Sió 657 by Revista Sió - Issuu\nNúm. 657 • Any LV • Novembre 2018\nDe tu a tu amb Oriol Canudas Entrevista a Josep Mª Font Llagunes\nPresentació de Les veus de Riella [NOVEMBRE 2018]\nNúm. 657 - Any LV - Novembre 2018\nPORTADA: Repartiment de roses grogues i DVDs al Casal després de la presentació de l’audiovisual Les veus de Riella, un documental amb testimonis de les vivències d’agramuntins i agramuntines sobre la Guerra Civil a la vila i que el col·lectiu Fem Memòria va enregistrar temps enrere. Per al muntatge s’han fet servir imatges del fons de la nostra revista publicades al col·leccionable i DVD La frustració de l’esperança. La Guerra Civil a Agramunt. (Foto: Josep Rovira)\nFets del mes - Presentació de l’audiovisual Les veus de Riella ................................. 5 - Dia Mundial Contra el Càncer de Mama .................................. 9 - Mei Vidal presenta el llibre Galiza, un camino de ensoñación .......... 9 - Campanya Passos per la República, presentació del llibre Llibertat d’excepció de Bea Talegón ...... 10 - La Biblioteca amb l’Any Maria Aurèlia Capmany ......................... 10 - Cicle “Lletres i Arts. Visions de Josep Guinovart” .................. 11 - Presentació del nou Carnet Jove d’Agramunt........................................... 12 - Atrapacontes ........................................ 13 - Sessió informativa sobre els sensors del riu Sió ............................................. 13 - Donació de sang .................................. 14 - Xerrada farmacèutica. El dolor.............. 14 - Tots Sants ............................................ 14 - Premi Sardalleida a la Cobla Jovenívola ................................... 15 - RAC1. Islàndia ...................................... 15 - Noces d’or............................................ 17\nDE TU A TU Oriol Canudas - La indústria dels jocs per a mòbils ....... 18 ENTITATS - Aula d’Extensió Universitària................. 20 - Òmnium Cultural Agramunt .................. 23 OPINIÓ La claraboia - Recordant Maria Aurèlia ....................... 25 Gent, fets, coses... - Remeis tradicionals: roure .................... 27 Els lectors escriuen - Festa dels 55........................................ 29 - Aquest curs tampoc no tindrem menjador escolar .................................. 31 - Zona fosca ........................................... 31 - Islàndia... ............................................ 33 - Menjador escola Macià-Companys ....... 33 CULTURA Excavacions - IV campanya d’excavacions a la necròpolis tumulària d’Almenara .... 34 ENTREVISTA Josep M. Font Llagunes - La ciència aplicada a les persones ....... 37 ENSENYAMENT Finestra Educativa - Castanyes i carabasses ........................ 45 - Enguany estem d’aniversari ................. 47 MÚSICA Bandes sonores - Pina Bausch ......................................... 49\nInteressant entrevista a Josep M. Font en què ens explica el desenvolupament de l’exoesquelet i de quina manera es podrà aplicar a les persones necessitades.\nESPORTS - Club Futbol Sala Agramunt ................... 51 - Escatxics .............................................. 52 - Club Handbol Agramunt ........................ 55 - Club Futbol Sala Agramunt ................... 57 - Bàsquet Agramunt Club ........................ 58\nGRUPS POLÍTICS MUNICIPALS - La transició incompleta ........................ 61 L’AJUNTAMENT INFORMA .................... 62 ALMANAC ............................................. 65\n5a7 Reportatge de l’emotiva presentació de l’audiovisual Les veus de Riella, amb l’explicació de la confecció del DVD a càrrec del grup Fem Memòria.\nLLEURE - Amenitats ............................................. 67 LA FOTO ................................................. 69 LA CALAISERA ...................................... 69 L’ÀLBUM ................................................ 71\nEditorial La sala del Casal\nl diumenge, 11 de novembre, es va estrenar la sala del teatre del Casal després de la darrera remodelació, consistent en la col·locació d’un nou sistema de calefacció mitjançant un terra radiant. En l’acte que es va fer durant la presentació del vídeo Les Veus de Riella. La Guerra Civil a Agramunt, les obres encara no s’havien acabat del tot i el nou sistema de calefacció no estava operatiu. Ja sol passar que en presentacions oficials d’obres públiques al final sempre s’ha de córrer. El que més sorprèn és que s’hagi hagut d’instal·lar un altre sistema de calefacció en un local que fa pocs anys es va reconstruir de dalt a baix i que ja gaudia d’una nova calefacció. Què hi fallava? Potser no escalfava prou? Potser el cost de la des-\npesa era exagerat? Es té en compte que es tracta d’una sala gran i que no és estrany que costi caldejar? Aquestes preguntes sorgeixen quan hom\ns’adona que una remodelació com la que comentem val una picossada de diners que tal volta es podrien haver dedicat a altres prioritats. Per altra part, cal recordar que la sala del cafè que s’utilitza cada dia pateix d’una\nmanifesta deficiència climàtica. S’hi ha pensat? Sigui com sigui, ara tindrem la sala del teatre del Casal sense problemes de calefacció. I això és bo, com fora bo que l’espai funcionés a ple rendiment. La qual cosa vol dir que, a part del cinema que setmanalment s’hi projecta i del teatre que hi fan els grups d’Agramunt periòdicament, s’aprofités per portar-hi representacions escèniques i artístiques de fora vila, tal i com fan en les ciutats veïnes de Tàrrega, Cervera o Balaguer. Al cap i a la fi, poques poblacions de la nostra mida poden lluir d’una sala de teatre tan magnífica com la que nosaltres tenim.\nPresentació de l’audiovisual Les veus de Riella\nAutoritats durant la presentació.\nl diumenge 11 de novembre al migdia va tenir lloc a la sala del teatre Casal Agramuntí la presentació de l’audiovisual Les\nveus de Riella. Testimonis de la Guerra Civil, elaborat pel col·lectiu Fem Memòria amb el suport de l’Ajuntament i el Memorial Democràtic de la Generalitat. L’audiovisual té una durada de poc més de cinquanta minuts i és un recull del testimoni de 24 persones que van ser entrevistades per explicar les seves vivències abans, durant i després de la Guerra Civil. Els membres del col·lectiu van enregistrar 30 hores d’entrevistes. Tot el material recopilat ha quedat a l’arxiu de l’Ajuntament perquè pugui ser utilitzar en futurs estudis. Editat a partir de les entrevistes i imatges de l’Agramunt d’aquella època, segueix una cronologia que comença amb\nla proclamació de la segona República i acaba amb els anys de postguerra i repressió. “El documental no és un estudi exhaustiu de la guerra, sinó la visió personal d’una gent que va viure i patir els estralls de la Guerra Civil”, destaquen els membres del col·lectiu Fem Memòria. El projecte ha comptat també amb les col·laboracions de l’historiador Jordi Creus, que ha realitzat la transcripció de les entrevistes, de l’historiador Ramon Bernaus i de l’Albert Malet, que ha fet tota l’edició de l’audiovisual en DVD. L’acte de presentació va comptar amb la presència de l’alcalde de la vila, Bernat Solé; la directora gene[NOVEMBRE 2018]\nEn acabar l’acte es va fer una foto de família de tots els homenatjats, familiars representants, autoritats i els que van intervenir en l’edició del DVD.\nnis o familiars de les persones entrevistades al documental. Després de la projecció del documental –que va ser molt emotiu– hi va haver la intervenció de l’alcalde Bernat Solé que destacà que “avui amb la\nTres imatges del lliurament d’una rosa i un exemplar del DVD que s’acabava de presentar, a les persones que hi sortien o als seus representants.\nral de Memòria Democràtica, Carme Garcia; el director del Memorial Democràtic, Plàcid Garcia; els membres del collectiu Fem Memòria: Josep Camats, Amanda Cardona i Josep Bertran; i els testimo-\npresentació del documental contribuïm sens dubte a posar llum a un dels episodis més foscos de la història de l’Estat espanyol. Avui posem llum a tots aquells anys en què les veus de les persones que van\nEls agramuntins van omplir la remodelada sala teatre del Casal en la presentació de Les veus de Riella.\nLes Veus de Riella E\nl diumenge 11 de novembre vam presentar el documental Les Veus de Riella en el marc de la inauguració de la remodelació del Casal Agramuntí. L’audiovisual és un projecte sorgit amb la finalitat de documentar el testimoni de les persones d’Agramunt que van participar o van ser testimonis de la Guerra Civil. La idea inicial va sortir a partir de la collaboració del Cine-Club Riella amb l’Ajuntament d’Agramunt arrel de la inauguració del refugi antiaeri de l’església de Santa Maria l’any 2009. És a partir d’aquest moment que Josep Camats, membre del cine club, es posa en contacte amb dos agramuntins més, l’Amanda Cardona i el Josep Bertran, per crear el col·lectiu Fem Memòria i iniciar una tasca de localització i entrevista d’aquells agramuntins que van participar i patir la guerra a Agramunt. L’objectiu inicial era deixar un testimoni audiovisual a partir de les vivències personals dels entrevistats. En total, han estat 26 homes i dones que han donat el seu testimoni i més de trenta hores de gravació. El que havia de ser un conjunt d’entrevistes s’ha convertit, però, en un documental d’una durada de poc més de cinquanta minuts. El documental, editat a partir de les entrevistes i imatges de l’Agramunt de l’època proporcionades per la Revista Sió, segueix el fil cronològic que comença amb l’adveniment\npatir una guerra mai volguda per la societat civil van ser silenciades. Aquest acte vol ser un homenatge a totes les persones que han participat en aquest audiovisual, però també a totes aquelles persones que d’una manera o altra també van viure la guerra, la repressió, l’exili o l’oblit”. Per la seva part Carme Garcia també va lloar la feina feta pel col·lectiu Fem Memòria destacant que amb aquest documental han cons-\nde la República i acaba amb els anys de postguerra i repressió. Des del col·lectiu Fem Memòria s’és conscient que el resultat final no és un estudi exhaustiu sinó la visió personal dels darrers protagonistes d’aquests fets històrics que van produir-se fa més de vuitanta anys. La intenció ha estat deixar constància de la petjada vital que va deixar la Guerra entre els nostres convilatans. El vídeo que vam poder seguir el passat dia 11 no ha estat el resultat només de la feina del col·lectiu Fem Memòria sinó que també ha comptat amb la participació de l’historiador Jordi Creus, responsable de les transcripcions, de l’Albert Malet a cura de l’edició, les correccions de la Maria Macià i la supervisió històrica d’en Ramon Bernaus. També ha estat indispensable el suport de l’Ajuntament d’Agramunt des de l’inici del projecte que ha fet possible l’edició del DVD. Però si hi ha algú a qui volem agrair de forma especial la seva participació, és a tots aquells entrevistats per explicar uns fets que van ser transcendentals per la vida al nostre poble. Gràcies a la seva tasca esperem que tot allò mostrat en el documental no quedi en l’oblit de les generacions actuals i futures. Col·lectiu Fem Memòria\ntruït memòria, ja que “no hi ha memòria sense territori ni sense persones però tampoc no hi ha memòria sense el record de la gent”. També va afirmar que “avui és un moment de reflexió també i per dir que no, que no tornarem a passar per aquesta situació i que sabrem resoldre les nostres desavinences, les nostres maneres diferents d’entendre la realitat des de la pau, des del diàleg, això sí, sense la renúncia dels nostres ideals i\ndels valors de la justícia i de la democràcia”. Després dels parlaments les autoritats van lliurar una rosa blanca i un DVD a cada un dels testimonis que avui encara estan vius i eren presents a l’acte, i també als familiars de les persones traspassades. La presentació d’aquest documental és el primer acte que es fa després de les obres de renovació del sistema de climatització del Casal Agramuntí. [NOVEMBRE 2018]\nbusca conscienciar la societat de la importància de la investigació i el diagnòstic precoç per guanyar la lluita contra aquesta malaltia.\nPresentació del llibre Galiza, un camino de ensoñación, a la Biblioteca Municipal.\nA la dreta, l’autora Mei Vidal amb el llibre acabat de presentar.\nDia Mundial Contra el Càncer de Mama Amb motiu de la celebració del Dia Mundial Contra el Càncer de Mama, 19 d’octubre, una cinquantena d’establiments comercials i empreses de la vila es van sumar a la campanya “Amb tu, donem la cara” impulsada per AECC - Catalunya Contra el Càncer a Lleida, decorant el seu aparador de rosa –símbol de la lluita contra aquesta malaltia– en suport als pacients i familiars de càncer de mama. Aquest dia internacional contra el càncer de mama\nEstabliments comercials i empreses de la vila es van sumar a la campanya contra el càncer de mama.\nEl divendres 19 d’octubre va tenir lloc a la Biblioteca Municipal Guillem Viladot la presentació del llibre Galiza, un camino de ensoñación de Mei Vidal. La presentació va anar a càrrec de Ferran Aisa i la mateixa autora. Mei Vidal (nom artístic de Remei Morros Vidal) és nascuda a Preixens, llicenciada en història per la UB, productora i guionista de TVE. Com a escriptora és coautora amb Ferran Aisa dels llibres Joan Salvat-Papasseit, l’home entusiasta (2002); Camins utòpics, Barcelona, 1868-1888 (2004); El Raval, un espai al marge (2006); Joan Salvat-Papasseit, 1894-1924 (2010); i ara en fase d’edició un nou llibre sobre Salvat-Papasseit amb cartes, escrits i poemes inèdits; també ha col-\nMei Vidal presenta el llibre Galiza, un camino de ensoñación\nlaborat en el llibre col·lectiu Marsal de Farrera (2006). Galiza, un camino de ensoñación, editat per Amargord (Madrid, 2018), és la seva incursió en el món de les lletres en solitari i com a narradora. És el producte literari de dos viatges a Galícia coincidint en les estacions d’hivern i estiu. Es compon de 17 narracions que es poden llegir per separat i fins i tot intercanviant l’ordre de lectura. Ferran Aisa ressaltà que el llibre de Mei Vidal és també una mena de movie road fet en tren o en cotxe de línia, seguint el curs del riu Miño o les carreteres que porten als pobles i a les ciutats de Galícia. En cada una de les narracions no solament es manifesta un fet històric com la vaga de les “Cigarreiras” d’A Coruña, o el passeig per un parc enciclopèdic a Betanzos; sinó que s’entrecreua amb espectres de l’ahir que continuen ben vius com Rosalía de Castro, Gustavo Bécquer, el Marqués de Santillana, Valle Inclán, Jules Verne, Melville, Moby Dick... Les 17 narracions que omplen el cos literari d’aques-\nAl novembre la campanya Passos per la República centra la seva atenció en un altre tema clau, la sanitat. Amb les accions que es plantegen durant aquest mes, es volen denunciar les retallades que han afectat durant aquests darrers anys al sistema sanitari català.\nBea Talegón va presentar el seu llibre Llibertat d’excepció.\nta obra de 77 pàgines són un reflex d’aquest camí envoltat de somnis que representa la Galiza per on l’autora recrea mons perduts en escenaris ben actuals, alhora que posa llum als bells paisatges per on transcorre el seu viatge: els rius, els boscos, les pedres...