Màster en Edició | UPF-BSM\n12:30h, Edifici Balmes\nEl Màster en Edició és un programa professionalitzador que compta amb el suport incondicional de les principals institucions i empreses del sector. Faràs un recorregut detallat pel funcionament de l'edició i del sector editorial i adquiriràs un coneixement pràctic i en profunditat sobre la indústria del llibre.\n20 Juny, 2023\n07 Juliol, 2023\nDimarts, dimecres i dijous, de 18:00 a 21:00 h. Determinats tallers s'imparteixen els dilluns.\nEl Màster en Edició és un curs 100 % professionalitzador i de reconegut prestigi internacional que ofereix un recorregut detallat pel funcionament del sector editorial, alhora que permet obtenir un coneixement pràctic i en profunditat sobre la indústria editorial, proporcionant estratègies necessàries per a la creació d'una empresa, o projecte editorial, o per treballar en empreses o institucions del món editorial.\nEl programa, impartit per un equip docent excepcional format únicament per influents professionals del món editorial, explora els diferents àmbits del sector, passant del general al concret: línies editorials (creació d'empresa, creació de catàleg), negociació i contractació (agències literàries, scouts, departament de foreign rights), funcionament de noves startups (market place, creació d'apps, comunicació), producció en diferents suports (paper, digital, audiollibre, app, pdf enriquit, etc.), distribució, promoció i màrqueting.\nDesprés de 25 anys des de la seva fundació, el Màster en Edició manté diferents acords de col·laboració amb les principals institucions i empreses del sector editorial, especialment a la ciutat de Barcelona, fet que consolida la projecció nacional i internacional del curs i en reforça l'enfocament, altament professional i orientat a la pràctica.\nEl Màster en Edició compta amb l'aval de la Universitat Pompeu Fabra, 1a universitat espanyola i 15a millor universitat del món (de les de menys de 50 anys d'història), segons el rànquing Times Higher Education. Al seu torn, la UPF Barcelona School of Management, compta amb l'acreditació EQUIS, el reconeixement de caràcter institucional més prestigiós per a les escoles de negocis a nivell global.\nVinculació amb les principals institucions i empreses del món editorial\nEl màster manté des dels seus inicis acords de col·laboració amb les principals institucions i empreses del sector de l'edició, cosa que consolida la seva projecció nacional i internacional i en reforça l'enfocament altament professional, centrat en les necessitats de les editorials.\nEquip docent format per professionals en actiu del sector editorial\nBeneficia't d'un equip docent excepcional format per professionals en actiu que estan en posicions rellevants dins el sector editorial, principalment a Barcelona.\nEl Màster de referència en el sector\n25 anys i 800 professionals avalen la seva llarga trajectòria i sòlida reputació. La majoria dels exalumnes actualment ocupen càrrecs importants en el sector editorial o han creat empreses que s'han consolidat en diversos països.\nUn Màster en sintonia amb la innovació editorial\nAquest màster aborda l'edició d'una forma pràctica i constantment actualitzada. Et familiaritzaràs amb els programes punters i d'última generació per a edició: tablets, audiollibres, PDA, smartphones, apps, e-readers...\nUna immersió completa en la indústria del llibre\nEl Màster duu a terme una intensa anàlisi pràctica de tots els oficis del llibre.\nUn accés directe a la professió\nUna gran majoria dels estudiants duu a terme pràctiques en les principals empreses del sector i un alt percentatge d'Alumni són ara professionals de referència.\nEl curs s'adreça a joves llicenciats o graduats que vulguin introduir-se en el sector editorial amb una base sòlida de coneixements i experiència, a joves professionals de l'edició que vulguin consolidar els seus coneixements sobre el sector, així com als professionals de l'edició que vulguin sistematitzar i actualitzar les seves competències en el món editorial.\nCelebració del 25 aniversari del Màster en Edició\nEl programa arriba al primer quart de segle havent impulsat més de 50 empreses del sector del llibre i alhora havent format a bona part dels professionals del sector editorial en llengua espanyola i catalana, així com nombrosos professionals europeus i d'arreu. Per commemorar l'aniversari, el màster va organitzar un acte institucional el passat octubre 2021:\nEl Màster en Edició compta amb unes eines:\nCentre Internacional de Estudios del Libro de Barcelona\nEl Màster en Edició ha creat, en col·laboració amb Google, un Diccionari d'Edició Anglès-Espanyol Espanyol-Anglès\nEl pla d'estudis ha estat dissenyat per un equip d'experts per oferir-te un recorregut detallat pel funcionament del sector editorial, alhora que et permet obtenir un coneixement pràctic i en profunditat sobre la indústria editorial. Descobreix-lo.\nIntroducció al sector editorial: el llibre entre negoci i cultura\nL'organigrama de l'empresa editorial\nLa trajectòria del manuscrit: de l'autor al lector\nContractació i compra de drets\nEl marc legal i els drets d'autor\nLa Llei de la propietat intel·lectual\nLa negociació dels drets d'autor\nLa compra de drets: paràmetres i estratègies\nEl contracte d'edició: clàusules i condicions\nEls drets de cessió: primaris, subsidiaris i altres modalitats de cessió\nLa gestió contractual dels drets digitals\nAgents literaris, scouts i venda de drets\nLes agències literàries\nL'agència com a empresa\nLa figura de l'agent literari\nEl contracte d'agència. El contracte d'autor\nLa venda de drets: negociació i estratègies\nDiferències culturals en la negociació\nContractació de drets i mercat\nCriteris per a la creació d'una línia editorial\nEl projecte editorial. Entre l'empresa i la cultura\nDel catàleg a la col·lecció i el llibre singular\nCriteris i pràctica de preselecció i lectura d'originals\nEl lector professional i els informes de lectura: de la valoració literària a la comercial\nLa lectura professional: criteris per a un editing\nLes línies editorials\nEdició literària. Ficció i no-ficció\nEdició comercial, mainstream i best seller\nEdició infantil i juvenil\nEdició de quiosc i packaging\nEdició digital i audiobooks (online i offline)\nAltres: còmic, bibliòfil, encàrrec...\nFormat digital, offline i online\nFormat audiollibre, offline i online\nLa programació editorial. La construcció d'un catàleg\nEl calendari editorial versus el calendari natural i les efemèrides\nEl calendari al servei dels processos contractuals i productius del llibre\nLa importància de la llengua castellana com a mercat\nEl mercat internacional: les traduccions\nEl mercat internacional: coedicions i packaging\nEdició d'originals: de l'original de l'autor en paper o format digital al llibre imprès\nL'editing: objectius i tècniques\nCorrecció ortotipogràfica. Tècniques de correcció\nRevisió de compaginades i proves d'impremta\nLa redacció de contracobertes i solapes\nTerminologia bibliològica i tipogràfica\nEl disseny tipogràfic\nLa lletra: tipus i cossos\nLa mesura dels cossos. La tipometria\nDisseny de la tripa. Proporcions\nDel llibre com a objecte estètic\nEl disseny de col·lecció i la imatge de marca del segell\nLa composició del text: la maqueta\nDisseny gràfic: habilitats bàsiques d'InDesign\nL'edició fora de l'editorial: els oficis externs (lectura, correcció, producció, maquetació i altres tasques de freelance)\nEl procés de producció en paper. La impressió directa\nEstructura i materials del llibre. L'anatomia del llibre: matèries papereres, carta de colors, tripa, plecs, cobertes\nCàlcul de costos de producció: escandalls\nLa figura del cap de producció\nTècniques d'impressió, enquadernació i manipulació\nImpressió tradicional (planxes i fotolits)\nCàlculs de paper. Tiratges, minves i defectuosos\nTipus d'enquadernació i acabats\nTecnologies digitals de l'edició\nL'edició digital. El llibre 2.0 i la tecnologia digital i la ciberseguretat\nGoogle i edició\nSuports i modalitats de lectura\nLa distribució editorial\nDistribuïdors, xarxes de distribució i logística\nEl canal de distribució: llibreria, quiosc, grans superfícies, subscripció, club, edicions especials\nLa rotació del llibre. Entrades i devolucions\nLa liquidació de vendes\nEstocs i emmagatzematge\nEl màrqueting editorial: funcionament i estratègies\nEl pla de màrqueting: estratègia i pla comercial\nCascada versus llançament global\nEl perill de l'efecte "galleda d'escombraries"\nPublicitat i marxandatgea\nIntroducció a la gestió econòmica de l'empresa. Especificitats de l'empresa editorial\nEstats financers. Balanç i compte de resultats\nPlans de viabilitat i pressupostos\nEstructura del balanç ideal i ràtios d'anàlisi patrimonial: solvència, endeutament i capitalització\nIngressos, despeses fixes i variables, resultats i repercussió en el preu del llibre\nLectura i anàlisi del compte d'explotació\nAnàlisi de la rendibilitat i autofinançament\nEl cap de premsa i el director de comunicació\nPublicitat i estratègies comercials i de comunicació\nEl concepte de sinergia i les relacions editorials amb els mèdia\nDe les faixes i els displays a les presentacions i rodes de premsa\nLa crítica i els mitjans de comunicació\nEl Màster inclou tres tallers de caràcter obligatori i dins de l'horari habitual:\nTaller pràctic d'anatomia del llibre, sobre la seva estructura i materials, en el qual es duen a terme exercicis pràctics i anàlisi de mostres\nTaller pràctic de creació d'una empresa editorial\nTaller pràctic de funcionament de les agències literàries\nD'altra banda, el Màster posa també a disposició dels participants, en un horari diferent de l'habitual, tres tallers optatius més:\nTaller pràctic de correcció ortotipogràfica: 2 ECTS\nTaller pràctic de disseny gràfic: InDesign: 2 ECTS\nTaller pràctic de finances per a no financers: 2 ECTS\nTotal tallers optatius: 6 ECTS\nMalgrat ser un complement formatiu bàsic, l'assistència no té en aquest cas un caràcter obligatori, i es requerirà un quòrum mínim de 15 participants perquè es duguin a terme les sessions.\nAl llarg del curs es poden oferir taules rodones amb professionals de màxim prestigi.\nGràcies a la seva col·laboració amb el Gremi d'Editors de Catalunya, el Màster en Edició ofereix als seus estudiants la possibilitat d'acudir a The London Book Fair i a la Frankfurter Buchmesse amb les mateixes condicions i bonificacions dels editors agremiats, sempre que les condicions sanitàries i les autoritats corresponents ho permetin. La visita es duu a terme sota el guiatge d'un prestigiós professional del sector.\nAmb caràcter obligatori, el Màster programa una visita guiada a la impremta ÍNDICE.\nEn qualsevol cas, aquestes sortides es duran a terme en una franja horària diferent de l'habitual per adaptar-se a l'horari de les empreses.\nEls idiomes del Màster son el castellà i el català. Algunes sessiones podran impartir-se en anglès.\nUn cop superat el programa, obtindràs l’e-Títol de Màster en Edició, expedit per la Universitat Pompeu Fabra.\nEl professorat del Màster en Edició està format per professionals en actiu del sector editorial amb llarga experiència. La seva visió de les matèries és eminentment pràctica i està adaptada a les novetats del sector editorial.\nEl Màster en Edició ofereix un recorregut detallat de la cadena de publicació del llibre a través de classes pràctiques, tallers d'especialització i el desenvolupament del Projecte Final de Màster.\nAl llarg del curs, el programa recorre els diferents àmbits del sector de l'edició, tant els més generals com els més concrets, proporcionant les estratègies necessàries per crear una empresa o un projecte editorial propi.\nEl sector parla del MEDI\nEl MEDI codirigeix el Forum Edita\nEl MEDI i el sector editorial\nAprèn amb professionals del sector editorial\nEl nostre equip docent està format per professionals del sector que transmeten als participants un coneixement adquirit al llarg d'anys d'experiència en el món editorial.\nEnfocament professional del curs\nLes sessions combinen el necessari coneixement teòric propi d'una universitat amb un enfocament eminentment pràctic que permet mostrar en profunditat els reptes i les dificultats amb què es troben diàriament els professionals de l'edició.\nEl Projecte Final de Màster connecta la teoria amb la pràctica\nEl Projecte Final de Màster que es desenvolupa al llarg del curs respon a un repte professional vinculat amb la realitat del món editorial. Amb l'ajuda d'un mentor, l'estudiant enllaçarà allò après a classe amb la pràctica professional de l'edició.\nBarcelona, capital internacional de l'edició en castellà i català\nL'estudiant viurà i treballarà a Barcelona, on podrà gaudir de tots els recursos que el màster i la ciutat posen a la seva disposició per aprendre i formar part del centre neuràlgic de l'edició en llengua castellana i catalana.\nGràcies a la complicitat de CEDRO, el Màster en Edició ofereix 3 distincions als millors projectes editorials de cada curs.\nEl Màster en Edició aplica un sistema d'avaluació continuada a través dels exercicis i exàmens corresponents a cada assignatura, el desenvolupament del Treball Final de Màster (TFM), i altres factors com l'assistència i l'aportació a l'aula.\nPer obtenir la titulació corresponent, és indispensable aprovar el TFM, l'assistència regular a classe (que serà d'un mínim del 80 %) i la superació dels exercicis pràctics i treballs obligatoris. Els professionals que els encarreguen, en cada cas, en marcaran les condicions de lliurament i elaboració.\nEn el Màster en Edició compartiràs aula a Barcelona amb alumnes de diferents procedències nacionals i internacionals, cosa que et permetrà créixer no només a nivell acadèmic, sinó també cultural i personal.\nEls participants del màster procedeixen de diferents àmbits acadèmics i àrees empresarials. Això contribueix a crear un esperit pluridisciplinar i col·laboratiu a l'aula, que resulta enriquidor per a tothom.\nEl Màster en Edició reuneix estudiants d'arreu del món amb un perfil molt heterogeni en el qual destaquen tres grans grups: acabats de graduar en Humanitats o Ciències Socials que tenen com a objectiu donar el salt de la universitat al món professional i entrar en el sector editorial; joves que ja estan treballant com a professionals en el sector editorial i que volen progressar en la seva carrera professional, i professionals independents o amb experiència acreditada en el sector editorial que volen ampliar els seus coneixements per emprendre i crear el seu propi segell editorial o agència literària.\nEstudis previs en Lletres (Humanitats, Llengües aplicades, Filosofia etc.)\nEn els més de 20 anys de vida del màster, dos de cada cinc dels nostres alumnes desenvolupen una carrera professional de prestigi en empreses editorials de màxim nivell internacional. La seva presència en càrrecs d'alta responsabilitat en les grans corporacions és elevada i reconeguda.\nUn de cada 10 alumnes crea la seva pròpia empresa en el sector editorial.\nLa xarxa d'Alumni del màster és extensa i internacional i propicia trobades i intercanvis professionals entre els antics alumnes del màster.\nCrear la teva pròpia empresa editorial\nSi tries l'opció de pagar per transferència bancària et demanarem que introdueixis el codi del programa. Per a aquest programa, el codi és el 1045.


