El Govern creu que Zapatero s''arrenglera amb Catalunya' acceptant 'estudiar' la reforma del TC ! directe!cat\nPolítica Última actualització Dimarts, 4 de maig de 2010 16:43 h\nEl president espanyol no abordarà la renovació dels magistrats en la reunió que mantindrà demà amb el president del PP, Mariano Rajoy\nEl Govern de la Generalitat ha valorat favorablement que el president del govern espanyol, José Luis Rodríguez Zapatero, accepti ara 'estudiar' la reforma de la llei del Tribunal Constitucional espanyol (TC), perquè és una posició que 's'arrenglera al costat de Catalunya', i ho ha posat com a demostració de la col·laboració del PSOE en la defensa de l'Estatut. El conseller Joaquim Nadal ha restat importància a que PSOE i PP hagin descartat abordar la renovació dels magistrats amb el mandat caducat ni la reforma de la llei del TC espanyol i ha donat per fet que, tot i no admetre-ho públicament, perquè és 'inevitable' tractar de l'agenda política.\nDesprés que Zapatero, davant de la direcció del PSOE, obrís la porta a estudiar la reforma de la llei del TC espanyol –quan fins aleshores ho havia rebutjat-, des del Govern s'han valorat positivament aquestes afirmacions. Ho ha fet el conseller de Política Territorial i Obres Públiques, Joaquim Nadal, després de la reunió del Consell de Govern: 'Qualsevol posicionament de partits, si s'orienta a arrenglerar-se al costat de la posició de Catalunya, s'ha de veure favorablement'.\nDe fet, Nadal ha remarcat que 'de la mateixa manera que l'Estatut va ser aprovat amb els vots del PSOE, la defensa de la constitucionalitat de l'Estatut requerirà de la col·laboració del PSOE'. Una col·laboració que Nadal creu que existeix i, de fet, ha posat el posicionament de Zapatero com a demostració. En tot cas, Nadal ha afegit que les opinions dels partits 'tenen el valor que tenen', perquè 'l'important són les iniciatives institucionals'. La posició del PSOE a tot aquest procés, de fet, s'haurà de demostrar amb el seu suport a la iniciativa que els grups catalans presentaran al Senat per reformar la llei del TC.\nEl conseller ha evitat valorar quin pot ser el resultat final de les iniciatives plantejades a les Corts espanyoles des de Catalunya –'no ens agrada especular sobre el que no ha passat'-, i ha evitat entrar en el possible contingut de la proposició de llei de reforma del TC, perquè el procés està en el seu 'inici'.\nEl Parlament encarrega un informe jurídic per estudiar una via perquè el TC es declari incompetent sobre l'Estatut 04.05.2010.\n4 de maig de 2010, 18.41 h\n#3 Hipòcrites. Si governeu amb la xusma més españolista i anticatalana que hi ha sobre la capa de la terra. Com es pot tenir tanta barra. I mentrestant el poble passant-la magra.Però com voslatres esteu a la menjadora i les vostres famílies i amics, que els pobres es fotin a les cues de l'atur, que vosaltres heu ajudat a fer més llargues del que serien si s'hagéssin pres mesures i transmetéssiu confiança a la inversió. Colla sínútils.\nARA, ERC Comarruga\n4 de maig de 2010, 18.11 h\nCrec que es prou clar que per a ERC, l'autonomisme regionalista ja ha arribat a la seva fi. Només els que i pretenen viure d'ell i amb ell, son els que el volen prorrogar el partit i jugar com sempre al costat d'Espanya.\nCatalunya serà el que vulguem la majoria de ciutadans i ciutadanes. Ara per ara i fa mes de 30 anys el que diu la majoria es que volem continuar sent sotmesos als espanyols i per això votem cada 4 anys a formacions unionistes-regionalistes com Psc o Ciu...i així fins que la... Llegir més\n4 de maig de 2010, 17.12 h\nEl ridícul d'E supera les millors obres del surrealisme. Forma part del govern que es vol carregar l'autogovern de Catalunya. I ataca la resta de forces sobiranistes. Recolça les consultes quan s'havi fet un fart de dir que això del referéndum anava pr llarg i que el carod anava per lliure en la seva proposta. voten però no signen. Igual que amb l'estatutet.\n4 de maig de 2010, 17.06 h\nQui té fam somnia pa


Descobreix el raïm Ull de Llebre\nAvui et parlem sobre el raïm Ull de Llebre o Tempranillo, la varietat de raïm negre més estesa a Espanya i amb la que més s'identifica als vins espanyols. És varietat autoritzada en moltes Denominacions d'Origen, especialment en la de Rioja i la de Ribera de Duero, en els vins és present com a varietat única o en els cupatges com a principal en un 80% -90%.\nÉs una varietat coneguda amb molts altres noms depenent de la zona de producció, com Tinta del País, Tinta de Toro, Cencibel, Ull de Llebre, entre d'altres.\nEl nom de Tempranillo es deu al fet que es tracta d'un raïm amb un període de temps menor que altres varietats entre la floració i la maduració. És a dir, madura més d'hora.\nSi parlem de la planta, es tracta d'una varietat bastant sensible a malalties de la fusta i a plagues, així com a les altes temperatures. Malgrat això, resisteix bé el fred retardant la seva floració.\nNecessita insolació, sense temperatures excessivament altes, compensades amb temperatures nocturnes fredes i un sòl que afavoreixi aquest contrast entre la temperatura diürna i la nocturna. Resisteix la sequera si no és molt perllongada i reté bé l'aigua.\nEls raïms són molt compactes i bastant uniformes, de grans rodons de color negre blavós. Ténen la pell gruixuda i polpa carnosa que permet extreure gran quantitat de suc.\nEl most presenta un color vermell intens, amb una acidesa més aviat baixa, el que respectivament pot suposar que els vins siguin d'escassa frescor especialment en zones caloroses. També aporta pocs tanins de manera que els vins seran suaus i fàcils de beure quan són joves.\nEn grans produccions i si es produeixen pluges properes a la verema, per la seva capacitat de retenció d'aigua, els vins que s'obtinguin poden ser escassos de color i amb poc sabor.\nCom hem dit abans, resulten suaus i fàcils de beure quan són joves.\nTambé es porten molt bé amb el roure de les bótes, ja sigui francès o americà, envellint molt bé, potenciant les aromes a fruites vermelles inicials i completant-los amb aromes de vainilla, coco, cafè i especiats.\nLa finalització de la criança en ampolla aporta altres aromes com cuir i tabac.\nTot això dóna com a resultat interessants vins de Criança, Reserva o Gran Reserva que són un veritable luxe per al paladar. Pots consultar l'article de l'bloc La Criança de el vi per saber els temps de criança en cada categoria.\nCupatges i tast\nAvui dia hi ha una gran acceptació i per tant tendència a elaborar vins monovarietals, amb resultats excel·lents. Malgrat tot, tradicionalment s'han realitzat cupatges en els quals l'ull de llebre ha estat el vi base, entre un 80% i un 90%, combinat amb altres raïms com Graciano, Mazuelo, Garnatxa, Merlot o Cabernet Sauvignon, aportant d'aquesta manera acidesa, cos, potencial i diversitat aromàtica, així com capacitat d'envelliment.\nEn resum, podem dir que els vins elaborats amb raïm ull de llebre tenen com a denominadors comuns de tast les següents característiques:\nTast de vista: Són de color vermell intens amb tons violacis quan són joves, que varien a teula quan envelleixen.\nTast d'Aroma: Fruits vermells madurs, maduixa, pruna. La criança els aporta una major complexitat afegint tocs de vainilla, torrefactes, cuir, tabac i tocs especiats.\nTast de Sabor: Resulten suaus i sedosos, d'entrada amable, d'acidesa moderada i tanins fins.\nAmb què prenem un vi elaborat amb Ull de Llebre?\nSempre pensem que és una bona idea gaudir d'una copa de vi en un moment relaxat, que ens permeti apreciar totes les qualitats. També el vi és per compartir, així que és ideal quan estàs amb amics i gent que t'importa.\nSi ho vas a prendre acompanyant un àpat, els vins Ull de Llebre des dels més joves als de major criança, es porten bé amb infinitat de plats. Pots aplicar una regla que sol donar bons resultats i que no és més que menjar plats típics de la zona on s'elabora el vi.\nEt recomanem Ull de Llebre joves amb carns vermelles a la brasa i aus com l'ànec, el faisà o el pollastre rostit.\nTambé amb tapes, truita de patata, embotits i formatges suaus. Surts a picar? Un Ull de Llebre és molt bona opció. També ho serà acompanyant una pizza.\nPeixos de riu, guisats, pastes i arrossos no massa condimentats, també són una bona opció, així com les verdures a la graella o rostides.\nAmb menjars més contundents com un guisat de cua de bou a el vi negre, costelletes de xai, xai rostit especiat o amb herbes aromàtiques, guisats de caça, etc. combinaran de meravella amb Ull de Llebre de més criança potenciant-se sabors entre si.\nTens algun suggeriment de maridatge?\nPerfecte! Deixa en un comentari a aquest post i podrem gaudir-la tots.\nFes clic al següent enllaç i podràs conèixer els meravellosos vins que tenim elaborats amb aquest raïm.\nVeure vins Ull de Llebre\nT'agradaria una Infografia resum? Descarrega-te-la!!


L'Inter Escaldes rep més de mig milió d'euros de la FAF\nEuropa, la Panacea\nJugar competicions europees permet a l’Inter Escaldes rebre més de mig milió d’euros, afegit a d’altres conceptes\nL'Inter Club Escaldes, campió de la Lliga Multisegur i la Copa i participant a la Champions, és el club que rebrà més diners.\nÉs sobradament conegut com de llaminer resulta guanyar la Lliga Multisegur Assegurances. A l’alegria esportiva d’aconseguir el campionat domèstic s’hi afegeix la injecció econòmica que suposa ser el millor a la gespa i, de retruc, obtenir els premis econòmics per participar a les eliminatòries prèvies de Champions League i de l’Europa League. És el cas, aquest any, de l’Inter Club Escaldes, dominador a la lliga i a la Copa Constitució i que ha estat l’equip més beneficiat econòmicament amb una xifra que supera el mig milió d’euros entre tots els conceptes.\nEn aquest sentit, la UEFA aporta a la Federació Andorrana de Futbol (FAF) una quantitat propera als 400.000 euros a repartir equitativament entre els vuit clubs de la Lliga Multisegur, uns 50.000 per entitat, en concepte de Solidarité. Aquests pagaments solidaris de la UEFA, principalment, estan destinats a treballar la base i al desenvolupament dels programes de les categories inferiors de cada entitat. D’aquests diners, la FAF reserva un 15% a repartir entre els equips de la Lliga Unida que no siguin filials, a raó d’uns 6.000 euros per club. A més, en l’assemblea del 25 d’agost passat de la federació es va aprovar de caràcter retroactiu que el campió i subcampió de la Lliga Unida rebin una compensació de 15.000 euros només en cas d’ascens a la Lliga Multisegur. És el cas de la Penya Andorra, ex-Penya Encarnada, i, en cas d’haver guanyat la promoció, l’FS La Massana –va perdre davant el Carroi– hauria rebut 10.000 euros de compensació.\nA banda d’aquestes quantitats, l’equip que juga prèvia de la Champions rep 230.000 euros (Inter Escaldes) i els participants a l’Europa League, 220.000 (FC Santa Coloma, UE Engordany i Inter Escaldes).\nTot i aquestes xifres, les diferències entre el primer classificat i l’últim són proporcionalment més reduïdes que en gairebé totes les lligues europees. A banda de les aportacions citades, cada equip de la Lliga Multisegur rep aquest curs una compensació de 20.000 euros d’ajuda pel tema Covid-19 i de prop de 5.000 els de la Lliga Unida. A les aportacions s’ha de tenir en compte que els clubs fan servir aquests diners per sufragar els desplaçaments, els salaris dels jugadors, les primes i altres despeses.\nEloy Casals, director tècnic\nD’altra banda, l’actual seleccionador sub-21, Eloy Casals, serà presentat aquest migdia com a nou director tècnic de la Federació Andorrana de Futbol. Casals era el preferit per ocupar el càrrec des que David Rodrigo va passar a ser el secretari general de l’ens a final de l’any passat, però s’havia d’esperar a penjar les botes per poder ocupar la nova posició.\nSORTEJATS ELS CALENDARIS DE LA LLIGA UNIDA I LA LLIGA VIATGES PANTOURS DE FUTBOL SALA\nLa Federació Andorrana de Futbol (FAF) va celebrar ahir els sortejos dels calendaris de la Lliga Unida i la Viatges Pantours de futbol sala que, d’aquesta manera, ja tenen la competició marcada.\nLa primera jornada de la Lliga Unida, que es disputarà el 25 d’octubre, tindrà els següents emparellaments: UE Santa Coloma B-CE Jenlai, Immobiliària CISA FS La Massana-Restaurant Càmping Valira Ranger’s, Fundació Kalilu Jammeh Encamp-FC Ordino i CF Atlètic Amèrica-UE Engordany B. La segona categoria del futbol nacional, de 8 equips, tindrà 14 jornades a dues voltes i la primera fase acabarà el 21 de març. A l’assemblea del 25 d’agost es va aprovar finalitzar el campionat, amb els ascensos a la Lliga Multisegur i el guanyador de la promoció definits per al 23 de maig.\nTambé es va sortejar el calendari de la Lliga Viatges Pantours de futbol sala que la propera temporada, finalment, constarà de només una categoria amb 14 equips.\nLa primera jornada, que tindrà lloc a partir del 19 d’octubre, serà la següent: CE Carroi-UE Extremenya, CFS Pas de la Casa-UE Santa Coloma, DDS Madriu-CE Casa de Portugal, FC Santa Coloma-FS La Massana, El Tortell Atlètic Escaldes-CE Comapedrosa, Ranger’s FC-PVE 93 i Sideco Encamp-CF Atlètic Amèrica. La data final del campionat serà el 10 de maig i el Trofeu Memorial Canut es durà a terme durant quatre dilluns: 17, 24 i 31 de maig, i el 6 de juny.\n#2 TOTS ESPEREM A LA JUSTÍCIA\nSom molts els que sabem el que va passar, pro falta que la nostra justícia funcioni i ho faci saber. Ja veiem que hi han molts problemes actualment a la batllia i segurament no sigui el mes important per ells. A veure si la UEFA actua i diu alguna cosa, Andorra sempre es aixi i el temps cura fent oblidant tot.\nTants diners i haurien d'estar eliminats, per amanyar partits.... Quina p**** vergonya