\nCampanya Passos per la República, presentació del llibre Llibertat d’Excepció de Bea Talegón En el marc de la campanya Passos per la República, impulsada pel CDR Agramunt i la Ribera, es va presentar el diumenge 21 d’octubre, en un acte públic a Agramunt, el llibre Llibertat d’excepció de Bea Talegón Ramos. Un llibre on es reflexiona sobre la llibertat d’expressió a l’Estat espanyol, mitjançant la conversa amb vuit veus que no han estat silenciades: Carles Puigdemont, Meritxell Serret, Mireia Boya, Valtonyc, César Strawberry, Pablo Hasél, Abel\nAzcona i Jordi Cuixart. Durant la seva intervenció, l’activista, analista política i periodista madrilenya va parlar extensament sobre la visió que es té a Espanya en relació al que està passant a Catalunya. Per a ella, el principal problema és la desinformació: “La clau està que des d’Espanya no s’està entenent el que està passant a Catalunya, i no s’entén perquè hi ha una intenció deliberada i un objectiu clar que és confondre i generar confusió amb la finalitat de generar una desconnexió”. En aquest sentit va dir al nombrós públic assistent: “No esteu sols, encara que vulguin que us sentiu sols i aïllats”. Va dissertar també extensament sobre el funcionament del sistema judicial espanyol del qual va dir que: “promou la persecució d’un ideari i d’una ideologia concreta des de fa 80 anys, l’ideari republicà. També que es construeix un relat per criminalitzar als independentistes catalans”. Un altre dels temes en què va centrar la seva intervenció, va ser el de la seguretat i el de l’intent, per part dels aparells de l’Estat, de criminalitzar i reprimir el dret a la protesta.\nNovembre: tercer pas, la sanitat\nAl novembre la campanya Passos per la República centra la seva atenció en un altre tema clau, la sanitat. Amb les accions que es plantegen durant aquest mes, es volen denunciar les retallades que han afectat durant aquests darrers anys al sistema sanitari català. Situació que ha comportat el seu col·lapse i saturació\nprovocant, entre altres coses, enormes llistes d’espera i la manca de mitjans tècnics i humans. Les polítiques del Govern de la Generalitat segueixen apostant per la privatització de la sanitat, per avançar cap a un sistema on la salut sigui un negoci i no un dret. Davant d’aquesta realitat, la campanya Passos per la República vol incidir i reclamar per a la nova República Catalana, un model sanitari 100% públic, gratuït, universal i de qualitat. Un sistema just, que anteposi la salut de les persones a la persecució del benefici econòmic i, a més a més, finançat amb els nostres propis recursos. La participació durant aquest mes del conjunt de ciutadans i ciutadanes es concreta en la presentació de reclamacions als Centres d’Atenció Primària, per tal de denunciar els efectes de les retallades i de la privatització de la sanitat. Els fulls de reclamació es poden trobar als CAPS o descarregar de les xarxes del CDR Agramunt i la Ribera: https://twitter.com/ CDRAgramunt, https://www. facebook.com/CDRAgramunt/.\nLa Biblioteca amb l’Any Maria Aurèlia Capmany Aquest any se celebra el centenari del naixement de l’escriptora Maria Aurèlia Capmany i per això la Generalitat de Catalunya ha decretat el 2018 com a Any Maria Aurèlia Capmany. La Biblioteca Municipal Guillem Viladot s’ha sumat als actes commemoratius amb l’organització de diversos actes. El primer va ser una expo-\nAnna Güell de Q-ars Teatre durant la lectura dramatitzada del monòleg teatral Carola.\nsició. Del 24 d’octubre fins al 10 de novembre va acollir l’exposició itinerant Això era i no era: Maria Aurèlia Capmany entre nosaltres, produïda per la Casa de Lletres de Tarragona, amb la collaboració del Departament de Cultura i la Institució de les Lletres Catalanes, per tal que les biblioteques públi-\nbre. La Biblioteca va acollir la lectura dramatitzada del monòleg teatral Carola, una adaptació que ha fet Q-ars Teatre de la novel·la Feliçment, jo sóc una dona (1969) de Maria Aurèlia Capmany, interpretat per Anna Güell. La lectura del monòleg va anar acompanyada de música de Bàrbara Granados, besnéta del compositor Enric Granados. Carola és un retrat magnífic de la societat catalana del segle XX. Una dona de mitjana edat decideix escriure amb la màxima sinceritat els records que guarda al seu periple vital. La lluita per intentar assolir la seguretat econòmica, i en últims termes la llibertat, sense l’ajuda dels homes. La trajectòria vital d’una dona que lluita per la igualtat en una Catalunya convulsa.\nCicle “Lletres i Arts. Visions de Josep Guinovart” En el marc de l’Any Guinovart, la Institució de les Lletres Catalanes i l’Espai Guinovart van organitzar entre maig i octubre d’aquest any el cicle Lletres i Arts. Visions de Josep Guinovart. El projecte ha consistit en la lectura de sis obres de Josep Guinovart a càrrec de sis escriptors de renom en espais on s’han exhibit exposicions de l’artista: un joc interartístic entre les arts plàstiques, la literatura (entesa tant com exercici de l’escriptura i la lectura) i l’àmbit museístic. Així entre els mesos de maig i octubre, el cicle Lletres i Arts. Visions de Josep Guinovart ha brindat l’oportunitat d’escoltar literats de la talla de [NOVEMBRE 2018]\nExposició “Això era i no era: Maria Aurèlia Capmany entre nosaltres”.\nques puguin difondre l’obra d’aquesta escriptora a través del Servei de Biblioteques de la Generalitat. Maria Aurèlia Capmany va ser una dona compromesa amb el seu temps: polemista, militant política i social, gestora pública, feminista, actriu, directora de teatre, etc. A través de sis plafons en format roll up, l’exposició ens descobreix aquestes i altres facetes de l’escriptora que ens permeten conèixer millor la seva polièdrica personalitat. Maria Aurèlia Capmany i Farnés (Barcelona, 19181991), escriptora, pedagoga i política. Col·laboradora habitual a la premsa, a la ràdio i a la televisió, va destacar, també, pel seu activisme cultural i polític, per la seva lluita incansable a favor de la llibertat i la igualtat de la dona, àmbit en què va esdevenir pionera a Catalunya i referent per a les generacions posteriors. Va ser presidenta del PEN (19791983), regidora de Cultura i Publicacions de l’Ajuntament de Barcelona (1983-1991) i membre de la Diputació de Barcelona (1983-1991). La carrera literària de Maria Aurèlia Capmany abasta tots els gèneres literaris. Va obtenir diversos premis i reconeixements, com el Premi Joanot Martorell (1948), el Premi Sant Jordi de novel·la (1968), el Premi de la Crítica Serra d’Or de Teatre (1972) i de literatura infantil i juvenil (1982), el Premi del Ministeri d’Afers Estrangers Italià (1979) i la Creu de Sant Jordi (1982). El segon dels actes va tenir lloc el divendres 9 de novem-\nNúria Perpinyà al Museu de Lleida, Josep Maria Fonalleras al Museu d’Art de Girona, Margarida Aritzeta al Museu d’Art Modern de Tarragona, Biel Mesquida a la Cartoixa\nde Valldemossa o Adrià Pujol al Museu de la Música a Barcelona, interpretant Josep Guinovart. El cicle finalitzà el dissabte 27 d’octubre a l’Espai Guino-\nCloenda del cicle “Lletres i Arts. Visions de Josep Guinovart”, a càrrec de Jordi Nopca.\nPresentació del nou Carnet Jove d’Agramunt. El director de l’Agència Catalana de Joventut, Cesc Poch; l’alcalde, Bernat Solé; la coordinadora territorial de Joventut a Lleida, Esperança Casas; el regidor de Joventut a Agramunt, Oriol Puebla; el director de Banca d’Institucions de CaixaBank a Lleida, Geremi Camí; i la directora de l’oficina de CaixaBank, Mª del Mar Cucurull, amb una representació de comerciants de la vila.\nvart amb la lectura de L’Era a càrrec del periodista i escriptor Jordi Nopca, que en aquesta ocasió la conferència es va realitzar a l’espai de l’Era del museu. El cicle Lletres i Arts és un projecte impulsat des de l’any 2016 per la Institució de les Lletres Catalanes que convida a descobrir en clau literària obres dels artistes. Enguany s’ha celebrat la tercera edició que s’ha dedicat a l’obra de Josep Guinovart dins les activitats de l’Any Guinovart que ha impulsat la Fundació Privada Espai Guinovart per commemorar els 10 anys de la seva mort. En les dues edicions anteriors les protagonistes van ser les obres de Ramon Casas i de Prudenci Bertrana, coincidint amb els seus respectius Anys commemoratius.\nPresentació del nou Carnet Jove d’Agramunt El divendres 26 d’octubre el director de l’Agència Catalana de Joventut, Cesc Poch, i l’alcalde, Bernat Solé, van presentar a la sala de plens de l’Ajuntament l’inici de l’expedició del nou Carnet Jove d’Agramunt i els resultats de la campanya inicial de captació de nous col·laboradors al municipi, en la seva fase de prova pilot. L’acte comptà també amb la presència de la coordinadora territorial de Joventut a Lleida, Esperança Casas; del regidor de Joventut a Agramunt, Oriol Puebla; del director de Banca d’Institucions de CaixaBank a Lleida, Geremi Camí; i de la directora de l’oficina de CaixaBank, Mª del Mar Cucurull. L’Agència Catalana de Jo-\nSessió informativa sobre els sensors instal·lats al riu Sió.\nventut ha posat en marxa un nou projecte de Carnet Jove Municipal als municipis de l’Hospitalet de Llobregat, Cambrils, Amposta, Manlleu, Palamós, la Seu d’Urgell i Agramunt, en una primera fase pilot. L’objectiu de la iniciativa és la d’oferir una bona oferta d’avantatges de qualitat i proximitat per als joves, i la de potenciar-ne l’ús en el dia a dia, especialment en aquells comerços i establiments locals que permetin\nun arrelament al municipi i un vincle amb el comerç de proximitat. El nou carnet inclou el logotip de cadascun dels ajuntaments participants, que en el nostre cas porta és el logotip Agramunt t’estima. Com a resultat de la primera campanya de captació del Carnet Jove Municipal iniciada el mes de juny, el nombre d’avantatges que s’ofereixen a la vila és d’un total de 25, als quals podran accedir els 350 titulars del Carnet Jove d’entre 12 i 30 anys que resideixen a Agramunt. Entre els nous avantatges destaquen els descomptes i avantatges vinculats a l’ús del carnet en el dia a dia en serveis de perruqueria i cosmètica, moda, formació, fotografia, esport o serveis mèdics, entre altres. A més a més l’Ajuntament també incorporarà avantatges en diferents serveis municipals, com ara descomptes a l’entrada de les piscines municipals o a les activitats juvenils que s’organitzen durant les vacances de\nAtrapacontes El dissabte 3 de novembre va tenir lloc a la Biblioteca Municipal Guillem Viladot una nova sessió del cicle Atrapacontes que diferents entitats i associacions de la vila fan cada primer dissabte de mes. En aquesta ocasió Rita Macías de l’Associació de ioga i creixement personal “Espai interior” explicà el conte El bosc màgic, amb la participació d’alguns dels nens que hi fan ioga.\nSessió informativa sobre els sensors del riu Sió El dimarts 30 d’octubre va tenir lloc a la sala de plens de l’Ajuntament una sessió informativa sobre els sensors que hi ha instal·lats al riu Sió destinada sobretot als veïns que viuen a la zona de risc per inundació. L’objectiu de la mateixa era per fer saber que és un sistema fiable, que aporta molta informació. La sessió va anar a càrrec de l’alcalde Bernat Solé i del regidor [NOVEMBRE 2018]\nAtrapacontes a la Biblioteca Municipal a càrrec de Rita Macías.\nNadal. Per altra banda aquest nou carnet municipal segueix oferint els mateixos avantatges i serveis de Catalunya i d’Europa que fins ara. Una de les maneres per promocionar el Carnet Jove als comerços locals és la col·locació d’un distintiu a l’entrada de l’establiment. Aquesta actuació es complementa amb d’altres accions paral·leles, com són la millora de l’eina de geolocalització de l’APP del Carnet Jove amb una mirada local, per tal de prioritzar els avantatges del carnet que tenen al seu voltant en el moment en què facin ús del servei.\nResultat positiu en la darrera donació de sang.\nGilbert Esteve va parlar sobre el dolor.\nde Noves Tecnologies Joan Pijuan. El regidor de Noves Tecnologies va començar la sessió amb una part més tècnica on explicà com ens organitzem a nivell municipal juntament amb els cossos d’emergència, tant locals com autonòmics, seguint les directrius que tenen establertes en el Document Únic de Protecció Civil Municipal (DUPROCIM) que\nés el document que estableix el marc orgànic i funcional previst per a municipis, amb l’objecte de prevenir i controlar els riscos sobre les persones i els béns i donar una resposta adequada a les possibles situacions d’emergència del municipi. Seguidament va passar a explicar el funcionament dels sensors que hi ha instal·lats al riu Sió que informen de la pluviometria i el nivell d’aigua en temps real, com podem rebre aquesta informació i els diferents sistemes d’alerta, etc. Per últim el regidor va mostrar en diferents gràfics les lectures que van recollir els sensors en els dos últims episodis de rubinada. Per la seva part Bernat Solé va destacar que “en tot moment quan hi ha qualsevol episodi de pluges intenses, estem tots mobilitzats”. També va afirmar que “si no emetem avisos és perquè no són necessaris” i va puntualitzar que “no hi hagi avisos no vol dir que no hi hagi ningú que es preocupi, al contrari. L’únic que fem és tenir molt clar que s’han de donar els avisos quan fan falta, perquè sinó es genera desconfiança”. Arran de la tràgica rubinada del 3 de novembre de 2015, l’any següent l’Ajuntament va instal·lar els sensors de la Font de Gàver, Tarroja i Monfalcó per seguir la crescuda del riu Sió en temps real, una informació que tots podem consultar a través de l’APP Agramunt.\nEl dijous 8 de novembre la sala de plens de l’Ajuntament va acollir una nova jornada de\ndonació de sang del Banc de Sang i Teixits de Lleida. Hi va haver 50 donants i 6 oferiments. El personal mèdic va valorar molt positivament el resultat.\nXerrada farmacèutica. El dolor El Col·legi Oficial de Farmacèutics de Lleida organitzà a la vila una conferència sobre el dolor. La xerrada es va fer a la sala de plens de l’Ajuntament el divendres 26 d’octubre a càrrec del farmacèutic local Gilbert Esteve. Gilbert Esteve va explicar els tipus de dolor que podem tenir en funció de la seva intensitat i duració i assenyalà els diferents tractaments que podem seguir segons el dolor que tenim. També va indicar alguns consells per a prevenir l’aparició del dolor, com són: portar una vida activa fent activitat física regular en la mesura que ens sigui possible, evitar el sobrepès i l’obesitat amb una alimentació equilibrada i saludable, evitar males postures, etc. A més a més destacà que en els tractaments farmacològics s’han de respectar les pautes que estableixi el metge i evitar l’ús indiscriminat d’analgèsics ja que poden ocasionar problemes majors derivats del seu ús indegut i abusiu.\nTots Sants Com és costum el cementiri es va veure molt concorregut de visitants per la diada de Tots Sants. També els dies abans s’hi van personar molts familiars preparant tombes i nínxols per a la jornada en què tradicionalment es recorda els difunts.\nA la dreta, vista de la part nova del cementiri que s’ha ampliat amb una nova galeria, la galeria de la Misericòrdia (en primer terme a la dreta).\nMembres de la Cobla Jovenívola van anar a recollir el guardó Sardalleida 2018.\nLa gent que solament acostuma a anar-hi per aquest dia va poder veure les millores que s’hi han fet durant l’any, com són la nova galeria del Carme, que s’ha hagut de reconstruir de nou a causa dels problemes estructurals que patia per ser una de les més antigues, i l’ampliació de la part nova amb una nova galeria de 54 nínxols, que porta el nom de galeria de la Misericòrdia, on s’hi ha fet també una actuació d’arranjament de la zona enjardinada.\nLa festivitat de Tots Sants també té altres connotacions més alegres com són les castanyades. La vigília els centres d’ensenyament de la vila van fer la seva pròpia castanyada amb una jornada festiva.