rock'n'roll\nAl final, el meu professor d'autoescola es va morir. Ningú no s'ho esperava. Dic "al final" perquè la gent mor al final, i és cert que això està molt bé, que és lleig deixar les coses a mitges.\nVan dir-me que li havia fallat l'armilla salvavides.\nJo no sabia res, d'allò que tots tenim una armilla salvavides sota la cadira en que ens asseiem. Almenys, no fins que no vaig llegir-ho en un bloc proper, benaurada informació suplementaria. I tot just quan no feia ni tres minuts que m'havia assabentat de l'existència d'aquells (com ho anomenaven?) "àngels de la guarda", va i el meu professor d'autoescola s'estavella contra un pas de zebra, travessa el parabrises, surt volant un munt de metres i aterra sobre el seu crani.\nDesprés em truquen i me n'assabenten, ves a saber per què.\nAixò va passar ahir mateix. Aquesta matinada m'ha trucat una noia que jo no coneixia, però que ella a mi sí (n'hi ha per avergonyir-me, certament) i m'ho ha explicat de nou. Tampoc em pregunteu el perquè d'aquest nou interès per informar-me. Estava trasbalsada, és cert, i no sé què m'ha dit que li han fet reconèixer el cadàver, però no pot haver dit justament això perquè hagués estat ridícul.\nM'ha confiat, però, que no és que al profe li fallés el salvavides ("ah... ja em costava de creure...") sinó que ell mateix se l'havia tret, l'havia llançat a les escombreries, o al mar, que és el seu propi medi, o no se sap gaire bé què n'havia fet, però que no el tenia amb ell, sota la cadira del cotxe, i que se sabia que se n'havia desfet voluntàriament. Això, òbviament, explica moltes coses (poca gent no sobreviu a un xoc amb un pas de zebra), però m'ha deixat amb la nova incògnita de per què algú faria l'estupidesa brutal de prescindir de l'armilla. "És més", li he dit a la noia per telèfon: "espera un moment". I després, és clar, he palpat sota el sofà en el que estava assegut, i he notat l'armilla, en la seva funda impermeable, i fins aleshores no he tornat a respirar tranquil.\n"Per què creus que devia fer alguna cosa així?" li he preguntat després, parlant com si conegués de tota una vida una noia que no coneixia de res.\nI ella ha sospirat dolçament i ha dit alguna cosa així com que era un gran home. Alguna cosa així com que era un "graaaaaan" "homeeeeee".\nMaleïts professors d'autoescola. Enteneu-me, acaba de morir: és una gran persona, però tot i així una cosa no treu l'altre i als professors d'autoescola algun ent sacríleg els hauria de maleïr. La seva perfecció, d'això n'estic segur, puja l'entropia còsmica que dóna gust, i després no hi ha qui mantingui l'equilibri, i per cada professor d'autoescola que es gradua en la selecta escola de professors d'autoescola, un home gris ha d'esdevindre un criminal terrible. Però són herois, això no pot negar-se, i saben de tot i són empàtics i tenen accès permanent a noies bufones.\nPotser quan estàs a la volta de tot has de desfer-te de l'armilla salvavides.\nHe penjat la noia, tot d'una, deixant-la a mitja explicació de les paraules d'amor senzilles i tendres que el professor solia dedicar-li, de cop i volta corprès per la idea que acabava de tenir. He abaixat la mà sota el sofà i he tocat l'armilla. L'he tret d'on era i m'he apropat amb ella a les escombraries.\nI de sobte m'he enrecordat del de sempre, carai, que té nassos com me n'oblido de vegades quan és tan fàcil de tenir-ho a la memòria i difícil treure-m'ho del cap: això d'estar enganxat a la vida. I que segurament és als professors d'autoescola i a les demès altes persones als que els hi pertoca desfer-se dels seus salvavides i tenir vides salvatges "que tinguin gràcia".\nA mi doneu-me totes les armilles salvavides que a la gent li vingui per rebutjar.\nDesprés m'he anat a dormir.\nMentre conduia sense carnet del menjador a l'habitació de casa meva, m'he enrecordat del que fa poc em va dir una companya de la Universitat sobre com devien ser les festes modernistes que organitzava Rossinyol. "Sexe, alcohol i rock'n'roll", va dir-me, i jo li vaig preguntar enriolat "i les drogues?" i ella em va respondre "què?", i jo vaig pensar aleshores que, bé, mira, és igual, així almenys la cosa rima.\nEnviat per l' Aleix a les 3:22 2 comentaris\nCamp Manlleus, Situacions grises i quotidianes\nDe viatge a Brasil\nQuan vaig acabar-me el Harry Potter, vaig tenir ganes de posar-me a plorar. No hi ha gaire maneres de fer front a una buidor com aquella. Suposo que he arribat a posar massa de mi en cada una de les lectures que he fet. Arribat a un punt, la meva pròpia vida sembla carent de sentit al costat de la vida (empaquetada i dolçament encarrilada) del Harry Potter i els seus amics. Fins i tot les desgràcies que pateixen semblen menys desgràcies.\nLa dimensió dels llibres es troba allunyada la distància justa.\nAmb la vaga sensació que aquesta colla de sentiments tenien alguna cosa de poc afavoridora, vaig mirar d'amagar-les a l'opinió pública. Dues setmanes després de no respondre al telèfon, però, i amb les peticions d'entrevistes acumulant-se al meu correu, vaig veure que contenir-se no era tan fàcil. Així que vaig recòrrer, és clar, a la solució de sempre.\nHi ha un tipus al que li pago vint euros perquè no expliqui els secrets que li confio.\nÉs un home simpàtic, bastant obert, almenys pel treball a què es dedica. I tampoc és que es guanyi molt. Jo li dono vint euros per guardar-me els secrets, l'Òscar Martorell li en dóna trenta perquè faci el mateix amb els seus, i la Irene (Irene Nosequè) li dóna dotze perquè converteixi en secrets alguns coneixements de domini públic com el punt d'ebullició de l'aigua. L'altre dia vaig assabentar-me, però, que l'Òscar li dona a vegades quinze euros de propina si el que fa deu dels secrets que jo li explico el converteix en rumor, però tampoc puc queixar-me, perquè jo vaig prometre-li al tipus que li doblaria el sou si convertia l'existència de la Irene en una endevinalla. Tot i així, ell això no ho farà mai, perquè al traïdor li agrada la Irene (murri!), i encara li desvela els misteris a preu de majorista, amb la qual cosa crec que jo sóc el més maltractat dels seus clients (com em fa notar l'Òscar, tot traient-me la llengua, cada cop que ens anem a sopar els quatre).\nL'altre dia, doncs, vaig quedar amb aquest traficant d'informació i vaig dir-li "quan vaig acabar-me el Harry Potter vaig tenir ganes de posar-me a plorar". Immediatament vaig sentir-me més alleugerit. Però l'home se'm va quedar mirant d'una manera curiosa. "Què?", vaig preguntar-li, ja sabeu, una mica cohibit.\n"I per què no vas plorar?", va preguntar-me ell.\nEra una bona pregunta. Sovint penso que una pregunta és bona només perquè no se m'ha ocorregut plantejar-me-la a mi. Vaig murmurar alguna cosa extranya ("no volia... no crec que estigués bé...") i després vaig topar amb la resposta: perquè no havia pogut!\nÒbviament, vaig indignar-me. Trobo que sóc una persona prou capaç de fer un bon plegat de coses. I ara resulta que ni vaig ser capaç de plorar a l'acabar el Harry Potter, ni amb el final del Metal Gear Solid 3, ni amb l'escena aquella de Blow que...\nDos dies després, per un recomanació desinteressada del traficant que va costar-me vint-i-cinc euros, estava a l'oftalmòleg. Sóc tan susceptible com qualsevol a la vergonya, així que anava d'incògnit. Vaig treure'm les ulleres de sol quan la metgessa va demanar-me que llegís les lletres d'una paret, però la gavardina me la vaig deixar posada. I quan, després d'un munt de proves, la dona m'estava receptant unes ulleres sense vidres, vaig exposar-li el meu problema.\n"Hum", vaig fer. "Últimament m'he adonat que no sóc capaç de plorar."\nElla va mirar-me amb la mirada desconfiada que es dirigeix als que apunten amb un arma l'hostatge que retenen. Vaig endolcir la meva mirada. Vaig endolcir-la més. Al final, la metgessa es va compadir i va demanar-me que li deixés veure els llagrimals. No he sabut valorar mai fins a quin punt són íntims o no els llagrimals d'una persona, però era una doctora, i no tinc recança a l'hora de lliurar-me en mans d'un expert. Sense gaires cerimònies, vaig engrapar-me els llagrimals i vaig mirar de llançar-los-hi a ella.\nNo comptava, però, amb que estan enganxats a la cara per uns fils diminuts. Els fils van arribar a tibar-se el màxim, i després les dues boletes vermelles van rebotar de nou cap a mi.\nLa dona va agafar-los abans que em xoquessin amb els ulls.\n"Els llagrimals estan enganxats a l'ànima de les persones", va dir-me ella amb un somriure, i jo no vaig saber interpretar si allò era un acudit, una divulgació científica o l'axioma fanàtic d'alguna religió, però com que tenia part de mi a les seves mans, vaig tornar-li el somriure, per si de cas.\nEls va examinar un moment, i va tornar-me'ls. "Estan bé", va dir-me.\nQuan tornava cap a casa, va semblar-me que era natural que tingués els llagrimals bé. Tampoc no és que no hagi plorat mai. Quan era petit, van pegar-me un cop de puny en una biblioteca i, un parell d'hores després, vaig desfer-me en llàgrimes. També, fa algun temps, vessava un munt de llàgrimes en estúpides baralles amb el meu germà o la meva mare.\nAl final vaig decidir-me per postular alguna teoria. Era aquesta: "només plores per tonteries, tu". I crec que és cert. Les raons trascendentals i els sentiments que em toquen fondo, ves per on, m'assequen els llagrimals. Quina bírria! I l'Òscar deia alguna cosa així com que no tinc sentiments.\nA l'arribar a casa, vaig trucar al tipus aquest que em guarda els secrets. Vaig quedar amb ell a un bar proper. Vaig donar-li vint euros. Vaig apropar la meva boca a la seva orella, mantenint una distància prudent, i vaig mirar, inquiet, a banda i banda, per si algú ens espiava.\n"M'agrada autocompadir-me", vaig murmurar.\nDesprés vaig anar-me'n a sopar amb aquest Òscar i aquesta Irene i, a hores d'ara, els quatre seguim sent bastant amics.\nEnviat per l' Aleix a les 20:36 4 comentaris