Ser un mestre crític i compromès avui - Diari de Girona\nSer un mestre crític i compromès avui\nArticle escrit per mestres i col·laboradors del Moviment de Renovació Pedagògica de Girona\nnerea huertas i robert huertas 30.01.2018 | 14:19\nEls mestres crítics i compromesos han anat fent la seva tasca de manera silenciosa a les escoles arreu del territori. Estem en un moment en què aquest silenci s´ha posat a debat i es revisa quina ha de ser la tasca docent. A nivell global, les idees postmodernes que desposseeixen tota activitat de qualsevol tipus d´ideologia han configurat un argumentari que asseguren que l´educació pot ser una tasca neutra. L´actualitat catalana ha posat en joc aquesta neutralitat.\nConsiderem que ser neutre davant determinades injustícies és romandre passiu i la passivitat ens fa còmplices. Sovint s´assegura que la tasca de l´escola és fer que els alumnes s´adaptin als nous temps. Resulta, però, que els nous temps es presenten amb una creixent desigualtat entre rics i pobres, amb una escletxa salarial entre homes i dones, amb emergència habitacional, crisis d´emigracions, aflorament de l´extrema dreta... Davant aquesta situació, la tasca de l´escola no ha de ser adaptar els alumnes a la realitat, sinó dotar-los d´eines per analitzar-la i transformar-la.\nÉs evident, tanmateix, que per poder oferir aquests recursos cal que els educadors n´estiguin dotats. Les modes pedagògiques, però, no van enfocades a crear una societat decidida a canviar el món en què viu, sinó que es pretén generar individus que responguin a les necessitats que tenen les grans elits mundials i, en última instància, el capitalisme. La revista «Perspectiva Escolar», en l´editorial del número 395 fa una crítica d´aquestes pedagogies i referencia les pedagogies «amb fonaments sòlids (...) que tenen clar el model de persona que volen ajudar a formar, que s´adhereixen sense embuts a uns referents vitals clars» i aposten per emancipar un individu capaç de pensar críticament i decidir per si mateix amb capacitat de viure amb els altres treballant pel bé comú, defensar-se del mal i ser feliç.\nEn aquest sentit, de referents no ens en falten: Freinet, Freire o Milani són exemples d´educadors que van comprometre´s amb la formació dels seus educands i la transformació de la societat. També existeixen pedagogues femenines com Rosa Sensat i, fins i tot, Maria Montessori, malgrat l´exclusió social que al nostre territori es fa en el seu nom.\nFreire afirmava que era «substantivament polític i només adjectivament pedagog», amb la qual cosa deixava clar que la seva condició de política era la principal i que la tasca pedagoga era un mitjà per exercir-la. Un mestre crític ha de tenir clar que l´educació és una feina política i ha d´exercir-la amb compromís. Aquest compromís ha d´anar cap a cadascun dels alumnes que té a l´aula i cap a les classes desfavorides i sectors marginats, malgrat no es trobin presents en la realitat escolar més immediata.\nDavant d´aquesta afirmació als docents no els queda altra alternativa que generar un discurs i fer propostes pedagògiques que vagin encarades a criticar el racisme, lluitar contra l´homofòbia, defensar el feminisme i participar en l´eliminació de diferències entre classes socials. Considerem que aquests aspectes de desigualtat els trobem a l´aula on, fins i tot, hi impera la lluita de classes que fa que triomfin els fills dels benestants i ho posa més difícil als fills de les classes populars. Fins i tot els continguts a transmetre a les escoles es corresponen amb la cultura de les elits i la ciutat.\nEntenem doncs, que ser un mestre crític i compromès no es basa només en transmetre continguts curriculars o destreses sinó a fer que l´escola sigui un motor de transformació social. Per a això, han d´encarnar aquests valors més enllà de la frontera que marca les parets de l´escola. Els mestres no han de tenir por de tenir idees polítiques i exercir el seu dret a manifestar-les i lluitar per elles. L´escola, és evident, no s´ha de convertir en un espai de propaganda partidista, però sí ha de ser un santuari de pensament lliure, democràtic, crític, just i compromès. L´educació, sense ser partidista, ha de prendre partit.\nJa és hora, per tant, de trencar amb el silenci dels mestres crítics i compromesos i que es decideixin a fer visible la seva tasca. Alhora, demanaríem a aquells que no s´han compromès amb la renovació social que abandonin les files o se sumin a la lluita.\nLa comunitat educativa celebra el nou institut de Sarrià de Ter però lamenta que no se l'hagi tingut en compte


El proper dia 15 de Juny les treballadores i treballadors dels centres penitenciaris de Catalunya estem convocats a una gran manifestació per donar resposta al deteriorament dels nostres drets que ataquen frontal-ment a la dignitat com a treballadors i a la qualitat de la nostra feina. La nova administració de justícia, aprofitant el camí abonat dels seus predecessors, ha declarat la guerra permanent al nostre col.lectiu amb una serie de mesures que van des de noves retallades (sou,pagues extres, Fons de Pensions, FAS), passant per la demora en la incorporació de la promoció JU26 fins als acomiadaments dels interins que han estat enganyats amb la promesa de ser recol.locats en el centre penitenciari Puig de les Basses.\nEl discurs del nou govern de la Generalitat de que cal fer sacrificis per sortir de la crisi ha resultat un dels principals arguments que s’ utilitza a l’ hora de procedir a aquestes agressions i retallades. En aquest argument radica la mes gran mentida i manipulació d’ una classe política immersa en la corrupció generalitzada, el pelotazo i la burla permanent a la ciutadania. Mentre parlen de democràcia, afavoreixen als bancs donant-los-hi desenes de milers d’ euros a un interes del 1 % i aquests desprès els ofereixen crèdits al 5-6 %. Aquests poders financers son intocables, cada dia tenen mes guanys i no dubten en cap moment a l’ hora de procedir al desnonament de famílies treballadores que no poden pagar degut a l’ atur i a les pèrdues salarials.\nQUE PODEM FER DAVANT DE LA SITUACIÓ ?\nLa historia ens ensenya que quan la classe treballadora es agredida ha d’ unir-se per aturar els cops i per reconquerir els drets que es pretenen segrestar. El col.lectiu de presons (funcionaris, interins,JU026, els d’ oficines, els de tractament,serveis medics…) tot i la seva diversitat ha de tenir un únic discurs en que es recullin les diverses reivindicacions legitimes i ha de tenir una resposta única quan estigui al carrer mobilitzant-se. En aquest sentit demanem al conjunt dels sindicats i molt especialment als majoritaris que tenen poder representatiu dels treballadors a les taules de negociació que plantin cara a aquesta administració que vol noves retallades i condemnar a l’ atur a treballadors . Aquest fet d’ acomiadar interins no s’ havia produït des de quan la Generalitat va agafar les competències de Justícia a l’ any 1985. Entenem que amb la massificació actual es urgent la incorporació de la JU26 i el manteniment dels interins (sigui al nou centre de Puig de les Basses o mantenint-los en els seus centres actuals). Els treballadors i treballadores de carrera cal que tinguin present que aquesta batalla també es seva, no sols per les retallades que han fet perdre un 15 % del poder adquisitiu dels últims anys sinó que el seu deteriorament físic i psíquic s’ agreujara amb unes plantilles mes reduïdes i unes presons cada cop mes massificades, amb un perfil d’intern cada cop mes heterogeni.\nCAL TRENCAR LES CADENES\nL’opció de ficar el coll i no fer res es una altra opció que es pot triar. Si aquesta postura fos majoritària suposaria que pel proper acord amb l’ administració podríem tenir tranquil·lament una altra retallada del 10 %. L’ Administració s’ excita al veure la passivitat dels treballadors i llavors es torna insaciable i no para de treure nous reglaments i nous decretazos per acabar ficant les cadenes a tot quisqui. Espanya es pot convertir com Grècia si no trenquem les cadenes. En aquell país s’ han acomiadat milers de funcionaris i s’ han dissolt el 30 % dels ajuntaments. Per tant cal trencar amb la idea tan perillosa de que el qui es fixe te la vida resolta. Aquest es un dels arguments mes falsos que cal trencar. En aquesta època en que vivim de crisi estructural del sistema, sols es mantindran els drets bàsics si la classe treballadora i els sectors populars s’ organitzen per la confrontació amb les elits del poder. Si no hi ha organització conscient i mobilització sostinguda serem esclavitzats. Algú ens podrà titllar de radicals, però persones de lo que s’ anomenava classe mitja que vivien tranquils fins fa poc al nostre país ara perden les seves feines i no poden pagar les seves hipoteques. Molts ja s’ estan organitzant i participen de moviments socials als seus barris.\nQUE ES L’ ASSEMBLEA MOBILITZACIÓ-PRESONS ?\nSom gent com tu, persones que treballem als centres penitenciaris, que independentment a qui votem o no a les eleccions polítiques, sindicals, hem vist necessari a unir-nos en uns punts mínims reivindicatius ara fa prop d’ un mes. Som treballadores i treballadors que creiem en la unitat d’ acció perquè sols així podem avançar. Creiem que la cooperació i la solidaritat entre nosaltres serà la base de la lluita pel manteniment dels nostres drets. Per aixo alguns dinosaures de l’ Administració han començat a sortir de les seves cavernes i intenten asustar-nos, sigui obrint expedients a una companya de moment i gravant les assemblees, o creant rumors de llistes negres per intentar aterroritzar als interins. Son gent indecent, que esta alarmada al veure tot aquest moviment democràtic als nostres centres. Com que son mediocres i denunciem els seus privilegis s’ han ficat nerviosos, tenen por perquè no volen perdre la seva cadireta i el seu pessebre que han aconseguit a base de llepar als qui remenen les cireres del poder. Sols amb fermesa i unitat podrem defensar-nos d’ aquests indesitjables.\nQUE DEMANEM ?\nLa nostra taula reivindicativa mínima es la següent :\n– MANTENIMENT DE TOTS ELS INTERINS EN ELS CENTRES ACTUALS FINS QUE NO S’ OBRI EL CENTRE DE PUIG DE LES BASSES.\n-Retorn a la gestió publica dels tallers penitenciaris (CIRE) que estan actualment privatitzats i donen molt caleret, per aixo els capitostes d’ allà no volen marxar.\n-Gestió responsable a l’ administració sense acomiadar a ningú. Auditories independents per detectar possibles irregularitats.\n-Un terç de la medicació dels interns va a la brossa, sigui perquè no la demanen, o estan de conducció o en llibertat. Un cop dissolta en aigua s’ ha de llenca perquè perd tots els efectes. No podem oblidar-nos del menjar que es llença..\nPER QUE CAL ANAR A LA MANIFESTACIÓ EL DIA 15 DE JUNY ?\nAquesta manifestació serà un test (com la Selectivitat) a la força dels treballadors i treballadores de presons. Si som molta gent, els sindicats es veuran obligats a negociar amb força amb l’ administració. Si som poca gent, que tothom vagi ficant el coll, no crec ni que puguem negociar una mort més lenta o més ràpida. Si som molts i els sindicats majoritaris no fan la seva feina sol.licitarem línia directa amb la conselleria i iniciarem un llarg Procés de mobilització sostinguda. Sigui el que sigui seguirem organitzats perquè aquesta es l’ arma mes efectiva que tenim per representar els interessos del conjunt de la plantilla i per defensar els nostres drets.\nCOMPANYA I COMPANY, L’ ADMINISTRACIÓ TRAFICA AMB ELS NOSTRES DRETS. EL DIA 15 CAL TRENCAR-LOS-HI EL NEGOCI.\nINICI. DAVANT LA D.G. C/ARAGO, 332 I FINALITZA A SINDICATS (VIA LAIETANA).