El Camp Nou tindrà gairebé 30.000 afeccionats en el Barça-Reial Societat\nPublicat 09/08/2021 16:39CET\nEl Camp Nou tornarà a acollir aficionats a les seves graderies en un partit del FC Barcelona, per primera vegada des de l'arribada de la pandèmia de coronavirus, en poder disposar el club de gairebé 30.000 entrades per a l'estrena a la LaLiga Santander contra la Reial Societat, el 30 per cent de l'aforament del feu blaugrana.\nMalgrat les restriccions actuals de la pandèmia, encara present, l'estrena del Barça a LaLiga 2021/22 al Camp Nou, primer partit oficial sense Leo Messi després de la marxa del '10', se celebrarà contra la Reial Societat aquest diumenge amb aforament limitat de públic.\n"D'acord amb les normes dictades per les autoritats sanitàries, aquest aforament quedarà fixat en un 30 per cent de la capacitat de l'Estadi, que representa un total de 29.803 espectadors", va explicar el FC Barcelona en un comunicat.\nDisset mesos després, pràcticament any i mig, podrà tornar el públic al Camp Nou encara que sigui parcialment. Com a coincidència, l'últim partit amb públic va ser també un Barça-Reial Societat disputat el 7 de març de 2020.\n"En aquest primer partit de Lliga, el 85% del total de les entrades habilitades estaran destinades als socis amb abonament de l'estadi, mentre que el 15% restant estarà destinat a compromisos del club", va aportar l'entitat.\nCada sol·licitud per cada abonat podrà reunir un màxim de sis socis abonats, sempre que siguin de la mateixa zona de l'Estadi, i els menors de 14 anys sempre han d'assistir al partit en companyia d'un adult.\nSi una vegada tancat el termini fixat per enviar el formulari hi ha més demanda que les entrades disponibles, s'efectuarà un sorteig per determinar els socis de cada zona que podran disposar d'una entrada per a aquest primer partit de Lliga.\nPer facilitar el distanciament i restringir la mobilitat, la distribució del Camp Nou es dividirà en vuit blocs que disposaran d'uns accessos i portes d'entrada específiques, així com lavabos independents.\nAl llarg del partit, caldrà estar assegut a la localitat assignada sense poder canviar d'ubicació i no serà possible sortir per tornar a entrar al recinte. A l'interior del Camp Nou no es menjarà, i els assistents tindran l'obligació de fer ús de la mascareta, mantenir la distància de seguretat i seguir en tot moment les indicacions de mobilitat i les normes sanitàries.


Veredictes anteriors — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Premis literaris › Veredictes anteriors\n"Les quatre vides de l'oncle Antoine" de Xavier Aliaga és el Premi Ciutat de Tarragona Pin i Soler de novel·la. El Premi-beca de traducció Vidal Alcover és per a la traductora barcelonina Judit Romeu. El conte d'Amanda Bassa ha rebut el Premi de narrativa curta per internet Tinet. El Premi especial de guió de ficció radiofònica és per a la dramaturga i guionista Elisenda Guiu\nL'autor valencià Salvador Company s'endú el 25è Premi Ciutat de Tarragona Pin i Soler amb la novel·la "Sense fi"\nEl traductor Miquel Cabal Guarro s'endú el premi de traducció Vidal Alcover i Pau Berenguer el Tinet pel conte "Cosins llunyans". Mentre que el premi de novel·la Ciutat de Tarragona Pin i Soler, queda desert.


viatjar a la Patagònia: reportatge sobre els extrems de la regió terrestre - Excursionisme\nViatge a la Patagònia: reportatges sobre la regió final de la Terra de Chiles\nPer STEPHEN REGENOLD\nEls cims de granit es van espolsar a l'horitzó. Els núvols es van assolar a sobre. Va ser el mes de febrer a la regió de la Patagònia, al sud de Xile, i vaig estar en bicicleta de muntanya passant per la grandiositat del parc nacional Torres del Paine. La carretera es va corbar i va caure cap endavant, els meus companys de muntatge frenant mentre les rodes tallaven la grava. 'Mireu aquesta vista!' algú va cridar, el vent de la Patagònia va eixir, cancel·lant en un rugit ferotge qualsevol oportunitat de respondre.\nFamoses torres de granit del parc nacional de Torres del Paine\nDe totes maneres vaig quedar sense paraules. Va ser el primer dia d’un esdeveniment de resistència, la Wenger Patagonian Expedition Race, que id es va inscriure per competir per segon any consecutiu. Amb un equip de quatre persones, el nostre recorregut a continuació inclouria ciclisme, caiac i excursions per muntanya (una després de la següent) durant una setmana consecutiva.\nMés enllà de servir com l’aventura més boja de tota la meva vida, la Wenger Patagonian Race em va permetre durant els darrers dos anys veure una enorme extensió del famós desert de Chiles. De fet, he passat gairebé dos mesos de la meva vida a la regió, la majoria a l'aire lliure i m'he immers en terrenys tan salvatges que pocs humans mai veuran.\nA partir de la meva experiència a la cursa, ofereixo aquesta guia a la Patagònia xilena, un extrem de la Terra que té un lloc amb el paisatge i el clima que conviu. Emballeu la vostra millor jaqueta de pluja, sovint humida i ventosa al fons del món. Carrega el teu sentit d’aventura. La Patagònia és un dels últims planetes fantàstics. -Stephen Regenold\nPortage a Torres del Paine; foto de T.C. Worley\nFeu clic per fer una diapositiva completa de Wenger Patagonian Race\nPunta Arenas - Un viatge al desavantatge de la Patagònia comença sovint a aquesta ciutat, la capital de Chiles Magallanes i la regió de Antartica Chilena. És un centre per a viatges d’aventura al sud de la Patagònia, que inclou un aeroport, guies i outfitters, hostals, botigues de queviures i botigues d’engranatges. Vam volar cap a Punta Arenas des de Santiago - via Lima, via Nova York, via Minneapolis / St. Paul International, un recorregut de més de 20 hores, i va agafar un taxi a la plaça central de la ciutat. Els carrers de Puntas s’observen cap a l’estret de Magallanes, un pla blau grisenc d’aigua freda. És una ciutat acollidora, si una mica dormida, i una base perfecta per al vostre viatge a les zones naturals.\nEstret de Magallanes - Picture Lake Superior o una vasta badia canadenca. Però amb aigua salada i corrents forts. Ah, i pingüins també. L’estret de Magallanes és una gran i fosca via d’aigua que talla una immensa forma de V a través de la punta de l’Amèrica del Sud, proporcionant pas per a vaixells i nombroses oportunitats per al viatger aventurer. A les rodalies de Punta Arenas, podeu llogar caiac i fer excursions en vaixell, una de les més populars en direcció nord-est fins a l’illa de la Magdalena, on viuen i crien diminuts pingüins magallanes.\nDofins a l'estret de Magallanes; foto de T.C. Worley\nIlla Gran de Terra de l'Foc - A l’interior de l’estret de Punta Arenas, la màxima terra de l’arxipèlag de Tierra del Fuego, la “terra de foc”, es troba Isla Grande, i és un lloc salvatge i divers amb infinitat de planes seques al nord, boscos, platges, vasts pantans , glaceres i muntanyes a l'extrem sud, a 8.000 peus. A la cursa patagònica, vam recórrer més de 150 quilòmetres per camins de terra i vam fer una excursió cap a les muntanyes de Darwin. Probablement era el lloc més salvatge que he vist mai. La infraestructura del turisme a l’interior de les illes és escassa, tot i que la pesca de la truita (una de les millors del món) atrau més gent a l’interior. Al costat sud de l'illa, la ciutat d'Ushuaia, que es troba a l'Argentina, és una de les ciutats més al sud, un port important i un centre per a les visites per la zona.\nRancher on Terra de l'Foc; photo by T.C. Worley\nTorres de l'Paine National Park- Espires que cauen les mandíbules i llacs de muntanya blau mineral dominen els paisatges d’aquest famós parc, que es troba a uns 200 quilòmetres al nord de Punta Arenas. Per als visitants de la zona, Torres del Paine és imprescindible, i amb rutes de senderisme, mapes, guardabosques i allotjament, és també un dels més accessibles. La pura columna vertebral de la Cordillera del Paine, una cresta dentada de granit que fa saltar milers de peus a l’aire, és potser la peça més emblemàtica de la topografia de tota la Patagònia. El recorregut popular dels parcs W inclou un itinerari de diversos dies per anar a la base de la Cordillera, a les glaceres, a través dels rius de les aigües blanques i als campaments al costat de llacs de muntanya incontestables.\nPedaling Torres del Paine: Racers in Wenger Patagonian Expedition Race; foto de T.C. Worley\nFjordlands xilens La vorera oest desgavellada de la Patagònia xilena és un laberint sense fi de fiords. Vam fer caiac durant un dia èpic gairebé 50 quilòmetres per un immens fiord a l'oest de Puerto Natales, una ciutat que és un punt de partida per als viatgers que busquen provar aquestes icones característiques naturals. A la ciutat hi ha excursions amb pàdel i excursions en vaixell amb motor, inclosos creuers de diversos dies. Vetlleu per les balenes, les orques, els lleons marins i els dofins blaus i de color blau, mentre us dirigiu a la terra sense més enllà del port.\nprotectors de sobretensió per a vehicles rvs\nVaixells en un remot fiord a l'oest de Puerto Natales\nParc Nacional de Pali-Aike- Les vistes al desert, els ranxos i els cràters volcànics intensos que s’abocen de terres planes dominen al parc nacional de Pali-Aike i els voltants. Al nord-est a un parell d’hores en cotxe des de Punta Arenas, la zona de Pali-Aike sembla alguna cosa fora de Montana o Wyoming, però més buida i desolada que qualsevol lloc dels Estats Units. El vent raja aquí la sorra i la brutícia, les immenses ratxes de les latituds dels '40 rugents' que es disparen a la dura i seca regió. Un petit edifici a l’entrada de Pali-Aikes i les carreteres de terra desgastades condueixen a cràters i senders vagos, rarament recorreguts i poc coneguts.\ncontinua a la pàgina següent ...\nMaterial imprescindible per a la zona de canoa per a aigües limítrofes\nRevisió del kit de muntanya de gran resistència Patagonia: primer aspecte\nDispositiu d'ones cerebrals per a iPhone\nCom utilitzarien el calçat Chuck Norris?\nLa guia definitiva de regals a l'aire lliure\nRessenya d'arc ultra compost compost Hoyt Carbon RX-3: Una alegria de provar\nREI Per saltar el Black Friday, els empleats tenen un dia lliure\nRacks i estalvi d’estalvi d’espai per a trempadors de carretera\nPioners del Joc de Cap: La innovació diferencia BUFF de la resta\nTest de casc: Bern v. Nutcase\nLifeSaver Jerrycan Review: una solució d’aigua neta per al vostre camió\nCampió dur del timó sobre com fer front a les curses d'obstacles


3 ESO enquesta:\nQuin d’aquests actes trobes que és masclista?\nc) educar de diferent forma a una persona segons el seu sexe.\nÉs necessari el feminisme?\nUn home pot ser feminista?\nQuè faries si veus una parella pel carrer en la qual un dels individus tracta de forma violenta i brusca a l’altra persona?\nc) truco/busco la policia.\nQuins creus que són els motius que comporten a que un individu violi o tingui actituds sexuals forçades cap un altre persona?\nc) la víctima no té cap culpa.\nTrobes just els papers que ens fa assumir la societat per ser d’un gènere?\nb) no, tots som capaços de fer qualsevol activitat i que ens agradi qualsevol cosa independentment del nostre gènere.\nCreus que una persona d’esquerres no pot ser masclista i una de dretes ho és per les ideologies?