La exiliada, la negra, la puta, el caracol y la mística (periferias) - Teatre Barcelona\nMaria José Guisado\nQui posa en la teva boca les teves paraules? Per què ens estem cansant tant? Quant d’inútil és tot això? Comencen a gastar-se els nostres actes? Necessito ulls nous. Algú em pot dir quin és el meu drama? La llibertat és la presó més gran de totes les presons.\nTres autores i un autor escriuen aquesta història per a quatre dones i una cantant. Quatre dones descol·locades i incòmodes que ens explicaran els seus pensaments.\nUna cantant, creadora d’espais sonors, intervé en la història. Un ballarí escriu des del cos i dinamitzarà el físic. Una directora confecciona aquest vestit de retalls de vida, de pensaments, d’insomnis, de sentiments. Un univers femení i perifèric. Una presó femenina. Una presó d’or. Un equip femení i perifèric d’autèntic luxe.\nÉs important que existeixin espectacles experimentals de creació pròpia i, fins i tot, col·lectiva per trobar nous plantejaments teatrals i noves maneres d’exposar les inquietuds de la nostra societat. El perill d’aquest tipus d’exercici, però, és no aconseguir arribar de forma global a l’espectador que, al no tenir un arc narratiu per on caminar, pot perdre més fàcilment l’interès o quedar-se només amb certs fragments. La exiliada, la negra, la puta, el caracol y la mística té, més o menys, els mateixos problemes que el seu títol: és dispersa, massa ambiciosa, vol abastar molts temes i acaba per fer-se llarga. La intenció era bona i, d’entrada, tant l’escenografia com l’espai sonor formen un perfecte embolcall pel viatge emocional que se’ns promet. Malauradament, la majoria dels textos són insubstancials, avorrits, les seqüències de moviment esgotadorament repetitives i el mateix passa amb tot el seu simbolisme: ni impacta, ni emociona, ni fa pensar. És una llàstima, ja que les actrius són bones i la cantant té una gran veu. Però, veritablement, només un dels monòlegs (el que es fa fora de l’escenari) té prou nivell per estar a l’altura de les pretensions del muntatge. No és gens fàcil parlar de temes com els límits de la llibertat, el feminisme, la infelicitat, la pròpia identitat, l’exili o el racisme perquè són complexos i es corre el risc de caure en una divagació pseudofilosòfica de grans titulars i buidor de contingut. Es valora, almenys, l’intent i la valentia, en aquest cas. Tant de bo el resultat hagués estat més encertat.\nEl drama de no tenir drama\nParlar de grans temes -l'exili, el racisme, la llibertat, etc.- no vol dir fer-ho des de la transcendència, l'estranyesa i l'ampul·lositat. Això sovint espanta el públic actual, i el cert és que als deus minuts de començar aquesta obra de Teatro de lo Inestable molta gent està realment perplexa. Més tard es defineixen una mica més els personatges i les històries, però no és gairebé fins al final de tot que sorgeix algun text interessant (els que interpreta l'actriu María José Guisado) i unes idees que permeten connectar amb l'espectacle. La culpa de tot això potser resideix en que l'obra s'ha creat a partir de cinc autors, un director i un coreògraf, a part d'una cantant que va una mica per lliure. Sap greu que algunes troballes, com ara l'escenografia o alguns dels monòlegs ja citats, no formin per si sols un altre espectacle... potser menys pretensiós i més "de veritat". Un espectacle en el que potser no caldria un desgast tant gran per part de les quatre actrius però sí un intent d'esgarrapar més la pell de l'espectador, i no deixar-lo amb la mateixa sensació que tenia a l'entrar al teatre. Al final, l'única cosa que em quedarà del muntatge és una de les frases projectades, amb la que estic molt d'acord: "El drama es que no tenemos drama".\nNo la vaig poder veure a Barcelona i aprofitant que ha estat tres dies en el meu estimat Teatre de Ponent ( Granollers ) ahir vaig anar a veure aquesta obra. Els textos són de cinc autors diferents el que provoca que en tractar diferents llenguatges teatrals al principi em va descol·locar i reconec que em va costar connectar. A mesura que avança et va enganxant i va acabar per agradar-me i molt. L’escenografia i il·luminació fantàstica simulant una presó amb unes cordes a manera de barrots on les quatre actrius expressen uns desitjos totalment diferents al que realment són. Una exiliada que desitja l’amor d’un negre, una dona amb la vida còmoda i estable que vol ser puta, una que voldria quedar embarassada i no pot i una que s’arrossega com un caragol i que desitjaria ser au i volar a la llibertat. La interpretació tant de les quatre actrius com la cantant Elma Sambeat, magnífica. No se si es tornarà a representar però si així és, la recomano.