Paola Beltrán - Escola Taiga\nInici » Paola Beltrán\nA l’etapa de la secundaria de l’escola Taiga els joves s’inicien en activitats laborals amb l’objectiu d’assolir les competències necessàries per a iniciar-se en el món del treball ja sigui en l’àmbit de la empresa ordinària, en centres especials de treball o en centres ocupacionals.\nTotes les competències com l’autonomia, la responsabilitat, el treball en equip i la constància en la tasca a realitzar són aspectes que es van consolidant durant tota la secundària per tal d’assolir l’èxit a nivell personal i professional.\nAquesta tasca es desenvolupa conjuntament amb les famílies que són un dels eixos fonamentals per tal d’obtenir el màxim de cadascú dels nostres joves.\nÉs molt important que els professionals que estem en aquesta etapa escoltem les inquietuds, dubtes, somnis, projectes de futur que els pares tenen pels seus fills per així entre tots aconseguir ajustar-nos a aquests projectes.\nprevious post: Gabriel De Santis\nnext post: Marga Roldan


Cap a la independència amb organització, intel·ligència i més gent | NacióManresa\nper Àlvar Llobet , 5 de març de 2021 a les 11:29 |\nPuigcercós, Huguet, Codina i Llobet | Adrià Costa\nL’independentisme necessita crear més contrapoders per avançar cap a la independència, i per aquesta raó cal que el moviment sigui més organitzat, amb més gent i amb els aprenentatges dels errors del passat. Aquest és l’eix rector del llibre que han elaborat els exlíders republicans Joan Puigcercós, Francesc Codina i el manresà Josep Huguet que acaba de sortir del forn de la mà de l’editorial Saldonar.\nA “Picar pedra. 50 reflexions republicanes sense jugades mestres”, es posa en solfa una anàlisi de la situació política que viu Catalunya, la correlació de forces dels partits després de les eleccions el 14-F i diverses propostes per fer un trànsit cap a la República catalana que ha de passar, expliquen, per una tasca de "picar pedra" per ampliar els suports i fugint de l’èpica dels grans eslògans i els discursos abrandats. "L'independentisme ha de tirar endavant, però no ha d'enganyar la gent", apunten els ponents, que han anat desgranant durant tot el 2020 les seves reflexions serenes i allunyades de la immediatesa del dia a dia parlamentari en diverses trobades entre els paratges moianesos de Santa Maria d'Oló.\nPuigcercós, Codina i Huguet aprofiten, diuen, tot el seu bagatge polític per, també, desmuntar mites i tombar mentides del passat i incardinar reflexions sobre els hiperlideratges als partits polítics, el diàleg amb Espanya i l’estratègia de lluita no-violenta. En aquesta línia, apunten canvis a l’hora de presentar-se a Europa, un continent poc amic dels independentismes i que arrufa el nas quan s'esmenta la paraula "nacionalisme".\nDesprés de la ressaca de la tardor del 2017, aquests veterans republicans proposen línies d’acció per incidir en l’àmbit institucional i civil i per fer compatible la gestió del "mentrestant" amb l’impuls de noves formes de desobediència alhora que alerten de la magnitud del rival espanyol que l'independentisme té al davant. El lector trobarà també en aquestes pàgines, editades i prologades per Àlvar Llobet, diversos capítols que serveixen per sospesar la potència d'aquest adversari, que no es configura només en un govern estatal ni en un sistema de partits monàrquics i espanyolistes, sinó sobretot en una gran estructura de poder que arrela en la dictadura i que té a l’abast totes les palanques de control i repressió al servei d’un poderós conglomerat d’interessos econòmics.\n7.L'independentisme no ve de la dreta\nLa sentència de l’Estatut per part del Tribunal Constitucional del 2010 va ser un punt d’inflexió per a l’independentisme. La retallada aplicada després d’una dura campanya del PP contra el text va ensorrar les esperances d’entesa i va marcar la consciència ciutadana fins al punt de dir prou: “Fins aquí hem arribat”. Aquesta convicció es reblava, a més, amb les polítiques centralistes de Madrid que atiaven els arguments a favor de la separació, i també amb el gir polític que van fer partits com CiU, proclius a l’estratègia de pacte amb l’Estat durant dècades, però finalment forçats a reorientar-se cap a l’independentisme per l’evolució del gros de la seva pròpia base social i electoral.\nL’independentisme es va convertir en un projecte massiu i transversal que va aglutinar persones de diferents postures ideològiques, des de la dreta a l’esquerra més radical i que va fer possible la convivència entre l’independentista “de tota la vida” amb aquell de nou encuny que abans havia defensat altres formes polítiques de relació entre Catalunya i Espanya. Aquest vincle s’establia en relació a l’horitzó de l’estat propi, però no necessàriament en l’eix ideològic esquerra-dreta. Podien un ciutadà de dreta i un d’esquerra coincidir en una manifestació independentista? Sí, va passar, passa i passarà. De fet, la pluralitat social i ideològica és una característica compartida per tots els moviments massius d’emancipació nacional.\nAquesta realitat, però, ha estat sovint interessadament desfigurada per un relat muntat a partir de la idea que la dreta catalana i aquells que han tingut el control social del país han estat els impulsors i conductors gairebé exclusius del procés, talment com si aquest moviment hagués sorgit dels despatxos institucionals i dels partits, i no pas de la reivindicació del carrer. Hi ha una dreta independentista que en els darrers anys ha anat guanyant força en aquest procés, però en tant que minoritària no se li pot penjar la condició de guia del moviment ni, encara menys, encaixar-la en una falsa línia històrica que enlaira la dreta nacionalista com la mare gairebé única de l’independentisme. Que no ho sigui, tampoc vol dir que totes les iniciatives polítiques i socials sorgides en aquest camp estiguessin circumscrites al perímetre de l’esquerra, però la història mostra exemples suficients per bandejar la tesi que apunta la dreta com la matriu del corrent independentista...\n33. Els perills i les necessitats del diàleg amb Espanya\nD’entrada, un aclariment: l’acord entre PSOE i ERC per impulsar la taula de diàleg sobre el conflicte polític de Catalunya amb l’estat espanyol no és un pacte de legislatura. L’abstenció d’Esquerra Republicana, que va facilitar la investidura de Pedro Sánchez, es va fer efectiva a canvi d’uns compromisos concrets. No és, doncs, cap xec en blanc, ja que el possible suport futur republicà als Pressupostos de l’Estat i a les diverses mesures que pugui anar prenent el govern PSOE-UP dependrà de manera general del compliment dels compromisos de l’acord investidura, a més a més de la negociació concreta dels detalls de cada mesura o pressupost. A Espanya hi ha un escenari polític renovat que obliga l’independentisme a moure’s i a prendre riscos per intentar posar fi a la repressió i portar el conflicte a la via política, en darrera instància, i a consolidar o avançar trinxeres en la guerra de posicions actual. I aquesta situació interpel·la els polítics catalans a no cometre l’error estratègic d’instal·lar-se en una postura merament testimonial. Seria una irresponsabilitat menystenir les oportunitats d’entesa amb actituds retòriques i simbòliques de bloqueig o boicot, encara més quan des de l’independentisme es pretén demostrar que l’esquerra nacional és més útil que l’esquerra d’obediència espanyola a l’hora de gestionar les crisis i les dificultats que comporten i, tal vegada, de posar-hi remei a partir del diàleg.\nDit d’una altra manera, l’ampli suport que ha rebut el moviment a les urnes l’obliga a exercir la responsabilitat i a explorar totes les possibles vies d’empoderament de Catalunya i de solució del conflicte, i la taula de diàleg amb el govern socialista i d’Unides Podem és una d’important, per molt que hi hagi el risc de fracàs. L’immobilisme o les apostes grandiloqüents de confrontacions imminents i definitives amb l’Estat que no tenen una plasmació real i que només apareixen en alguns discursos, sobretot en moments de campanya o precampanya electoral, no són alternatives que aproximin a cap solució ni tampoc ajuden a augmentar el suport popular a la independència. De fet, sovint no passen de ser mera retòrica, que té com a únic objectiu desgastar Esquerra Republicana.\nMés d’hora que tard, aquesta estratègia s’acabarà regirant contra els que la practiquen: recordem que Junts per Catalunya, després de fer una campanya a les eleccions estatals en què propugnava el no a tot, s’ha acabat partint al Congrés en dues fraccions, l’encapçalada per la diputada Laura Borràs i la del PDeCAT. Aquests darrers, invocant el realisme i la necessitat de fer política, també han acabat negociant els Pressupostos amb el govern PSOE-UP, i fins i tot han tramitat de sotamà demandes que els arribaven des d’alguns caps de departament de la Generalitat, com el conseller Ramon Tremosa, teòricament alineats amb el «no a tot» dels presidents Puigdemont i Torra i la diputada Borràs. Cal reconèixer, per tant, que si bé a Madrid es té la capacitat de fer trontollar un govern en minoria, això no s’ha de confondre amb la facultat de soscavar els fonaments d’un règim, que, quan se sent en perill, obté al Congrés dels Diputats i al Senat majories amplíssimes de concentració nacional, que van des de Vox fins al PSOE, en defensa de la monarquia i els pilars de l’Estat...\n49. L’estratègia no-violenta no està ben apresa\nPlantejar el camí cap a República catalana a partir de vies que s’exclouen entre elles és un greu error conceptual. El diàleg i la negociació, l’opció de forçar un referèndum i la via unilateral no poden abordar-se com opcions estanques i independents, sinó com una tríada, com la unitat del triangle. L’opció de lluita no-violenta que tothom ha verbalitzat que adopta davant d'un Estat demofòbic obliga a utilitzar alhora totes tres vies.\nCreure que al segle XXI, en un context econòmic interrelacionat, amb servituds polítiques amb institucions supraestatals i amb un enemic estatal embogit, la unilateralitat continuada pot portar a imposar la pròpia posició és somiar truites, de la mateixa manera que ho és també pensar que amb la única bandera del diàleg es resoldrà el conflicte. Espanya no s’avindrà a reconèixer cap reivindicació de la part catalana si només es juga la basa del diàleg, que és necessari però no suficient. Aquesta dicotomia entre diàleg o unilateralitat només serà superada fent entrar en joc la tercera opció que seria la síntesi de la tesi i l'antítesi anteriors: la confrontació per a forçar el diàleg i la solució.\nEn aquest sentit, Catalunya ha de vertebrar una cadena d’unilateralitats que s’estructurin en l’estratègia no violenta concretada en accions de no cooperació, desobediència civil, construcció d'alternatives, de propaganda i de batalles jurídiques. En definitiva, palanques que han de servir per superar en força, o igualar com a mínim, la força del bàndol monàrquic i espanyolista. Cal entendre que aquest tipus de confrontació ha de ser intel·ligent i per tant consensuada i intel·ligible, i en cap cas no pot consistir en una sèrie d’accions desconnectades, kamikazes o que derrapin fora dels marges de la no-violència\nLa gent té la força del canvi, però abans d’impulsar aquestes accions caldrà prendre’n consciència per avançar en aquest camí. Ho diu el filòsof i politòleg americà Gene Sharp, quan posa l’accent en la capacitat de canvi que té la no-obediència: “Si la gent es nega a cooperar amb un règim – si els funcionaris públics deixen de dur a terme les funcions de l’estat, si els comerciants suspenen l’activitat econòmica, si els soldats deixen d’obeir ordres-, fins i tot un dictador consolidat en quedarà perjudicat. I si la desobediència popular és prou estesa i prolongada, no hi ha cap règim que pugui sobreviure”.\nEl plantejament d’aquesta estratègia ha d’acabar forçant un salt qualitatiu el resultat del qual sigui una solució dialogada fruit de la confrontació política, jurídica, comunicativa, econòmica, cultural i social; però per fer-ho és imprescindible relegar mirades partidistes o pronunciaments curtterministes com els que ha demostrat darrerament l’ANC. L’entitat ha tingut iniciatives lloables, com la del consum estratègic (que després de ser denunciada no ha volgut mantenir, tot i la seva defensa de la desobediència), però la seva voluntat d’interferir en la política partidista, a favor de determinades opcions i en contra d’altres, li ha restat credibilitat com a actor transversal del procés...\nFormat: Llibres paper\nMunicipis, Joan Puigcercós, Josep Huguet, Francesc Codina, Àlvar Llobet, independència, Saldonar, llibre, avançament, editorial, procés