Carmelo Ortolà qüestiona “les formacions polítiques que tenen implantació a Catalunya i a Madrid, [i que] desembarquen a la Comunitat Valenciana” – Ràdio Pego\nCarmelo Ortolà qüestiona “les formacions polítiques que tenen implantació a Catalunya i a Madrid, [i que] desembarquen a la Comunitat Valenciana”\nEn un article d’opinió al setmanari Canfali Marina Alta el portaveu de Ciutadans de Pego reflexiona en el marc dels propers comicis autonòmics. Defensa la tasca dels partits independents i fa una crida per unir forces i tenir veu més enllà dels seus respectius pobles.\nEste cap de setmana el portaveu de Ciutadans de Pego i exalcalde del municipi, Carmelo Ortolà, publicava un article d’opinió al setmanari comarcal Canfali Marina Alta criticant la presència, cada vegada major de “formacions polítiques que tenen implantació a Catalunya i a Madrid, [i que] desembarquen a la Comunitat Valenciana”. Reflexiona l’independent després de comprovar, amb el repàs de la darrera publicació de Canfali Marina Alta de 2013, el nombrós grup de partits independents que hi ha a la comarca i de les seues dificultats de representació a les Corts o les Diputacions. I alhora, les múltiples notícies que es publiquen a premsa, ràdio i televisió al voltant de partits que volen implantar-se a terres valencianes de cara als comicis autonòmics.\nEs pregunta Ortolà quin són eixes persones i qui les envia. De fet, planteja: “No creuen vostés que és molt sospitós que, de colp, formacions polítiques que tenen implantació a Catalunya i a Madrid, desembarquen en la Comunitat Valenciana i vullguen salvar-nos?”. Denuncia el líder de Ciutadans de Pego que estes formacions “ara s’han donat compte que hi ha una gran quantitat de gent descontenta (millor dit, vots, perquè per a ells no compten més que els vots) i, com que a les següents eleccions encara n’hi hauran més, volen vore si els arrepleguen per a què “no es perden””\nDavant d’esta situació, advertix Carmelo Ortolà que la ciutadania ha d’obrir els ulls, “que ja està bé d’estar callats”. A rengló seguit l’exalcalde de Pego fa una fèrria defensa dels grups independents municipals. Argumenta que “Si hem tingut el que calia per a fer front en els municipis, també podem fer-ho a nivell autonòmic. Centrem-nos en “lo nostre”, centrem-nos en salvaguardar els interessos dels valencians sense influències externes. Centrem-nos en tindre un autogovern real i fort en la nostra terra, pròxim a cada una de les nostres comarques”.\nOrtolà fa una crida a què, tot i que està en procés, encara no s’ha materialitzat, els partits independents s’unisquen. Demana a la resta de partits independents que “fem valdre els valors democràtics i unifiquem totes aquelles opcions de centre polític que defensen els interessos de la seua terra. Unifiquem el centre polític valencià representat per ideologies ben arrelades als nostres pobles i ciutats, com a tota Europa i al món occidental des de fa moltes dècades. Unifiquem i integrem tant la democràcia cristiana com el liberalisme moderat; des del personalisme comunitari a, fins i tot, la socialdemocràcia més prudent. Perquè cal crear un conjunt prou coherent que mantinga la equidistància de l’esquerra i la dreta, cada volta més extremes”.\nConclou la seua crida d’unitat, assegurant que “ho podem fer nosaltres sols, des dels nostres pobles, unint-nos tots i fent els fonaments. Si no som capaços de traure’ns les castanyes del foc nosaltres, ningú ens ajudarà. És hora d’ajuntar-nos tots en un partit dels valencians i per als valencians”.\n← L’IES Enric Valor de Pego obri el període d’inscripció de les proves homologades per a l’obtenció del certificat bàsic (A2) d’anglés i francés\nEl Club Esportiu Els Carreters celebra 40 anys de tir a Pego →


Ajuntament de Tordera - Tordera celebra Sant Jordi amb una setmana plena d'activitats culturals i literàries\nTordera celebra Sant Jordi amb una setmana plena d'activitats culturals i literàries\nTordera comença dijous els diferents actes culturals i literaris en motiu de la Diada de Sant Jordi, el proper dilluns, 23 d'abril.\nD'una banda, el Cercle d'Història de Tordera presentarà dijous, 19 d'abril, a l'Esplai, el llibre "Tordera, història d'un poble. Vol. V". Juntament amb la presentació del llibre també es farà la xerrada "el bufador de Tordera", a càrrec del biòleg i professor Joan Carles Barrera.\nDijous també tindrà lloc l'acte de lliurament dels premis literaris Sant Jordi en les categories juvenil i adults. Durant l'acte, que es farà a les 19 h al Teatre Clavé, també es presentarà la nova edició dels Esguards, la publicació que recull els treballs guanyadors de l'edició 2017 dels premis Sant Jordi.\nPer altra banda, divendres els actes començaran a les 18 h a la Biblioteca, amb un taller familiar per a la creació de punts de llibre amb litografia. El taller està pensat per famílies amb nens majors de 8 anys i per assistir-hi cal apuntar-se prèviament a la Biblioteca.\nA les 20 h, a l'Esplai, el peridodista torderenc Albert Bassas, presentarà el seu llibre sobre l'ascens del CF Girona "Girona. Un equip, una afició i una ciutat de Primera".\nPrograma d'activitats de la Fira de Sant Jordi\nTambé divendres, a les 21 h, es farà la revetlla de Sant Jordi a les Biblioteca i consistirà en l'espectacle poètico-musical a càrrec de José Manuel Garzón (veu) i Jose Galiana (piano) "Cuando al corazón le da por cantar". Per assistir a aquest acte, atès que l'aforament és limitat, es demana recollir prèviament la invitació per la Biblioteca.\nPel que fa al cap de setmana, l'ACR Pere Cot, prepara la representació del musical "La Tetera", basat en la història de la Bella i la Bèstia. Les funcions tindran lloc tan dissabte com diumenge a les 18 h i les entrades es poden reservar al Teatre Clavé (7€). També dissabte, a les 21 h, la Coral de l'escola Brianxa oferirà un concert a l'Església de Tordera.\nDilluns, 23 d'abril, Diada de Sant Jordi, l'associació La Peixera, organitza la Fira de Sant Jordi a la plaça de l'Església. Durant tot el dia la plaça acollirà parades de llibres, roses i artesania i diverses activitats literàries i culturals. En el marc de la Fira també es farà a les 18.30 h el lliurament de premis literaris infantils Baron de Carlos.\nI ja per dijous, 26 d'abril a les 18 h, la biblioteca tancarà els actes de Sant Jordi amb l'Hora del Conte "El petit racó encantat de l'Enri", contes en petit format a càrrec d'Enri Perez i adreçats especialment per a nens i nenes a partir de 4 anys.\nEntitats i escoles per la seva banda, també organitzaran activitats de caràcter intern a l'entorn de la Diada de Sant Jordi, com el dinar de socis de l'Esplai, que es farà al Castell Medieval dissabte i també els lliuraments de premis i representacions de Sant Jordi que han organitzat les mateixes escoles.


Projecció de juny de l’Escola de Muntanya – Escola de Muntanya – Rocòdrom CMSC\n6 Juny 2011 by escolademuntanya\nProjecció de juny de l’Escola de Muntanya\nEl pròxim dijous 9 de juny, a les 21h, us convidem a veure On sight, com sempre al Bar Munt del CMSC, tot prenent quelcom. On sight és un concepte que s’interpreta en aquesta producció anglesa de 2008, juntament amb altres conceptes com rotpunkt, pink point, flash, etc.. per escaladors britànics, amb un toc d’humor molt british. Escaladors molt potents i referents dels 80, com ara Johnny Redhead, Jerry Moffat i Ron Fawcett diuen també la seva. Excel·lent imatge, magnífics angles del realitzador de la filmació per gaudir d’aquestes bones vies i en definitiva del concepte britànic de l’escalada, diferent d’altres llocs. Una filmació imprescindible…\nRecordeu que abans de la projecció farem el sorteig de la plaça per la “masterclass” amb l’Arno Ilgner al rocòdrom del club el pròxim 17 de juny. Per participar al sorteig consulteu més abaix d’aquest blog l’entrada sobre aquest event!!!\n← Berta Martín, campiona de la Copa d’Espanya d’escalada de dificultat 2011\nCurs de Tecnificació d’Alpinisme finalitzat →


El forat de la capa d'ozó decreix - CCMA\nEl forat de la capa d'ozó decreix\nLa "salut" de la capa d'ozó sembla que millora. El debilitament o forat que es genera anualment sobre el pol sud i l'Antàrtida és ara menor i no ha arribat a assolir els màxims registrats els anys 2000 i 2003. Tot i això, continua sent el tercer forat més gran de la història i, malgrat que s'obre una finestra a l'esperança, els esperts asseguren que no es poden extreure conclusions fins que no s'observi l'evolució de la capa durant almenys deu anys.\n23/10/2005 - 00.00 Actualitzat 23/10/2005 - 19.06\nLa mida, la profunditat i la persistència del forat de la capa d'ozó varien substancialment cada any en funció dels canvis de les condicions meteorològiques a l'estratosfera. Els últims mesuratges, realitzats entre finals del mes passat i principis d'octubre, han revelat que ara el forat és més petit. Exactament fa entre 20 i 23 milions de quilòmetres quadrats.\nAquesta mida és la tercera més gran de la història, després que el 2003 feia entre 25 i 28 milions de quilòmetres quadrats i el 2000, quan el debilitament va assolir la seva màxima intensitat, el forat arribés als 28,3. Malgrat aquestes bones dades, els experts del Departament d'Investigació Atmosfèrica i Medi Ambient de l'Organització Meteorològica Mundial demanen no extreure'n conclusions definitives.\nL'origen del forat de la capa d'ozó es troba en l'emissió a l'atmosfera de determinats productes químics que la danyen progressivament. Aquesta degradació és especialment preocupant, ja que la capa d'ozó protegeix el planeta dels raigs ultraviolats, capaços de causar càncer de pell o afeccions oculars, entre altres patologies.\nEl fet que la mida del forat hagi decrescut lleugerament s'interpreta com que les mesures adoptades pel Protocol de Mont-real, l'objectiu de les quals és restablir completament la capa cap al 2050, van ben encaminades. Aquest és el temps que es calcula que cal perquè els gasos que han originat el deteriormanet de la capa desapareixin de l'atmosfera, sempre que se'n redueixi el consum.\nAlerta pel canvi climàtic\nLa reducció del forat de la capa d'ozó és una molt bona notícia, però els científics alerten que això no garanteix la "salut" de l'atmosfera. I és que també està amenaçada per l'augment de l'efecte hivernacle i el conseqüent canvi climàtic.\nDurant el segle XX, la temperatura mitjana de la Terra ha pujat mig grau i s'espera que en els pròxims 100 anys pugi entre 1,4 i 5,8 graus més. L'efecte hivernacle es produeix per l'expulsió a l'atmosfera de gasos com el diòxid de carboni, emès per la crema de combustibles fòssils; els CFC, fruit d'aerosols i de determinats electrodomèstics; l'òxid de nitrogen, per l'ús de fertilitzants i la crema de biomassa, i el metà, emès pels remugadors i que també es troba en abocadors o arrossars.\nAquests gasos formen una pel·lícula que evita que part de la calor del Sol deixi l'atmosfera i torni a l'espai, la qual cosa fa augmentar la temperatura de la superfície terrestre.