Diverses entitats s'uneixen a benefici de Noèlia que pateix una estranya malaltia – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nDiverses entitats s'uneixen a benefici…\nAquest dissabte, 9 de juny, tindrà lloc un acte benèfic a benefici de Noelia Camarillas Romero que pateix “Síndrome de Sanfilippo”. Es tracta d’una malaltia degenerativa, catalogada dins del grup de les rares, que suposa el conjunt de diverses malalties, afectant el sistema motor i cognitiu.\nL’objectiu d’aquesta jornada va ser la recaptació de fons per a la investigació i l’assaig de la citada malaltia. Per a l’ocasió es compta amb l’ajuda i el suport de l’Ajuntament de la localitat, sobretot del departament de Cultura, i d’un bon nombre de col·lectius i particulars que en assabentar-se d’aquest esdeveniment no han dubtat ni un moment en participar amb la causa.\nAl voltant de les 18.00 hores donarà el seu tret d’eixida a la Casa de Cultura. En primer lloc es realitzarà un acte de màgia amb junior & Senior. Seguidament, la Falla Gran Via del Sur oferirà uns playbacks. Durant el descans hi haurà una xicoteta rifa per als assistents. Després, el Centre Artístic Musical de Bétera serà l’encarregat d’amenitzar aquesta segona part. La banda de cornetes i tambors La Mare de Déu del Redemptor del barri la coma de Paterna serà qui tanque l’acte, on tampoc faltaran les sorpreses.\nEl preu de l’entrada és de 3 euros per als adults i 1 euro per a les xiquetes i xiquets de fins a 8 anys.\nEn aquesta efemèride també s’han bolcat un bon nombre de negocis com a col·laboradors.