Redacció Catalunyapress | diumenge, 17 de octubre de 2021\nL'ús de les mascaretes han estat molt important per poder frenar la pandèmia mundial del coronavirus i evitar que molta més gent hagi mort. No obstant això, també han tingut efectes negatius com infeccions oculars, ja que el vapor calent es duplica i puja de manera directa fins als ulls perquè la mascareta no permet una bona filtració de l'aire.\nAmb motiu del Dia Mundial de la Visió, una companyia de salut ha volgut donar uns consells per intentar combatre aquests problemes. Ajustar la mascareta al nas, usar lubricants oculars o rentar les parpelles amb sabó neutre són algunes de les mesures per evitar que hi hagi una infecció.\nL'oftalmòloga Lucienne Collet ha explicat perquè es causen aquestes infeccions. "En respirar dins de la mascareta, es genera una concentració de vapor calent que accelera l'evaporació de la llàgrima i altera el seu PH, així que acaba afavorint l'aparició d'aquestes infeccions oculars", ha explicat.\nA més, Lucienne ha volgut fer una crida a la població a què es realitzin revisions periòdiques per intentar prevenir les infeccions. No obstant això, l'oftalmòloga creu que la gent té por del contagi i per això no van a les revisions, però assegura que són necessàries perquè si han superat la covid poden quedar algunes seqüeles.


diumenge, 12 de juliol de 2020 22:10h\nLa CUP ha assegurat que serán 'ingovernables' fins que no es reconegui el dret a decidir.\nLa número tres de la CUP al Congrés per Barcelona, Eulàlia Reguant, ha assegurat: «Fins que reconeguin el dret del nostre poble a decidir el seu futur, serem ingovernables, siguin les que siguin les majories».\nEn un acte de campanya celebrat aquest divendres a Manresa, Reguant ha afirmat que des de 2015 el PSOE i els partits independentistes «sumen majoria», però ha dit literalment que el diàleg del qual alguns parlen no existeix.\n«La CUP estarà en el Congrés per tal d'impedir que tanquin per dalt el que el poble va obrir per baix», ha sostingut la candidata.\nPer part seva, el diputat de la CUP al Parlament, Carles Riera, ha opinat que «el règim hereu del franquisme és irreformable», i ha destacat que volen arribar al congrés per a fer-lo ingovernable.\n«Per a impugnar els privilegis de l'Ibex i de la monarquia corrupta amb una veu netament independentista, rupturista i anticapitalista», ha defensat el diputat 'cupaire'.