Revista. Miquel Àngel Essomba (2005-2012) - Rosa Sensat\nRevista. Miquel Àngel Essomba (2005-2012)\nEducació pública avui: contra la mar de fons\nExdirector de Perspectiva Escolar\nL’educació està vivint una autèntica revolució silenciosa, fruit d’una mar de fons sorgida d’una altra revolució, la social, caracteritzada per un conservadorisme creixent en els valors i un liberalisme descontrolat en l’economia.\nLes causes caldrà buscar-les en el pèndol de la història, però allò que ens interessa aquí són els seus efectes, de fort impacte des d’una perspectiva d’educació pública, són les «cions», en marxa des de fa tres dècades: identificació de l’educació com un servei de compravenda; fragmentació del servei en cadenes juxtaposades de processos; externalització d’unitats del servei fora del sistema; privatització del servei en mans de capitals amb afany de lucre; competició entre els proveïdors del servei per captar els millors clients; segregació dels clients del servei en funció del seu capital econòmic, cultural i social; avaluació externa del servei en funció dels resultats dels clients, ajustats a estàndards predeterminats.\nTota mar de fons, però, quan esclata a la platja, va acompanyada d’una ressaca que procura contenir la naturalesa devastadora de les grans onades. Enfront dels impactes ultraliberals i ultraconservadors sorgeixen moviments alternatius que procuren restablir el valor públic de l’educació en la seva essència: és la resistència a perdre el caràcter emancipador de l’educació, i la seva contribució clau en la construcció d’una ciutadania democràtica i feliç. L’educació com a servei ja sabem que no aporta aquests beneficis, sinó populisme i infelicitat.\nExisteix, per tant, alternativa. La mar de fons liberal i conservadora, hegemònica a hores d’ara, troba obstacles per desplegar amb comoditat el seu projecte educatiu. Amb tot, allò que hem de preguntar-nos és com ha de ser exactament aquesta alternativa. Les generacions amb més experiència aposten per apuntalar l’escullera que representa el sistema públic d’educació en els termes que el coneixem fins ara: un sistema en mans dels poders públics a qui la ciutadania delega el futur dels més joves; un sistema generalitzat i estable que es dissenya des dels consensos. És la mirada institucional a l’educació pública.\nDes d’una altra banda, però, apareixen signes evidents d’una alternativa a l’alternativa. Les generacions que en aquests moments accedeixen a la vida adulta no se senten seduïdes per una contrarevolució que no s’ajusta als seus valors, necessitats ni expectatives. Davant d’una educació pública dissenyada des de la llunyania, reclamen proximitat i contextualització —res de models generalitzables i estables en una societat que, del canvi, no n’ha fet l’excepció sinó la norma—. Busquen en l’educació pública un caliu protector del seu sentit vital per arrecerar-se enmig d’un context social ferotge. Ja no confien que les administracions podran sostenir el valor públic educatiu i, atès que representen les generacions més preparades de la història, se senten amb capacitat per apropiar-se’n, comprometre-s’hi i lluitar per construir nius educatius de benestar. Són els trets identitaris d’una mirada comunitària de l’educació pública.\nLa dimensió comunitària de l’educació pública ha vingut per quedar-s’hi. Disposem de nombroses evidències, des de tots els angles de la comunitat educativa, que ens permeten afirmar-ho amb certa seguretat. En el darrer edubaròmetre de la Fundació Jaume Bofill d’abril 2018, dedicat a analitzar les opinions de les famílies sobre el sistema educatiu, observem com les famílies amb més capital cultural i social són les que més demanen educació pública, però no qualsevol educació pública. A banda de la titularitat, garant de laïcitat, equitat, diversitat i tantes altres coses, les generacions més joves volen una escola pública en què els valors centrals siguin la creativitat i l’esperit crític. Reclamen espais càlids de proximitat educativa. Indirectament, demanen una educació comunitària.\nMirem també quina tipologia de centres escolars públics de nova creació està apareixent. Tots ells responen a un factor comú: són centres que trenquen amb una concepció clàssica i estandarditzada del currículum, i aposten per unes metodologies de clara orientació emancipadora —els ambients, els projectes, la cooperació— i capacitadora en la ciutadania. I entren en tensió amb el sistema general quan, per donar solidesa al seu projecte educatiu, reclamen de l’autoritat educativa un tracte més comunitari que institucional: més capacitat per seleccionar el professorat, més autonomia de gestió dels recursos i dels espais, més competència per dissenyar el currículum de forma contextualitzada.\nEls ajuntaments també estan fent avenços en aquesta direcció. D’una banda trobem com alguns consistoris estan cedint locals o subvencionant iniciatives educatives comunitàries adreçades a la petita infància —són les llars de criança, amb una implantació creixent al conjunt del país—. D’altra banda, i per compensar la desinversió de l’autoritat educativa en la pública dels darrers anys, promouen inversions i iniciatives comunitàries tant en el dins com en el fora escola. Per si fos poc, la irrupció del paradigma de l’educació al llarg de la vida fa que proliferin les iniciatives municipals per generar accions comunitàries adreçades a persones adultes.\nSembla, doncs, que a la tensió entre educació liberal conservadora i educació pública, hi hem d’afegir una tensió inesperada, i interna, entre educació pública institucional i pública comunitària. Aquesta tensió deriva de l’alta intensitat i virulència d’aquest model liberal conservador, que erosiona les roques de la pública i hi obre escletxes profundes. Res pitjor per defensar el valor públic de l’educació que entretenir-se massa redefinint què vol dir educació pública avui, ja que el model hegemònic avança sense aturador.\nCal, i ben aviat, que tots els diversos grups que promouen l’educació pública facin esforços d’acostament i de reconstrucció compartida del sentit i la praxi d’aquest model. Els partidaris d’una educació pública institucional han de començar a reconèixer que la seva proposta queda curta per a una societat complexa com l’actual. L’enfocament institucional va néixer i desenvolupar-se en un moment en què la societat era més simple. Avui l’educació pública ja no ve definida per la titularitat: trobem a bastament escoles de titularitat privada amb un inequívoc sentit públic de l’educació, just al costat d’escoles de titularitat pública de vocació liberal conservadora. Tampoc la defineix el finançament: molts centres concertats fan una funció pública al seu territori que els centres públics no poden fer, alhora que molts centres públics cobren quotes i proposen activitats a costos elevats. I menys la defineix la gestió: un terç del temps que infants i joves passen als centres educatius durant l’ensenyament obligatori es gestiona des d’un model privat externalitzat de gestió.\nAlhora, els promotors d’una mirada comunitària a l’educació pública han de fer esforços notables per acceptar línies vermelles que distingeixen la seva proposta en tant que pública enfront d’un model liberal conservador. Cal que siguin conscients com la introducció de pràctiques pròpies d’aquest model que es rebutja pot desvirtuar el profund sentit públic de l’educació que defensen. Si no introduïm criteris objectivables per a la selecció i l’avaluació del professorat, difícilment podrem afirmar que comptem amb els millors en comptes dels més amics. Si establim activitats educatives dins o fora del currículum que exigeixin una forta despesa econòmica, estarem expulsant de facto sectors socials que no poden costejar-les. Si només perseguim l’autogestió del nostre centre, sense comptar amb una articulació més àmplia en xarxa amb la resta de centres de l’entorn, podem acabar consolidant un gueto excloent lluny de l’esperit públic en el qual creiem.\nUns i altres han de poder seure i dialogar, i trobar els elements comuns essencials que defineixen l’educació pública avui: una proposta de valors. Uns valors que formen part nuclear del projecte educatiu i curricular, però que també impregnen la gestió dels diferents recursos i el sistema de relacions que els membres de la comunitat educativa estableixen entre si. El temps passa de pressa i va a la contra: la mar de fons liberal conservadora és implacable. Aquest ha de ser l’autèntic pacte educatiu que el país necessita, una escullera capaç de provocar una ressaca prou forta perquè la platja de sorra fina de llibertat i igualtat en educació no quedi erosionada irremeiablement per sempre.


Arxius per categoria: 2n ESO\nPosted on 13 setembre 2015. Filed under 2n ESO, acció d'aula, gestió d'aula, IE Les Vinyes. Tagged seminari socràtic. Escriu un comentari!\nEn aquesta graella hi ha 15 idees relacionades amb les matemàtiques i amb el fet d'aprendre matemàtiques. Tria la que et sembli i explica perquè l'has triada.\nConèixer les percepcions que tenen els meus alumnes sobre les matemàtiques i les seves experiències personals com a aprenents de matemàtiques és important per mi. Per això, des de fa tres anys, enlloc d'iniciar el curs preguntant què saben, m'estimo més dedicar la primera sessió a preguntar "com ets" a classe de Matemàtiques. Així doncs, aquest curs els proposaré començar amb una conversa a partir d'aquestes 15 idees, falses en alguns casos, subjectives en d'altres...\nFaré servir una dinàmica d'aula similar al seminari socràtic. Posarem les cadires en rotllana, de manera que tothom vegi la cara de tothom, i jo em situaré fora. Els explicaré el kit de supervivència per dialogar a l'aula i faré de moderador mirant d'intervenir tan poc com sigui possible.\nPosted on 1 agost 2015. Filed under 2n ESO, acció d'aula, activitats, àlgebra, IE Les Vinyes. 1 comentari\nDesprés de motivar l'estudi de l'àlgebra, introduir l'ús del llenguatge matemàtic per parlar de quantitats desconegudes, i crear la necessitat de generalitzar i de manipular expressions algebraiques, ara investiguem noves generalitzacions de patrons visuals.\nEl primer patró l'he conduit jo, ara els toca a ells entomar-lo des de l'inici, i per això proporciono una guia que ajudi a ordenar les seves estratègies. Donat un patró visual, l'objectiu és trobar una expressió algebraica que a partir del pas (n) em doni el nombre d'objectes (quadrats, cubs, triangles, costats...).\n1. Com és el següent pas del patró? Dibuixa'l.\n4. Quina és l'expressió algebraica?\nAquestes preguntes guien el procés d'abstracció, i certament es de gran ajuda, però tinc la sensació que és convenient no forçar a seguir aquesta guia si no es vol, donat que cada alumnx té estratègies de resolució ben diferents.\nArribats aquí proposo alguns patrons concrets per tal d'incrementar la dificultat progressivament.\nO aquest per fer sortir la suma dels n primer nombres, que no es resol d'una manera gaire intuïtiva, però que és una bellíssima interpretació visual de la demostració numèrica.\nUna metodologia que també em sol funcionar és donar a tothom el mateix full de patrons, com el de la imatge, posar-nos en grups i demanar que completin la taula de respostes a la pissarra a mesura que van descobrint expressions algebraiques, cosa que posa de manifest l'aprenentatge i ajuda a crear un clima de treball maco.\n10/08/15. En Jordi Font m'envia un correu amb aquesta genial extensió:\nEs pot fer una darrera part en la sessió proposada. Donar l'expressió algebraica i que siguin ells els que generen el patró: se n'adonen que hi ha diversos patrons amb una mateixa expressió algebraica. A partir d'aquí, es pot intentar cercar quines característiques geomètriques compateixen tots els models geomètrics mostrats a classe.\nCrèdits: Abraham de la Fuente la idea primigènia. Fawn Nguyen la guia de l'alumnx i visualpatterns.org. Simon Greg el patró de ninots.\nPosted on 14 febrer 2015. Filed under 2n ESO, acció d'aula, àlgebra, aula, IE Les Vinyes, representació. Escriu un comentari!\nQuants quadrats hi ha al perímetre d'aquesta figura?\nArribats fins aquí s'indueix la necessitat d'usar un mètode, de generalitzar l'estratègia. Així doncs...\nSí, poden i surten diverses expressions algebraiques fruit de les diferents estratègies d'aprenentatge de cadascú.\nRevisem conjuntament les explicacions dels representants, i també podem assegurar-nos de que totes són correctes donat comprovant els casos n=6, 7, 8 i 43 de l'inici.\nArribats fins aquí, fixem la manipulació d'expressions algebraiques?\nPosted on 5 febrer 2015. Filed under 2n ESO, acció d'aula, àlgebra, gestió d'aula, IE Les Vinyes. Tagged àlgebra, llenguatge algebraic, màgia. 24 comentaris\nL'inici de l'àlgebra és possiblement el moment en que més alumnes desconnecten per sempre més de les matemàtiques, el salt d'abstracció per representar i operar amb quantitats desconegudes.\nUna proposta d'aula en tres passos.\nFarem el típic truc de màgia d'endevinar un número, però avui el més important no serà el truc, sinó entendre perquè funciona. Diuen que un bon mag no revela mai els seus trucs, però això no és màgia, són matemàtiques [somriuen].\nTothom té el número? Fulanito, quin número has triat? No t'he dit que no el diguessis a ningú fins al final!!?? Tria un altre! [somriuen]\nSom-hi. Al "número que heu triat" sumeu-li 4. El que us hagi donat ho multipliqueu per 3. Resteu 6. Dividiu entre 3. Resteu el "número que havíeu triat".\nL'efecte no és per tirar coets, la majoria ja coneixen aquests tipus de trucs. Fins aquí la màgia, però ara comença la part més interessant: les matemàtiques.\nDemano que es posin al meu lloc. Cadascú ha fet els seus càlculs, amb el "número que has triat", fàcil, però... i jo? Com ho he fet? Com he pogut fer càlculs amb tots els "números que ells han triat"? Els dic:\nNo sé quin número heu triat cadascú de vosaltres, i alhora són diferents. Què us sembla si al "el nombre que heu triat" li diem x?\nÉs la primera vegada que veuen el expressions algebraiques, els costa seguir alguns passos, però per qüestions procedimentals, en general ningú perd el fil del que estem fent, que és el que més m'interessa, perquè amb aquesta petita dinàmica (20 minuts) tan sols pretenc visualitzar la potència de l'àlgebra com a generalització de l'aritmètica, la possibilitat de realitzar infinits càlculs de cop, o dit d'una altra manera, operar amb quantitats desconegudes.\nCrèdits. Interpretació personal d'una idea de l'Anton Aubanell.\n30-8-15. Si ara tornés enrere representaria "el nombre que has triat" amb una capseta (◊) on està ficat el nombre.