L’Ajuntament de Pineda de Mar traslladarà l’aparcament de camions al polígon Mas Roger — Ajuntament de Pineda de Mar\nL’Ajuntament de Pineda de Mar traslladarà l’aparcament de camions al polígon Mas Roger\nL’Ajuntament de Pineda de Mar traslladarà l’aparcament de camions al polígon Mas Roger La voluntat és traslladar-lo a uns terreny del polígon industrial Mas Roger de 14.000 m². https://www.pinedademar.cat/el-municipi/noticies/770 https://www.pinedademar.cat/@@site-logo/escutajuntament.png\nLa voluntat és traslladar-lo a uns terreny del polígon industrial Mas Roger de 14.000 m².\nL’Ajuntament de Pineda de Mar canviarà la ubicació de l’actual aparcament de camions i autobusos situat entre els carrers Barcelona i de la Riera. L'objectiu que s’ha fixat l’equip de govern (PSC i ERC) és traslladar-lo provisionalment a una parcel·la del polígon industrial, a tocar amb l’entrada a l’autopista C-32, en espera d'obtenir un espai definitiu a la mateixa zona i deixar que sigui l'associació de transportistes la que el continuï gestionant. A l'espai actual del pàrquing, el consistori hi vol posar l'escola de circ i un nou aparcament de vehicles.\nL'aparcament de camions i autobusos que funciona des del 2001 a tocar de la riera de Pineda de Mar ha generat constants queixes de sorolls i fums tant dels veïns com dels clients de l'hotel que hi ha al davant. L'espai és un punt controvertit del qual fa temps que es demana el trasllat sense èxit. La situació, però, canviarà durant les properes setmanes ja que segons ha informat l'alcalde, Xavier Amor, l'objectiu és situar l’aparcament en un solar privat del polígon industrial Mas Roger. Un espai de 14.000 m² a tocar de l'autopista, lluny d'habitatges i de possibles problemes amb el veïnat. Amor avança que les negociacions per gestionar el nou espai es mantenen amb els actuals responsables de l'aparcament, l'associació de transportistes, que cobren una tarifa aproximada de 50 euros mensuals als seus socis perquè hi deixin el vehicle. El principal obstacle és que el cost de condicionar el nou pàrquing és d’uns 40.000 euros, però Amor assenyala que ja hi ha tres empreses interessades a posar els diners per aconseguir-ne la gestió.\nD'altra banda, el terreny del costat de la riera acollirà la vela de l'escola de circ perquè l'activitat de l'entitat El Circ Petit agafi embranzida després que el temporal de neu del març passat destrossés l'estructura que hi havia en la seva ubicació inicial, al camí de Can Martorell. A més, s'habilitarà un nou aparcament, però en aquest cas per a uns 200 cotxes.


Andorra exposa els avenços en economia circular a França\nLa ministra Sílvia Calvó s'ha reunit amb el màxim representant francès en aquest àmbit\n2 min. Andorra la Vella 11/10/2018 18:34\n651x366 La ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, Sílvia Calvó, i el diputat i president de l’Institut de l’economia circular de França, François-Michel Lambert, aquest dijous a l'Assemblea Nacional francesa a París. / GOVERN D'ANDORRA La ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, Sílvia Calvó, i el diputat i president de l’Institut de l’economia circular de França, François-Michel Lambert, aquest dijous a l'Assemblea Nacional francesa a París. / GOVERN D'ANDORRA\nAndorra ha exposat els esforços fets a Andorra en economia circular, i la ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, Sílvia Calvó, ha destacat les darreres dades de recollida selectiva que mostren un augment molt significatiu, del 46%, del reciclatge d’envasos.\nA més, han compartit les properes accions contemplades en el Pla Nacional de Residus, que estaran orientades a reduir els materials d’un sol ús en esdeveniments festius, culturals i esportius i en l’àmbit escolar, així com la gestió del paper als centres escolars, el foment de la reutilització i el reciclatge del tèxtil, i la millora de la gestió dels vehicles, pneumàtics i runa. Calvó s'ha reunit aquest dijous amb el diputat i president de l’Institut de l’economia circular de França, François-Michel Lambert. La reunió, en la qual també ha participat el director general de Medi Ambient i Sostenibilitat, Marc Rossell, ha tingut per objectiu establir relacions en l’àmbit de l’economia circular.


Fruit&Dolç: La nostra botiga en imatges\nEl nostre Fruit&Dolç\nEls bons perfums estan en flascons petits... o això diuen. Al nostre local creiem que és aquest flascó petit (però apanyat) amb aquest perfum únic (dolç i salat). Som una botiga coqueta i amb molt de color i sabor. Els nostres productes estan perfectament distribuïts i el més important és que tenim els nostres productes en les millors condicions. Vine a conèixer-nos personalment i "t'engacharàs" a aquesta olor tan agradable de les crispetes i les llaminadures. Descobreix com el nostre local pot albergar tanta il-lusió, màgia i felicitat. Aquí tens un avançament de com som, però caldrà veure'ns per acabar de endolcir-te...


El Bayern acaba patint per imposar-se a Colònia i el Wolfsburg empata a casa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Bayern acaba patint per imposar-se a Colònia i el Wolfsburg empata a casa\nefeberlín 20.03.2016 | 00:00\nEl Bayern de Munic va patir fins al final per imposar-se al camp del Colònia (0-1) i ampliar provisionalment el seu lideratge a la Bundesliga, ja que es troba a vuit punts del segon classificat, el Borussia de Dortmund, que avui a les 17.30 hores juga al camp de l'Augsburg.\nEl conjunt dirigit pel santpedorenc Pep Guardiola no va tenir un dia brillant i només va mostrar el seu nivell de joc habitual en els quinze primers minuts del duel, justament quan va arribar l'únic gol del duel, que va ser obra del polonès Robert Lewandowski. Tot seguit, els visitants es van dedicar a administrar l'avantatge, però al final van acabar patint davant uns locals que van arribar amb perill a la porteria d'un Neuer que va haver d'intervenir al darrer minut per salvar el seu equip.\nEmpat agònic del Wolfsburg\nEl Wolfsburg, el proper rival del Reial Madrid a la Lliga de Campions, manté la tònica irregular a la lliga i només va poder empatar a casa contra el modest Darmstadt (1-1). Sandro Wagner va avançar els visitants al minut 82 i Schürrle va empatar al temps de descompte.