Cinema - Blogs - Televisió de Catalunya\n25/06/2014: "This Is It" a TV3\nQuan? Dissabte, 28 de juny, a les 18.05h\nL'has de veure: Si ets un seguidor a ultrança de Michael Jackson.\nDe què va? Pel·lícula documental realitzada amb el material gravat durant els darrers assajos del rei del pop, Michael Jackson, que preparava el seu retorn als escenaris. Les gravacions són del mateix juny de l'any 2009, mes en què Michael Jackson va morir inesperadament en circumstàncies encara avui dia poc clares.\nLa curiositat: Originalment, el material rodat era només per a la filmoteca privada de Michael Jackson, i també per ajudar a l'equip creatiu que el cantant tenia per preparar els concerts a detectar aspectes a millorar del show. La pel·lícula va ser un èxit de taquilla, ja que els fans del cantant van anar en massa a veure la pel·lícula als cinemes, tot i que també va ser polèmica, ja que alguns membres de la família Jackson van expressar el seu disgust amb la pel·lícula, acusant l'estudi d'estrenar-la als cinemes només per interès comercial.\nEnllaç: Tràiler .\n21/06/2014: "Homes de negre" a TV3\nQuan? Dimarts, 24 de juny, a les 15.45h\nL'has de veure: Si vols veure una comèdia basada en el contrast de personalitats dels personatges de Will Smith i Tommy Lee Jones i en un guió que barreja sense problema alienígenes i espionatge.\nDe què va? Els agents K i J, que formen part d'una organització altament secreta que té la funció de vigilar l'activitat d'alienígenes a la Terra, descobreixen el complot d'un terrorista intergalàctic per assassinar dos ambaixadors de galàxies oposades.\nL'actor: Will Smith va convertir-se en un actor molt popular gràcies al seu paper a la sèrie "El príncep de Bel Air" (1990-96). Però a diferència de molts altres, que no aconsegueixen fer el salt al cinema amb èxit. Pel·lícules com "Dos policías rebeldes" (1995) o "Independence Day" (1996) i "Homes de negre" (1997) el van convertir en l'home de mode del gènere d'acció, al que li posava un sentit de l'humor poc habitual. És un tipus de cinema on se sent molt còmode i que explora sovint. "Homes de negre" va tenir dues seqüel·les, al 2002 i al 2012 i s'espera la quarta part al 2015. En els darrers anys la feia de Will Smith ha derivat cap a la ciència-ficció, amb propostes com "Jo, Robot" (2004), "Soy leyenda" (2007) i "After Earth" (2013). Sense descuidar la comèdia, amb films d'èxit com "Hitch" (2005). Durant la seva carrera també ha fet passos cap al drama. El seu millor paper en aquest sentit va ser el de "Ali" (2001), amb la que va aconseguir una nominació als Oscar com a millor actor. "Set ànimes" (2008) forma part d'aquest altre registre més dramàtic-emocional, i és deutora de "En busca de la felicidad" (2006), amb la que molts van descobrir una cara de l'actor diferent. Malgrat tot, continua sent més conegut per les pel·lícules més comercials.\nReferents: És una adaptació del còmic "The Men in Black" de Lowell Cunningham i Sandy Carruthers.\nLa curiositat: Quan Steven Spielberg, productor del film, va trucar Will Smith per proposar-li el paper a "Homes de negre", l'actor no es va creure que era ell. Estava convençut que es tractava d'una broma, i al director li va costar de convèncer-lo que era ell de veritat.\nDesprés de l'estrena del film, es va produïr un augment de vendes de les ulleres de sol Ray-Ban que porten els protagonistes. El model en qüestió va triplicar els beneficis generats, passant de 1,6 milions de dòlars a 5 milions.\n16/06/2014: "Betty Anne Waters" a TV3\nQuan? Dimarts, 17 de juny, a les 23.15h\nL'has de veure si: Vols veure una de les millors interpretacions recents de Hilawy Swank, guanyadora de dos Oscars per "Million Dollar Baby" i "Boys Don't Cry".\nDe què va? Betty Anne Waters és una dona de 28 anys divorciada i amb dos fills. El seu germà Kenny és condemnat a cadena perpètua per un assassinat que no ha comès. Betty Anne, que treballa de cambrera en un bar, completament convençuda de la innocència de Kenny, es posa a estudiar dret a la universitat amb l'objectiu de llicenciar-se i poder ser la representant legal del seu germà.\nL'actriu: Hilary Swank és la tercera actriu més jove en guanyar un Oscar a la millor protagonista. Ho va aconseguir amb el paper de Brandon Teena a "Boys Don't Cry" (1999), film escrit i dirigit per l'aleshores debutant Kimberly Peirce i tota uns sorpresa aquell any. Hilary Swank va repetir a la catifa vermella uns anys més tard, i aquest cop sota les ordres d'un director veterà com Clint Eastwood. El seu paper de Maggie Fitzgerald a "Million Dollar Baby" (2004) va convèncer el jurat dels Oscar que li van entregar el guardó a la millor actriu per segona vegada. Malgrat el currículum, Hilary Swank té una filmografia força irregular on hi trobem molts films que van passar sense pena ni glòria per la cartellera. De tant en tant ens regala algunes excepcions. És el cas de "Betty Anne Waters" (2010), un dels seus últims treballs amb el que va aconseguir estar nominada als premis del sindicat d'actors nord-americans (SAGA).\nReferents: El film està basat en un fet real. Però pel tipus de personatge en pot recordar d'altres com "Erin Brokovich" (2000), que també és un drama legal protagonitzat per una dona sense estudis que se'n surt amb la seva amb molt d'esforç. El tema de les sentències de mort s'ha tractat en moltes pel·lícules com ara "Pena de muerte" (1995) o "La milla verde" (1999), totes dues amb una forta vocació de denúncia.\nLa curiositat: L'origen d'aquesta pel·lícula va ser un reportatge del programa "60 Minuts" sobre la història de Betty Anne Waters. L'emissió va motivar una lluita pels drets de la història en la que van estar involucrats diversos estudis de Hollywood.\n14/06/2014: "Evasió o victòria" a TV3\nQuan? Diumenge, 15 de juny, a les 18.23h\nL'has de veure perquè: Ara que ha començat el Mundial de Brasil, res millor que veure Sylvester Stallone jugant a futbol en una cinta que compta amb la participació del mític Pelé.\nDe què va? En un camp de concentració nazi, un comandant s'interessa per un grup de presoners que juguen a futbol. Així, els proposarà un partit entre una selecció de soldats alemanys i una selecció formada per presoners de guerra, que serà l'ocasió perfecte per intentar escapar dels seus botxins organitzant un pla secret.\nL'actor: Sylvester Stallone és conegut per haver interpretat a dues icones del cinema dels anys 70 i 80 com Rocky Balboa i John Rambo, a les franquícies respectives. Té fama d'actor que ha basat la seva carrera en el seu físic musculós, però en realitat l'actor és més que un cos atlètic. Al capdavall, ell és l'autor del guió del primer film de "Rocky" (1976), amb el que va obtenir dues nominacions als Oscar, com a actor i com a guionista. La seva carrera també ha estat plena de pel·lícules d'argument certament sorprenent, com és el cas d'"Evasió o victòria" (1981), que malgrat tot va obtenir unes bones xifres a la taquilla, però no li ha impedit de consolidar una carrera com a home d'acció de referència amb films com ara "Cobra" (1986), "Tango & Cash" (1989) o "Màxim risc" (1993). Entre els films que és millor oblidar trobem "Demolition Man" (1993) i "Jutge Dredd" (1995). En els darrers anys està vivint una segona juventut gràcies a la recuperació dels seus personatges més emblemàtics en noves entregues de les seves franquícies, i també a través de films com "The Expendables 2" (2012). Fins i tot ha accedit a co-protagonitzar amb el seu rival de tota la vida, Arnold Schwarzenegger, el film "Plan de fuga" (2013).\nCameos: Pelé és el més conegut dels jugadors de futbol professionals que apareixen al film. La llista és llarga: Bobby Moore, Osvaldo Ardiles, John Wark, Kevin O'Callaghan, Kazimierz Deyna, Hallvar Thoresen, Paul Van Himst, Søren Lindsted, Werner Roth, Mike Summerbee, Russell Osman i Laurie Sivell.\nLa curiositat: Sylvester Stallone va comptar com a entrenador amb el porter anglès Gordon Banks, al que no va fer gaire cas al principi fins que es va adonar que jugar a futbol era més difícil del que es pensava. Quan va acabar el rodatge va afirmar que havia estat més dur que les lluites de boxa de "Rocky".\n11/06/2014: "Dolores Claiborne" a TV3\nQuan? Divendres, 13 de juny, a les 00.29h\nL'has de veure si: Vols veure un thriller intens protagonitzat per una magnífica Kathy Bates i basat en una novel·la d'Stephen King.\nDe què va? Una mare i una filla que tenen una relació complicada i plena de ressentiment, viuen vides molt diferents i no es veuen mai. Es retrobaran quan la mare, que treballa com a criada i infermera, d'una vella milionària, sigui acusada d'assassinat. La filla tornarà al poble per donar-li suport però amb el dubte, ara refermat, de que la seva mare va matar el seu pare molts anys enrere.\nL'actriu: Kathy Bates té en Stephen King un dels seus talismans. L'actriu va ser descoberta pel gran públic a "Misery" (1990), una adaptació de la novel·la homònima de l'escriptor amb la que va guanyar l'Oscar a la millor actriu. Era la seva primera nominació, ja que fins aleshores la seva carrera havia consistit en una acumulació de papers menors al cinema i la televisió, així com algunes obres de teatre durant els anys 70 i 80. El de "Misery" va ser el paper que la va treure de l'anonimat. Només un any més tard, va protagonitzar "Tomàquets verds fregits" (1991), demostrant la seva capacitat per adaptar-se a diferents registres i confirmant el seu talent com a actriu. L'actriu va tornar a Stephen King amb "Dolores Claiborne" (1995), una de les millors adaptacions de l'escriptor i curiosament de les menys recordades. Poc després la vam veure com a secundària a "Titanic" (1997), un rol amb el que sempre s'ha sentit còmode i on ha fet grans interpretacions. Dos bons exemples són "Primary Colors" (1997) i "About Schmidt" (2002), amb les que va tornar a ser nominada als Oscar, i més recentment, "Midnight in Paris" (2011). L'arribada del nou mil·lenni va ser una etapa difícil per l'actriu, que va perdre certa popularitat al cinema i va tornar a la televisió, on s'ha mantingut de forma regular fins avui amb sèries com "Six Feet Under" (2003), "The Office" (2010), "Harry's Law" (2011) o "American Horror Story Coven" (2013).\nReferents: La pel·lícula adapta la novel·la homònima d'Stephen King, que de fet va afirmar haver-la escrit pensant en Kathy Bates, ja que el va deixar impressionat a "Misery".\nLa curiositat: Castle Rock va comprar els drets de la novel·la per 1,5 milions de dòlars.\n10/06/2014: "Seda" a TV3\nQuan? Divendres, 13 de juny, a les 22.30h\nL'has de veure si: Has llegit "Seda" d'Alessandro Baricco i tens curiositat per veure com el seu univers es trasllada a la pantalla del cinema. Protagonitzen Keira Knightley i Michael Pitt.\nDe què va? Un mercader francès del segle XIX que es dedica al comerç de la seda, ha de viatjar al Japó a buscar cucs de seda després que el seu subministrador africà no pugui complir la demanda habitual. Allà s'obsessionarà amb la concubina d'un empresari local, malgrat que ell mateix és un home casat.\nL'actriu: Keira Knighley és una de les actrius britàniques més internacionals gràcies a la nissaga de pel·lícules "Pirates del Carib". Des de que era petita tenia molt clar que es volia dedicar a la interpretació i ja de nena va participar en diverses pel·lícules. Es va donar a conèixer quan encara no era major d'edat, als 17 anys, "Quiero ser como Beckham" (2002), un gran èxit comercial al Regne Unit gràcies a l'ús que va fer del nom del popular futbolista i també gràcies a la interpretació de Keira Knightley, que va ser batejada com la reina teen britànica. Però a diferència d'altres casos similars, no es va quedar estancada en el cinema per adolescents. L'any següent ja va ser la co-protagonista de la primera entrega de "Pirates del Carib" (2003), amb 18 anys.\nEl mateix anys va participar en un altre gran èxit del cinema anglès, "Love Actually". La seva següent pel·lícula va ser "Orgull i prejudici" (2005), amb la que es va estrenar en el film d'època. Aquest és el gènere que més ha conreat. Va tornar-hi a "Expiació" (2007) i va repetir per tercera vegada amb "La duquessa" (2008). En els darrers anys ha treballat en pel·lícules molt diferents, com ara "Un método peligroso" (2011), de David Cronenberg, però sempre tornant de tant en tant al drama d'època, com és el cas d'"Anna Karenina" (2012), adaptació de l'obra de Tolstoi. El seu últim film, "Laggies" (2014), s'estrenarà a finals d'any.\nA "Seda" (2007), Keira Knightley té al costat a Michael Pitt, un actor nord-americà format a la televisió, a "Dawson's Creek" (1999), que va ser descobert al gran públic amb "The Dreamers" (2003) de Bernardo Bertolucci. Des d'aleshores ha tingut una carrera ascendent, apareixent en pel·lícules com "The Village" (2004) de M. Night Shyamalan, "Last Days" (2005) de Gus Van Sant o el remake de "Funny Games" (2007) de Michael Haneke. Actualment ha tornat al món de la televisió, tenint grans papers com a secundari a "Boardwalk Empire" (2010) i "Hannibal" (2014), sense deixar de banda el cinema, amb films com "I Origins" (2014)\nReferents: És l'adaptació de la novel·la homònima d'Alessandro Baricco.\n09/06/2014: "City Hall: l'ombra de la corrupció" a TV3\nQuan? Dimarts, 10 de juny, a les 23.14h\nL'has de veure si: Vols veure un thriller polític protagonitzat Al Pacino, un dels grans de la història del cinema nord-americà, acompanyat per John Cusack.\nDe què va? La mort accidental d'un nen en un tiroteig al barri de Brooklyn, posarà en marxa una investigació que acabarà destapant una trama de corrupció que esquitxarà els polítics municipals mentre l'alcalde de la ciutat aspira a ser candidat a la presidència d'Estats Units.\nEls actors: Al Pacino i John Cusack. El primer no necessita cap mena de presentació. El seu treball a films com la trilogia d'"El Padrí" (1972), "Scarface" (1983), "Atrapat pel seu passat" (1993) o "Heat" (1995) parlen per si soles. Precisament, "City Hall" (1996) va ser una de les primeres pel·lícules en què va començar a aprofitar la seva veterania a fer de padrí d'altres actors més joves, en aquest cas de John Cusack. Posteriorment faria el mateix amb Johnny Depp a "Donnie Brasco" (1997) i amb Colin Farrell a "The Recruit" (2003). Entre els seus treballs més recents destaquen, sobretot, "El dilema" (1999) de Michael Mann i treballs televisius com la minisèrie "Angels in America" (2003) o les tv-movies "You don't know Jack" (2010) i "Phil Spector" (2013).\nLa curiositat: Per preparar-se el paper Al Pacino va tenir diverses converses amb l'aleshores alcalde de Nova York, Rudolph W. Giuliani, i d'altres ex alcaldes com Ed Koch i David Dinkins.\n05/06/2014: "Deute de sang" a TV3\nQuan? Diumenge, 8 de juny, a les 16.35h\nL'has de veure perquè: Al mestre Clint Eastwood no se li diu mai que no, i menys si es tracta d'una pel·lícula en què posa en marxa la seva faceta de tipus dur.\nDe què va? Terry McCaleb és un veterà investigador de l'FBI que ha de deixar el servei actiu a causa d'una operació de trasplantament de cor. Un cop recuperat, rep la visita de la Graciela, la germana de la donant de l'òrgan que li han trasplantat. Resulta que la donant va morir assassinada i la Graciela vol que en Terry investigui el crim.\nEl director: Clint Eastwood protagonitza i també dirigeix "Deute de sang" (2002), que va rodar només un any abans de "Mystic River" (2003). El film encaixa amb la passió del director pel gènere policíac i el thriller, que ha cultivat sovint tan davant com darrere la càmera amb pel·lícules como "Execució imminent" (1999), "Poder absolut" (1997) o "Impacto súbito" (1983). Per alguns representa la part menys creativa de la filmografia del director, per d'altres és el Clint Eastwood de la vella escola, el que recorda les pel·lícules de Harry el brut i els westerns de Sergio Leone.\nReferents: En aquest cas es tracta de l'adaptació d'una novel·la escrita per Michael Connelly, que té una extensa trajectòria com a escriptor d'un tipus de novel·la negra que es troba a la frontera amb el gènere del terror. No és l'única novel·la de l'autor que ha estat traslladada al cinema. "Deute de sang" (2002) té una connexió amb "L'innocent" (2011), film protagonitzat per Matthew MacConauguey, que està ambientat en el mateix univers.\nLa curiositat: Al repartiment de la pel·lícula també trobem en Jeff Daniels. Va ser la primera vegada que l'actor treballava amb en Clint Eastwood i de l'experiència en va fer una cançó amb un to força humorístic anomenada "Dirty Harry Blues", que forma part d'un dels seus discos i que en alguna ocasió ha tocat en directe.\n03/06/2014: "Spiderman 2" a TV3\nQuan? Dissabte, 7 de juny, a les 16.15h\nL'has de veure si: Ets seguidor del superheroi de les teranyines, aquesta està considerada la millor pel·lícula de la trilogia que van signar Sam Raimi i Tobey McGuire.\nDe què va? En Peter Parker s'esforça per assumir la seva responsabilitat com a superheroi mentres veu com la Mary Jane, a qui va deixar contra la seva voluntat, comença una relació amb un altre home.\nL'actor: Tobey McGuire aconsegueix interpretar un heroi que és alhora innocent i a la seva manera fràgil, però amb un gran poder i compromès amb la societat. Ara per ara, és l'actor que millor ha entès el personatge d'Spiderman. Tanmateix, va estar a punt de no rodar la segona part de la pel·lícula a causa d'una lesió a l'esquena (es va arribar a considerar el Jake Gyllenhaal per substituir-lo). Finalment hi va participar i hi ha una escena del film en el que el superheroi cau i es queixa de la seva esquena que és una referència al problema real de l'actor. L'acompanyen en el repartiment Kirsten Dunst, James Franco, Willem Dafoe i Alfred Molina, la gran incorporació de la seqüela.\nReferents: La història és una adaptació del còmic, en concret del número 50 de The Amazing Spider-Man, titulat "Spider-Man No More!" (que va ser considerat com títol per a la pel·lícula). De tota manera, en Sam Raimi va introduir alguns canvis. Un dels que se'n sent més orgullós és el dels ganivets que surten dels tentacles d'Octopus, i que fan del personatge un enemic molt més temible que en el món de la vinyeta. A diferència del que acostuma a passar en aquests casos, fins i tot els fans més puristes van quedar contents amb la pel·lícula, que va batre récords amb una recaudació de 40,4 milions de dòlars el dia de la seva estrena.\nLa curiositat: El so que fa l'Spiderman quan llença les seves teranyines està fet treient molt ràpidament la cinta d'un cassette de música.\nL'apunt d'expert: A l'inici de la pel·lícula, una seqüència en forma de còmic resumeix el que va passar al film anterior. El dibuixant d'aquestes ilustracions és l'Alex Ross, dibuixant de Marvel i DC conegut pel seu estil hiper-realista. El personatge d'Spiderman va ser el que el va inspirar per començar a dibuixar, quan només era un nen, després de veure'l aparèixer en un episodi de la sèrie infantil The Electric Company. No és l'única personalitat del món del còmic que és present a la pel·lícula, on també hi ha un cameo de l'Stan Lee.\n01/06/2014: "Sense perdó" a TV3\nQuan? Dimarts, 3 de juny, a les 23.17h\nL'has de veure perquè: És un homenatge al gènere del western a càrrec de Clint Eastwood, que en aquest cas exerceix com a director i també protagonista d'una de les millors pel·lícules del gènere.\nDe què va? Un antic bandoler (Clint Eastwood) viu retirat, viudo i amb dos fills al seu càrrec, ha deixat l'alcohol i es dedica a treballar al ranxo. Però la seva vida no passa pel millor moment a causa d'una epidèmia que ha matat el seu bestiar. Per això acceptarà l'oferta d'un bandoler, que li demana que l'acompanyi a matar dos homes que van marcar la cara d'una prostituta i per als quals s'ofereix una generosa recompensa econòmica.\nL'actor: Clint Eastood es va convertir en una icona del western al protagonitzar la trilogia del dòlar de Sergio Leone. En aquell moment era un actor encara desconegut, i gràcies al gènere es va convertir en una cara coneguda de la gran pantalla. Durant la seva carrera mai ha oblidat el western. Tampoc com a director, on ha dirigit pel·lícules com "El fuera de la ley" (1976), "El jinete pálido" (1985) o aquesta "Sense perdó" (1992), on es fa acompanyar de dos actors com Morgan Freeman i Gene Hackman.\nReferents: El director ha explicat que amb la pel·lícula volia homenatjar el western com a gènere, i que va tenir sempre present un clàssic com "Centauros en el desierto" (1956), de John Ford. Tot i que també ha dit haver-se inspirat en films d'altres gènere, com "El tercer home" (1949), de l'Orson Welles. En relació amb altres westerns, "Sense perdó" destaca pel seu to crepuscular, l'ambigüitat moral dels personatges i la violència, exposada de forma crua. Amb aquesta pel·lícula Clint Eastwood va guanyar el seu primer Oscar com a director. El film també es va endur el guardó a millor pel·lícula.\nLa curiositat: Als crèdits finals podem veure que el film està dedicat "a Sergio i Don". El primer és Sergio Leone. El segon és Don Siegel, amb qui Clint Eastwood va treballar al western "Dos mulas y una mujer" (1970).\nL'especialista en ficció, Toni de la Torre, t'explica cada dia quines són les millors pel·lícules que pots veure a la televisió. Prepara unes crispetes i tanca els llums. Amb el televisor que tens a casa, la sala de cinema la tens davant del sofà!\nVés a la secció de cinema de tv3.cat\nConsulta la programació de pel·lícules dels propers 7 dies\n"Homes de negre" a TV3\n"Betty Anne Waters" a TV3\n"Evasió o victòria" a TV3\n"Dolores Claiborne" a TV3\n"Seda" a TV3\n"City Hall: l'ombra de la corrupció" a TV3\n"Deute de sang" a TV3\n"Spiderman 2" a TV3\n"Sense perdó" a TV3