S’apujarà a 130 km/h el límit de velocitat en trams d’autovies i autopistes | InfoCat, l'infomatiu digital de Catalunya i el Maresme\nPàgina d'inici > Maresme, Notícies\t> S’apujarà a 130 km/h el límit de velocitat en trams d’autovies i autopistes\nS’apujarà a 130 km/h el límit de velocitat en trams d’autovies i autopistes\n07/03/2013 Deixa un comentari Go to comments\nMADRID >> El límit de velocitat s’apujarà fins els 130 quilòmetres per hora en alguns trams d’autovies i autopistes. El màxim legal permès s’incrementarà sempre que es compleixin unes determinades condicions, com per exemple que històricament no s’hagin registrat accidents en aquesta part de la via.\nL’esborrany de l’avantprojecte del reial decret que modifica el Reglament General de Circulació contempla aquest augment de 10 quilòmetres per hora de la velocitat màxima en alguns trams d’autovies i autopistes i, alhora, la redueix a 90 quilòmetres per hora en les carreteres convencionals amb un voral d’1,5 metres. Actualment per aquestes vies s’hi pot circular a 100 km/h.\nPer a les carreteres convencionals de 6,5 metres d’amplada i amb línia contínua o discontínua pintada a terra, la velocitat màxima serà de 70 quilòmetres per hora, però sense aquesta línia pintada a terra serà de 50 km/h.\nNou anys de l’11-M a Madrid amb diferents homenatges i un record virtual Retards de mitja hora a la R1 de Rodalies pels efectes del temporal marítim


Libroid, una nova aplicació de llibre digital multimèdia - Observatori Beat\nPublicat el dimarts, d’octubre 19, 2010\nLibroid, una nova aplicació de llibre digital multimèdia\nJosep M. Vinyes, Libroid, llibre digital, multimèdia\nEl 30 de setembre es va presentar a la premsa Libroid, una nova aplicació de llibre digital multimèdia que vol ampliar el món de la lectura amb el potencial dels mèdia. Els llibres, que no tenen passa-pàgina sinó scroll (la posició en el text és indicada mitjançant percentatge), es poden llegir sense connexió a internet, però el seu potencial creix quan es disposa de connexió.\nSegons el seu inventor, Jürgen Neffe, Libroid és un llibre sense principi ni final, que s'omple amb informació complementària sobre la qual els lectors poden clicar si desitgen més detalls.\nL'aplicació permet llegir els llibres de dues maneres: en format vertical, és a dir a la manera "tradicional", i en format horitzontal; en aquest cas, la pantalla es divideix en tres seccions: el text al mig i les referències, il·lustracions, mapes, enllaços, llibres relacionats, etc, a cada costat.\nEl Libroid, a més, permet prendre notes i compartir informacions amb altres usuaris, mentre que l'autor sempre pot modificar i ampliar-ne el contingut. Libroid no permet imprimir els continguts. L'aplicació es vendrà a 7,99 euros a l'iTunes i és prevista la seva sortida a finals d'octubre. Més endavant Libroid estarà disponible en altres plataformes. A continuació us presentem un vídeo que mostra les característiques de Libroid.


Paneque diu que la no renovació del conveni amb Sarrià de Ter respon a temes "legals i competencials" > Ràdio Sarrià 87.6 F.M.\nLa primera tinent d'alcalde i regidora de seguretat de l'ajuntament de Girona, Sílvia Paneque, afirma que la no renovació del conveni per la prestació del servei de policia local de Girona amb Sarrià de Ter respon a temes "legals" i "competencials". Paneque recorda que era un acord polític de quan Sarrià es va segregar de Girona i a l'espera que Sarrià tingues el seu propi cos de policia, Girona aniria prestant aquest servei. La responsable de seguretat de l'Ajuntament de Girona, recorda que la competència de la seguretat als municipis és dels Mossos d'Esquadra i per tant "no era legal que continuéssim amb aquest servei". Segons Paneque, es va trucar i exposar la situació a l'ajuntament de Sarrià i avui s'ha fet una reunió amb l'alcalde i el regidor de seguretat de Sarrià, per detallar els motius i que "en cap cas era que no es volgués, sinó que no era possible amb la llei a la mà seguir prestant aquest servei" segons ha assegurat Paneque.\nPer la seva banda el primer tinent d'alcalde i regidor de seguretat de l'Ajuntament de Sarrià de Ter, Narcís Fajula, ha explicat que "Girona per motius legals s'ha vist obligat a trencar el conveni". Fajula ha apuntat que es parlarà com ja han anat fent amb altres municipis, com ara Sant Julià de Ramis. Segons el responsable de seguretat, Sarrià estudiarà altres modalitats per tenir una policia "més eficient i més optima", com ara un conveni o mancomunar el servei amb altres pobles.\nEls dos ajuntaments tenien un conveni establert des de la segregació de Sarrià que garantia la cobertura del servei de policia durant les nits, caps de setmana i el servei de grua al municipi sarrianenc.\nSarrià de Ter disposa d'un cos de policia municipal propi, format actualment per 4 agents (un sergent, un caporal i dos agents) però d'ençà que Sarrià de Ter va recuperar la seva independència tenia establert un conveni amb Girona, per a la prestació del servei de la policia local de Girona durant les hores que el cos de policia local no podia cobrir.\nSilvia Paneque, regidora Seguratat de l'Ajuntament de Girona (3,06 MB)\nNarcis Fajula, regidor de Seguretat Ciutadana de l'Ajuntament de Sarrià de Ter (3,34 MB)


Empresaula | INS Manolo Hugué\nEls alumnes del mòdul professional ‘Empresa a l’aula’, de segon curs de Gestió Administrativa, van participar a la trobada anual d’empreses simulades que es va celebrar a l’auditori AXA l’Illa Diagonal de Barcelona.\nVaren fer la presentació de les seves empreses simulades davant tot l’auditori ple de companys d’altres instituts vinguts de Catalunya, Castella-La Mancha, Illes Balears i Comunitat Valenciana.\nEn les tandes de networking varen concertar un volum d’operacions administratives de compravenda de productes que va resultar molt satisfactori per totes les empreses i que ara hauran de gestionar.\nVaren participar 48 centres, amb 150 empreses i gairebé 900 estudiants de diferents cicles formatius de grau mitjà i superior en el mòdul de simulació d’empresa. A més de les presentacions de cada una de les empreses, que es varen fer en català castellà o anglès, es varen celebrar dues tandes de networking per tal donar a conèixer diferents ofertes dels productes de les seves empreses i concretar operacions de compravenda.


Absolts els 12 CDR jutjats per encadenar-se a Tribunal de Justícia de Catalunya el 2018\nLa Secció 10 de l'Audiència de Barcelona ha absolt 12 manifestants dels CDR jutjats el 5 i 6 de febrer per encadenar-se a l'accés de Palau de Justícia el 23 de febrer de 2018, per la qual cosa se'ls acusava de desordres públics i desobediència.\nEn la sentència, els magistrats assenyalen que no s'ha acreditat "cap tipus de danys a les persones o a les coses per part dels manifestants", de manera que no se'ls poden atribuir actes de violència.\n"Ningú va patir cap lesió com a conseqüència de la conducta dels manifestants, ni els agents de policia que els desallotjaven de les escales i la carretera, ni els mateixos manifestants ni cap ciutadà o usuari de la via pública, de manera que no es pot dir que els acusats van executar actes de violència", constata.\nUn dels 13 acusats no va acudir a l'opinió, en el qual la Fiscalia demanava dos anys i mig de presó per a 11 manifestants per un presumpte delicte de desordres públics, i un any per a dos processats per presumpta desobediència i resistència greu als agents de l'autoritat, mentre que la defensa va reclamar l'absolució i va al·legar el seu dret a manifestació.\nPel tribunal, l'acció està "emparada" pel dret fonamental de reunió i manifestació en protesta per l'aplicació del 155, malgrat que els acusats es mantinguessin immòbils a l'escalinata de Palau de Justícia, s'encadenessin a les portes de l'edifici i dificultessin el trànsit.\nTé en compte que van actuar "dificultant però no impedint l'acció policial" de desallotjar i no van agredir els agents tot i que es van negar a ser traslladats, donant cops de peu a l'aire i regirant.\nAixí mateix, afirma que els acusats no van alterar la pau pública ni el normal desenvolupament de la convivència ciutadana que afectés a la integritat de les persones o la indemnitat dels béns, ni a el lliure exercici dels drets fonamentals, i que es va poder restablir la normalitat a l'edifici a l'hora d'obrir, sense impedir-l'entrada de funcionaris.\nL'Audiència considera que seria "absolutament desproporcionat acudir a la via penal per a la sanció d'aquestes conductes", que poden rebre una sanció més adequada en el marc de la Llei de Protecció de la Seguretat Ciutadana.