El programa 'La rotonda' s'emet des del Consell General coincidint amb el Dia de la Infància — Consell General Principat d'Andorra\nSou a: Inici / ca / Notícies / El programa 'La rotonda' s'emet des del Consell General coincidint amb el Dia de la Infància\nEl programa, conduït per Rosa Alberch, ha començat amb una entrevista a la subsíndica general, Mònica Bonell, que ha afirmat que les institucions del país "escolten la veu dels joves". En aquest sentit, Bonell ha destacat la celebració anual del Consell General dels Joves, que permet que els estudiants emulin el treball parlamentari, i també que les seves inquietuds siguin escoltades i recollides tant pels grups parlamentaris com pel Govern.\nAixí mateix, la subsíndica general ha recordat que Andorra s'ha anat adherint als diferents tractats internacionals de protecció a la infància. El Consell General va ratificar la legislatura passada el Conveni del Consell d'Europa sobre la protecció dels infants contra l'explotació i l'abús sexual (Conveni de Lanzarote) després d'haver adoptat els últims anys les reformes penals necessàries.\nEl programa ha continuat amb una taula rodona, en la qual han participat Marta Alberch, directora d'Unicef Andorra; David Molina, de l'Equip Especialitzat de Protecció a la Infància del Ministeri de Salut, Afers Socials i Ocupació, i Joaquim Torredà, director de Formació Professional i Recursos Educatius del Ministeri d'Educació. Finalment, s'ha obert la participació a vuit joves d'entre 13 i 15 anys, membres de la Comissió de Premsa de l'Escola Andorrana de Segona Ensenyança d'Encamp.


Villa in Cala Tarida XIII Eivissa Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Villa in Cala Tarida XIII\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Villa in Cala Tarida XIII és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Cala Tarida. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Villa in Cala Tarida XIII és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb piscina privada, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD a cada habitació. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior, jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Villa in Cala Tarida XIII.


Club de lectura Can Rajoler: Més fotos amb l'Ana María Matute\nMés fotos amb l'Ana María Matute\nGràcies a la Consol i al Jordi us podem oferir més fotos de la trobada amb l'Ana María Matute...\nPublicat per clubdelecturacanrajoler a 12:10\nSón molt xules!!!! Gràcies als autor!\ndijous, 29 d’octubre de 2009 a les 15:20:00 CET\nMoltes gràcies per les fotos! Va ser un dia genial\ndivendres, 30 d’octubre de 2009 a les 22:05:00 CET\nQue maques, transmeten l'emoció i l'alegria de tots! En la de grup que hi ha a la portada estem tots guapíssims, que difícil això en una foto de grup!Cristina\ndilluns, 2 de novembre de 2009 a les 9:25:00 CET\ncom en tots els clubs de lectura, les dones guanyeu per golejada!!!\ndilluns, 9 de novembre de 2009 a les 14:22:00 CET\nQuin luxe, Jesús, trobar un comentari teu al bloc del club de lectura... En la propera escapada a les terres de l'Ebre no s'escapa la visita a la biblioteca de Tortosa!\ndilluns, 9 de novembre de 2009 a les 17:54:00 CET


QUE LES PEDRES ES TORNIN PA\nLa imatge de Jesús fent dejuni en el desert contrasta amb la que veurem dels cardenals al conclave vestits de vermell i asseguts en confortables cadires. Aquests també faran silenci per escoltar la Paraula de Déu però aquesta els arribarà amb les interferències de la porpra i la solemnitat. Invocaran l’Esperit Sant però hauran de triar ells.\nEl fet que Jesús vagi al desert per meditar indica que necessitava un temps de silenci, però també necessitava un ambient auster per escoltar la Paraula de Déu. Poc abans d’anar al desert Jesús experimentà la irrupció de la veu del cel en el bateig de Joan en el riu Jordà (Lc 3,21-22), dient que ell era «fill estimat». Aquella veu li rosegava en el seu interior. Per això el temptador (diable vol dir un de fora i no pas el seu pensament) comença qüestionant-li que sigui “fill de Déu” o millor, preguntant-li si en vol ésser.\nEl temptava dient: «Si ets fill de Déu digues que aquestes pedres es tornin pa». La temptació va a fons perquè és un dels grans mals de la nostra societat: voler viure com a privilegiats. Tot l’enrenou dels espies tant en la política, com en l’esport o en el mateix Vaticà és per obtenir privilegis: una informació privilegiada. Ja sabem com les gasten els que la tenen. Guarden el roc a la faixa i el tiren en el moment que poden fer més mal (polític o econòmic) a l’adversari.\nTambé viuen com a privilegiats els que han amassat diners que en comptes d’invertir-los donant treball a qui no en té, els amaguen sota terra o en els anomenats “paradisos fiscals”. És una altra manera d’ofendre Déu, per tant, pecat.\nLa postura cristiana (també els ateus diuen el mateix perquè és de sentit comú) és ésser transparent: no enganyar els altres ni amb l’espionatge ni amagant els diners.\nEns pot semblar que nosaltres estem lluny d’aquests espionatges i que tampoc no tenim fortunes per amagar, però també cerquem privilegis quan preguem que Déu “baixi i guareixi” un malalt que tenim a casa. Encara que sembli una pregària bonica no és cristiana i és pecat perquè, en comptes de posar-nos humilment davant Déu preguntant-li què hem de fer quan tenim aquestes situacions difícils, la nostra pregària inverteix els termes exigint-li a Déu mateix que ens faci un favor especial. Demanem un privilegi. Imaginem Déu com una mena de “superman” que baixa a arreglar allò que està espatllat i no escoltem pas el Déu de Jesús. Recordeu que, en el desert, Jesús respon al temptador que li importa més respondre a la paraula que surt de la boca de Déu. Amb altres paraules, Jesús es posa en situació d’escoltar en comptes d’instar que Déu li resolgui els problemes. Ens pot ajudar la contemplació d’aquella pregària que farà a Getsemaní dient aquelles memorables paraules: «Abba, Pare, tot t'és possible; aparta de mi aquesta copa. Però que no es faci el que jo vull, sinó el que tu vols» (Mc 14,36). Tampoc en la muntanya de les Oliveres Jesús no demana que les pedres es tornin pa sinó que accepta el que té, el que li toca, agraït de tot el que ha rebut, insistint que no vol que es faci la seva voluntat sinó la de Déu.