Pension Sennhof Bach Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nOberbach 41, Bach, Bach, Àustria, 6653 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Pension Sennhof està situat idealment a Bach; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nPension Sennhof ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, TV satèl•lit/cable, nevera, caixa forta a l'habitació per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses esquí, jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Pension Sennhof és una elecció inteligents per a viatgers a Bach, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (17) Parelles (4) Viatgers en solitari (2) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (5) Grups (4)


Descarregar Pdf dimecres, 25 de juny de 2014\nSegons dades del V Informe Adecco sobre Cerreres amb més sortides professionals, els estudis tècnics i Administració i Direcció d'Empreses (ADE) aglutinen la majoria de la demanda laboral actual de l'Estat.\nADE, com ja es tradicional, ocupa el primer lloc d'aquest rànquing, però immediatament després trobem l'Enginyeria Tècnica Industrial, l'Enginyeria Industrial i l'Enginyeria Informàtica com les titulacions situades en segon, tercer i quart lloc respectivament.\nAixí doncs, l'Escola Politècnica Superior de la Universitat de Lleida, es el Centre que oferta tres de les quatre titulacions més demandades per les empreses a Espanya. A més, des de el curs 2013-14 també ofereix, conjuntament amb la Facultat de Dret i Economia, el doble Grau en Enginyeria Informàtica i Administració i Direcció d'Empreses.\nEn un àmbit més general, l'Informe Adecco també destaca altres dades força interessants:\n- El 61,4% de les ofertes de treball qualificat a Espanya exigeix formació universitària, i, vora el 30% d'aquestes ofertes també exigeix el domini d'almenys un idioma estranger (bàsicament l'anglès en un 90% dels casos).


Apartment Barbat IV Rab Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 2.045 allotjaments a Rab.\nApartment Barbat IVApartament-, Barbat, Rab, Croàcia, 51280 - Veure al mapaExcel·lent8,3Basada en2comentarisApartment Barbat IVVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nConvenientment situat a Rab, Apartment Barbat IV és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartment Barbat IV ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Apartment Barbat IV és una selecció idònia per a la vostra estada a Rab.


El rosa és més car, i en diem #PinkTax. - Ellasdeciden.com\nfebrero 1, 2016 /0 Comentarios/en Blog, clipping, PinkTax /por Gemma Cernuda\nArticle de Virtudes Pérez publicat a El Punt Avui el passat divendres 22/1/16, on m’entrevista sobre la anomenada “Tassa Rosa“, o tambe internacionalment coneguda com la #PinkTax. Tema sobre el que ja portem més d´un any investigant, publicant, explicant i compartint a les xarxes socials i en aquest blog tambe.\nUna ONG francesa ha impulsat una campanya de conscienciació per denunciar que les dones paguen més que els homes pel mateix producte\nTot i que a Catalunya encara no s’han fet estudis que confirmin aquesta realitat, ja han sorgit les primeres reaccions per exigir que s’acabi aquesta discriminació per raons de gènere\nLes dones no només paguen més a la perruqueria. També ho fan quan es compren un cotxe o quan porten roba a la tintoreria. I el que sorprèn més, les dones paguen més, a vegades el doble, pel mateix producte presentat en un embolcall de color rosa. És el que ja s’ha batejat com a taxa rosa, un concepte encara no prou conegut a Catalunya però contra el qual ja s’han començat a aixecar les primeres veus de denúncia.\nUna donapot arribar a pagar 1.400 euros més a l’any que els homes per productes similars\nD’entrada sembla impossible, però les estanteries dels supermercats estan plenes d’exemples. Bosses de Gillette de color rosa 2 euros més cares que les blaves, Meccano per a nena 7 euros més cars que els de nen, colònies un 40% més cares que les masculines de la mateixa marca, cremes hidratants que doblen el preu… La llista és llarga. A l’Estat espanyol no s’ha fet encara un estudi rigorós sobre aquest tema, però, segons un informe de la Universitat de Califòrnia, una dona pot arribar a pagar prop de 1.400 euros més a l’any que els homes\nper productes similars.\nLa revolució contra la taxa rosa ha començat a agafar volada a França. La promotora de la revolta ha estat l’ONG Georgette Sand, que ha presentat al Ministeri d’Economia 45.000 signatures per exigir l’aprovació de mesures per posar fi a aquesta discriminació.\nA Catalunya, una de les persones que han començat a encapçalar la lluita contra la taxa rosa és Gemma Cernuda, màster en gestió de la comunicació per la UB i autora, entre altres, del llibre Elles decideixen. “Moltes marques simplifiquen, ofereixen la versió rosa del mateix producte i a sobre ho fan amb increments que poden anar del 20% al 50%”, assegura Cernuda, que troba aquesta opció absurda ja que, “segons un estudi, només un 3% de les dones asseguren que el rosa és el seu color favorit”. Per Cernuda, les marques haurien de tenir en compte que són precisament les dones “les que influencien en el 80% de les decisions de compra”. I les dones haurien de tenir molt clar que “no han de pagar més per ser-ho”, i si malgrat tot decideixen adquirir el producte rosa “han de ser conscients que estan perpetuant estereotips”. Els seus consells són “anar directament a la secció masculina en alguns productes “per no haver de pagar el peatge” i “no comprar el producte rosa si és més car”.\nPots llegir l’article sencer a El Punt Avui\n¿Sabías que la red es femenina? El Manifiesto Ellas Deciden; 41 consejos para conectar con ELLAS.