Canvis a "Aparcabicis Antirobatoris"\n+Vilanova i la Geltrú és una ciutat on els distàncies són curtes, les pendents són suaus i el clima és excel·lent tot l'any. Moure's amb bicicleta és per tant, una bona alternativa per moure's per la ciutat, més sana i més sostenible. Actualment existeixen noves connexions entre els carrils bici que ens permeten moure per tota la ciutat amb molta comoditat.\n+El problema el tenim en que, les persones usuàries d’aquest mitjà de transport, som víctimes contínuament de robatoris. Tant és l’hora del dia o el lloc on decideixis deixar la bicicleta, a plena llum del sol o al bell mig de la plaça de les Neus, lligada i amb un bon carenat i de sobte.... la bicicleta ha desaparegut.\n+La proposta que presentem és la implementació d’una xarxa d’aparcabicis segurs.\n+Existeix un sistema que s’ha provat a Barcelona com a prova pilot que permet aparcar de forma segura, sostenible i intel·ligent. Es tracta d’un servei obert 365 dies a l’any 24 hores al dia. Només cal donar-se d’alta al sistema.\n+Aquest sistema protegeix la bicicleta per 3 punts independents, apte per qualsevol tipus de bicicleta, amb sistema antirobatori tres punts d’ancoratges i materials anticisalla. A més disposa d’un espai per guardar el casc.\n+Proposem la instal·lació d’aquest sistema en diferents punts de la ciutat, preferentment passeig Marítim, centre ciutat i estació per tal de provar el seu funcionament, comprovar la resposta ciutadana i fer-ne una valoració. Els pressupostos participatius son una bona eina per provar aquestes innovacions a la ciutat.\n+Aquí es pot veure com funciona aquest tipus d’aparcament:\nVersió creada a 08/02/2019 12:30


L’Onada Serveis, amb la igualtat - EbreDigital.cat\nAmb motiu del Dia Internacional de la Dona i amb l’objectiu de visibilitzar el compromís de L’Onada Serveis amb la igualtat, el personal dels Serveis Centrals de l’organització s’ha concentrat davant les oficines tot portant símbols al·lusius a la celebració amb la que, avui, es reivindica arreu la necessitat d’una igualtat efectiva entre homes i dones.\nA l’Onada Serveis s’ha activat un Pla d’Igualtat i un Decàleg de Principis i Criteris de No Discriminació que es pot descarregar íntegre des de la web de L’Onada Serveis i el 85,2% de la plantilla està integrat per dones. A més, dins de l’equip directiu de la trentena de Residències i Centres de Dia que gestiona l’organització arreu del país, el gènere femení representa el 100% i, a Serveis Centrals, les dones representen un 56% de la plantilla.\nSón totes elles realitats i dades que evidencien que, a la nostra organització, el sostre de vidre no existeix. Tot i això, i en solidaritat amb totes les dones del nostre país que encara pateixen desigualtats, són víctimes de violència de gènere, estan afectades per la bretxa salarial o pateixen qualsevol tipus de discriminació o fet que menysté els seus drets, l’equip de L’Onada Serveis ha volgut mobilitzar-se avui per tal de reforçar l’esperit del No és no, reivindicar davant de tothom la necessitat d’una igualtat efectiva arreu i demostrar que les dones som aquí per canviar-ho tot.


1a mostra creativa de Sant Jordi | Biblioteques Escolars de Cornellà\n← El racó de llegir dels adults\nPADRINS AL MARTINET →\nA l’Institut de Cornellà hem realitzat la 1a mostra creativa de Sant Jordi, amb la intenció de dinamitzar el gust per la lectura i celebrar la festa del llibre i la rosa.\nL’alumnat tenia diferents opcions per a poder desenvolupar la seva vessant més creativa: dinamitzar la lectura a través de vídeos en què es convertien en booktubers, crear i interpretar un rap de temàtica amorosa, editar una nova versió de la llegenda de Sant Jordi mitjançant una stop motion, o realitzar unes roses de paper amb missatges personalitzats.\nDe moment us deixem amb el vídeo on es reprodueix la stop motion de la nostra particular versió de la llegenda de Sant Jordi. Més endavant anirem penjant la resta de treballs presentats.\nAquest article s'ha publicat dins de Portada, Secundària i etiquetat amb gust per la lectura, institut Cornellà, lectura, Sant Jordi, stop-motion, vídeo. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Catalunya un cor lliure: Jofre Llombart amb la presentació del seu darrer llibre "Doncs jo, ara, votaré Sí".\nJofre Llombart amb la presentació del seu darrer llibre "Doncs jo, ara, votaré Sí".\nAmb la presentació del llibre Doncs jo, ara, votaré Sí del periodista Jofre Llombart es tancaven ahir els actes de programa del Correllengua 2014 a la ciutat.\nEl llibre és un recopilatori de nou testimonis que, tenint en compte el seu entorn familiar o geogràfic i la seva tradició ideològica, haurien d'oposar-se a la consulta sobiranista o votar 'no', segons Llombart, però que finalment opten per la independència. Exposant els arguments d’aquestes nou persones diferents l’autor pretén desmentir la tesi de la fractura social que apunten els partits contraris a la independència.\nDesprés del seu primer llibre Desmuntant la caverna on Llombart va voler desmentir els “arguments de la por” dels contraris a la independència, va decidir que havia d’explicar els arguments de “qui està portant el procés: les persones”. Per això, amb el nou llibre intenta “desmuntar una sèrie de coses en to positiu” com, per exemple, que el procés “és una bogeria d’Artur Mas i que uns milions de persones han seguit la seva estela perquè estan idiotitzats”. L’autor assegura que els fets són diferents i que han estat les persones, i també l’Estat, qui han empès Mas a abraçar les tesis sobiranistes.\nJofre Llombart destaca que amb aquest llibre també volia desmuntar que l’independentisme de base sigui només d’un perfil molt tradicional, amb família d’arrels catalanes de moltes generacions. Segons remarca, es tracta d’un moviment transversal i molt variat i recorda l’exemple de l’entitat Súmate, conformada per persones nascudes fora de Catalunya o nascudes aquí, però amb forts vincles amb la resta d’Espanya i que es mostren a favor de que a Catalunya es voti. L’autor assenyala que entre els partidaris de la independència de Catalunya hi ha molt perfils diferents de persones.\nLlombart explica que amb el seu llibre vol enviar el missatge a l’Estat de que estem davant d’un procés que no s’atura i alhora vol arribar als independentistes de fa trenta anys que, assegura, “han de fer de motor i de punta de llança del procés”, perquè no oblidin que sense la implicació de tothom, com els nous independentistes “això no sortirà”.\nEl periodista de RAC 1 assenyala que el factor comú que ha detectat en les nou persones entrevistades per a l’elaboració del seu llibre perquè s’hagin tornat independentistes és que “Espanya els ha decebut”, sobretot, afirma, en la gestió postestatut. Per a Jofre Llombart aquella “era l’última oportunitat d’encaix de Catalunya que Espanya no ha volgut assumir” perquè “va pesar més la decisió de 12 persones del Tribunal Constitucional que l’opinió de milions de persones que havien votat l’Estatut”.\nDesprés de la presentació del llibre es va obrir un torn de debat amb el públic assistent qui va preguntar sobre diverses qüestions relacionades amb el procés.\nJaume Sobrevals, de la comissió del Correllengua, i l'autor del llibre, Jofre Llombart\nEl representant de Cerdanyola per la Independència, Xavier Costa, va tancar els actes del Correllengua tot recordant que aquesta activitat havia arribat a la majoria d’edat, amb 18 edicions, “sempre amb caire lúdic, pedagògic i reivindicatiu” i que “tot i que seria millor que no calgués fer-lo” manifesta que “s’ha de continuar realitzant-lo perquè també durant la recuperada democràcia, hi ha hagut repressió cap a la llengua catalana i s’han donat molts casos d’atacs al català per part de les autoritats, com la Llei Wert, el cas del Lapao a la Franja o l’eliminació dels repetidors de TV3 i Catalunya Ràdio al País Valencià”. Per això, continua “tenim la necessitat de mantenir el Correllengua”.\nEtiquetas: La llengua. Català, Llibres


La Daniela va acabar de xarrupar... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nLa Daniela va acabar de xarrupar...\nObra:Jo confesso (p. 307-308)\nLa Daniela va acabar de xarrupar el que quedava d'orxata i no va afegir res. I l'Adrià va anar a pagar i en tornar va dir per què no passegem una miqueta, i el Tori del Racó, mentre embrutava la taula amb el drap de netejar, feia cara de pensar que aquella francesa estava per menjar-se-la a trossets, cagondés.\nEncara a peu dret, a la plaça, la Daniela es va plantar davant seu i es posà les ulleres fosques que li conferien un aire modern i irremissiblement estranger. Com si es tinguessin una confiança íntima, se li va acostar i li descordà el primer botó de la camisa.\n–Scusa –li va dir.\nI en Tori del Racó va pensar com vatua collons un xitxarel·lo com aquest, cagondés, té una francesa tan d'allò. I va remenar el cap, admirat que el món rodés així de de pressa, mentre la Daniela posava a la vista la cadeneta amb la medalla.\n–No sabia que fóssiu creients.\n–No és cap creença.\n–La Madonna de Pardàc és una marededéu.\n–És un record.\n–No ho sé ben bé.\nLa Daniela va reprimir un somriure, fregà la medalla amb els dits i la deixà caure sobre el pit de l'Adrià, que l'ocultà, enrabiat per aquell trencament de la seva intimitat. Per això va afegir i no n'has de fer res.\nEll no la va acabar d'entendre. Van caminar en silenci.\n–És una medalla molt bonica.\n Tori, afèresi d'Adjutori (un nom força corrent a Tona), era el nom del carnisser que hi havia a la mateixa Plaça Major de Tona. (Informacions proporcionades per Josep Pagès, del Cafè Orient de la Plaça Major de Tona.)\n A la Plaça Major, al costat d'on hi ha ara el Cafè Orient, hi havia el bar El Recó. Encara (03/06/19) s'hi poden veure les lletres de ferro a la paret.


Josef Ajram: 'Treballar la comunicació és essencial per donar a conèixer al món qui ets i què fas'\nLes paraules de Josef Ajram van ser les protagonistes de la Trobada Anual d'Alumni de la Fundació Privada Institut d'Educació Contínua que agrupa l'IDEC-UPF i la Barcelona School of Management. Més d'un centenar d'exalumnes van acudir a la cita al Centre Cultural El Born on els esperava el conegut ultraman i broker de borsa, Josef Ajram. 'Lluiteu al 100% pel que voleu i ho aconseguireu. Us ho diu una persona que fa 14 anys que és autònom i que pot dir-vos que no tingueu por a arrencar la vostra iniciativa malgrat que no us doni, en un moment donat, la seguretat salarial que tots busquem. Que res us pari en la vostra aventura perquè realment crec que aquesta situació tan delicada ens brinda, als valents, una oportunitat'.\nWhere is the limit va ser el nom de la conferència que va impartir pels exalumnes dels màsters i postgraus de la UPF. Joves i no tan joves amb les mateixes ganes de conèixer, compartir i seguir aprenent de les experiències d'altres. El networking és precisament un dels objectius d'aquesta Trobada Anual d'Alumni i Josef Ajram ho reafirmava. 'Treballar la comunicació és essencial. Jo sempre dic que un pot tenir el millor producte del món que si ningú el coneix, és com no tenir res. Avui més que mai cal tenir cura de la comunicació personal, la marca, el producte… i l'avantatge del món online és que ens ho permet fer a cost zero, amb la qual cosa és només qüestió de temps i constància'.\nAlumni, una xarxa activa\nLes paraules de Josef Ajram van calar profund en els participants de la trobada que van tenir després la oportunitat de comentar la seva xerrada entre ells, amb els professors i amb la direcció de l'IDEC-UPF. 'Hem escollit Josef Ajram perquè és un exemple clar de superació, d'adaptació i de motivació i això és el que nosaltres, com a escola, volem seguir sent per tots els nostres exalumnes’, apuntava Carme Martinell, directora general de la Fundació. La Trobada Anual d’Alumni té per objectiu principal reunir a tots els membres de l’associació i recordar-los que formen part d’una gran comunitat plena d’oportunitats que poden aprofitar per fer xarxa, treballar en equip i obrir-se portes. Tant és així que la trobada es va allargar durant més de tres hores en un espai incomparable com és el Centre Cultural El Born i acompanyats per la bona música d'una banda de jazz.


La Víbria de Reus: A Reus, Correfoc!\nAquest cap de setmana comencen a Reus els actes de la Festa Major de la Misericòrdia.\nTot i que el plat fort dels actes seran el proper dia 25 amb la baixada a Misericòrdia, aquest dissabte, dia 18, es realitza un dels actes més important per una bèstia de foc: el correfoc!\nL'horari d'enguany és el següent:\n> 18.00 i durant tota la tarda, a la plaça Prim, plantada de les bèsties participants.\n> després del Ball de Sant Miquel (aprox. a les 21.30),\ndes de la plaça Prim, A Reus, Correfoc!\nEn aquesta edició comptem amb la participació del Drac de Sant Quintí de Mediona, el Lluert de Castellvell, el Drac Sucarrat d’Almoster, el Drac de Montblanc, el Grafus de Tortosa, el Ball de Diables de Falset "Colla d'en Pere Botero", la Colla de Diables d’Abrera, els Diables Sexe Foc de Vilafranca del Penedès, el Cavallet de Mar de l’Hospitalet de l’Infant, la Víbria, el Ball de Diables, el Drac i la Cabra de Reus.\nEl recorregut serà: plaça de Prim, carrer de Sant Joan, carrer de Sardà i Cailà, avinguda de Prat de la Riba, plaça del pintor Marià Fortuny, plaça de la Llibertat, avinguda Sant Jordi i plaça d’Anton Borrell (parc de Sant Jordi).\nEncesa d’efectes pirotècnics a la plaça de Prim, al davant de la Casa Rull, al carrer Sardà i Cailà i a la plaça d’Anton Borrell, a càrrec de la pirotècnia Tomás, de Benicarló.\nL'acte acabarà, com és tradició, amb un sopar de totes les colles participants a les instal·lacions del Reus Deportiu.\nTota una festa de foc i gresca, no us ho podeu perdre!