\nPremi Sardalleida a la Cobla Jovenívola El dia 18 de novembre la Federació Sardanista de les Comarques de Lleida va concedir en la NIT DE LA SARDANA el premi Rotllana al\nperiodista i escriptor gironí, Martí Gironell, per la seva vinculació amb el món sardanista; així mateix va concedir el Premi Sardalleida a la Cobla Jovenívola d’Agramunt pels seus 30 anys de trajectòria. Aquest premi, consensuat per totes les sectorials, s’atorga a persones o entitats de les comarques lleidatanes que destaquen per la seva aportació innovadora a favor de la sardana. En l’acte de concessió, els organitzadors van destacar que la formació musical agramuntina celebra aquest 2018 els 30 anys de la seva fundació. Per aquest motiu i per la ingent tasca que ha portat a terme envers la nostra dansa, la Federació Sardanista de les comarques de Lleida, conjuntament amb les sectorials que la composen, havien volgut lliurar el màxim guardó del sardanisme lleidatà a la Cobla Jovenívola d’Agramunt en reconeixement a la seva labor en la difusió, promoció i projecció de la sardana.\nRAC1. Islàndia Patrocinat per Torrons Vicens, el divendres 16 de novembre es va emetre en [NOVEMBRE 2018]\nLa galeria de Ntra. Sra. del Carme, una de les més antigues del cementiri, va haver de ser reconstruïda per deficiències estructurals.\nDiversos moments del programa Islàndia emès des de la sala del Casal. D’esquerra a dreta i de dalt a baix: Entrevista a Marta Bertran, a Ricard Bertran, a Jaume Jovell, i actuació musical del grup de versions local Munt-Band.\ndirecte des d’Agramunt el programa de RAC1, “Islàndia”. L’emissió es va fer des de la sala teatre Casal Agramuntí, on el públic assistent va poder presenciar l’emissió en directe d’aquest programa conduït i presentat per Albert Om. “Islàndia” és un programa radiofònic de RAC1 que s’emet de dilluns a divendres, de les 7 a dos quarts de 9 del vespre.\nEl programa comptà amb la presència de l’actriu lleidatana Lara Díez coneguda per les seves interpretacions com a Arrimadas i Anna Gabriel, entre altres, al programa Polònia de TV3; de Marc Boixaderas que ha engegat la campanya “Posa un discapacitat a la teva vida”; de Carlos Sánchez Llibre que està realitzant en aquests moments un documental de la campanya del\nTorró Solidari per a conscienciar la gent a qui va destinada la campanya; i d’Àngel Velasco i Glòria Garcia, coordinadora de donatius de l’Hospital Sant Joan de Déu, que van parlar de la nova campanya del Torró Solidari d’aquest any. A més a més es va parlar d’altres temes com el documental Les veus de Riella amb Josep Bertran i amb un dels protagonistes, Pasqual\nCastellà; els Caparrons amb Marta Bertran; sobre la nova associació feminista La Guilla\ncampanya del torró solidari de RAC1 i Torrons Vicens, que destina tots els beneficis de la venda d’aquest torró a l’Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona per a la investigació de les malalties minoritàries. Amb aquesta campanya solidària, el Nadal de 2017 es van recaptar 186.102€; el 2016, 156.375€; i el 2015, 120.264€.\nTorrons Vicens i RAC1 han iniciat la quarta edició del Torró Solidari de RAC1. La gent el va poder comprar a la parada que hi havia al vestíbul del Casal Agramuntí.\namb Arantxa Luque; Ricard Bertran va parlar sobre la seva faceta de Youtumestre i Jaume Jovell sobre Xocolata Jolonch. El programa també comptà amb l’actuació musical del grup de versions local Munt-Band que van interpretar el nou himne del Club de Futbol Agramunt. L’emissió d’aquest programa va donar el tret de sortida de la quarta edició de la\nEls vuit matrimonis que van celebrar les noces d’or, posen amb Mn. Uriel en acabar l’ofici.\nUn grup de matrimonis que enguany celebren les noces d’or es van aplegar, el diumenge 18 de novembre, en una missa d’acció de gràcies solemnitzada pel Cor Parroquial. En finalitzar ho van immortalitzar en una foto de grup. Pere Figuera Casan i Mª Teresa Balagueró Marco, Juan Ibarz Baluy i Lolin Alzuria Abril, Domingo Ros Escudé i Montserrat Graells Cisquella, Jaume Solé Freixes i Rosa Maria Torres Planes, Eugeni Gesé Ros i Josefina Arriasol Pons, Ramon Boncompte Pijoan i Irene Vilalta Tarragona, Pere Riera Montañà i Ramona Oliva Tarragona, Jaume Novell Arriasol i Inés Regué Majoral. ■\nACTIVITATS BIBLIOTECA “Atrapacontes” a càrrec del Patronat\nDissabte 1 de desembre, a les 11.30h\nD E T U A TU O R IO L CA N U D AS\nLa indústria dels jocs per a mòbils\nl dimecres 17 d’octubre el ponent de l’Aula Universitària va ser Oriol Canudes i Martínez, fill d’Elisabet Martínez i Joan Canudas, conegut per molts de nosaltres per les seves arrels i amistats agramuntines. De fet, els avis materns de l’Oriol eren de Cal Tarill, casa situada a la plaça del Pare Gras, al costat del Pardal, també coneguda precisament com plaça de Cal Tarill. Amb ell hem elaborat aquest “De tu a tu” amb la intenció de conèixer-lo millor i poder parlar (segons el títol de la seva ponència) dels videojocs i l’art de crear una necessitat. Una imatge recent d’Oriol Canudas.\nAra sóc cap d’estudis de l’empresa King Barcelona, companyia mundialment famosa per ser el creador del famós joc Candy Crush. Sóc responsable d’un conjunt de 100 persones de diverses parts del món... 18\n– Has viscut mai a Agramunt? – A Agramunt hi vaig viure només el meu primer any de vida. Vaig créixer a Tàrrega que és on treballaven els meus pares (tots dos són professors i ara jubilats). Quan va ser el moment dels estudis em vaig desplaçar a Barcelona, on vaig fer la carrera d’Enginyeria de camins, canals i ports.\nnomia a IESE i a partir d’aquí vaig trobar l’oportunitat de fer un canvi important de sector. Coneixia una persona dins del món en què ara estic posat. Això em va ajudar a poder-hi entrar. Tenia experiència en gestió de projectes, uns coneixements d’economia i hi podia aportar altres valors. – On treballes actualment? – Ara sóc cap d’estudis de l’empresa King Barcelona, companyia mundialment famosa per ser la creadora del famós joc Candy Crush. Sóc responsable d’un conjunt de 100 persones de diverses parts del món que treballen en grups i s’encarreguen de l’estratègia del producte, la creació, l’execució i l’explotació dels jocs de mòbil a nivell mundial. Originàriament l’empresa era sueca, però recentment ha estat comprada per una d’americana anomenada Activision.\n– On vas començar el teu món laboral? – Vaig treballar durant dotze anys a l’empresa privada, concretament a l’Empresa Sorigué, en la qual vaig assumir diverses obres públiques. També vaig treballar al port de Barcelona, al metro de Sabadell, al Canal Segarra-Garrigues, a la Línia 9 del metro…\n– Què et va representar aquest canvi? – A nivell personal va ser un canvi molt important. Vaig passar de generar una cosa física a fer aplicacions volàtils per a infants. Vaig valorar el nou sector i em va resultar molt escalable. Fas un producte, costa el que costa: diners, temps, esforç..., però el poses a disposició de tot el món, i no té límits la quantitat de vendes que genera fer això des del punt de vista de negoci.\n– I a partir d’aquí? – Vaig fer un màster d’eco-\n– T’agrada aquesta feina? En què consisteix?\n– Està clar que aquesta feina comparada amb l’altra té molta psicologia, però m’agrada. Participo en la creació, gestió de les persones, gestió del projecte, aposta comercial. Una vegada creat el producte, s’ha de començar a vendre. Un producte sense una campanya de màrqueting, sense un posicionament de marca, no funciona. Per tant, cal entendre l’audiència: a qui va dirigit. S’ha de pensar quin missatge es transmet al jugador o al client, quina campanya es fa a les xarxes socials perquè el joc agafi volada... En fi, tota una estratègia. – Què tenen aquests jocs que enganxen tant? – Els nostres jocs intenten reproduir les motivacions humanes. Un joc és una simplificació de la vida mateixa. El joc ens imposa unes normes i al final ens dona uns resultats o recompenses que ens fan sentir i viure unes experiències que ja ens agradaria tenir en la vida real! – Creen addicció els jocs? – Entenc que l’addicció pot ser positiva i negativa. L’addicció té una connotació negativa quan no et pots desenganxar. Els jocs, de fet, no tenen cap substància que et forci a fer res; tot és voluntari. El telèfon el tens tu i tu decideixes què fer. Sí que els jocs tenen uns cicles que et fan pensar en “faig una cosa bé, i tinc un premi”, això agrada a la gent. A partir d’aquí la persona ha\nAnna Santacreu durant la conversa que va mantenir amb l’Oriol.\nL’interès de la xerrada és donar a conèixer a la gent la gran complexitat que s’amaga darrere d’una nimietat d’un joc de mòbil i la gran importància que té una empresa d’aquestes característiques en la generació d’ocupació per a professionals de gran qualitat i de negoci empresarial.\nde ser capaç de gestionar els seus impulsos, el seu temps i jugar en dosis adequades. Els nostres tipus de jocs són per a mòbil i són de curta durada, uns 20 minuts màxim. Hi ha altres tipus d’entreteniments que són més intensius com els jocs que van destinats als ordinadors i que poden durar tota una nit.\n– La nostra proposta de valor és que es tracta d’un joc completament gratuït. Només has de descarregar-te’l. Pots jugar sense pagar res; ni abans de començar ni durant el joc. Ara bé, la gent que vol jugar d’una manera més accelerada o vol superar una dificultat dins del mateix joc, té manera de satisfer aquestes necessitats comprant de manera voluntària aquest suport. Per fer-vos una idea, de cada 100 jugadors només arriba a pagar una mitjana d’entre cinc o set persones. Aquests serveis estan gestionats per una plataforma externa a l’empresa formada bàsicament per Google o Apple.\n– Què opines de les apostes? – Les apostes són un altre món. Avui en dia s’apliquen sobre tot tipus d’esdeveniments, esportius, lúdics… Nosaltres no tenim res a veure amb tot això.\n– D’on surt el vostre benefici? – Doncs del que acabo de dir. Els jugadors que ho consideren convenient paguen per un servei que els ajuda a superar les dificultats del joc. El percentatge que ho fa no és gaire elevat; en canvi, sí que és elevada la gran quantitat de gent que hi juga. S’estén per tot el món.\n– On es poden trobar els vostres jocs?\n– Quina és la finalitat de la teva xerrada?\n– L’interès de la xerrada és donar a conèixer a la gent la gran complexitat que s’amaga darrere la nimietat d’un joc de mòbil, i la importància que té una empresa d’aquestes característiques en la generació d’ocupació per a professionals de gran qualitat i de negoci empresarial. Amb la compra de l’empresa sueca per una empresa americana, vàrem passar de ser una plantilla de 2.000 persones a 6.000. En la xerrada he intentat explicar els factors més importants que tenim en compte quan es dissenya un joc, ja que a tots els donem la importància que es mereixen. Una opinió generalitzada dels assistents és que la xerrada fou molt interessant. En principi semblava que el tema no anava gaire amb nosaltres, però a mesura que escoltàvem les seves explicacions, s’anava desvetllant la nostra curiositat per conèixer per dins algunes estratègies que s’utilitzen per poder arribar al públic d’una manera atraient, divertida i motivadora. Anna Santacreu\nOriol Canudas durant la seva conferència.\n’Oriol Canudas Martínez va impartir, el dia 24 d’octubre, la conferència “Els videojocs, l’art de crear una necessitat”. Cal dir que l’Oriol és fill d’Agramunt, de Cal Tarill. L’Oriol Canudas Martínez és enginyer de Camins, Canals i Ports, i va dirigir, entre altres obres, l’ampliació del port de Barcelona, la línia 9 del metro, l’ampliació dels ferrocarrils de la Generalitat a Sabadell i també el tram V del Canal Segarra-Garrigues. L’Oriol va fer un gir de 180 graus a la seva vida professional. Després de cursar un màster Executive MBA a IE-\nSES, de la universitat de Navarra, va deixar la seva feina i es va incorporar a l’empresa King games, on va començar de productor de jocs i actualment és vicepresident de cap d’estudis. King és avui dia una multinacional del joc d’entreteniment, no es dedica al joc d’apostes, i creadors de jocs molt coneguts, entre ells el Candy Crush i Bubble Witch. Cal dir que milions de persones hi juguen a diari arreu del món. L’Oriol va pronunciar una conferència molt amena i entretinguda, amb una visualització de diapositives que van\nFrancesc Bailón va fer gaudir els assistents amb les anècdotes de les seves peripècies en la terra dels inuits.\najudar a entendre les reaccions de les persones davant el joc. També va explicar que els mòbils, per exemple, són dispositius on queda tot gravat i que les empreses utilitzen els milions de dades que reben en cada moment per estudiar les necessitats dels jugadors. També va explicar que cada dia surten al mercat milers de jocs i que l’oferta és brutal i la competència encara més. Finalment l’Oriol va recomanar utilitzar els dispositius mòbils amb responsabilitat, responent molt amablement les qüestions que per part del nombrós públic se li va preguntar.\nLes conferències de l’Aula tenen un públic nombrós i fidel.\nFrancesc Bailón Trueba va impartir la conferència “Els Nenets. Pastors nòmades de Iamàlia (Sibèria)” el dia 7 de novembre. Francesc Bailón és llicenciat en Antropologia Cultural\nper la Universitat de Barcelona. Especialitzat en la cultura Inuit i des de 1997 que es dedica a l’estudi i investigació d’aquest poble. Professor de la Fundació Arqueològica, ha col·laborat com assessor de cultura inuit en la pellícula Ningú vol la nit (2015), dirigida per la cineasta Isabel Coixet, i guanyadora de quatre premis Goya i un Gaudí. Igualment ha treballat en el documental La sonrisa del Sol (2015), dirigit per Guille Cascante. També ha protagonitzat, junt amb l’actriu Leticia Dolera, la pel·lícula Deshielo (2018) dirigida per Guillermo García López i Pedro González Kühn. És guia de l’agència X-Plore, Servicio de expediciones en viatges culturals al Canadà, Groenlàndia i Sibèria. Assessor cultural sobre temes relacionats amb els inuit en mitjans de comunicació. Col·laborador en alguns reportatges premiats sobre els inuit i el canvi climàtic. Autor de diversos articles sobre la cultura inuit i dels llibres Los poetas del Ártico. Historias de Groenlandia (2012), Los inuit. Cazadores del Gran Norte (2015), Els\npoetes de l’Àrtic. Històries de Groenlàndia (2016). A més és col·laborador de National Geographic. Ha realitzat més de 30 expedicions a l’Àrtic, la majoria de les quals per conviure amb els inuit, i ha viatjat a més de 50 països. Actualment està considerat com un dels majors especialistes en aquesta matèria a nivell mundial. Francesc Bailón va visitar l’Aula d’Extensió Universitària d’Agramunt per tercer cop, amb la sala plena a vessar. La seva conferència va detallar com viuen els pastors nòmades d’aquesta part de Sibèria on suporten unes condicions de vida extremes, amb 10 mesos a l’any a 50 graus sota zero. Aquests pastors nòmades de rens viuen al mig de la tundra amb tendes fetes de pells d’aquests animals, es beuen la seva sang i bàsicament aquest és el seu mitjà de vida. Va explicar les difícils relacions d’aquests habitants de la Sibèria amb el govern rus, i va explicar moltes anècdotes de les seves peripècies per aquella terra tan freda i llunyana, fent esclatar a rialles tota l’audiència. La seva conferència es va allargar més de l’hora habitual i els assistents van preguntar d’allò més, tot plegat va servir perquè la conferència fos un èxit rotund i els alumnes de l’aula van marxar molt satisfets. Properes activitats: - Dimecres 5 de desembre Adelais de Pedrolo: Manuel de Pedrolo “Semblança d’un apassionat”. - Dimecres 19 de desembre Josep Bertran: “Els espais d’en Guinovart”. ■ [NOVEMBRE 2018]\nEls valents són aquells que vencen la por Jordi Cuixart afegeix que no solament no llença la tovallola, sinó que reitera el seu compromís amb el país, com van fer els fundadors d’Òmnium, els lluitadors antifranquistes, els mestres de català dels anys 60...