Només uns dies [Joffrey] - Página 4\npor Joffrey Knight el Dt Gen 03, 2017 3:01 am\n[justify]Somric i assenteixo, acaronant-li suau els llavis per després dur la seva mà al meu membre suau. Perque ella s'ofereix, i jo tinc ganes de sentir la sseva boca.\n-Però fes-ho bé, eh?- em queixo.-Qur la ultima vegada em vas fer mal amb les dents...\nLi faig un petó curt i l'empenyo, suau, per a que baixi fins al meu membre. Més li val posar més atenció, com em faci mal l'hauré de... Bé, de fer-li veure que no em pot fer això, ella.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 3:07 am\nM'agafa la mà i la dirigeix al seu membre, m'acarona els llavis. Suposo que està clar el que vol. No pensava que em demanaria una cosa així, és a dir... M'acaba de fer seva al bosc. Però no em puc negar.\n—Ho faré bé— dic, de seguida.\nEll em besa i m'empeny cap a baix. Respiro fons, calmant-me, i començo a acaronar-lo una mica més ràpid. Després recorro el membre sencer amb la llengua i el miro als ulls. Somric una mica, tímida, i em recullo els cabells abans de seguir. En part perquè no em molestin, en part perquè a ell li agrada. Em fico el seu membre a la boca, anant amb compte de no fer-li mal amb les dents, i em centro en donar-li plaer mentre amb la mà vaig acaronant-li els testicles, volent fer-ho genial.\npor Joffrey Knight el Dt Gen 03, 2017 3:14 am\nSuposo que no puc demanar res més. Una mamada abans de dormir sona genial, aicí que em deixo fer per la seva boca, em deixo endur pel plaer que ella i la seva llengua em donen. Cada vegada dr li dona millor, això. Gemego suau i li agafo de la cua, estirant-li lleument, mantenint rl control sobre ella. No duro massa, perque ho acabem de fer i perque porto un molt bon dia en quant a sexe, així que em deixo anar a la seva boca sense comtenir-me gens després de deixar-la una estona allà, i després agafo la vareta tamt per rentar-la a ella com per rentar el llit.\n-Oh... Ara sí dormiré bé...- ric.\nI la agafo per tenir-la entre els meus braços per acabar aformint-me agafant-la fort contra el meu cos.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 3:20 am\nEl deixo fer. Jo em moc, buscant el seu plaer, i quan em mou ell i controla el ritme m'adapto al que fa. No em queixo, vigilo amb les dents, m'abandono al que ell vol. Quan acaba, ho fa dins la meva boca. El que puc m'ho empasso, sabent que li agrada, i ell s'ocupa de netejar-me la resta. Somric una mica quan el sento riure i m'abraço a ell.\n—Bona nit, Joff...\nLi faig un petó als llavis i, deixant que ell em subjecti bé, li vaig fent petits petons i petites carícies fins que s'adorm. A mi em costa, però estic cansada i acabo adormint-me també.\npor Joffrey Knight el Dt Gen 03, 2017 3:26 am\nQuan em desperto, ella encara dorm. M'aparto amb molt de compte, sense despertar-la, i m'aixeco. Em vesteixo i surto de la habitació. Ordenar i netejar la casa, gràcies a la magia. Es força senzill. Agafo un paper i una ploma i li escric, amb compte:\nHe quedat amb uns amics de la meva etapa d'estudiant. Vindré per a l'hora de sopar.\nHo rellegeixo. No sona del tot malament, no? Ho deixo sobre la taula de la cuina i somric. Timc ganes de emborratxar-me durant tot el dia i d'anar a fer el cafre amb els altres. A més, saber que quan torni tindré la Irina esperant-me amb ganes em fa sentir encara millor. Sembla que no s'acaba mai de saciar de mi, ella.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 3:42 am\nQuan obro els ulls, el Joffrey no és al llit. Arrufo el nas mirant al meu voltant. No el sento al bany, no el sento enlloc. Potser és mirant la tele. Em poso uns sostens i unes calcetes de la roba que em va escollir ell, em recullo els cabells i em rento la cara.\nSurto de l'habitació i començo a caminar per la casa. No el veig enlloc. Entro a la cuina i a la taula hi veig una nota. L'agafo, tremolosa, i llegeixo. És curta. Ha marxat, tornarà a la nit. No va ser suficient, el que vaig fer ahir. Està clar. Segueix necessitant estar amb gent que no sigui jo, malgrat haver-me portat aqui. Sento una barreja entre tristesa profunda i alleujament. Torno cap a l'habitació i em trec els sostens. Em poso una samarreta, la que duia el dia que vam arribar, i uns mitjons llargs. Vaig a la cuina, agafo unes galetes i em deixo caure al sofà. Menjo, mirant per la finestra. Què se suposa que he de fer, fins que arribi?\nEm dedico a ordenar la casa. Les coses que no estan ordenades, com a mínim. Penso què faré per sopar, faig el llit, poso tota la meva roba -la roba que m'ha portat ell- a l'armari, i faig el mateix amb la seva. Miro una estona més la tele i veig que ja és hora de dinar. Vaig a la cuina, avorrida, notant com ara que ja no tinc coses a fer se'm comença a caure el món a sobre. Què vaig fer malament? Em vaig deixar fer tot el que ell va voler, vaig deixar que em dugués al bosc, va tirar-se una altra tia a casa mentre jo li feia el dinar. Se m'omplen els ulls de llàgrimes. Segur que és pel que vaig fer a l'hora de dinar. Pel meu moment estúpid de rebeldia. Per què vaig fer-ho? No calia.\nM'eixugo les galtes, sanglotant, i trec un pot de fideus instantanis de l'armari. Poso aigua a bullir i m'assec a una de les cadires de la cuina, tremolant i plorant. Per què? Semblava que tot anava bé, ahir a la nit. Em va dir que jo era bona. Vaig deixar que m'ho fes al bosc, li vaig fer el que va voler abans d'anar a dormir... Per què no pot tractar-me com ho fa la Lucy?\nLa Lucy. El sol pensament em treu la respiració. Per què no hi havia pensat fins ara, en ella? Em va dir que fos forta, que podia amb tot això. I jo... Jo en tot el dia d'ahir ni hi vaig pensar, massa centrada en fer feliç el Joffrey. El Joffrey, que se n'ha anat amb els seus amics. Deixo l'aigua al foc i pujo a l'habitació, tremolant. On hi havia la meva roba hi trobo, mig amagat, el meu telèfon i la meva vareta. Agafo el telèfon, tremolosa, i marco el número de la Lucy. Em costa entendre com puc necessitar-la tantíssim. La meva Lucy, sóc... Sóc una estúpida.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 3:52 am\nNo sé exactament com he de fer per a que la meva familia deixi de donar-me menjar. Començo a sentir-me pesada, i els torrons i els polvorons que acaben de treure no ajuden gens a fer-me sentir diferent. M'aixeco de taula rapidament, inventant-me una excusa rapida, i vaig a veure la gàbia del Jefferson. Perque el Jefferson ha de estar bé, i veure les meves cosines petites que l'intenten agafar amb els seus ditets m'espanta.\n-Eh! No eh!\nAgafo la gàbia i la duc amb mi a la meva habitació, per tancar-me a dins una estona. La familia a vegades m'estressa. I sé qur a la Chals també, perque puc escoltar-la a la seva habotació, al costat, amb la seva música. Somric mirant el petit eriçó quan veig la trucada. És la Irina. Sento com em tremola la panxa i em miro el Jefferson, alegre.\n-Es la teva Irina.- somric i agafo la trucada.-Irina! Just acabo de salvar el Jefferson dels dits de les meves cosines.-Ric.-Com estàs?\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 3:59 am\nTremolo, aguantant el telèfon contra la meva orella, patint durant uns segons per si no contesta. Però ho fa, i la vitalitat de la seva veu em fa sentir mil vegades millor només sentint com diu el meu nom.\n—Lucy— ric una mica.\nEm parla del Jefferson. Està amb ell i, pel que diu, amb la seva família. Jo hauria d'estar amb la meva família. Però estic sola al mig del no res. Respiro fons, intentant que no es noti que he estat -o estic- plorant, i m'eixugo les galtes.\n—Sort que et tinc cuidant-me bé el Jefferson— somric —. Jo estic...— faig una ganyota —. Bé, suposo. Sola, ara.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 4:04 am\nNomés amb la forma com ha dit el meu nom puc saber que no està bé, la Irina. Arrufo el front i l'escolto en silenci, intentant veure com està ella... Només amb la seva veu.\n-Estàs sola?- demano. Estranyada.- Però... Irina, es el dia de nadal. No hauries de estar sola.\nAcarono suau la panxa del Jefferson i faig una ganyota. No puc ajudar la Irina si no em deixa ajudar-la, i la certesa de que ha marxat per pasar el nadal amb un capullo que la deixa sola el dia de nadal...\n-Vols que vagi amb tu? Si em dius on ets potser puc ajudar-te, anar amb tu. Voldries?\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 4:13 am\nÉs el dia de Nadal. El pare estarà a casa amb els meus germans i potser algun amic, menjant coses bones i passant una bona estona. A mi el Joffrey m'ha deixat sola a la casa on van morir els seus pares per anar amb els seus amics. Sangloto i vaig cap a la cuina. Apago el foc i poso l'aigua calenta al pot de fideus instantanis.\n—Ha... Ha sortit amb els seus amics. Ha marxat abans que em despertés— dic, amb un fil de veu.\nTapo el pot i em quedo asseguda a la cadira de la cuina. La Lucy té raó. No hauria d'estar sola el dia de Nadal. I ella... Ella és tan bona que fins i tot s'ofereix a venir amb mi. A deixar la seva família, a deixar-ho tot i venir a fer-me companyia. I durant uns segons em fa il·lusió. M'ho imagino i és el millor que podria passar. Però llavors m'adono de la crua realitat. Ell no va arribar a dir-m'ho.\n—És que...— dic, tremolosa —. N-no sé on sóc— reconec.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 4:18 am\n-T'ha deixat... Però... Qué ..?\nNo entenc qui podria fer una cosa així, i deixar tirada el dia de nadal a algú com la Irina. Grunyeixo suau, per evitar que m'escolti massa. Espero que folli bé, perque si no no entenc per que nassos la Irina li deixa fer tot això.\n-Irina, no saps on ets?- demano.-Com que no saps on ets?\nMiro al meu voltant i em frego els braços. La llar de foc. Si té connexió amb la xarxa migratòria...\n-Tens conexió a la xarxa migratòria? Podries venir tu aqui... Prometo amagar-te de la meva familia.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 4:23 am\nSangloto, abraçant-me les cames.\n—Em va dir que em portava a un lloc sorpresa, i no em va arribar a explicar on erem, i... I no sé on som. És una casa, està... Està al mig del bosc. No ho sé...\nEsbufego. Llavors parla de la xarxa migratòria. Això sí que ho tenim, oi? És a dir, vam arribar aqui per la llar de foc. M'aixeco, intentant deixar de plorar. Sóc com una nena petita estúpida, hauria de poder parar.\n—S-sí, la xarxa migratòria... Però després no sabira tornar, però...— arribo a la llar de foc i obro el pot on hi hauria d'haver la pols migratòria. Està buit —. L-lu, no... La pols. No hi és— dic, amb un fil de veu.\nEm té completament atrapada.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 4:28 am\n[justify]Cada vegada odio més a aquest home. Assenteixo en silenci. Es clar qur no hi ha. La té segrestada de mala manera. Respiro fons, sentint com plora a l'altra banda del telefon. Plora.\n-Irina.- xiuxiuejo.-Ets una dona massa bonics com per destrossar-te plorant, si us plau.\nLa Irina està malament i no puc fer res. Respiro fons de nou i m'estiro al llit, mirant el sostre.\n-Està bé, no passa res. Em quedo aquí, no tanquis la trucada i seguiré aqui. Val?.- somric lleument.- Saps? Una vegada era a Hogwarts i em vaig trobar una noia plorant, i jo vaig posar-me a consolar-la, patint per ella. Però resulta que només havia estat tallant cebes. Em va fer una mica de vergonya després però va ser molt divertit.\nI no sé perqur li explico això. Suposo que vull deixar de sentir-la plorant a tota costa.\n-Conta'm coses de Ilvermorny, Irina.- somric.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 4:45 am\nSomric, sensible, quan em diu que sóc massa bonica com per plorar. Em mossego el llavi inferior i nego amb el cap, afectada.\n—Gràcies— dic, amb un fil de veu, quan em diu que es quedarà amb mi al telèfon.\nEm mossego el llavi inferior i escolto el que m'explica. La noia que plorava per tallar cebes, una anècdota senzilla però que m'arrenca un somriure. Potser més pel fet de poder parlar amb la Lu que per l'anècdota en sí.\n—Doncs... A Ilvermorny hi ha quatre residències, també. Hi ha Horned Serpent, Wampus, Thunderbird i Pukwudgie. Són... Són com una simbolització d'una bruixa o un bruixot. La ment, el cos, l'ànima i el cor. També n'hi ha que asseguren que són més una representació de savis, guerrers, aventurers i sanadors. Jo era Pukwudgie— agafo aire i camino fins el sofà, on em deixo caure —. Eh... Portem túniques de color blau i vermell, i les lliguem amb una espècie de nus gordià daurat per una de les històries de la fundació de l'escola— explico, calmant-me mica en mica —. És molt poc elitista, com a escola, però tot i així hi ha gent una mica cruel que a la mínima es riu de la gent que és diferent. Del meu millor amic d'allà, el Jack, per exemple. És un amor de noi, però és... Especial. Un tipus d'especial que no agrada massa. Jo no tenia problemes amb la gent, allà, però. No ho sé, em... Em duia bé amb tothom.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 5:51 am\nEscolto el que em diu, deixant que el Jefferson camini una mica sol per el llit, a la seva bola. Me'l quedo mirant, mentres noto com poc a poc ella deixa de plorar i la seva veu sembla més la seva que la que abans sentia. Pobreta meva, no s'ho mereix això.\n-Oh.- dic.-No sabia que tinguessis un millor amic, allà. Per que dius que es especial? Era a ell a qui volies escriure el dia que ens vam coneixer?\nAgafo al Jefferson amb compte i me'l poso sobre la panxa, amb un somriure. És un animaló adorable, se l'hauria d'haver endut. Segur qur ara es sentiria millor amb ell.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 6:04 am\nSomric, pensant en el Jack. El trobo moltíssim a faltar. A saber com estarà, ara... Amb mi estava força bé, però la gent era molt cruel amb ell.\n—Sí, ell... És genial— somric.\nEm passo una mà pels cabells i torno cap a la cuina. Remeno els fideus i agafo coberts per menjar una mica mentre li vaig explicant coses a la Lucy, que segueix al telèfon amh mi. És massa bona, la meva Lu.\n—Ell... Parla. Té una amiga, parla amb ella. Però no hi és... És a dir, físicament no hi és. Però parla amb ella. I... I la gent diu que està boig, i l'obliguen a medicar-se, i a mi em feien estar sempre amb ell per cuidar-lo. No necessita que el cuidin, és a dir... No està ni boig ni malalt ni res. Només parla amb la seva amiga. És... És interessant de veure. I se l'estima moltíssim— em quedo distreta mirant la forquilla —. Espero que algun dia es puguin conèixer...\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 6:19 am\nL'escolto amb curiositat, mentres mimo al Jefferson. Llavora m'adono de que ho faig perque es la unica cosa que tinc aquí de la Irina, i que en realitat voldria estar mimant-la a ella, i no al seu eriçó. Deixo l'animaló amb compte i m'abraço al coixí. Vull estar amb ella.\n-Com pot parlar amb ella si no hi es? On es, llavors? No es com... Com els nens petits, que tenen amics imaginaris? Jo en tenia un, de petita, a l'orfanat. Es deia Archibald. I era un pingui adorable.\nSomric, volent fer-la riure. La meva Irina, es mereix felicitat i alegria. Això es el que es mereix.\n-Era broma, eh?- li dic, divertida.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 6:24 am\nDeixo anar una rialla quan m'explica que ella tenia un amic imaginari quan estava a l'orfenat. Un pingüí. Somric, perquè és adorable, i menjo una mica mentre ella m'explica això.\n—No, ella... L'amiga del Jack és real. És a dir, parlen. Ella li explica coses, ell li explica coses. Existeix de veritat. Segur que en algun punt del món hi ha una noia que té els mateixos problemes que el Jack i a qui prenen per boja— somric —. Saps? El Jefferson es diu així per ella. Per l'amiga del Jack. Es diu així de cognom.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 6:39 am\n-Vaja.- arrufo el front.\nPerque qualsevol persona amb dos dits de front suposo que diria el que es veu que li ha dit tothom,al Jack. Que la seva amiga no existeix. Però la Irina ho creu, això, i deu voler dir alguna cosa si ho creu. No pot ser mentida.\n-Curiós, no? T'imagines que tu i jo ho poguessim fer? No necessitaria anar on ets tu, o trucar-nos. Podriem relacionar-nos molt millor.\nEm quedo en silenci, mirant el Jefferson uns segons. Ara el veig amb altres ulls, al Jefferson. Que porta el cognom d'una amiga invisible.\n-Et trobo a faltar, Irina.- xiuxiuejo.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 6:42 am\nSomric, una mica trista. Si la Lucy i jo fossim capaces de parlar com ho fan el Jack i la Denna tot seria més senzill. I a mi se'm faria més senzill, també, el fet d'haver de passar aquestes vacances aqui.\nMenjo una mica més, acabant-me aquest dinar tardiu improvitzat, i tiro el pot a les escombraries. Ella no diu res durant uns segons, fins que parla. I se'm tornen a omplir els ulls de llàgrimes. Perquè diu que em troba a faltar.\n—I jo a tu... Molt— xiuxiuejo —. Moltíssim— esbufego —. Escolta, no... No sé quanta estona més podré estar al telèfon— dic, una mica espantada.\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 6:54 am\nAssenteixo en silenci, sentint com em cau una llàgrima per la galta, traidora. Perque es la petita Irina, i li estan fent mal i no puc fer res més que esperar a que em demani ajuda amb tot això.\nEm llevo la llàgrima amb la màniga del jersei i respiro fons. Potser podria parlar amb el James. És a dir, ella necessita ajuda. Aquel home li està fent mal, i ella... no se n'adona. O sí i li té por, no ho sé.\n-Irina, si necessites... res... truca'm, si us plau.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 7:06 am\nRespiro fons i em deixo caure al sofà, nerviosa. Perquè no sé quina hora és, però em fa por que el Joffrey m'enxampi parlant per telèfon. Em mossego el llavi inferior i assenteixo amb el cap, encara que sé que ella no em pot veure.\n—Ho faré— xiuxiuejo.\nRespiro fons i m'agafo al telèfon amb força, patint. Deixar de sentir la veu de la Lucy no em fa gràcia, però el càstig si el Joffrey em veu així pot ser apoteòsic. Pel telèfon, per la roba que porto, per tot.\n—Escolta, si... Si em torna a deixar sola, et puc trucar?\npor Lucy Whitfield el Dt Gen 03, 2017 7:30 am\n-Si et torna a deixar sola, Irina...- sospiro.- Truca'm, sí.\nEns quedem una estona en silenci i, després de veure que cap de les dues s'atreveix a acabar la trucada, la tanco jo. Perque em fa rabia que la Irina estigui amb un home així, que li faci mal. Em fa mal, també, que em besés l'altre dia i que digues que em necessita. Perque ho fa. Em necessita. I jo la necessito a ella, massa. Més del que m'agradaria.\nEm torno a treure les llàgrimes de les galtes i respiro fons, encara amb l'odi profund contra aquell home al meu pit.\npor Irina Flagg el Dt Gen 03, 2017 7:54 am\nSento la seva respiració a l'altra banda del telèfon. No vull penjar, i ho acaba fent ella. A vegades sento que la Lucy té tota la força que a mi em falta. Plorant, m'allunyo l'aparell de l'orella. Perquè tornarà el Joffrey, i no vull tenir un sopar com el d'ahir. Amb amigues seves aquí, amb... Amb ell escanyant-me. Fent-me de tot.\nVaig cap a l'habitació i deixo el telèfon on estava, curosa de fer que no es noti que l'he agafat. Després em trec la roba que porto i em poso un dels conjunts del Joffrey, aquesta vegada de color vermell. Baixo a la cuina i ho recullo tot, deixo la casa impecable. Potser quan arribi li puc preparar un bany. Fer que estigui relaxat. Vaig cap a la cuina i obro la nevera quan es comença a fer fosc. Trec uns filets de la nevera, una ceba i patates. En poca estona tinc enllestit un puré de patates i uns filets amb ceba caramelitzada, preparada per quan arribi ell.\nI em fa por, que arribi. Obro la nevera i en trec una ampolla de vi blanc. L'obro i me'n serveixo una copa per després asseure'm al sofà i posar la televisió, avorrida. No m'esperava unes vacances així.\npor Joffrey Knight el Dt Gen 03, 2017 8:43 am\n[justify]Em costa ficar la clau al pany. Necessito tres intents, de fet. Quatre. Cinc. No puc comptar bé. Quan qconsegueixo entrar ric i em deixo caure al sofà, de cop. I veig la Irina, que va preciosa. Sempre va preciosa.\n-Hola guapíssima.- ric i apropo els meus llavis als seus.-Ets guapissima.\nRic i gemego. Em fot mql el cap. Vaja dia. Memorable.[justify]