Un centenar de persones es concentren contra el feminicidi de dues terrassenques al Pakistan - Canal Terrassa\nLa regidora de polítiques de gènere, Núria Marín, ha encapçalat aquest dimecres al vespre una concentració al Raval de Montserrat en record de les dues terrassenques assassinades al Pakistan. L’acte ha aplegat un centenar de persones i ha servit per manifestar públicament el rebuig unànime a qualsevol forma de violència masclista.\nL’encarregada de llegir el manifest de condemna ha estat Rehana Kausar, una veïna d’origen pakistanès que és voluntària de l’associació El Viver, al barri de La Maurina. Després de la lectura del manifest, les assistents han fet un minut de silenci. D’aquesta manera s’han solidaritzat amb les dones i els seus fills que arreu del món pateixen qualsevol tipus de violència pel sol fet de ser dones.\nL’acte ha estat organitzat per la regidoria de Polítiques de Gènere i la Comissió 8 de març. En el que duem d’any, la violència masclista ja ha estat responsable de l’assassinat de 12 dones, segons la Conselleria d’Igualtat, o bé de 9 dones, segons el Ministeri d’Igualtat, perquè no inclou les morts per violència vicària.\nTags: assassinat PakistanbutlleticoncentraciófeminicidiPakistanraval de montserrat


Vent de ponent per un país de comú\nDiputat al Congrés Per les terres de Lleida, Pirineu i Aran (En Comú Podem)\nActualitzada 11/01/2017 a les 13:15\n© Vent de ponent per un país de comú\nEl nou espai polític pel canvi està en avançada gestació. Una nova eina que donarà noves respostes a les velles preguntes i, alhora, noves solucions per encarar els nous reptes de país. Un projecte en el qual, des de la vegueria de Ponent, des de l’Oest de Catalunya, des de les planes, valls i aiguamolls de més enllà de la Panadella, mereixedores de deixar de ser la motxilla del país i ocupar el lloc que pertoca en el mosaic català, tenim molt a dir.\nLa crisi de la correlació de forces que des de fa mig segle han governat el nostre entorn, posades al servei dels que més tenen i causants d’un creixement desigual i insostenible, l’atac recentralitzador a les institucions i el menyspreu despòtic a les demandes socials per part d’aquells que han posat la democràcia al servei de benefici d’uns pocs, urgeixen teixir un nou paradigma de país.\nA Ponent estem cridats a participar d’aquest nou subjecte que planti cara i, alhora, formuli models alternatius. Perquè tot i que tradicionalment les terres de Lleida som el territori graner, fruiter i granger que alimenta el país, patim un creixement econòmic notablement per sota de la mitjana catalana. Les davallades en el sector primari, no compensades amb el necessari desenvolupament industrial, comercial i d’infraestructures de transport i comunicacions, ens situen en un horitzó d’incerteses i precarietats.\nD’igual manera, la focalització de les inversions al territori en grans projectes de viabilitat incerta i deficient planificació (com el Canal Segarra-Garrigues o l’aeroport d’Alguaire), mentre es cronifiquen els dèficits en eixos de transport estratègic (com la sortida natural al port de Tarragona per la N-240, la connexió amb França per la N-230 o l’antiquada xarxa ferroviària), el creixement desmesurat del cost de la vida (un 40% els darrers quinze anys), la precarització laboral (un de cada quatre contractes és de menys d’una setmana), o les retallades en el sector públic (amb un descens d’un miler de funcionaris els darrers tres anys), són algunes dels llums d’alarma que ens empenyen, també i amb força des de Ponent, a construir una nova hegemonia de país que condueixi al canvi de paradigma polític, social, econòmic i mediambiental.\nI aquesta alternativa ja ha començat a aixecar-se des de sota. Hereva dels moviments ciutadans que els darrers temps han fet sentir la seva veu per la democràcia real, la justícia social i la sobirania del poble, i compromesa amb el llegat d’aquelles dones i homes que, molt abans que nosaltres, van posar esquena, mans i cap a forjar un catalanisme popular i d’esquerres, entomem aquests actius per afrontar els reptes dels nous temps: de les desigualtats socials, dels desequilibris territorials, de la globalització dels mercats, del canvi climàtic i de la negació de les sobiranies. L’esperança ja ha arribat a les institucions, com constata l’entrada de les forces del canvi als ajuntaments del país o les victòries a les dues darreres conteses estatals, però ara és l’hora de fer un salt endavant per fer realitat que el canvi arreli a cada racó de Catalunya.\nPer això, un seguit de dones i homes de Ponent treballem amb un somriure per forjar la nova força que encararà les bases d’un país en comú i perquè la gent de les terres de Lleida, Pirineu i l’Aran hi tinguin el paper que mereixen en la Catalunya que tracem entre totes i tots. Algunes arriben derivades de múltiples lluites i mobilitzacions, i molts d’altres, sense provenir de militàncies socials ni polítiques, però des de la constatació de la necessitat del canvi, volen posar les seves experiències personals, potencialitats professionals i entusiasme compromès al servei del bé comú i de la construcció de l’alternativa de país. Som conscients que la suma de totes i tots, per damunt de sigles, orígens i tradicions, ens fa més fortes i que només des de la gent, en l’exercici d’una participació colze a colze, es pot construir un nou país just, sobirà, net, optimista i solidari.\nI ja ho hem començat a demostrar allí on som presents, plantant cara als intents privatitzadors de la sanitat i l’educació i a la mercantilització de l’aigua i els serveis bàsics, emprenent polítiques de defensa del preu just agrari i d’oposició als excessos de les empreses alimentàries dominants, frenant els abusos dels oligopolis energètics, potenciant accions per l’equilibri territorial i la millora de les infraestructures... Però és llarg el camí a recórrer i és poderosa la resistència dels grans interessos especulatius i dels seus còmplices polítics, a Catalunya i a l’Estat espanyol.\nPer això, ara i aquí, tothom està cridat a participar-hi. Tot aquell que vulgui sumar-se a la construcció del nou país, té lloc en un procés que encarem en comú i des de la base. Les dones i els homes de Lleida som també la llavor del canvi: som el vent de ponent que airejarà el país des de la Franja fins a la costa mediterrània.


Juan Hernández i la perseverança (Laura Camargo)\n3 min. Professora de la UIB 22/11/2019 19:15\nJuan Hernández era d'aquestes persones que no fallava a una mobilització fins que, aquest passat dimecres, el seu cor digne va dir “basta”. La seva famosa furgoneta va fer molts de quilòmetres traslladant materials en infinitat de manifestacions o convocant-les amb la megafonia, al costat de Domingo Morales, micròfon en mà. Sempre que podia, Juan era aquí; en les mobilitzacions veïnals, contra la guerra, en les vagues generals, en defensa dels drets del poble palestí, per les pensions, pel medi ambient i la nostra terra… No en fallava una. Vam fer junts una bona part del recorregut de la Manifestació pel Clima, fa poc. Parlava molt, de manera animada i –com de costum– allunyant-se del tema inicial. Caminava a poc a poc, amb la incertesa de qui no sap quants quilòmetres més aguantarien ja les seves cames. Era cristià de base. I era, sobretot, un home bo.


L’últim que (a)pagui la llum | Pere Aragonès\nL’últim que (a)pagui la llum\n21 Desembre 2013 21 Desembre 2013 ~ perearagones\nLa subhasta del mercat majorista d’electricitat d’aquesta setmana, que comporta un augment del rebut de l’11%, ha posat al descobert el castell de cartes sobre el que s’ha construït el mercat energètic de l’estat espanyol d’ençà de la liberalització promoguda per Rodrigo Rato i Josep Piqué (perquè surten els mateixos culpables a tot arreu?), un mercat oligopolístic caracteritzat per l’opacitat, la manca de competència real i l’alteració de preus, carregant sobre el consumidor (particulars i empreses) un augment continuat del preu de la llum.\nEls preus majoristes de l’electricitat es determinen en un subhasta, on des d’un punt de vista teòric s’hauria de fixar un preu d’acord amb les possibilitats de l’oferta i les necessitats de la demanda. Però com gairebé passa, aquest no és un mercat de competència perfecta, sinó tot el contrari: hi ha pocs oferents que concentren la producció i l’oferta i uns pocs comercialitzadors concentren la demanda, profundes asimetries d’informació i barreres d’entrada molt altes. A més, l’organització de la subhasta i l’ordre en el que s’ofereix l’electricitat ve determinat pel seu sistema de generació, fent que el preu final l’acaba marcant l’oferta d’electricitat més cara de produir (procedent gas i carbó). Si hi sumem que la major part dels operadors estan a banda i banda (és a dir, una mateixa companyia té una filial que ofereix energia i una filial que la comercialitza), l’alteració de la subhasta cap a una fixació de preus oligopolística està garantida.\nPerò a més de tot això, s’hi afegeix el problema del dèficit tarifari, que en teoria cobreix la diferència entre el que costa produir l’energia i el preu al que es ven, ja que la fixació de preus de l’electricitat posteriorment a la liberalització en l’època Aznar es va contenir per no augmentar la inflació. El problema és que el cost real no es coneix, i per tant, aquest és un cost teòric que acaben marcant les empreses, i el govern es compromet a cobrir el dèficit, convertint aquest en un dret de cobrament futur per part de les companyies. El dèficit tarifari, que enguany s’acabarà situant en els 40.000 milions, és la pedra de toc des del punt de vista financer, ja que aquest dret teòric de les companyies respecte del govern espanyol (i per tant, de tots els contribuents) construït en bona part artificialment, computa com un actiu en el seu balanç (en ser un dret de cobrament futur), que cobreixen temporalment amb una titulització de deute (és a dir, emeten títols negociables en mercats financers lligats al pagament d’aquest deute) que computa en el passiu. Només com a exemple, el dèficit de tarifa només de l’any 2012 computa com un actiu (dins l’epígraf crèdits a empreses) en el balanç d’Endesa (pdf) per 2.960 milions d’euros, equivalent al 12.24% del seu actiu. Una ficció comptable que ha generat una bombolla difícil de gestionar.\nPotser tot aquest embolic ajuda una mica més a entendre perquè les empreses energètiques són el retir daurat d’un gran nombre de ministres espanyols, entre el quals cal comptar-hi Felipe González i José María Aznar. L’explicació alternativa, que és que els polítics espanyols siguin uns experts en energia, senzillament no cola. Una conseqüència, doncs, d’un mercat mal regulat, oligopolístic i clarament extractiu, on qui paga els plats trencats són els consumidors i l’economia productiva, que assisteixen astorats a com per una banda es demana reducció salarial per guanyar competitivitat i per l’altra s’augmenta el cost de l’energia fent inútil aquest sacrifici profundament injust.\nParal·lelament a tot això, i seguint la dita de cornuts i pagar el beure, aquesta setmana el Partit Popular aconseguia retardar un mes l’aprovació de la llei de mesures, sol·licitant un dictamen al Consell de Garanties Estatutàries, en la que s’inclou una modificació del Codi de Consum impulsada per ERC i negociada amb CiU per tal d’evitar que es talli el subministrament elèctric a les famílies amb menys recursos. La cirereta que faltava per coronar el pastís oligopolístic. Però en els propers dies respondrem i com a mínim, en això atacarem. Per la resta, i essent conscients que la capacitat de reforma del mercat energètic espanyol és similar a les possibilitats d’èxits del federalisme, donada l’oposició de l’oligopoli polític del PP i el PSOE, haurem de tenir present que la futura República Catalana no pot reproduir aquest sistema, sinó que ha de ser diametralment diferent.\n< Previous Esborrar Montesquieu\nNext > Combat contra la pobresa energètica\n3 pensaments sobre “L’últim que (a)pagui la llum”\nJordi Güell Bovés ha dit:\n22 Desembre 2013 a les 3:13 am\nTot això que dius, és cert. Cal afegir-hi la més que sospitosa presència d’antics polítics en els consells d’administració d’aquestes empreses. Però els partits polítics podeu fer alguna cosa més que criticar-vos els uns als altres. Per exemple, podríeu posar una denúncia a la fiscalia anticorrupció. Ara mateix s’ha anul·lat la subhasta perquè hi ha clars indicis de manipulació, i si això és així, amics, això és delicte.\nPer altra banda, i com que el més probable és que la fiscalia anticorrupció miri cap un altre costat, podríeu portar el cas a Europa, ja que malauradament, la Fiscalia anticorrupció no està brillant pels corruptes que porta devant dels tribunals, sinó per denunciar als jutges que tenen el valor d’obrir diligències contra polítics importants.\n22 Desembre 2013 a les 3:25 am\nPer cert, i això és “off topic”, però durant el govern tripartit es van aprovar unes ajudes a les famílies amb fills menors de 3 anys, la qual cosa em va semblar perfecte, perquè podem cridar molt a favor de Catalunya, però si la gent no té fills, la cultura catalana s’acabarà perdent. De catalans només se’n fabriquen a Catalunya.\nEn aquest sentit, vull assenyalar, que moltes famílies encara no hem cobrat les ajudes. Jo, per exemple, tinc pendent de cobrar l’ajuda del 2010 i una part de la del 2011 . Quan truco al 012 em diuen que està pendent a que s’aprovi la partida corresponent.\nUs agrairia que des del grup parlamentari d’ERC, us en recordeu, de totes les famílies catalanes que estem pendents de cobrar aquestes ajudes. En aquests temps tant difícils, seria un detall poder cobrar-les.\n19 Mai 2014 a les 11:51 am\nMireu-vos aquest enllaç si us plau!\nAquest senyor, el que diu és que ho han fet de manera “encobertament legalitzada” tot per BOE, i que per tant, per desgracia sembla legal, però en realitat és una estafa enorme! I la justícia espanyola, res de res!\nNo està ni preparada per abordar el cas.\nPer tant, com deia el Sr al comentari anterior: l’única sortida, portar-ho a la justícia europea.\nPer cert, hi fareu res vosaltres, quan “tingueu les mans lliures”?\nPerquè al final, es tracta d’això, de fer-hi alguna cosa, els que podeu, que sou els polítics.