Veneçuela és un país en crisi permanent, tant política, humanitària, econòmica (una inflació insostenible) i social d'envergadura i, molt difícil de solucionar amb l'actual administració del qüestionat president Maduro. En efecte, Maduro va assumir el 10 de gener d'enguany presidència pel període 2019- 2025. Abans de la investidura com a president, el Grup de Lima desconeix el mandat de presidencial de Maduro i, el insta a no assumir com a president per considerar com il·legítima l'elecció presidencial de maig del 2018, exigint que se celebrin noves eleccions presidencials amb garanties polítiques a l'oposició d'aquesta nació. L'esmentada declaració del Grup de Lima no és subscrita pel govern de Mèxic. La UE i els EUA, tampoc reconeixen el govern veneçolà. Maduro aconsegueix el suport de dues grans potències, la República Popular de la Xina i la Rússia de Putin. Aquesta proto dictadura de Maduro és enfrontada internament per l'Assemblea Legislativa encapçalada pel president d'aquesta, el diputat Joan Guaidó, el qual s'auto proclama "president encarregat" de la nació. Guaidó ha fet cridats constants a mobilitzar-se social i políticament contra aquest il·legítim govern en aquests quatre mesos, incentivant la insubordinació civil i militar. Fins al moment, no ha tingut èxit. Segons analistes internacionals, mentre Maduro gaudeixi del suport de les Forces Armada d'aquest país, la seva permanència en el govern, està relativament assegurada.\nEl 30 d'abril i el seu devenir\nEls successos recents a la República Bolivariana de han acaparat l'interès mundial. A l'aguda crisi econòmica, política, social i humanitària que pateix la societat veneçolana en els últims anys se li afegeix la profunda polarització polític social entre partidaris del govern de Maduro i les forces polítiques d'oposició liderades per Juan Guaidó. El president de l'Assemblea Legislativa ha estat reconegut com a president per més de 50 països, va cridar el passat 30A a un aixecament cívic - militar contra el règim de Maduro com una part central del que l'oposició ha anomenat 'Operació Llibertat'. Aquest dimarts 30A el més rellevant de l'oposició va ser la llibertat de Leopoldo López, dirigent de l'organització política Voluntat Popular -partit integrant de l'alacaiguda Internacional Socialista, el mateix partit de Guaidó, empresonat i privat de llibertat des de fa uns 4 anys. López, després d'estar en present a la reduïda manifestació anti règim de Maduro, es reclou, primer a la residència de l'ambaixador de Xile per després traslladar-se a la residència de l'Ambaixador d'Espanya a Caracas amb la seva família. La sortida d'escena de López no és políticament ben avaluada en els cercles de l'oposició. La convocatòria a aquest anomenat quasi insurreccional per part de l'oposició va ser minoritària i per cert, no van aconseguir tenir al seu costat a les forces armades veneçolanes, llevat d'excepcions. La cúpula militar encapçalada pel seu màxim comandament, el general Vladimir Padrino es va mantenir recolzant el govern de Nicolás Maduro. Es podria assenyalar, que aquestes últimes accions de l'oposició han comptat amb un discret suport popular, ni tampoc d'adhesions militars significatives, malgrat les contínues crides del president encarregat, de desobeir al règim de Maduro.\nLectura política dels fets recents\nQuines són les claus polítiques d'aquests successos polítics del 30A?\nEn primer lloc, una oposició liderada pel diputat Guaidó que ha perdut força i convocatòria política, fracassant en la majoria del seu convocatòries, especialment aquesta última del 30ª.\nSegon, un govern, que si bé és cert manté les regnes administratives i de gestió governamental i, fins ara compta amb el suport de les forces armades, ha sortit danyat i debilitat.\nTercer, és el poble veneçolà el més danyat d'aquesta situació. El que pateix, el desproveïment, el que no té el poder de compra per als seus necessitats bàsiques, el que no és atès pel sistema de salut -a causa de les mancances de medicaments- i altres penúries pròpies d'una nació gairebé en "guerra" i desbastada socialment.\nQuart, són les forces armades dirigides pel Padrino, el qual també ostenta el càrrec de ministre de Defensa, les que han sortit enfortides d'aquesta conjuntura política. Michel Shifter, president de Diàleg Interamericà, assenyala en una columna titulada L'hora decisiva dels militars que: "Veneçuela pot estar avançant lentament cap a un escenari en el qual els militars es moguin cap a la presa del control total, sense Maduro, però no necessàriament d'acord amb els termes i el calendari (constitucionals) de Guaidó per a una transició "(veure www.latercera.cl , divendres, 3 de maig de 2019, pàg. 3).\nCinquè, Veneçuela s'ha convertit en una peça perillosa en el joc d'escacs de les grans potències, els EUA per una banda, Rússia i la Xina per l'altre. El tema de fons és la possessió dels immensos recursos petroliers i minerals que el país posseeix.\nSón nombrosos els indicis i rumors d'una possible intervenció militar nord-americana. Aquesta mesura compta amb la simpatia de diversos governs integrants de l'anomenat Grup de Lima, més encara, quan sectors importants de l'oposició veneçolana advoquen per una mesura de força per enderrocar el govern de Maduro -entre ells el mateix "president encarregat"- no permetent buscar una sortida política al conflicte, per més difícil que aquesta sigui. És per això, la importància que tenen els Organismes Internacionals com Nacions Unides, la Unió Europea, o bé la iniciativa dels governs de Mèxic i Uruguai de proposar mecanismes tendents a generar un diàleg immediat entre l'oposició i el govern de Maduro. A més el Grup de Contacte integrat per països llatinoamericans i europeus pot enfortir aquestes iniciatives de l'imprescindible diàleg polític entre les parts en conflicte, tendents a sufocar qualsevol intent d'una intervenció militar externa que comportarà a una guerra civil.\nUna sortida de força, militar i d'ocupació del territori veneçolà per forces armades no veneçolanes, seria enormement perjudicial per a les democràcies llatinoamericanes.