\nl president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, pres polític des de fa més d’un any, va escriure als socis de l’entitat des de la presó de Lledoners una carta plena de força i serenor. Va ser el dia 2 novembre en què es va saber que la Fiscalia li demanava 17 anys de presó i l’advocacia de l’Estat li’n demanava 8, per exercir els seus drets fonamentals. Reproduïm uns fragments d’aquella carta perquè considerem que hauria d’arribar a tothom a fi que es pugui valorar el seu compromís i dignitat. El text, encapçalat per una frase de Pere Casaldàliga “Els valents són aquells que vencen la molta o poca por que tenen”, continuava de la següent manera: No podem caure en el parany que ningú aigualeixi res de tot el que hem fet col·lectivament. Ens hi vam deixar la pell i, que ningú no ho oblidi, cal que\nho seguim fent perquè res, absolutament res, ens serà regalat. “El teu poder radica en la meva por, si jo ja no tinc por tu ja no tens poder”, deia el jove Sèneca al dèspota Neró. Us ben asseguro que, des de la presó, em sento ben deslliurat de qualsevol por i prenc la màxima consciència que el que està en joc és d’una gravetat extrema i és per això que, modestament, des d’Òmnium fem una crida a la població a actuar amb tota la determinació del món. No caurem en el parany de fer el paper de víctimes al que ens volen relegar. La nostra actitud insubornable i de radicalitat democràtica ens referma amb la convicció que tot el que hem fet és lícit. Us dono la meva paraula que amb aquesta petició de la Fiscalia, tot allò personal esdevé més que mai polític, perquè ens juguem el futur dels nostres fills. Els nostres drets civils i polítics han estat, i són encara avui, greument trepitjats. Amb tota la humilitat del món, sento que avui el nostre destí individual desapareix i es converteix en una causa col·lectiva: no hi ha presó per aturar tanta democràcia! Units en la diversitat, però només units, avançarem amb determinació. Acusar els poders de l’Estat esdevé un acte de responsabilitat i d’amor a la vida. Durant els propers mesos hem de concentrar tota l’energia en vehicular la resposta del 80% de la societat\ncatalana que defensa el Referèndum com a solució al conflicte polític i no distreure’ns amb les peticions de la Fiscalia o les jugades maldestres de la Sala del Judici. Aprofitem l’apoderament dels darrers anys i fem-ne la nostra principal arma. El judici és una gran palanca de transformació democràtica cap a la República. Si l’Estat creu que amb unes peticions de 17 anys de presó renunciarem als nostres ideals és que ni coneixen Òmnium ni la història d’aquest país ni el compromís de la societat catalana, que en moments més difícils que els actuals es va deixar la pell en defensa de drets i les llibertats. Hem arribat massa lluny com per renunciar ara a la llibertat, hem viscut més d’un any de presó i exili i hi ha centenars de represaliats. Ja no podem tornar enrere. Si el preu de defensar la democràcia i el dret a l’autodeterminació és la presó, n’assumeixo plenament les conseqüències, amb tanta serenor com dignitat. Jordi Cuixart afegeix que no solament no llença la tovallola, sinó que reitera el seu compromís amb el país, com van fer els fundadors d’Òmnium, els lluitadors antifranquistes, els mestres de català dels anys 60, com en Jaume Botey o en Paco Candel, la Teresa Rebull o la Muriel Casals. Per acabar d’afegir que saber-se junts i plens de tendresa fa que tot el que estan patint hagi valgut la pena. ■ [NOVEMBRE 2018]\nRecordant Maria Aurèlia Maria Aurèlia Capmany fou una dona extraordinària i poc corrent: provocadora, polemista, valenta, d’esquerres, feminista, activista cultural, lliure, lluitadora, polifacètica, transgressora, moguda, gran lectora...\nVa excel·lir també com a narradora. Encara que va treballar tots els gèneres literaris, cal destacar el novel·lesc en què deixà obres innovadores i notables.\nnguany es commemora els cent anys del naixement de Maria Aurèlia Capmany. Nasqué, igual que Manuel de Pedrolo, el 1918. Aquests dos escriptors, com la majoria dels de la seva generació que van viure la desfeta i una llarguíssima postguerra, en poc temps han passat quasi a l’oblit; a un oblit immerescut. De fet van ser els qui van aguantar amb fermesa davant els embats del franquisme i ens van ajudar a “salvar els mots perquè seguíssim el recte camí d’accés al ple domini de la terra”. Maria Aurèlia Capmany fou una dona extraordinària i poc corrent: provocadora, polemista, valenta, d’esquerres, feminista, activista cultural, lliure, lluitadora, polifacètica, transgressora, moguda, gran lectora... Va néixer a Barcelona, on va viure la major part de la seva vida; els seus pares vivien prop de la Rambla. Quan va estudiar el batxillerat a l’Institut Escola, que aplicava un nou model d’ensenyament, ella ja es manifestà com una noia inquieta i diferent a les altres. Després cursà Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona on destacà de seguida. Un cop acabà la carrera, va treballar de professora d’institut durant uns anys, encara que després ho deixà per dedicar-se a l’escriptura, la traducció i altres activitats. Va ajudar a activar el teatre català en un moment en què no hi havia pràcticament res. De petita n’era una bona entusiasta, fet que la portà de jove a\nfundar amb Ricard Salvat l’Escola d’Art Dramàtic Adrià Gual el 1960, on va impartir classes i va dirigir representacions teatrals. Assajaven les obres a la cúpula del cine Coliseum. Van escenificar peces d’autors contemporanis o clàssics que suposaven una innovació en els escenaris del moment: Shakespeare, Pirandello, Brech, Ionesco, Espriu, Brossa, Pedrolo o la mateixa Capmany. En aquest sentit cal esmentar les seves obres: Vent de garbí i una mica de por (1967), Preguntes i respostes sobre la vida i la mort de Francesc Layret, advocat dels obrers de Catalunya (1970), L’ombra de l’escorpí (1974), etc. Va excel·lir també com a narradora. Encara que va treballar tots els gèneres literaris, cal destacar el novel·lesc en què deixà obres innovadores i notables. Entre altres, recordem la primera novel·la, Necessitem morir, finalista del premi Joanot Martorell de 1947 i que la censura no va deixar publicar fins més tard; Betúlia (1956) que l’autora va reconèixer com “la primera novel·la ben meva”; El gust de la pols (1963); Un lloc entre els morts (1967), guanyadora del Premi Sant Jordi de 1968; Feliçment, jo sóc una dona (1969) en la qual l’autora denuncia amb ironia la situació de la dona; Quim/Quima (1970) que va ser l’aplicació a la història de Catalunya d’un recurs narratiu utilitzat per Virgínia Woolf; Vitrines d’Amsterdam (1970), entretinguda novel·la detectivesca; Lo\ncolor més blau (1982), novella epistolar en què les protagonistes, separades a causa de la Guerra Civil, es retroben arran del maig francès per constatar les seves diferències. La publicació del llibre La dona a Catalunya: consciència i situació (1966) va situar Capmany com a pionera del feminisme a Catalunya i com a referent indiscutible per a les joves dels anys 70. En relació amb l’assaig de tema feminista, va publicar La dona catalana (1968), El feminisme a Catalunya (1973), La dona i la Segona República (1977) i el llibre, il·lustrat per Tísner, Dona, doneta, donota (1979), ple d’humor i d’ironia. En castellà va escriure El feminismo ibérico (1970), De profesión mujer (1971) i el volum epistolar Carta abierta al macho ibérico (1973), on també és present una gran càrrega d’humor, ironia i sarcasme. Els darrers anys Maria Aurèlia es va enganxar al món de la política. El seu compromís social la va portar, el 1976, a apuntar-se al PSC, i després (a petició de Pasqual Maragall) es va fer càrrec de la regidoria de Cultura i de les Publicacions de l’Ajuntament de Barcelona des de 1983 fins a 1991. Qui vulgui conèixer com va ser aquesta dona extraordinària i l’època en què va viure, només cal que llegeixi Mala Memòria i Això era i no era, dos llibres difícils de trobar avui en dia, que són en realitat les seves memòries explicades de manera entenedora, sincera i divertida. ■ [NOVEMBRE 2018]\nRemeis tradicionals: roure\nL’analogia entre aquest arbre i la força és prou coneguda, i així ho recull la dita popular “fort com un roure”. És per això que la fusta de roure ha estat molt preuada de sempre...\nl roure es diferencia de l’alzinera en el fet que les fulles del roure són més grans i, a més a més, (dada important) caduques. A Catalunya, tot i que el roure és més propi d’estatges elevats i clima atlàntic, hi ha onze de les 250 espècies distribuïdes pel món. Totes aquestes onze tenen les mateixes propietats terapèutiques. Els aglans del roure es poden aprofitar de la mateixa manera que els de l’alzinera, a més a més, també se’n fa un succedani molt bo del cafè que es pot acompanyar amb arrel torrada de xicoira. La decocció lenta d’escorça de roure (1-3) culleradetes d’escorça preferiblement trossejada per litre d’aigua durant deu o quinze minuts, es fa servir com a antidiarreic, combinat amb gingebre, és un bon remei contra la gastro-\nenteritis i com a expectorant; aquesta mateixa decocció durant deu minuts, a la qual afegirem un pessic de bicarbonat, és bona per guarir les genives, per això farem glopejades dos o tres cops al dia durant una setmana. L’extret 3-6 grams s’empra en gargarismes i glopejades contra la inflamació de la gola i la de les genives. També es fa servir en cas d’hemorràgia nasal i en forma de banys contra el fluix blanquinós. L’analogia entre aquest arbre i la força és prou coneguda, i així ho recull la dita popular “fort com un roure”. És per això que la fusta de roure ha estat molt preuada de sempre, tant per fer mobles, com per construir vaixells; els vaixells es creia que eren insubmergibles i que salvaven dels naufragis, activitat que s’intensificà des del segle XVI al XVIII. Així tenim que el roure és més bo que l’alzinera per a fusta; en canvi, per a llenya no, perquè no crema tant. És molt fort i, per tant, una fusta de mal treballar. També s’ha utilitzat per fer rodes de carros, rodes d’aigua de molins i bótes de vi, les quals li garanteixen una quantitat equilibrada de principis aromàtics essencials: Finalment també cal dir que s’ha utilitzat per adobar pells, i encara s’empra per fer tints naturals, preparats que facilitin la coloració posterior de teixits, especialment els de llana. La fusta de roure fou molt preuada com a combustible\nenergètic. A més a més, de la fusta pròpiament dita, també se’n feia carbó, el qual es coïa en grans munts anomenats carboneres, una tasca molt meticulosa i difícil perquè calia tallar i trossejar l’arbre de forma convenient per després muntar i encendre amb èxit les piles de troncs en les places carboneres, les quals quasi sempre necessitaven moltes hores de treball i molt enginy perquè fossin una realitat, ja que la majoria de boscos eren paratges amb pendents molt pronunciades i el sòl també oferia dificultats extra per la poca quantitat de terra i molta pedra que contenia. Els troncs tallats eren de dimensions mitjanes i s’havien d’empilar (cosa per la qual els carboners se’ls coneixia com a apiladors) de forma escaient, per tal que la combustió fos bona. La pila es cobria de branques de boix, brossa verda i terra per tal de no deixar respirar el foc i s’encenia. La fusta es cremava fins que es reduïa una quarta o cinquena part el seu pes i esdevenia carbó. Aquesta darrera tasca de la cocció era la més difícil i la més pesada perquè calia una vigilància i una realimentació constant de la pila. Es deixava un ull al mig de la part superior de la pila rodejat de les peces més grosses, per on s’anava bitllant, és a dir, s’hi anava afegint més fusta. Aquesta operació s’havia de fer cada tres o quatre hores durant els primers dies. ■ [NOVEMBRE 2018]\nFesta dels 55\nesprés de la festa dels 50 anys, la colla del 63 no hem volgut esperar als 60 per tornar-nos a trobar i hem organitzat una altra festa per celebrar el 55è aniversari. Nom dels assistens a la festa del 55: Ramon Bertral, Ramon Pampalona, Víctor Planes, Rafa Mendoza, Xavier Junyent, Josep Mª Folguera,\nXavier Cluet, Jordi Poch, Carme Ribera, Mari Lobo, Ramon Sánchez, Jaume Rosinés, Miquel Torres, Maribel Lluch, Àngels Bertral, Ramon Camats, Josep Mª Marco, Josep Ruich, Pepa Barbero, Maite Freixes, Xavier Escolà, Dolors Pedrol, Miquel Terré, Moisès Sin, Alfons Amigó, Carme Utges, Maribel Santamaria, Víctor\nSolé, Isabel Guixé, Esther Mitjavila, Montse Cama, Fernando Solé, Isabel Vázquez, Tere Niubó, Josep Mª Codina, Gilbert Bertran, Josep Mª Ros, Antonieta Figuera, Josefina Triquell, Jaume Riasol, Pepi Carreras, Pilar Balagueró, Santi Cluet, Jordi Piñol, Joan R. Bernaus, Joan Rodríguez, Carme Marquilles i Maricel Prat. ■\nAquest curs tampoc no tindrem menjador escolar L\n’escola de Puigverd d’Agramunt pertany a la ZER el Sió (Zona Educativa Rural) juntament amb les escoles de Butsènit d’Urgell, les Ventoses i Preixens. L’objectiu de les ZERs és afavorir el treball col·laboratiu entre diferents centres públics d’ensenyament d’Infantil i Primària per oferir una millor qualitat educativa i optimitzar recursos. L’escola de Puigverd d’Agramunt és petita i la ràtio no supera els 12 alumnes. La política del Departament de no deixar matricular alumnes que no estiguin empadronats al poble i la manca del menjador fa que sovint perdem alumnes. El menjador és una necessitat ja que de vegades la conciliació amb l’horari laboral de les famílies es fa difícil, per no dir impossible. Per poder iniciar els tràmits per aconseguir el servei de menjador, gestionat pel Consell Comarcal, necessitàvem una demanda de 25 menús setmanals; així ens havien assessorat d’altres usuaris que disposen d’aquest servei. Durant el mes de gener del curs 2017-2018 va començar una nova alumna i els pares van demanar si hi\nhavia servei de menjador. Arran d’això, es va fer un sondeig a totes les famílies de l’escola i vam comprovar que teníem el mínim d’usuaris de menjador, que nosaltres pensàvem que era necessari. Ens vam posar en contacte amb el nostre Consell Comarcal, el de l’Urgell, (les altres escoles de la ZER pertanyen a la Noguera) i vam fer la sol·licitud tal com ens van demanar a finals de gener, però no va ser fins un mes i poc abans d’acabar l’escola que ens van donar un pressupost desorbitat i ens van aconsellar que ho deixéssim per al curs vinent. Ens van dir que llavors ja entraríem dins del pressupost del càtering que fa el servei, perquè sortia a concurs en breu, i així ja ens inclourien i podríem començar el nou curs, que és aquest, amb menjador i un preu estàndard. Però es va acabar el curs i el Consell Comarcal encara no ens havia informat de res. Al final ens vam reunir amb el Conseller Comarcal d’Ensenyament de l’Urgell, que ens va explicar que aquest curs tampoc no podríem tenir servei de menjador, que no tenien l’obligació perquè a l’escola no hi ha nens transportats, a més no\nérem rendibles, que estàvem lluny de la ruta i que el càtering no volia el servei si ens incloïen a nosaltres. Ens sentim discriminats, perquè hi ha d’altres escoles, petites com la nostra, que sí que tenen aquest servei gestionat per ells i ens preguntem si no estaríem més ben servits si pertanyéssim a la Noguera, com Butsènit, Preixens i les Ventoses. Quan vaig trucar al Consell Comarcal perquè m’assessoressin de com ho havíem de fer per sol·licitar que ens gestionessin ells el servei de menjador, em van adreçar, tot i la meva sorpresa i perplexitat, als serveis socials; es veu que prefereixen donar peixos que ensenyar a pescar. En el nostre cas, ja en sabem de pescar i fins i tot tenim una canya, però no ens haurien de tallar l’aigua del riu amb un embassament que alimenta uns pobles de l’Urgell i deixa secs els altres. No serem mai suficients alumnes; de fet estem agonitzant i ens sentim ignorats. Salvem les escoles rurals! Perquè són la llum dels pobles.