Puigcerdà omple Sant Domènec per acomiadar la jove Anna Carrera - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nPuigcerdà omple Sant Domènec per acomiadar la jove Anna Carrera\nL'Ajuntament de Guils suspèn els actes de la Festa Major de Saneja previstos per al 22 d'aquest mes de gener\nredacció 09.01.2019 | 23:41\nEl funeral celebrat ahir al matí en memòria de Carrera m. s.\nEl funeral celebrat ahir al matí en memòria de Carrera\nPuigcerdà va acomiadar amb un funeral que va omplir l'església parroquial de Sant Domènec la jove de 36 anys de Saneja Anna Carrera, que va morir el dia 31 de desembre en un accident a Sri Lanka. Nombrosos amics, coneguts i representants del món social i esportiu de la comarca es van reunir a les onze al temple del passeig 10 d'Abril de Puigcerdà per participar en la cerimònia religiosa. L'Ajuntament de Guils ha suspès la Festa Major de Saneja prevista per al 22 d'aquest mes.\nEn el funeral, tant el rector com una portaveu de la família van evocar el caràcter alegre de Carrera, la mort de la qual farà que continuï «eternament jove, feliç i enamorada». En aquest sentit, es va remarcar el caràcter rialler, alegre i molt proper a amics i familiars. En el transcurs de la cerimònia es va recordar que la jove havia estudiat a les Vedrunes i a l'institut Pere Borrell de Puigcerdà, i que quan, als divuit anys, va marxar a estudiar a Barcelona es va convertir en una ambaixadora de la natura cerdana. Advocada de professió, Carrera va fer un periple estudiantil i laboral per Europa, per ciutats com ara Salern, Manchester, Luxemburg o Brussel·les. En els últims anys havia tornat a Catalunya i era membre de la secció de cúrling del Club Poliesportiu.\nCarrera va morir quan estava de viatge amb el seu company a Sri Lanka. Tots dos van tenir un accident amb un tricicle en què ell va resultar il·lès. Les dificultats per repatriar el cos des del país asiàtic han fet que el funeral no es pogués celebrar fins ahir.\nUn mercat setmanal de mínims a Berga extrema les precaucions pel virus.\nUn mercat setmanal de mínims a Berga extrema les precaucions.\n«La gent gran ens envia missatges d'agraïment».


“Perdó, Pare, per no plorar els morts a les pasteres” | Catalunya Religió\n“Perdó, Pare, per no plorar els morts a les pasteres”\nPer Papa Francesc. Dll, 08/07/2013\nHomilia del papa Francesc a l’illa de Lampedusa (Sicília) durant la celebració eucarística penitencial pels immigrants que troben la mort en les pasteres, 8 de juliol de 2013\n“Immigrants morts al mar, en aquelles barques que en lloc de ser un camí d’esperança han estat un camí de mort. Aquest era un dels titulars dels diaris. Quan fa unes setmanes em vaig assabentar d’aquesta notícia, que malauradament s’ha repetit massa vegades, el pensament hi va tornar després contínuament, com una espina dins el cor que porta patiment. I aleshores vaig sentir que havia de venir avui a pregar aquí, a complir un gest de proximitat, però també a desvetllar les nostres consciències, perquè això que ha passat no es repeteixi. Que no es repeteixi, sisplau!\nPrimer de tot, voldria adreçar però una paraula d'agraïment sincer, i d’ànims, a vosaltres, habitants de Lampedusa i Linosa, a les associacions, als voluntaris i a les forces de seguretat, que heu demostrat i demostreu atenció a les persones en el seu viatge cap a una meta millor. Vosaltres sou una realitat petitat, però oferiu un exemple de solidaritat! Gràcies! Gràcies també a l’Arquebisbe, Monsenyor Francesco Montenegro, pel seu ajut, per la seva tasca i per la seva proximitat pastoral. Saludo ben cordialment l’alcaldessa Giusi Nicolini, moltes gràcies pel que ha fet i fa. I adreço també una salutació als estimats immigrants musulmans que avui, al vespre, comencen el dejú del Ramadà, amb el desig d’abundosos fruits espirituals. L’Església us és propera en la recerca d’una vida més digna per a vosaltres i les vostres famílies. A vosaltres: o'ixà!*\nAquest matí, sota la llum de la Paraula de Déu que hem escoltat, voldria proposar algunes paraules que provoquin sobretot la consciència de tothom, i empenyin a reflexionar i a canviar concretament certes actituds.\n«Adam, on ets?»: és la primera pregunta que Déu adreça a l’home després del pecat. «On ets, Adam?». I Adam és un home desorientat que ha perdut el seu lloc en la creació perquè creu que pot arribar a ser poderós, dominar-ho tot, ser Déu. L’harmonia es trenca, l’home s’equivoca, i això es repeteix també en la relació amb l’altre que ja no és el germà que hem d’estimar, sinó simplement l’altre que molesta la meva vida, el meu benestar.\nI Déu planteja la segona pregunta: «Caín, on és el teu germà?». El somni de ser poderós, de ser gran com Déu, és més, de ser Déu, porta a una cadena d’errors que és una cadena de mort, porta a vessar la sang del germà!\nAquestes dues preguntes de Déu també ressonen avui, amb tota la seva força! Molts de nosaltres, m’hi incloc jo també, estem desorientats, no prestem atenció al món on vivim, no curem, no custodiem el que Déu ha creat per a tothom i ja no som capaços ni tan sols de custodiar-nos els uns als altres. I quan aquesta desorientació assumeix les dimensions del món, s’arriba a tragèdies com a la que hem assistit.\n'On és el teu germà? La veu de la seva sang clama fins a mi' diu Déu. Aquesta no és una pregunta adreçada als altres, és una pregunta adreçada a mi, a tu, a cadascun de nosaltres. Aquests germans i germanes nostres miraven de sortir de situacions difícils per trobar una mica de serenor i de pau; buscaven un lloc millor per a ells i per a les seves famílies, però van trobar la mort. Quants cops els qui busquen això no troben comprensió, no troben acollida, no troben solidaritat! I les seves veus clamen fins a Déu! I un cop més us agraeixo a vosaltres, habitants de Lampedusa, la vostra solidaritat.\nRecentment he parlat amb un d’aquests germans. Abans d’arribar aquí van passar per les mans dels traficants, dels qui exploten la pobresa dels altres, aquestes persones per les quals la pobresa dels altres és una font de benefici. Com han arribat a patir! I alguns no han aconseguit arribar...\n«On és el teu germà?» Qui és el responsable d’aquesta sang? En la literatura espanyola hi ha una comèdia de Lope de Vega que narra com els habitants de la ciutat de Fuente Ovejuna maten el governador perquè és un tirà, i ho fan de manera que no se sàpiga qui ha dut a terme l’execució. I quan el jutge del rei demana: «Qui ha matat el governador?», tots contesten: «Fuente Ovejuna, senyor!». Tothom i ningú! Avui aquesta pregunta també emergeix amb força: Qui és el responsable de la sang d’aquests germans i germanes? Ningú! Tots contestem això: no sóc pas jo, jo no hi tinc res a veure, deuen ser els altres, no pas jo.\nPerò Déu ens demana a cadascun de nosaltres: «On és la sang del teu germà que clama fins a mi?». Al món, avui ningú se sent responsable d’això, hem perdut el sentit de la responsabilitat fraterna; hem caigut en l’actitud hipòcrita del sacerdot i del servidor de l’altar, dels quals parla Jesús a la paràbola del Bon Samarità: mirem el germà mig mort a peu del carrer, potser pensem “pobret”, i continuem el nostre camí, no és la nostra tasca; i amb això ens tranquilitzem, sense problemes de consciència.\nLa cultura del benestar ens porta a pensar en nosaltres mateixos, ens fa insensibles als clams dels altres, ens fa viure en bombolles de sabó, que són maques, però no són res, són el miratge de la futilitat, del provisional, que porta a la indiferència cap als altres, és més, porta a la globalització de la indiferència. En aquest món de la globalització hem caigut en la globalització de la indiferència. Ens hem acostumat al patiment de l’altre, no ens pertany, no ens interessa, no és cosa nostra!\nTorna la figura de l’Innominat d’Alessandro Manzoni. La globalització de la indiferència fa de tots nosaltres uns “innominats”, responsables sense nom i sense rostre.\n«Adam, on ets?», «On és el teu germà?», són les dues preguntes que Déu planteja al començament de la història de la humanitat i que també adreça a tots els homes del nostre temps: també a nosaltres.\nPerò jo voldria que ens plantegéssim una tercera pregunta: «Qui de nosaltres ha plorat per aquest fet i per fets com aquest?» Qui ha plorat per la mort d’aquests germans i germanes? Qui ha plorat per aquestes persones que eren a la barca? Per les joves mares que portaven els seus nens? Per aquests homes que desitjaven alguna cosa per sostenir les seves famílies? Som una societat que ha oblidat l’experiència del plor, del “patir amb”: la globalització de la indiferència ens ha manllevat la capacitat de plorar!\nA l’Evangeli hem escoltat el crit, el plor, el gran lament: «Raquel plora els seus fills… perquè ja no hi són». Herodes va sembrar la mort per defensar el seu benestar, la seva bombolla de sabó. I això continua repetint-se.\nDemanem al Senyor que esborri tot allò que d’Herodes ha quedat en el nostre cor; demanem al Senyor la gràcia de plorar la nostra indiferència, de plorar la crueltat que hi ha en el món, en nosaltres, i també en qui anònimament pren decisions socioeconòmiques que obren el camí a drames com aquest.\n«Qui ha plorat?». Qui ha plorat avui en el món?\nSenyor, en aquesta litúrgia, que és una litúrgia de penitència, demanem perdó per la indiferència cap a tants germans i germanes, et demanem perdó, Pare, per qui s’ha acomodat i s’ha tancat en el propi benestar que porta a l’anestèsia del cor, et demanem perdó per qui amb les seves decisions a nivell mundial ha creat situacions que condueixen a aquests drames. Perdó, Senyor!\nSenyor, que avui encara puguem sentir les teves preguntes: «Adam, on ets?», «On és la sang del teu germà?»”.\n*o’ixà: (o’scià en sicilià de Lampedusa) significa ‘alè meu, respir meu’; els habitants de l’illa de Lampedusa fan servir aquesta expressió com a salutació afectuosa [N.d.T]\nLa missa de La 2 canvia de capella habitual Nou incendi a Notre-Dame: un arquebisbe enamorat i una decoració '...\nEscola Cristiana crea una borsa Covid amb Blanquerna-URL per cobrir baixes... El bisbe Vadell torna a ingressar a l'hospital\nOmella: “El papa Francesc transmet ser un més del grup” Formes de coneixement: “L’emoció ens ajuda a raonar bé”