"Yo es tú", obra teatral de Paulina Tovo - PEN Català\nInici > Actualitat > Agenda > “Yo es tú”, obra teatral...\nObra de teatre documental amb una visió històrica de la realitat del refugi. Una obra participativa de Paulina Tovo que gira al voltant de l’odissea a la qual s’enfronten els refugiats que toquen a les portes d’Europa. La representació organitzada pel PEN Català amb motiu del Dia de les Persones Refugiades es farà dijous 14 a les 21:30h a Porta4 Teatre i serà gratuïta.\nYo es tú és una obra de teatre documental i participativa que convida a transcendir les identificacions personals per reavivar l’empatia i la cooperació. El públic s’endinsa literalment en la narrativa més confidencial de la intèrpret, que el 1980 va arribar a Dinamarca com a refugiada procedent de l’Argentina. Els relats en primera persona van acompanyats de fragments de documentals de la televisió danesa dels anys 1980 i 1981 sobre ella i la seva família. Aquests testimoniatges s’entreteixeixen amb els de persones encallades en campaments de refugiats grecs durant el 2016 i el 2017 mentre tramitaven la sol·licitud d’asil europeu.


Traductor›Traducció de textos›Traductor alemany\nLa traducció alemany - català i català - alemany és un dels molts serveis que oferim a la nostra agència de traducció.\nEstem especialitzats en la traducció i en la traducció jurada al i de l’alemany de tot tipus de textos científics, financers, jurídic i tècnics (àrees d’especialització). Gràcies al nostre servei de traducció jurada en alemany podreu certificar davant qualsevol entitat que la traducció presentada es correspon amb l’original.\nLes traduccions alemany-català i català-alemany passen per les dues fases essencials en tot tipus de traducció:\nEls nostres traductors d’alemany i català nadius, professionals avalats per una àmplia experiència, amb una àmplia formació acadèmica, tradueixen únicament a la seva llengua materna i només textos en els quals estan especialitzats. Tot això es du a terme amb l’ajuda de les darreres tecnologies en la traducció d’alemany, la qual cosa garanteix sempre els millors resultats.\nPer assegurar una total fluïdesa i la perfecció lingüística més gran possible, els treballs són revisats per la nostra agència. Per una tarifa addicional (generalment un terç del preu de la traducció) també oferim l’opció d’una revisió i correcció addicional realitzada per traductors o revisors nadius especialitzats en l’àrea en qüestió. Oferim servei de resum bilingüe per a textos en alemany i català dels quals no necessiteu una traducció completa.\nA Mondo Agit, una empresa internacional amb oficines a tot Europa, la nostra feina es regeix sempre pels nostres principis. Els nostres terminis de lliurament i els nostres preus, altament competitius, ens converteixen en la vostra millor opció. Feu la prova, si busqueu un traductor d’alemany, poseu-vos en contacte amb nosaltres.


0720 Green Valley\nLa programació dels Concerts de Vivers contínua en la seua setmana més activa, obrint el seu escenari en la nit de hui dijous a l’ska i el reggae fusionat amb l'electrònica més ballable.\nLidera el cartell del concert la banda valenciana Aspencat, que presentarà el seu nou disc Tot és ara, un punt d'inflexió en una carrera que va començar l'any 2005 i que els ha portat a arreplegar el testimoni de formacions com Obrint Pas, Orxata Sound System i La Gossa Sorda. Aspencat aconseguix barrejar sons del reggae, el drum´n´bass, el dubstep i l’ska, amb ritmes propis.\nAspencat donarà pas a Green Valley, que arriben amb el seu disc Ahora, en el qual col·laboren Morodo, Rapsusklei, Fyahbwoy, Movimiento Original, La Tifa i Tiano Bless. La banda, formada per músics catalans i bascos, és una de les reconegudes en l'escena reggae nacional i es caracteritzen pels seus temes plens d'energia i les seues lletres compromeses i reivindicatives.


Llibres per a lectors curiosos - Catalunya Ràdio\nLlibres per a lectors curiosos\nVince Vawter, Jennifer L. Holm i Michael Morpurgo signen tres històries aptes per a lector a partir de 10 anys\n29/12/2021 - 15.15 Actualitzat 29/12/2021 - 15.35\nCom a lectors evolucionem constantment i, a vegades, ens costa trobar el llibre idoni, però, quan ho aconseguim, és una de les millors sensacions que hi ha. A les recomanacions de la setmana del "Ciutat Maragda", la llibreria El cucut ens proposa tres novel·les magnífiques sobre superació, amistat i la importància de les emocions.\n"L'illa dels frarets", de Michael Morpurgo i il·lustracions de Benji Davies. Traducció de David Nel·lo (Editorial Bambú)\nMorpurgo és autor de més de cent novel·les, la majoria adreçades al públic infantil i juvenil.\nEl vell Benjamin és un faroner que, una nit de tempesta, salva d'ofegar-se tots els passatgers d'un vaixell entre els quals hi ha l'Allen, un nen orfe de pare que queda impressionat per la valentia del faroner i, sobretot, per la seva modèstia.\nL'Allen sent un gran respecte per l'actitud tranquil·la, serena i altruista de Benjamin, fins al punt que li demana de passar un estiu amb ell cuidant el far.\nL'illa dels frarets és la història d'una amistat, d'un estil de vida, de la capacitat de mantenir uns valors i transmetre'ls, d'un nen que es convertirà en un adult exemplar.\n"El peix número 14", de Jennifer L. Holm i il·lustracions de Gustavo Roldán. Traducció de Marc Donat. (Viena editorial)\nRecordeu quan, de petits, us pregunten: què voldràs ser quan siguis gran? Gairebé mai tenim la resposta.\nL'Ellie viu entre artistes, però ella no hi encaixa. És massa pràctica, poc fantasiosa. Un fet totalment inesperat provoca que el seu avi, un cèlebre científic, es vegi obligat a anar a viure amb ella i els seus pares.\nGràcies a això, l'Ellie es coneixerà a si mateixa i descobrirà que cada persona té aptituds pròpies que, tot sovint, no coincideixen amb les dels nostres pares.\nPlena d'humor, aventures i reflexions sobre l'ètica dels descobriments científics, aquesta novel·la ens apropa a la ciència i la filosofia en parts iguals.\n"El noi del diari", de Vince Vawter. Traducció de Mireia Alegre (Editorial Bambú)\n"Una de les coses més dures de la vida és tenir paraules al cor i no poder pronunciar-les".\nAquestes són paraules de l'autor del llibre. Patia tartamudesa de petit i superar-ho va ser un procés llarg i difícil.\n"El noi del diari" és una novel·la en part autobiogràfica. Vince Vawter explica com va viure situacions molt difícils per causa del seu defecte i com, gràcies a una actitud d'acceptació i valentia, va aconseguir corregir-lo i dominar-lo.\nObres com aquesta fan possible que nenes i nens amb dificultats confiïn a superar el seu problema o bé aprendre a conviure-hi sense patir traumes.\n10 llibres que ens deixa el 2021