\npunts de llum a la plaça, però són mínims els encesos (alguns parpellegen), la resta apagats/avariats? Cal tanta gasiveria? Voldria matisar un altre aspecte de la plaça. Les tirallongues de bombetes que pengen dels arbres. Potser és una qüestió d’estètica (molt personal) i és que trobo que no hi escauen\nen el marc de la plaça, que es mereix un tractament més curós. En veureles (al llarg de dies, de mesos) dona la impressió que s’hi va a celebrar una “verbena”. La plaça del Mercadal no es mereix considerar-la una plaça sense importància. Jaume Cots\nAMPA de l’escola de Puigverd d’Agramunt\nZona fosca E\nm diuen que Agramunt té zones, carrers i places ben il·luminades. Felicitats; gaudiu-ne. Els veïns de la plaça del Mercadal, dissortadament, estem en la zona fosca, estem mancats de llum. De nit, passar, moure’s pel Mercadal, fa una mica de basarda; s’hi veu poc, hi falta llum. El curiós del cas és que hi ha bastants\nbosses paper bosses plàstic hostaleria alimentació aparells C/ Pol. Ind. Camí Vell de Tàrrega, 3 25310 AGRAMUNT (Lleida) Tel. 973 392 910 - Fax 973 392 909 www.vimatcomercial.com vimat@vimatcomercial.com\nIslàndia... Ja a les acaballes, una locutora del programa em va preguntar quins records em va produir la visió del reportatge que sobre els bombardeigs d’Agramunt es va projectar a la mateixa sala teatre la setmana anterior.\nquest popular programa radiofònic de RAC1 que amb el patrocini de l’empresa Torrons Vicens dirigeix i anima el conegut Albert Om, el divendres 16 de novembre es va desenvolupar a la sala teatre del Casal Agramuntí, plena de gom a gom. Ja a les acaballes, una locutora del programa em va preguntar quins records em va produir la visió del reportatge que sobre els bombardeigs d’Agramunt es va projectar a la mateixa sala teatre la setmana anterior. No esperava aquesta pregunta i en el meu astorament crec recordar que només vaig tenir esma per respondre que el que vaig sentir va ser dolor i ràbia... i em vaig quedar tallat.\nAra, en la tranquil·litat que em dóna l’aïllament a casa meva, puc eixamplar el record d’aquelles vivències i davant les imatges de la vila derruïda, amb el record dels vint i escaig morts que es produïren en el primer bombardeig del 5 d’abril del 1938 (alguns d’ells pares de bons amics), a més de dol i ràbia tinc, també, una gran sensació d’incredulitat que fa que em pregunti: per què? Per què aquella salvatjada? Es diu que el motiu va ser perquè hi havia hagut durant unes hores un gran emmagatzematge de benzina a la vila. Tot i que jo no recordo cap moviment en aquest sentit no negaré la seva possibilitat però... i l’altra vintena llarga de bombardeigs que\nes varen sofrir, algú me’ls pot explicar? Voleu dir que la seva motivació no era altra que l’odi que menava a la destrucció i a aterrir la ciutadania? Perquè a Agramunt com en totes les poblacions tan sols hi havia homes grans, dones i quitxalla. Els homes d’entre 18 i 40 anys havien estat cridats a files. En fi, malgrat i que declaracions d’alguns polítics a vegades poden donar la impressió que xumen encara les deixalles d’aquella malvestat, goso demanar a uns i altres sobretot temprança, seny i evitar per tots els mitjans els vessaments de sang com a solució per dirimir divergències. Pasqual Castellà\nMenjador escola Macià-Companys Estem orgullosos del servei que ofereix el nostre menjador i per aquest motiu lluitarem per defensar el dret que tenim a un menjar digne i de qualitat.\n’AMPA de l’Escola MaciàCompanys s’ha adherit a la Plataforma de Menjadors (AMPAS i AFAS de PonentPirineus), que s’ha mobilitzat per la revisió del nou Decret de Menjador que el Departament d’Ensenyament vol aprovar en breu, el qual estableix que aquest últim serà el titular de la competència del servei de menjador a les escoles públiques. Aquest delegaria als directors del centres educatius o als consells comarcals el servei de menjador, excloent així les AMPA’s i deixant-ho en mans\nde grans empreses de càtering. Això repercutirà en la qualitat del servei que actualment oferim al nostre menjador, amb menjar de proximitat, producte fresc i preu ajustat. Augmentaran els preus i les ràtios d’alumnes per monitor, amb la conseqüent pèrdua educativa que aquest fet comportarà. Des de l’AMPA de l’Escola Macià-Companys estem orgullosos del servei que ofereix el nostre menjador i per aquest motiu, igual que la majoria d’escoles públiques de Lleida, lluitarem per defensar el dret que tenim\na un menjar digne i de qualitat. Per aquest mes de novembre des de la Plataforma de menjadors es proposen diferents accions: pintada de plats amb missatges reivindicatius i pel proper 20 de novembre (Dia Internacional dels Drets dels Infants) que tot l’alumnat, professorat, pares, mares i treballadors del menjador vagin vestits de dol, per reivindicar el dret a menjar bé. Entre tots i totes ho farem possible: Aturem el Decret! AMPA Escola Macià-Companys [NOVEMBRE 2018]\nC U LTURA ARQU EO LOG IA\nIV campanya d’excavacions a la necròpolis tumulària d’Almenara\nEl setembre de 2015 es va realitzar la primera campanya d’excavacions amb estudiants i voluntaris amb l’objectiu de netejar les estructures, documentar-les i preparar-les per la restauració.\nquest estiu s’ha dut a terme la IV campanya d’excavacions a la necròpolis tumulària d’Almenara. Es tracta d’una necròpolis tumulària de la primera edat del ferro (segles VIII i VII a.C.). Els túmuls són estructures funeràries de planta circular o ovalada on es dipositaven les cendres i les restes del difunt després d’un ritual d’incineració. En alguns casos, les cendres es dipositaven directament en el rebliment del túmul. En altres, les restes es posaven dins d’una urna ceràmica que s’enterrava a l’interior de l’estructura. El jaciment fou descobert a\nfinals dels anys 60 del segle XX, per dos veïns d’Almenara –Josep i Gabriel Balcells–. Aquell mateix any es va fer una petita campanya d’excavació (a càrrec del professor Joan Maluquer de Motes, catedràtic de Prehistòria de la Universitat de Barcelona) en la qual es van excavar vuit estructures. El professor Maluquer va publicar els resultats en dos articles1 en els quals ja deixava entreveure que la necròpolis era més extensa. Els treballs, però, no van tenir continuïtat i tot i que la necròpolis sortia citada sovint en la bibliografia científica,\ntant en treballs de síntesi com en estudis més específics, no va existir una intenció de continuar-ne l’excavació. Els anys transcorreguts i la situació del jaciment en una vessant va portar a molts investigadors a pensar que ja no en quedava gran cosa. L’any 2015 l’Ajuntament d’Agramunt va decidir impulsar una campanya d’excavacions amb dos objectius: d’una banda la realització d’una planimetria precisa dels túmuls excavats al 1968 i per l’altra la de valorar la possibilitat de restaurar les restes per tal de poder-les fer visitables. Aquell mateix setembre es va realitzar la primera campanya d’excavacions amb estudiants i voluntaris amb l’objectiu de netejar les estructures, documentar-les i preparar-les per la restauració. La sorpresa inesperada de la intervenció va ser que, més enllà de les vuit estructures excavades el 1968, se’n van identificar una dotzena de noves i es va fer evident que el jaciment no estava exhaurit. Així va nàixer el projecte Almenara format per un equip interdisciplinar d’arqueòlegs, restauradors i antropòlegs vinculats a l’empresa Iltirta Arqueologia SL, a la Universitat Autònoma de Barcelona, al Grup d’Investigació Pre-\n1 Les referències bibliogràfiques d’aquests articles són: J. Maluquer de Motes, “La necrópolis de Almenara en Agramunt”, Pyrenae, 9, 1973, 185-193. i J. Maluquer de Motes, “Almenara. Agramunt”, a Les excavacions arqueològiques a Catalunya en els darrers anys, Generalitat de Catalunya, Barcelona, 1982, 271-272.\nILTIRTA ARQUEOLOGIA ILTIRTA ARQUEOLOGIA\nFins al moment, el jaciment compta amb una trentena de túmuls identificats, d’aquests se n’han excavat vint-i-dos.\nhistòrica de la Universitat de Lleida i a la Universitat de Basilea. D’ençà la intervenció realitzada al 2015, s’han realitzat quatre campanyes d’excavació i dues campanyes de restauració. En la darrera campanya d’excavacions, del 20 d’agost a l’1 de setembre, hi van participar una dotzena de voluntaris entre arqueòlegs professionals, llicenciats i estudiants d’arqueologia de la Universitat de Lleida i de la Universitat Autònoma de Barcelona i diversos veïns interessats en conèixer i conservar el seu patrimoni. La campanya ha estat promoguda per l’Ajuntament d’Agramunt, que es fa càrrec de les despeses de manutenció de l’equip d’excavació i l’IES Ribera de Sió col·labora amb la cessió d’espais de l’institut per allot-\njar l’equip d’excavació. Els objectius que s’havien marcat a l’inici de la campanya s’han acomplert amb escreix; s’han excavat cinc nous túmuls que s’havien localitzat la campanya anterior i s’han localitzat cinc noves estructures que seran excavades en la propera campanya. Com a primícia, aquest any s’han localitzat dos elements senyalitzadors de les tombes: petites pedres clavades en l’anell del túmul orientades a l’est, que si bé no són de grans dimensions, sí que es destaquen clarament en l’estructura del túmul. Fins al moment, el jaciment compta amb una trentena de túmuls identificats, d’aquests se n’han excavat vint-i-dos, quinze han estat restaurats i sis més estan a l’espera de disponibilitat pressupostària\nper a ser consolidats. A més, estem començant a potenciar la difusió del jaciment; com a necròpolis preibèrica va ser incorporada a la ruta dels ibers, promoguda pel Museu Arqueològic de Catalunya i enguany ha estat el primer cop que la necròpolis d’Almenara ha participat en les activitats del cap de setmana ibèric (6 i 7 d’octubre) amb dues visites guiades que van aplegar unes quaranta persones durant el cap de setmana i els van permetre visitar el jaciment i conversar amb els responsables de l’excavació. Encara queda molta feina per fer en la necròpolis i esperem que l’estiu de 2019 puguem fer la V campanya d’excavacions a la qual esteu tots convidats. Òscar Escala\n6O OPV FTQBJ NVTFPHS mD JNNFSTJV QPTB en valor el patrimoni històric del Monestir de Santa Maria a Vallbona de les Monges\nRedacció L’abadia cistercenca del Monestir de Santa Maria a Vallbona de les Monges és la més important de la branca femenina de l’ordre del Cister a Catalunya i la més antiga del Principat, amb més de vuit-cents cinquanta anys d’història. En aquest nou espai museogràfic s’explica, amb la veu i la mirada de la comunitat de monges, els fonaments espirituals del monaquisme cistercenc i la història del monestir de Vallbona, un monestir de dones cultes, on es treballava. Actualment, gràcies al nou espai “Santa Maria de Vallbona; el monaquisme femení” el monestir reivindica l’espiritualitat femenina com a principal valor. La visita a aquest espai genera una experiència innovadora i immersiva que arriba a tots els públics i és una bona manera de conèixer la vida religiosa de la comunitat. “L’abadia cistercenca del Monestir de Santa Maria a Vallbona de les Monges és la més important de la branca femenina de l’ordre del Cister a Catalunya i la més antiga del Principat, amb més de vuit-cents cinquanta anys d’història.” El Monestir de Santa Maria de Vallbona és un espai únic on el pas de les hores es comparteix amb la comunitat religiosa femenina. Amb vuit-cents anys de presència monàstica ininterrompuda, és el tresor més desconegut i sorprenent de la Ruta del Cister. L’espai es troba a l’anomenada sala gòtica del monestir i s’ha concebut de manera immersiva per tal que els visitants experimentin vivencialment el sistema de vida de la comunitat, copsin els més de vuit segles d’història i revisquin moments tan crucials com l’origen eremític de la comunitat o d’altres de sorprenents com el període durant el qual les monges van ser apotecaries. Alhora, explica i exposa per primera vegada al públic el gran monestir: la] siótresor 657 del [NOVEMBRE 2018 farmàcia i la seva col·lecció\nVallbona de les Monges. ©PEPOSEGURA\nMonestir de Santa Maria de Vallbona C/ Major s/n 25268 Vallbona de les Monges, Lleida t Tel. 973 33 02 66\nPrograma Patrimoni en Acció Aquest projecte s’ha dut a terme en el marc del programa Patrimoni en Acció , una iniciativa conjunta de l’Obra Social “la Caixa” i del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, a través de l’Agència Catalana del Patrimoni Cultural, amb\nl’objectiu de fomentar l’ús i el coneixement del patrimoni cultural català a través de la millora de serveis i la millora dels recursos interpretatius. El nou espai museogràfic i les millores al monument, han comptat amb una inversió de 545.000 euros.\nd’atuells, considerada la millor d’època moderna que es conserva a Catalunya. “El nou espai “Santa Maria de Vallbona; el monaquisme femení” genera una experiència innovadora i immersiva que arriba a tots els públics i és una bona manera de conèixer la vida religiosa de la comunitat.” Per aconseguir aquesta experiència immersiva, s’ha dotat l’espai de recursos museogràfics evocadors i d’un fil narratiu que transportarà al visitant en el temps. Així, s’accedeix en una zona atmosfèrica, subtil i sensible, de silenci, amb una il·luminació sòbria que evoca la memòria intangible del monestir, però alhora ple de veu, la de la comunitat que ha perviscut durant tots aquests segles.\nRuta del Cister Els únics monestirs reials de Catalunya es troben a la Catalunya Nova i són l’ànima de la Ruta del Cister: Poblet, Santes Creus i Vallbona. Tres conjunts monumentals excepcionals, tant per la seva bellesa arquitectònica com per l’essència espiritual que, encara avui, s’hi respira. Amb una sola entrada\nde 12 € es pot accedir als tres monestirs reials i gaudir, a més, d’altres descomptes en museus i monuments del territori. L’entrada es pot adquirir als monestirs i a la pàgina web de la Ruta del Cister. Té validesa per a un any a partir de la data de compra. Les condicions es poden consultar a www.larutadelcister.info\nE N T R EVISTA JOSEP M. FONT L L AGUNES\nLa ciència aplicada a les persones\nJosep Maria Font amb l’exoesquelet ABLE a les instal·lacions del Centre de Recerca en Enginyeria Biomèdica (CREB) de la UPC.\nM’agrada que l’enginyeria s’apliqui a les persones, que ajudi a millorar la qualitat de vida. Em sento millor aplicant el que he après a l’exoesquelet o a una pròtesi, a qualsevol aplicació directa sobre les persones, que dissenyant un cotxe.\nquest mes parlem amb en Josep Maria Font Llagunes, un agramuntí professor de la Universitat Politècnica de Catalunya que lidera un projecte científic que ajudarà a millorar les condicions de vida de moltes persones: l’exoesquelet. En les properes pàgines coneixerem una mica més d’aquest projecte, així com de la seva trajectòria acadèmica i personal.