Page 529 - Biblia Català TBS\n25 I quan s’allunyaven d’ell deixant-lo greument malalt, els seus propis servents conspiraren contra ell per venjar la sang dels  lls del sa- cerdot Jehoiadà, i el colpiren al seu llit, i morí; i el sepultaren a la ciutat de David, però no el van sepultar en els sepulcres dels reis.\n26 I aquests foren els que cons- piraren contra ell: Zabad,  ll de Ximat, l’ammonita, i Jehozabad,  ll de Ximrit, la moabita.\n27 Quant als seus  lls, i les moltes càrregues que li imposaren, i la re- habilitació de la casa de Déu, heus aquí, estan escrits en el Comentari del llibre dels Reis. I el seu  ll Amasies regnà al seu lloc.\n2 Cròniques 24, 25\nl’exèrcit d’Israel; perquè Jahveh no és amb Israel, ni amb cap dels  lls d’Efraïm.\n8 Però si tu hi vols anar, fes-ho, esforça’t a la batalla, Déu et farà ensopegar davant l’enemic, perquè Déu té poder per ajudar i per fer ensopegar.\n9 I Amasies respongué a l’home de Déu: ¿I què se’n farà dels cent talents que he donat a l’escamot d’Israel? I l’home de Déu digué: Jahveh et pot donar molt més que això.\n10 I Amasies separà l’escamot que havia vingut a ell d’Efraïm perquè se n’anessin al seu lloc; i la ira d’ells es va encendre moltíssim contra Judà, i se’n van tornar al seu lloc encesos d’ira.\n11 I Amasies s’enfortí i menà el seu poble, i anà a la vall de la Sal; i colpí deu mil homes dels  lls de Seïr.\n12 I els  lls de Judà agafaren deu mil presoners vius, i els portaren al cim del penyal i els llançaren des del cim del penyal, i tots moriren escla- fats.\n13 I els soldats de l’escamot que Amasies havia fet tornar perquè no anessin amb ell a la guerra, envaïren les ciutats de Judà, des de Samaria  ns a Bethoron, i mataren tres mil persones, i agafaren un gran botí.\n14 I s’esdevingué, després que Amasies tornà de colpir els edomi- tes, que portà els déus dels  lls de Seïr, i els erigí com a déus seus, i es prosternà davant d’ells, i els cremà encens.\n15 I la ira de Jahveh es va encendre contra Amasies, i li va enviar un pro- feta, que li digué: Per què has cercat els déus d’un poble que no han pogut alliberar el seu propi poble de la teva mà?\n16 I s’esdevingué mentre ell li parla- va, que el rei li digué: T’hem nome-\nregnà vint-i-nou anys a Jerusalem. I el nom de la seva mare era Jehoadan, de Jerusalem.\n2 I féu allò que és recte als ulls de Jahveh, però no amb un cor íntegre. 3 I s’esdevingué, quan el seu regne s’afermà, que matà els seus servents, els qui havien assassinat el rei, el seu pare;\n4 però no féu matar els seus  lls, tal com està escrit en la Llei, en el llibre de Moisès, on Jahveh manà, dient: No matareu els pares a causa dels  lls, ni matareu els  lls a causa dels pares: cadascú morirà pel seu propi pecat.\n5 I Amasies reuní Judà, i els cons- tituí, segons les seves cases pairals, capitans de milers i capitans de centenars per tot Judà i Benjamí; i els passà revista, de vint anys en amunt, i en trobà tres-cents mil homes escollits per sortir a la guerra, que manejaven la llança i l’escut.\n6 I llogà cent mil homes valents d’Israel per cent talents de plata.\n7 Però un home de Déu vingué a ell, dient: Oh rei, que no vingui amb tu\n25:1 2Re 14:1-6 25:4 Dt 24:16\nAmasies tenia vint-i-cinc anys\nquan començà a regnar, i


Un estiu apassionant!\nEl diumenge 10 de juliol tenim una cita! Potser ja serem de vacances al càmping, en un hotelet modern del nord d'Itàlia, o a la piscina dels veïns. O potser encara tindrem les guies de viatge sobre la tauleta de nit per mirar què és obligat de visitar al nostre proper destí. Sigui com sigui, el 10 de juliol l'estampa de moltes llars serà la clàssica dels anuncis: asseguts al sofà amb les pizzes al forn i quatre cerveses. Perquè cap, absolutament cap, aficionat al futbol es voldrà perdre la final de l'Eurocopa! Independentment de qui hi arribi, la final ha de ser (esperem que ho sigui!) un partit de futbol intens, intel·ligent, arriscat i disputat! La fórmula del bon futbol que de vegades es troba a faltar...\nEl divendres 10 de juny, 24 seleccions han començat el seu periple per les deu seus que França ha disposat per a la competició. Espanya, és clar, n'és una més. Dilluns vinent s'enfrontarà a la República Txeca, finalista l'any 1996 davant la guanyadora Alemanya Tornaran a enfrontar-se un cop més aquestes dues històriques seleccions? Petr Cech, porter de l'Arsenal, n'és l'estrella. Brillarà? Dilluns començarem a veure-ho.\nSigui com sigui, l'Eurocopa no camina sola. A l'altra banda de l'Atlàntic el continent americà està jugant la Copa Amèrica, que finalitzarà el dia 27 de juny i que s'està disputant arreu del territori dels Estats Units: Santa Clara, Orlando, Houston, Seattle, Pasadena, Chicago, Phoenix, East Rutherford, Foxborough i Filadèlfia. Tot un detall que les dues finals no siguin el mateix dia! I és que mai abans dues competicions futbolístiques d'aquest calibre havien coincidit. El cas s'ha donat perquè precisament la Copa Amèrica, celebrada l'any passat i que va coronar a Xile com a flamant guanyadora, enguany celebra el seu centenari. I quina millor manera de fer-ho sinó jugant a futbol? I la història s'ha repetit, aquesta vegada als definitius penals, Xile ha tornat ha guanyar a Argentina.tal com va passar fa un any.\nI com estan les coses deu dies abans d'acabar la competició?\nDesprés d'haver caigut la selecció Espanyola, a vuitens, la vigent campiona es qüestiona moltes coses, qui serà el pròxim seleccionador per anar a Rússia 2018? Una cosa tothom té clara: el seleccionador Del Bosque no continuarà. Què passarà definitivament amb Iker Casillas? Fa falta una renovació de base!!! Tothom esperava més. S'ha donat una imatge pèssima amb un baix estat físic dels jugadors.\nDoncs ja ho veieu, fa quatre dies que s'ha acabat la Lliga però els aficionats (i aficionades!) no tenim motiu de queixa. Sintonitzant el canal adequat encara podrem gaudir de moltes hores de futbol mentre esperem, il·lusionats, l'inici dels Jocs Olímpics. L'espectacle de l'esport està servit.\nCuriositats : 1964, Espanya guanya la seva primera Eurocopa\nEls últims deu dies de l'Eurocopa 2016\nEls anys més recents de la selecció espanyola a la Xarxa de Biblioteques Municipal


Happy Hostel Rijeka Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKorzo 22, Rijeka City Center, Rijeka, Croàcia, 51000\n( 245 comentaris)Veure el que han dit els hostes\nApartament de 47 m2 amb 2 habitació i 1 bany privat a Rijeka City Center\nApartament de 92 m2 amb 2 habitació i 1 bany privat a Rijeka City Center\nMés informació sobre Happy Hostel\nSituat en el cor de Rijeka City Center, Happy Hostel és un lloc ideal des d'on descobrir Rijeka. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Happy Hostel, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, s'admeten animals de companyia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Happy Hostel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Rijeka.\nComentaris de Booking.com (245)Comentaris d'Agoda (1)