Josep Chapa Mingo: Poc actiu\nEfectivament aquesta és la descripció. Poc actiu ha estat el bloc al llarg d'aquest any. Per Sant Jordi, tanmateix, i per temps de Fira del Llibre, calia fer una entrada...\nLa paternitat i les tasques de direcció escolar hi tenen molt a vore. No deixe d'ecriure, tanmateix. I encara més, si cal: escric en pell viva i escric en el pou dels sentiments. "Al cap" fins que tot hi aflore en un ara i ací.\nCalia fer un esment a l'actualitat (vaig un poc a destemps) audiovisual, valenciana? Certament en aquest Boc he criticat la TVV en temps passats. Continuaria fent-ho ara però no és possible, no hi és. Ens l'han furtada. Canal 9 no va deixar mai de ser (la ràdio fou altra cosa, però tampoc tirarem coets) una possibilitat i mai no va anar més enllà. Des de la seua creació, governs de torn i direccions van voler que fóra allò que va ser, desficaci i mediocritat. Ara bé, fins i tot dins del caos hi penetra un raig de llum. I d'exepcions n'hi trobàrem: Medi Ambient, Trau la llengua, De temporada, Babalà... (de segur que me'n deixe algun).\nEra (i és) possible fer una televisió de qualitat, feta a casa, sense malbaratamentes, econòmica i creativa. En el pasat les gales castellanes a l'estil "noche de fiesta" i les "tòmboles" van fer escola (i els dinerets se n'anaren... panxacontents). I ha futur?\nEscric amb certa ira, o ràbia, o malenconia o... en clau valenciana simplement. Hi estem acostumats (no els valencians i valencianes sinó els valencianoparlants, vull dir). Doncs això, la possibilitat va acabar en res i al meu fill li han negat un audiovisual que li parle en la seua llengua. I ara què? Ara vorem...


Etimologia i termes relacionatsModifica\nFenòmens similars o anàlegs en altres païsosModifica\nDesprés de l'inici de l'exili forçat de l'aiatol·là Ruhollah Khomeini, expulsat d'Iran pel xa a 1964, els seus cada vegada més encesos sermons van ser objecte de contraban a aquest país, a través de cintes d'àudio o cassets (cassettes). Aquest fenomen acabaria augmentant la seva popularitat i contribuint, en part o indirectament, a l'enderrocament de l'antic monarca per la revolució islàmica de 1979. A causa de les restriccions imposades pel llavors nou règim teocràtic iranià, amb el pas dels anys es donaria dins del país un fenomen samizdat invers a l'anterior. Per exemple, es va arribar a publicar cladestinament la traducció farsi de la novel·la "Els versos satànics" (1988), de l'exiliat escriptor hindú Salman Rushdie (qui, poc abans de morir Khomeini a 1989, va ser condemnat a mort per aquest últim mitjançant una fàtua per haver suposadament blasfemat el profeta Mahoma).\nD'altra banda, en els Estats Units, després que Bell Labs (Bell Laboratories) canviés la seva llicència sobre el sistema operatiu UNIX, i fes restrictiva, la llista amb la font original (compilada en el llibre anomenat Lions book, que és com es coneix el Lions' Commentary on UNIX 6th Edition, with Source Code escrit per John Lions, de 1976) va haver de ser forçosament retirat del circuit comercial legal. No obstant això, les dades tècniques que contenia eren d'un valor tan gran, que les còpies pirates van seguir circulant durant diversos anys. L'acte de copiar el Lions book de vegades va ser jocosament denominat com una mena de variant occidental del fenomen samizdat soviètic (encara que, però, es tractava de dos fets molt diferents en realitat: d'una banda, la violació de drets d'autor en els EUA i de l'altra, la manca de llibertat d'expressió i de premsa a l'antiga URSS).\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Samizdat&oldid=30384139»\nDarrera modificació: 20 juny 2022 a les 19:24\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 juny 2022 a les 19:24.


3 min. Vielha e Mijaran 04/09/2020 12:29\nEl risc de rebrot de covid-19 torna a pujar amb força a l'Aran, que en dos dies ha passat d'un risc baix a un risc alt. Concretament, en les darreres 24 hores ha passat de 102,1 a 214,19. El que també puja amb força és la velocitat de reproducció de la malaltia, que és el paràmetre que indica a quantes persones pot infectar un malalt de covid-19 (l'ideal és que estigui per sota d'1). A l'Aran, però, en les últimes hores ha pujat d'1,36 a 2,21. Pel que fa a les hospitalitzacions, en les darreres hores a l'Espitau Val d'Aran s'ha passat de dos a un ingressat.