\n– En primer lloc voldria preguntar-te sobre el teu lligam amb Agramunt. Fins i tot quan vas marxar a estudiar fora vas continuar connectat amb el poble, oi? – Hi vaig tenir molta relació fins al final de la tesi. És veritat, però, que després de tornar de fer el post-doctorat al Canadà em vaig establir una mica més a Barcelona. Ara vaig venint cada dues o tres\n– Tu vas tenir una vida associativa molt intensa a Agramunt, fins i tot durant els teus estudis universitaris. – Sí, encara que estudiés fora la meva vinculació amb Agramunt era molt intensa. Mentre estava a la universitat venia cada cap de setmana. Participava a les colònies de Bastanist, a l’Esplai, la Penya Cloro, el bàsquet…, un període molt associatiu. Muntàvem activitats de La Marató en què, juntament amb l’Albert Martín i el Jordi Burgos, vam organitzar actes importants. Ho portàvem nosaltres tres. – Has comentat la teva participació amb la Penya Cloro, que molts dels nostres lectors recordaran com una entitat molt activa als anys noranta. – Sí, juntament amb el Xavier Querol i el Jordi Carbó vam organitzar bastants concerts i, fins i tot, xerrades amb gent com el periodista Jordi Solé. Organitzàvem una gimcana per carnaval, l’autocar per anar a veure la selecció… Van ser cinc o sis anys molt intensos. Això quan ets més gran canvia, ja que el dia a dia se’t menja les hores. – Tu marxes d’Agramunt per anar a estudiar enginyeria a la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC). De bon principi ja tenies clar que volies ser enginyer?\n– Sí, però com comento sempre, l’enginyeria industrial és l’enginyeria dels indecisos. Fem de tot, toquem moltes branques de l’enginyeria i fins i tot gestió, però sense gaire profunditat. És molt generalista, molt transversal. A diferència de carreres com Telecomunicacions, no és tan específica a canvi de tenir un camp de visió molt global. A mi se’m donaven bé les matemàtiques, la física, la química… Quan no tens una vocació gaire clara l’enginyeria industrial va molt bé. És durant la carrera que et vas enfocant cap a un camp concret. – Et vas especialitzar durant la carrera o va ser després amb algun màster o post-grau? – Quan vaig estudiar la carrera durava cinc anys i era com fer actualment un grau i un màster. Dins de la carrera em vaig especialitzar en mecànica, tot allò enfocat a les màquines. Paral·lelament, a tercer de carrera, vaig entrar de becari a la universitat i fou allà on vaig descobrir que la recerca també m’agradava. A partir de llavors, un cop acabada la carrera, va sortir la possibilitat de fer un doctorat. És en aquell moment que veig que la part de la docència la porto ja de casa pel fet que el meu pare és professor. I és que a la universitat tens un tipus de feina on fas classes i recerca, una part que et permet dedicar-te a allò que t’agrada, a diferència del món de l’empresa on tens més [NOVEMBRE 2018]\nsetmanes perquè aquí hi tinc la família (els pares, l’àvia), la colla…\nE N T R E V ISTA JOSEP M. FONT L L AGUNES\nria biomèdica perquè m’agrada que l’enginyeria s’apliqui a les persones, que ajudi a millorar la qualitat de vida. Em sento millor aplicant el que he après a l’exoesquelet o a una pròtesi, a qualsevol aplicació directa sobre les persones, que dissenyant un cotxe. Crec que pots aportar més coses al món. De fet, tenint en compte que el cos humà és com una màquina, em permet introduir els meus coneixements en enginyeria mecànica.\nMostrant l’exoesquelet ABLE el dia de la presentació dels projectes becats pel programa CaixaImpulse de la Fundació La Caixa. Amb la resta d’investigadors becats el dia de la presentació dels projectes seleccionats pel programa CaixaImpulse de la Fundació La Caixa.\npressió de cara a un producte en concret, sobre les vendes, etc. Aquí fas realment el que t’agrada. Per a mi era un ambient còmode i per això vaig fer el doctorat. Abans, però, vaig fer un màster d’enginye-\n– Així doncs, tu has estat sempre vinculat a la universitat des que vas començar a estudiar. No has estat mai a l’empresa privada? – Vaig fer unes pràctiques a Manresa mentre feia la carrera. Una empresa d’engranatges. Unes pràctiques d’estiu que també em van agradar. Però després ja va sortir l’oportunitat d’entrar de becari i vaig notar que em sentia\nmillor a la universitat que fent una cosa molt específica en una empresa. Tot i que també he tingut l’oportunitat de fer projectes conjuntament amb empreses des de la mateixa facultat. Durant el doctorat vaig estar treballant conjuntament amb l’empresa Bosch en sistemes de frenada per a cotxes o, més tard, he treballat conjuntament amb l’empresa Camper fent estudis de biodinàmica. I ara mateix acabem de crear una empresa per dur a terme l’última part del projecte de l’exoesquelet per tal de portar-lo al mercat. Jo soc el soci responsable de la part científica del projecte. – El resultat final d’un projecte universitari no el pot comercialitzar la mateixa universitat? – En efecte. La universitat té la patent durant vint anys i, ja que el seu objectiu no és lucrar-se, té dues opcions: o vendre la patent o crear una spin-off (una empresa amb més socis externs). – El fet que hagis continuat vinculat al món de la docència creus que té alguna cosa a veure amb la figura del teu pare? Recordem que en Josep M. Font ha estat un professor important a l’institut d’Agramunt. Un docent de l’àmbit científic que potser t’ha marcat en les teves eleccions. – D’alguna manera sí. No perquè m’ho hagin estat recordant contínuament a casa, on sempre han respectat molt les meves decisions. No m’han dit mai, per exemple, “has de ser enginyer” o “has de ser professor”. Però sí que, al final, els pares influeixen molt en el caràcter, per exemple. Mirant en perspectiva,\nPacient amb lesió medul·lar caminant amb l’exoesquelet ABLE a les instal·lacions del Centre de Recerca en Enginyeria Biomèdica (CREB) de la UPC.\nAmb els estudiants del grup de recerca Míriam Febrer i Roger Pallarès en un congrés al Trinity College de Dublín.\nsegurament sí que m’ha influït la professió del pare i la feina de l’avi, fins i tot. Veure’l treballar amb els mecanismes dels rellotges suposo que m’ha influït en la meva passió per la tecnologia. Encara que jo no soc tan manetes com ell, prefereixo dissenyar projectes i dirigir les persones que l’executen.\n– Podríem dir que tu vas treballar perquè al final et sortís una oportunitat com aquesta; que no va venir per casualitat. – Sí, vas buscant les oportunitats. La veritat és que en el món de la recerca t’has de connectar amb persones perquè sol no arribes enlloc. Són temes molt complexos i t’has d’envoltar d’altres persones. No el vaig inventar jo sol, l’exoesquelet. És tenir un projecte, buscar finançament, ajuntar-te amb altres universitats que saben més que tu d’un tema específic, treballar-hi, coordinar-ho i anar consolidant una feina que una persona o un grup sol no pot fer. Són projectes transversals. – Com sorgeix la idea inicial? – Això comença ajuntant-nos tres universitats de l’estat espanyol a partir de les idees d’un metge de la unitat medul·lar de l’Hospital de la Corunya que opinava que no hi havia solucions per ajudar a caminar lesionats medullars. És llavors quan tres equips de la UPC, la Universitat de la Corunya i la Universitat d’Extremadura ens coordinem per crear un projecte de cara a demanar ajudes al Ministeri. Cada universitat en\nun àmbit diferent del procés (disseny de l’exoesquelet, simulació per ordinador i electroestimulació). A partir del finançament obtingut del Ministeri s’inicia el projecte articulat en tres etapes que es comencen el 2010 i que finalitza aquest 2018. Ara s’ha acabat la part de recerca bàsica en què, a partir de la idea inicial, s’acaba fent un prototip. La fase actual és la de crear l’empresa que ho ha de portar al mercat, fent les proves clíniques i demanant els certificats per a la seva comercialització. – Quina és la funció de l’exoesquelet? Quines persones podran utilitzar-lo? – A la llarga, el podran utilitzar pacients amb diferents patologies, però ara estem enfocats en les lesions medullars perquè és recomanable iniciar els projectes amb un tema específic. Cada patologia neuro-muscular és molt variable i no ho pots abastar tot. Així doncs, nosaltres ens hem centrat en els lesionats medul·lars que preservin la mobilitat del maluc però que no en tenen al genoll ni al turmell. En aquests moments, els exoesquelets que hi ha al mercat estan pensats per abastar qualsevol tipus de lesió, podríem dir que són de “talla única”, són molt pesats i molt cars i només els trobes als centres de rehabilitació. Parlant amb els pacients vam constatar que la seva voluntat era la de poder tenir un dispositiu a casa per recuperar la seva autonomia personal. A partir d’aquí i amb l’objectiu d’abaratir el dispositiu, que tingui pocs components i que sigui més accessible, nosal[NOVEMBRE 2018]\n– I d’aquí com arribes a l’exoesquelet? – Bé, ja al post-doctorat vaig estar treballant en aquest àmbit, però l’oportunitat va sortir ara fa deu anys en un projecte amb altres universitats. Tot va anar fluint a partir de les oportunitats que s’havien creat. Jo ja sabia que volia anar cap aquí i totes les peces van anar encaixant fins que va sorgir aquest projecte.\n▼ Sopar d’estiu del Laboratori d’Enginyeria Biomecànica (BIOMEC), que Josep Maria Font dirigeix a la UPC.\nNosaltres ens hem centrat en els lesionats medullars que preservin la mobilitat del maluc però que no en tenen al genoll ni al turmell. En aquests moments, els exoesquelets que hi ha al mercat estan pensats per abastar qualsevol tipus de lesió, podríem dir que són de “talla única”. 40\ntres el que hem fet és aprofitar materials d’ortopèdia que el pacient ja té a l’abast per afegir-hi un motor i un sensor al genoll. Això fa que els pacients amb mobilitat al maluc puguin caminar de forma més o menys natural (amb crosses o caminador) per un terreny pla. Hem de pensar que un 30% dels lesionats medul·lars poden beneficiar-se d’aquesta solució. – Amb aquest dispositiu heu creat una ajuda perquè el pacient pugui caminar. Hi ha altres beneficis col·laterals? – Sí. El pacient també millora molt en autoestima, que va molt associada a ser independent, autònom. Actualment la cadira de rodes també dona autonomia però no la possibilitat d’estar a l’alçada de les persones. A part del fet que la cadira de rodes comporta un estil de vida molt\nsedentari, amb els problemes associats de circulació, diabetis, d’osteoporosi, etc. El fet de caminar evita aquests problemes i comporta una millora a nivell anímic, social i de salut. – Suposo que els equips que treballeu en aquest projecte sou bastant interdisciplinaris, amb metges, enginyers, etc. Quins perfils hi ha en aquests equips? – Sí. De la part de la salut, sobretot metges i fisioterapeutes. De la part tècnica, molts enginyers, ja que hi trobem diferents àmbits com poden ser la mecànica, la informàtica, la robòtica i la biomecànica. – I tu ets el coordinador de tot el projecte o sou diferents responsables? – Durant les diferents parts del projecte hi havia un coor-\ndinador per cada universitat. Jo era el coordinador de la part de la UPC. L’any passat vàrem rebre una ajuda de La Caixa per fer la transferència del prototip al mercat, i les tres universitats van decidir que seria la UPC qui lideraria aquesta part final. Així que he estat jo qui ha coordinat la transferència dels resultats de la investigació al mercat. Ara ja hem creat l’empresa, de la qual formo part aportant-hi la part científica. – Continua la vinculació amb les dues universitats espanyoles? – Només hi continuem com a cotitulars de la patent que han venut a l’empresa creada a la UPC, ja que l’oportunitat s’ha generat a Barcelona. La veritat és que aquí hi ha un ecosistema amb més oportunitats per al sector mèdic, amb més ajudes i moltes\nCalculem que, com a molt, entre dos i tres anys per tenir-ho enllestit.\nAmb els monitors Toni Garcia, l’Elisabet Valls, l’Òscar López i el Jordi Bosch, durant la festa dels 30 anys de les colònies de Bastanist.\nA Barcelona hi ha un ecosistema amb més oportunitats per al sector mèdic, amb més ajudes i moltes empreses tecnològiques. Amb la “Penya Cloro” en una sortida a Toulouse.\nempreses tecnològiques. Barcelona és un bon lloc al sud d’Europa per fer aquest tipus de projectes. Donat que Barcelona és un centre important de la biomedicina les altres universitats han estat d’acord que fóssim nosaltres els qui lideréssim aquest tema.\n– Esteu treballant amb centres catalans per desenvolupar el dispositiu? – Sí, ara treballem amb l’Institut Guttmann, que és un dels centres de referència a nivell internacional. Ara que hem presentat el projecte a Boston, el fet de treballar conjuntament amb la Guttmann ha estat un aval per a nosaltres pel prestigi que té fins i tot als EUA. He de dir que el cap de malalties medul·lars de l’Institut Guttmann ha estat vinculat al projecte i, ara, forma part de l’empresa que hem creat.\n– Està previst quan es podrà comercialitzar o encara queda temps? – La planificació actual és de dos anys. Ara hem de fer el producte comercial i després hem de fer les proves clíniques i les certificacions.\n– Heu fet moltes proves amb pacients? – Fins ara hem treballat amb tres pacients per desenvolupar l’exoesquelet, a part d’altres proves clíniques. I ara hem entrevistat molts futurs clients amb els quals\nhem trobat un retorn molt esperançador sobre el futur del dispositiu. La darrera prova clínica serà amb una trentena de pacients. – Però tu, a part d’aquest projecte “estrella”, continues tenint un peu a la universitat. Quines són les teves funcions en l’àmbit acadèmic? – Per un costat em dedico a la docència. Dono classes als Màsters en Enginyeria Industrial i Enginyeria Biomecànica i al Grau d’Enginyeria Industrial. Per una altra part coordino el Grup d’Enginyeria Biomecànica, un grup de recerca d’entre deu i quinze estudiants i professors, que ens dediquem a crear dispositius per ajudar les persones i a crear models del cos humà per fer simulacions per ordinador. Actualment, i de forma transitòria, estic a l’equip directiu de l’escola. En el passat mandat era el responsable de màsters i, en l’actual, em dedico a Recerca i Transferència. Però això m’ho agafo com una cosa transitòria, una oportunitat que he trobat per intentar millorar coses des de dins en un àmbit, l’universitari, on hi ha hagut molta crisi. Jo no em puc queixar de res, però he vist de prop la precarietat laboral d’aquest món. Sobretot a partir del canvi de criteri des de la crisi econòmica. – La teva experiència al Canadà et va permetre veure un altre model d’universitat. És gaire diferent? – Sí, és força diferent. D’entrada, allà la investigació és obligada. No hi ha cap professor titular que no faci investigació. Aquí sí. Els professors [NOVEMBRE 2018]\n▼ Amb els seus pares, Josep Maria i Maria Àngels, en una visita a Montreal durant el seu postdoctorat.\nFins ara hem treballat amb tres pacients per desenvolupar l’exoesquelet, a part d’altres proves clíniques. I ara hem entrevistat molts futurs clients amb els quals hem trobat un retorn molt esperançador sobre el futur del dispositiu.\nnous que han entrat després de la crisi ja segueixen aquest model americà, però hi ha professorat que ja hi era abans que només es dedica a la docència. Actualment aquí s’està implantant aquest model americà però sense els seus recursos. Aquest és el problema. Ells tenen més recursos i més facilitats per combinar la docència i la investigació. És el model del Canadà, dels EUA i del nord d’Europa. Però això no vol dir que no tinguem una bona universitat pública. Al contrari, crec que donem una molt bona formació. La gent titulada aquí va\nmolt buscada a fora. Jo ho he viscut. I en tenim un exemple amb un altre agramuntí amb qui vaig estudiar, en Joan Jové. Ell va fer un màster als EUA i ara està treballant a Londres. Tots els meus companys de promoció han estat treballant per tot el món en bones empreses. – Abans d’acabar aquesta entrevista, una pregunta de l’àmbit més personal. Amb quines aficions combines la teva vida professional i familiar actualment? – L’esport sempre ha ocupat part del meu temps lliure, tot\ni que, des que vaig deixar el BAC d’Agramunt, només faig algun partit de bàsquet de costellada; vaig més a córrer. M’agrada molt l’excursionisme. Formo part d’un grup de persones que anem fent trams de la GR10, la Transpirenaica. Una afició que comparteixo amb el meu amic Toni Garcia, i és que m’agrada fer excursionisme amb amics i persones conegudes. Ara mateix, que visc a La Garriga i estem esperant la nostra primera filla pel gener, l’esport i els amics són les meves vàlvules d’escapament del dia a dia ocupat per la feina. Una feina on em bolco perquè realment m’agrada el que faig. En aquest punt hem d’acabar una entrevista que, per primera vegada en la història de SIÓ, hem hagut de fer per videoconferència. I és que, com hem pogut observar, el Josep Maria té una vida bolcada a la docència i a la recerca amb l’objectiu d’aplicar els coneixements científics en la millora de la vida de les persones. Un punt de vista humanístic d’allò que la ciència pot aportar a la societat. Josep Bertran Mitjavila\nEl peix de llotja és peix fresc, de temporada i de proximitat. Desembarca en els ports de Catalunya L DUULED D OHV SHL[DWHULHV HO PDWHL[ GLD GH OD VHYD FDSWXUD 7URED·O DPE O·HWLTXHWD 3HL[ GH /ORWMD Peix de llotja. Garantia de proximitat.\nUnió Europea Fons europeu marítim i de la pesca\nCastanyes i carabasses\ncabem de celebrar la primera festa nostrada a l’escola: la Castanyada. Els alumnes de l’escola s’han vestit d’avis i àvies castanyeres, hem dansat i cantat les cançons pròpies de la festa, hem degustat un bon grapat de castanyes i ens ha visitat un any més la senyora Castanyera acompanyada per la xaranga de 6è. Aquesta, però, no ha estat l’única festa amb la què hem arrencat el curs! I és que des de l’àrea de llengua anglesa hem organitzat la I Mostra de Carabasses de Halloween. L’objectiu d’aquesta activitat ha estat sensibilitzar i apropar l’alumnat a una tradició celta estesa, sobretot, entre els països anglosaxons. D’aquesta manera, els alumnes no només aprenen la llengua a l’aula sinó que s’impregnen d’una cultura diferent a la seva en una data assenyalada. Més d’un centenar de carabasses han engalanat la sala polivalent del col·legi durant una setmana essent el treball cooperatiu i l’esforç valors imprescindibles per a la seva realització. No hem de deixar de banda tampoc la gran creativitat mostrada pels i les participants ja que n’hem pogut comptar de naturals i d’altres realitzades amb materials diversos. Felicitats i gràcies per la vostra participació i implicació de les famílies en aquesta primera mostra. Col·legi Mare de Déu del Socors\nEnguany estem d’aniversari!\nercant en la història de l’Escola MaciàCompanys ens n’anem al juliol del 1931, quan el govern de la República concedí per decret la construcció d’unes escoles a Agramunt. Va ser el 28 de setembre de 1933 quan les autoritats\nVolem commemorar aquest 75è aniversari, com un acte de memòria històrica.\nrepublicanes varen posar la primera pedra de l’escola, concebuda amb els ideals republicans, de lluminositat, de formació integral dels alumnes, d’utilització de metodologies actives i vivencials. Malauradament, el període històric que esdevindria posteriorment no ho va permetre. La primavera del 1938 l’edifici ja estava pràcticament enllestit per estrenar-lo però el bombardeig que hi va haver a Agramunt el 5 d’abril el va malmetre. Una vegada acabada la guerra, Regions Devastades va reconstruir l’edifici i la inauguració oficial es va fer el dia 7 de novembre de l’any 1943, just ara fa 75 anys, en ple règim franquista. En aquell moment, el centre no es va dir Macià-Companys sinó “Escuelas Nacionales”. No va ser, però, fins l’octubre del 1990 que es va recuperar el nom original republicà “Collegi Macià-Companys”. Des de llavors han estat diverses les obres d’ampliació i rehabilitació que s’hi ha anat fent, però l’estructura original continua essent gairebé la mateixa. Avui en dia, són una colla els avis i àvies d’aquella generació que el curs 1942-43 varen estrenar el curs escolar en aquest edifici i en poden aportar testimoni. Des dels seus inicis, l’escola també ha viscut tots els canvis pel que fa al model de sistema educatiu que s’han anat succeint, sempre amb\nl’objectiu d’aconseguir una educació pública i de qualitat, amb garantia d’igualtat d’oportunitats, on els infants esdevinguin ciutadans lliures i crítics. Aquest curs 2018-2019 els qui formem part de l’escola volem commemorar aquest 75è aniversari, com un acte de memòria històrica, tant per a les generacions que hi han anat passant com per a les actuals. El primer esdeveniment el vàrem celebrar el mateix dia 7 de novembre realitzant un esmorzar de germanor amb la presència dels actuals alumnes, mestres, la resta de la comunitat educativa i altres personalitats implicades que hi van ser convidades. Per altra banda, el Festival d’hivern que estem preparant i altres activitats que durem a terme durant del curs també giraran envers aquest tema. Aprofitem aquest article per adreçar-nos a ex-alumnes, ex-mestres i altres persones que hagin tingut relació amb el centre, perquè durant aquest mes de novembre i desembre ens pugueu facilitar material fotogràfic, llibres de text, treballs escolars entre d’altres, de les diferents generacions que han passat per l’escola. La nostra voluntat és poder fer una exposició commemorativa d’aquest 75è aniversari amb tot el material recollit. Us donem les gràcies per endavant. Escola Macià-Companys [NOVEMBRE 2018]\nPina Bausch És un homenatge a la ballarina i coreògrafa alemanya Pina Bausch, que es va estrenar el 2011 al festival de cine de Berlín (Berlinale).\nLa música és un recurs potent durant tot el documental. El music alemany Thomas Hanreich va col·laborar amb sis de les millors cançons amb instruments de corda en la majoria de les peces, entre les quals es troba Pina.\nTítol: PINA Gènere: Musical Director: Wim Wenders Banda sonora: Thom Hanreich\nina és un documental de dansa en 3D, dirigit pel director alemany Wim Wenders. És un homenatge a la ballarina i coreògrafa alemanya Pina Bausch, que es va estrenar el 2011 al festival de cine de Berlín (Berlinale). Pina Bausch va ser una pionera de la dansa contemporània. El documental és una memorable experiència visual, un viatge a través del cos, de la naturalesa i dels sentits; una obra melancòlica que aconsegueix posar en pantalla el que la dansa pot transmetre Durant la preparació del documental, la coreògrafa va morir sobtadament i Wim Wenders es va veure obligat a cancel·lar el projecte, fins que els ballarins de la companyia Tanztheater Wuppertal, ballarins que ella dirigia i que es pot dir que formaven part de la seva família, el van convèncer perquè continués el projecte.\nEl resultat final és un conjunt d’escenes on els ballarins parlen sobre Pina Bausch i dansen en el seu honor, tant a l’escenari de la companyia com fora del teatre: a la ciutat, a l’entorn industrial de Wuppertal i a la casa de Pina Bausch que fou el centre de la vida creativa durant més de 35 anys. Amb la qual cosa s’introdueix l’espectador a un emocionant viatge visual que permet descobrir una nova dimensió. El documental inclou extractes de coreografies de Bausch, imatges i arxius d’àudios de la seva vida, com gravacions amb 3D dels membres de la companyia. Per aconseguir això, Wim Wenders va utilitzar el propi mètode de Pina Bausch del “Qüestionament” amb el qual la coreògrafa va desenvolupar les seves noves produccions. Ella feia preguntes i els ballarins no responien amb paraules, sinó amb dansa improvisada i llenguatge corporal. Pina era molt més que una coreògrafa; era una artista total, una constant evocació de la bellesa. Va ser la creadora de la dansa–teatre. Nascuda l’any 1940, en el context de les grans avantguardes europees del s. XX, explica com la dansa expressionista, també anomenada abstracta, expressa que és fonamental per a la recuperació del moviment lliure, el desenvolupament d’una relació més dinàmica amb l’espai, i sobretot, la possibilitat d’autoexpressió mitjançant el cos. Ella es va formar a l’esco-\nla Folkwang a Essen, dirigida per Kunt Jooss, i va continuar becada a l’escola Julliard de Nova York. Quan va tornar a Essen el 1962, va ser un dels membres fundadors del Joos Folkwang Ballet, per ballar primer, i coreografiar i dirigir després. Al cap de quatre anys li van oferir la direcció del Wappertal Opera Ballet el 1973. Bausch va convertir la ciutat industrial de Nord Westfalia en un indret de peregrinatge artístic, i va deixar també una gran família formada pels ballarins de la seva Tanztheater. Va participar en la pel·lícula de Fellini E la nave, en el paper de princesa Lherimia, i en la pel·lícula de Hable con ellas de Pedro Almodóvar. Dues de les seves creacions més celebrades varen ser Café Müller amb música d’Henry Purcell, i Le sacre du printemps amb música d’Igor Stravinsky. La música és un recurs potent durant tot el documental. El músic alemany Thomas Hanreich va col·laborar amb sis de les millors cançons amb instruments de corda en la majoria de les peces, entre les quals es troba Pina. També conté un ampli ventall musical, un puzle de cançons i compositors diversos dels quals es nodria aquesta genial coreògrafa per crear les seves peces. Comprèn compositors tan dispars com Juny Miyake, Hazmat Modine, Germano Rocha, Owain Phyfe, René Aubry, Amon Tobin i Benjamin Britten. Montserrat Cots [NOVEMBRE 2018]\nSegona Catalana Jornada 8 a 10\nAgramunt G. Gatell 5 - Organyà 1 Solsona 2 - Agramunt G. Gatell 1 Agramunt G. Gatell 3 - Castellserà 1 Agramunt G. Gatell\nDesprés del mal inici de la temporada es preveien canvis d’entrenador. Genís Camats va dimitir i ha agafat el seu lloc provisionalment el Jose Marín. Havíem de millorar i quelcom s’ha notat. Hem guanyat els dos partits que hem jugat a casa i es va millorar la imatge a Solsona. Ocupem la setzena posició.\nJuvenil Jornada 3 a 5\nAgramunt G. Gatell 1 - Bellpuig 2 Linyola 3 - Agramunt G. Gatell 2 Classificació\nEquip Cadet. Jugadors: N. Sánchez, V. Invernon, I. Serra, A. Salat, G. Marsà, I. Serra, P. Gasset, M. Bertran, J. Ibáñez, J. Hernández, P. Pijuan, B. Bouchatab, D. Oltean, A. Sigleton. Equip tècnic. Entrenadors: X. Pedrol i S. Montalvo.\nAgramunt G. Gatell 3 - Mollerussa 3 Miralcamp 1 - Agramunt G. Gatell 1 Agramunt G. Gatell 4 - Ivars Urgell 1\nGuissona 6 - Agramunt G. Gatell 3 Agramunt G. Gatell 0 - Tremp 3 La Seu 2 - Agramunt G. Gatell 6\nAEM 3 - Agramunt G. Gatell 2 Agramunt G. Gatell 0 - Tremp 0 Pardinyes 1 - Agramunt G. Gatell 3\nIntercomarcal 5 - Agramunt G. Gatell 5 Agramunt G. Gatell 4 - Mollerussa 2 AEM 1 - Agramunt G. Gatell 4\nAt. Segre 4 - Agramunt G. Gatell 3 Agramunt G. Gatell 6 - Fondarella 4 Pla Urgell - Agramunt G. Gatell Classificació\nAgramunt G. Gatell 14 - Garrigues 1 Artesa Segre 0 - Agramunt G. Gatell 9 Classificació\nJornada 4 a 6\nAgramunt G. Gatell 4 - Artesa Segre 4 AEM 8 - Agramunt G. Gatell 2 Agramunt G. Gatell 3 - Mig-Segrià 5\nAgramunt G. Gatell 1 - Fondarella 3 Baix-Segrià 4 - Agramunt G. Gatell 3 Agramunt G. Gatell 4 - Garrigues 1\nAgramunt G. Gatell 3 - At. Segre 3 Mig-Segrià 5 - Agramunt G. Gatell 2 Agramunt G. Gatell 5 - Garrigues 0 Classificació\nBon inici de temporada ció i també de bons resultats com veureu a continuació:\nl mes d’octubre ha començat força actiu en les competicions dels atletes del nostre club.\nModalitat Categoria Atleta\nMilla Barbens - XI Correpoma (Dissabte 6 d’octubre)\nSeguint l’inici de temporada, de nou els Escatxics participàvem a la modalitat atlètica, urbana i popular de la milla, aquest cop a Barbens, dins el Correpoma d’enguany. Aquests varen ser els resultats: Categoria\nPol Carrera Lluc Magrinyà Martí Romeu Quim Pellicer\n5è 9è 10è 12è\nBiel Pla Rayan Souilah Joan Marc Cuenca\n2n 8è 14è\nOna Carrera Clàudia Pérez Anna Balagueró Annabel Carrasco Gal·la Magrinyà\n1a 2a 4a 13a 18a\nEn les curses no competitives, adequades per edats, varen córrer també Pau Cuenca i Neus Pellicer.\nMiguel Angel Aguza Raül Marcos Jaume Fernández\n9è 10è 13è\nRoger Súria Frank Bullich\n1r (1r general) 3r\nAnna Cahelles Maria Vilanova\nArnau Jou Pau Vilanova Genís Gimbert Gerard Fitó\nMehdi Bouharou Pol Carrera Marc Fígols Ian Torres Lluc Magrinyà Martí Romeu Quim Pellicer Lluc Bergadà Josep Fitó Amin Oufkir Guifré Porta Sergi Ibáñez\n1r 2n 3r 5è 6è 7è 8è 9è 10è 13è 15è 16è\nNúria Argelich Queralt Solé Maria Aguza\nOriol Areny Sergi Armengol Jordi París Adam Mrizak Jan Figuera Albert Solé Aniol Solé Ilyas Hama\n1r 2n 3r 5è 7è 9è 11è 14è\nSió Ribalta Martina Piña Firdaws Mrizak Laia Hernández Anna Pellicer Marina Balagueró Nora Serra Isolda Porta Anna Galceran\n1a 4a 5a 6a 7a 8a 9a 10a 13a\nPrebenja- Ot Serra mí mas- Mohamed Mizab culí Biel Pla Gerard Lluch Rayan Souilah Sergi Fitó Pep Vilanova Jordi Solé Rayan Oufkir Lluc Figuera Joan Marc Cuenca\n1r 4t 5è 6è 8è 9è 10è 11è 12è 14è 15è\nPrebenja- Clàudia Pérez mí femení Anna Balagueró Aina Armengol Annabel Carrasco Gal·la Magrinyà Carla Gassó\n1a 2a 6a 9a 10a 15a\nGerbTrail (Diumenge 7 d’octubre) El club, que n’és co-organitzador, a banda, va comptar amb la col·laboració voluntària de varis membres. Aprofitem aquest espai, doncs, per donar les gràcies a tota la gent que any rere any la fa possible.\n29a Cursa del Torró (Diumenge 14 d’octubre, Agramunt)\nPontsTrail - 3r Memorial Bonaventura Alay (Diumenge 21 d’octubre)\nLa Fira del Torró i la Xocolata a la Pedra d’Agramunt marca una altra de les grans cites pels Escatxics. Córrer a casa sempre és indicatiu de participa52\nI l’endemà, el mateix cap de setmana, la nostra atleta veterana Elena Gardenyes, disputava els 24 km de la GerbTrail, on aconseguia una molt meritòria 5a posició, continuant sumant punts en la Lliga de muntanya de la Noguera.\nElena Gardenyes, campiona en la PontsTrail i a la Lliga de la Noguera.\nLa PontsTrail aquest any marcava el final de la Lliga de la Noguera de Muntanya. En aquesta cursa també va\nFoto de club a la Cursa del Torró d’Agramunt.\nhaver-hi representació del club, i cal destacar, encara que sota la llista de Blue Motors Neolith Ponts, la primera posició general i final d’Elena Gardenyes en la categoria veterà femení. La nostra felicitació cap a ella. Modalitat Categoria Atleta 10 km\nSembla ser que el diumenge 21 d’octubre va ser força actiu, doncs en el món “runner” també es desenvolupava la tradicional cursa de l’emissora de ràdio RAC1, enguany amb seu a Lleida. En aquesta també va haver-hi representació del verd Escatxics: Anna Pijuan, Jaume Fernández, Joan Carrera, Rosa Pintó, Pol Carrera i Ona Carrera.\nCurses Aleví infantils masculí\nCursa de RAC1 (Diumenge 21 d’octubre, Lleida)\nCursa Popular Igualada (Diumenge 21 d’octubre)\n31a Mitja Marató Mollerussa (Diumenge 21 d’octubre)\nPer acabar amb les competicions del mateix diumenge, també us fem ressò de la cursa popular d’Igualada, on hi va córrer el Roger Súria, aquest any també sota les llistes del Club Atlètic Igualada (CAI) per donar un salt de qualitat. En un recorregut de 5.000 metres, el Roger va aconseguir l’or en categoria cadet.\nI el mateix diumenge, els més agosarats també tenien cita a Mollerussa per participar en cursa de més llarga distància. Així doncs, alguns dels nostres atletes corrien la Mitja Marató (21 km) de la 31a edició d’aquesta competició a Mollerussa, amb llarga tradició atlètica. Categoria Atleta\n2n 4t 7è\nMehdi Bouharou Pol Carrera Martí Lluch Guifré Porta Marc Fígols Ian Torres Quim Pellicer Josep Fitó Amin Oufkir Sergi Ibáñez\n1r 2n 3r 4t 6è 7è 10è 13è 15è 17è\nBenjamí masculí Oriol Areny Sergi Armengol Isaac Vila Jan Figuera Albert Solé Enric Serra Ilyas Hama\n6è 7è 16è 19è 20è 23è 25è\nSió Ribalta Firdaws Mrizak Martina Piña Marina Balagueró Nora Serra Anna Pellicer Laia Hernández Isolda Porta Anna Galceran\n2a 7a 9a 12a 13a 15a 16a 25a 26a\nOt Serra Gerard Lluch Sergi Fitó Jordi Solé Lluc Figuera Rayan Oufkir\n1r 5è 13è 17è 18è 24è\nOna Carrera Anna Balagueró Clàudia Pérez Aina Armengol Carla Gassó\n1a 2a 5a 8a 17a\nXXIè Cros Esbufecs (Diumenge 28 d’octubre, Mollerussa)\nPosició i temps\nMàster 3 Miguel Angel Aguza 71è; 01:35:09 masculí Raül Marcos 72è; 01:35:37 Valentí Pérez 81è; 01:36:52\nI finalment per tancar el mes i donar el tret de sortida a la competició de cros escolar, l’últim diumenge de mes, els Escatxics participàvem del també ja conegut Cros dels Esbufecs a Mollerussa. Amb participació des de la categoria veterana fins a parvulets de l’escola bressol, els agramuntins van obtenir molt bons resultats: FONT: ESCATXICS\nRepresentació dels Escatxics a la Cursa RAC1 a Lleida.\nEl Raül Marcos, el Valentí Pérez i el Miguel Ángel Aguza a la MM de Mollerussa.\nEn les curses no competitives de parvulets i escola bressol varen córrer: Eric Vila, Carla Solé, Neus Pellicer, Marià Vila i Oriol Balagueró. ■ [NOVEMBRE 2018]\nTots els equips a ple rendiment\nta més bon camí i sembla força consolidat en la competició en aquesta segona temporada en la categoria.\nSènior Masculí 3ª Catalana grup A\n13/10 20/10 27/10 03/11\nra sí, tots els equips ja han començat les respectives competicions amb resultats irregulars però amb moltes ganes de fer-ho bé. Tots els equips estan ja a ple rendiment. Resultats variats per als nois sèniors en un inici complicat amb dues sortides lluny del pavelló agramuntí. S’ha aconseguit dues importants victòries. Van lluitar, tot i la derrota, contra un dels clars favorits a l’ascens, i derrota també a la complicada pista del Manyanet. 14/10 20/10 27/10 04/11\nCH VILANOVA I LA GELTRÚ JOVENTUT HANDBOL LA LLAGOSTA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA MANYANET B\n28 30 24 26\nTORRÓ D'AGRAMUNT CHA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA LA SALLE BONANOVA ATLÈTIC TORRÓ D'AGRAMUNT CHA\n30 36 30 23\nSènior Femení 1ª Catalana grup C Inici dubitatiu de les noies. Empat a l’últim sospir a Esplugues, derrota a casa contra el líder de la classificació, i inesperada derrota en el derbi contra el Guissona, fan que l’equip encara generi dubtes del seu veritable potencial.\nTORRÓ D'AGRAMUNT CHA HC SERRADELLS ANDORRA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA\n27 19 20 30\nUEH CALELLA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA PB MONTMELÓ IM BCN SANTS VERD\n20 35 28 17\nInfantil Femení Primera victòria per a les menudes del club, en el seu primer any en la categoria. S’esperava grans coses d’elles, però la veritat és que estan sorprenent per la ràpida adaptació demostrada en tots els partits disputats fins al moment. 13/10 20/10 27/10 03/11\nCEACA TÀRREGA 20 TORRÓ D'AGRAMUNT CHA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA 13 AEH LES FRANQUESES NEGRE TORRÓ D'AGRAMUNT CHA 9 CH CERDANYOLA HANDBOL LLEIDA PARDINYES 20 TORRÓ D'AGRAMUNT CHA\nMolt bon paper dels menuts del club, només una derrota dels quatre partits disputats. De moment és l’equip que por-\n14/10 21/10 27/10 04/11\nHANDBOL ESPLUGUES A 19 TORRÓ D'AGRAMUNT CHA TORRÓ D'AGRAMUNT CHA (JORNADA DESCANS) TORRÓ D'AGRAMUNT CHA 19 CH MARTORELL ACLE GUISSONA 24 TORRÓ D'AGRAMUNT CHA\nJuvenil Masculí 2ª Catalana Primer puntet per a l’equip juvenil. Tant d’esforç sembla que comença a donar els seus fruits i l’equip comença a funcionar tot i davallades puntuals; segurament ens duran més d’una alegria aquesta temporada. 13/10 20/10 28/10 03/11\nLLAVANERES-CALDES D'ESTRAC TORRÓ D'AGRAMUNT CHA CLUB HANDBOL JOVENTUT RIPOLLET TORRÓ D'AGRAMUNT CHA\n32 20 16 21\nTORRÓ D'AGRAMUNT CHA CALONGE I ST. ANTONI CH TORRÓ D'AGRAMUNT CHA AEH LES FRANQUESES\n16 28 16 31\nTots els equips estan en marxa, però necessitem més nois i noies per reforçar els nostres equips de base. Si vols provar què és això de l’handbol, tenim promocions interessants: el primer mes és gratuït, perquè puguis fer Primera victòria de les infantils femenines en el un tastet sense cap partit contra les Franqueses. compromís. Informate’n al nostre web www.handbolagramunt.org, o passa algun dilluns, dimecres o divendres pel pavelló que segur que algun equip hi estarà entrenant.\n/D WHYD VDOXW HO PÌV LPSRUWDQW\n0HGLFLQD )DPtOLD *LQHFRORJLD 2IWDOPRORJLD 7UDXPDWRORJLD )LVLRWHUjSLD 2VWHRSDWLD 2QHV ;RF 7HUjSLD ,QGLED 5DLJ ; 'LHWLVWD *LPQ 7HUDSqXWLFD 5HY &DUQHW 5HY (VSRWLYD\nŝŶĨŽΛŽƌƚŽŵĞĚŝĐ͘ĐŽŵ [NOVEMBRE 2018]\nTorneig i inici de les competicions\nL’equip aleví aixecant el trofeu de campió del torneig d’Agramunt.\nals diversos equips. A mesura que avancin les competicions us informarem dels progressos de cada categoria, ja que en aquestes èpoques encara és d’hora per fer pronòstics sobre la trajectòria que poden seguir els equips. Pel que fa a l’àmbit social del club, el proper mes de desembre sortirà a la venda la segona edició de la col·lecció de cromos amb noves seccions i un format diferent a l’anterior. Properament també tindreu a la vostra disposició els números per al sorteig de la megapanera de Nadal. Tal com vam fer l’any passat, enguany volem manifestar també el nostre desacord amb la situació política actual del nostre país, i és per això que des de la junta directiva s’ha decidit mostrar la nostra disconformitat amb accions com aquesta. Enguany, a part de la megapanera, hi haurà dos sortejos més, el premi dels quals serà un pernil. ■\nl dissabte 29 de setembre vam organitzar el segon torneig prebenjamí/benjamí/aleví amb la participació de 12 clubs i més de vuit equips a cada categoria. Els partits es van anar disputant des de les 9 del matí fins a les 5 de la tarda per donar pas a les finals de cada categoria. Tot i ser un torneig de pretemporada, cal destacar la bona actuació dels equips del club ja que els alevins van aconseguir la victòria en imposar-se al Vedruna Balaguer en una final molt ajustada; els benjamins van realitzar un molt bon torneig tot i no poder-se classificar per a la final, i els prebenjamins van disputar entre ells una de les semifinals de la categoria amb victòria pel Prebenjamí A, que no va poder endur-se el títol de la categoria. Per altra banda, el mes d’octubre es van iniciar les competicions oficials de totes les categories amb objectius ben diferents per\nDONA INFORMA’T Coneixes el SIAD de l’Urgell? És el Servei d’Informació i Atenció a les Dones, que depèn del Consell Comarcal de l’Urgell i compta amb la col·laboració de l’Institut Català de les Dones. És un servei gratuït i conﬁdencial adreçat a les dones, que ofereix informació i assessorament jurídic i psicològic, en cas de dubtes o consultes en temes d’igualtat i gènere. T’ajuda a rebre la informació necessària per conèixer quins drets i deures tens, com a dona.\nServei d’assessoria jurídica, per atendre les consultes sobre separacions, divorcis, custòdia de ﬁlls, pensions alimentàries, violència de gènere... Visites concertades. Servei d’atenció psicològica, per aquelles dones que passen per una situació de diﬁcultat i és necessari el suport professional. Crisis personals, conﬂictes de parella, processos de separació, violència de gènere... Visites concertades. TRUCA i INFORMA’T!\nSERVEI D’INFORMACIÓ I ATENCIÓ A LES DONES DE L’URGELL C. Agoders, 16, Tàrrega - Tel. 973 500 707, siad@urgell.cat\nEl BAC va complint els seus objectius esportius i de gestió de l’entitat\ner copsar de primera mà si una entitat esportiva està treballant en la bona direcció, és bo cada cert temps mirar quines han estat les fites marcades a principi de temporada i el grau de compliment de les mateixes. Doncs l’eficàcia en la gestió és una dada a tenir en compte per mirar sempre endavant i tenir voluntat de millora a l’hora d’encarar les diferents situacions d’una temporada esportiva. Doncs bé, des del BAC els dos grans objectius marcats durant el mes de setembre van ser per una banda donar un pas endavant a nivell esportiu seguint amb el pla per establir directrius i pautes d’ensenyament dels conceptes tècnics i tàctics per categories de joc, així com potenciar les diferents àrees del Club, posant èmfasi en les diferents activitats englobades en els actes del 25è aniversari del BAC. Passats dos mesos des de la concreció dels objectius, la valoració que es pot fer des del Club és d’allò més positiva ja que es pot apreciar una millora en tots els vessants. Ara bé, lluny de caure en l’autocomplaença i el conformisme, no ens donem per satisfets al cent per cent, seguirem treballant, seguirem buscant nous reptes per anar si-\ntuant el Club al lloc que mereix perquè no ens conformem amb allò fet, volem sempre millorar de manera continua.\nDia a Dia dels Equips Pel que fa a l’anàlisi de la trajectòria dels sis equips federats, dir-vos que no podem estar més satisfets del rendiment global dels equips. Gairebé tots han guanyat almenys un dels partits disputats i s’ha anat apreciant millora en els elements bàsics de l’esport: domini dels diferents tipus de bots, buscar la millor línia de passada per a potenciar el joc col·lectiu així com treballar la tècnica del tir a cistella, tant en categories mini a 2,60 metres d’alçada com a partir d’Infantil a 3,05. També destacar que s’ha seguit treballant en què els diferents nois i noies interioritzin el seu compromís amb l’entitat i que tinguin present que la temporada dura des d’agost fins a maig i que tots formen una pinya com a grup, clau perquè les dinàmiques dels equips siguin d’allò més positives. Quant als equips, ens agradaria destacar una virtut de cadascun, autèntics exemples del que és l’esperit de superació i la lluita per vèncer totes les complicacions que els puguin sorgir:\n– Pre-Mini Femení: Il·lusió competitiva. Enguany l’equip mixt juga en categoria femenina per poder demostrar així millor les seves virtuts damunt la pista de joc. Fins al moment s’han jugat dos partits a la pista del CB Sedis (29-30) i a casa contra el CB Balaguer (21-29) i s’ha posat de manifest la gran progressió dels nois i noies, que enguany sí gaudeixen al màxim de l’esport. Així doncs notable tasca del Javi Salat, a nivell de competició i d’en Jordi Capitan, responsable de les Trobades, molt bons gestors del més menuts de l’entitat. – Pre-Infantil Masculí: Maduresa. Els nois del BAC lluny d’atemorir-se pel canvi de categoria i d’elements del joc com la pilota i l’alçada de la cistella, han donat un pas endavant demostrant que amb rigor, esforç i unió tot és possible. Té molt mèrit que tots els partits independentment del resultat han competit fins al final i s’han obtingut triomfs de prestigi contra el BC Andorra (36-47) i el CB Pardinyes (5361) que reforçaran la moral i confiança dels nois. Llàstima de les derrotes per poc contra el CB Alpicat (74-76) i el CB Borges (60-44), per petits detalls no va poder ser. Equip en projecció ascendent i impecable la dinàmica de\ntat col·lectiva. Un gran exemple per al Club per com sap guiar els jugadors i incentivar-los per donar el màxim de si!\nAmb gran maduresa, el Pre-Infantil masculí s’ha adaptat com si res al salt de categoria! A la dreta, el Pre-Mini Femení amb gran il·lusió per competir de nou!\ntreball i motivació transmesos pel Guillem Pla, uns dels artífexs del bon rendiment del grup! – Mini Femení: Fiabilitat. És un dels equips del Club que més bones sensacions ha transmès durant els partits del proppassat mes. Cinc victòries en cinc partits disputats i lideratge en la categoria demostrant un gran talent, i el que és millor... un enorme potencial de millora. Les exhibicions davant el CENG Artesa de Segre (28-53 i 5324), la Penya Fragatina (18-35), el CB Balaguer (52-18) o el CB Lleida (4164) no fan res més que engrandir el treball de les noies i la direcció d’equip d’en Sisco Farràs, un gran coneixedor dels conceptes essencials en categories de formació! – Infantil Femení: Ambició. Equip que la temporada passada va tocar el sostre de l’èxit amb el títol de campió territorial i que enguany ha de mantenir l’ambició i la fam per a no relaxar-se i seguir progressant. Les victòries amb bon joc desplegat contra el CB Lleida B (60-42) i el CB Sedis (50-40) exemplifiquen que amb intensitat, agressivitat i lluita de cada pilota, pocs equips ens podran fer front doncs el talent i la qualitat del grup és enorme. Per contra les derrotes davant el CB Mollerussa (6727) i el CB Balaguer (19-69) han de servir per interioritzar que no es poden relaxar en cap moment i que la tensió competitiva ha de ser màxima. Aquests són els reptes d’en Rubén Añé amb el seu equip, que progressa de manera engrescadora en una competició molt exigent i atractiva! – Junior Femení: Resiliència. Fins al\nmoment tot i donar-ho tot dins la pista de joc, no hi ha hagut sort en els finals de partit, en què s’ha acusat la manca d’efectius del grup. Ara bé, lluny de rendir-se i llançar la tovallola les noies no han deixat de persistir i lluitar a cada partit buscant treure profit del seu joc interior i la seva capacitat de replegar-se en atac després d’acció defensiva. Les derrotes davant el CB Cervera (82-28), el CB Mollerussa (31-59) o el CB Bellpuig (49-60) han de servir per treure conclusions positives i autoconvenciment que guanyar algun partit és i serà possible! Malgrat no haver estrenat el caseller de triomfs, molt bon treball de l’Àurea Setó amb les noies, que de ben segur aniran a més en el proper tram de la temporada! – Sènior Masculí: Contemporització. Els agramuntins han sabut fer de la veterania i l’experiència la seva millor arma en finals ajustats per marcar el ritme dels partits, així com fer valdre la seva superioritat en situacions de posteig i llançament obert més enllà de triple. D’aquí victòries tan important com contra el CENG Artesa de Segre (75-73), el CB Cervera (56-59) o el CB Torà (79-86), aquesta darrera després de dues pròrrogues amb un final agònic. Llàstima de la derrota a casa contra el CB Calaf (72-78) ja que els nois van merèixer més doncs van anar per davant en el tempteig gairebé tot el partit. El més important ha estat el bon nivell de joc col·lectiu mostrat i el fet que quan s’assoleix anar per davant, és molt difícil que s’escapi el triomf doncs en Ot Padullés ha sabut inculcar la filosofia de l’esforç i la responsabili-\nEnguany s’ha decidit tornar a recuperar la presentació dels equips, que es farà el dissabte 1 de desembre a partir de les 20h al pavelló Municipal. Aquest serà el primer gran acte englobat en les activitats del 25è aniversari i que també tindrà la Trobada d’Hivern d’Escoles de Bàsquet o la celebració de la Copa Federació en categoria sènior, d’altres punts d’encontre, altres esdeveniments per sentir-nos orgullosos de la història del Club. I d’un altre fet que ens enorgulleix molt ha estat la recent entrada al programa pdp, detecció i perfeccionament de talents, del nostre jugador Pre-Infantil Masculí, Marc Andreo Solé. És un noi que ja destaca per damunt la resta en la categoria que juga, tot i ferho en una de superior a la de l’edat que té. És mini de segon any i juga en infantil, tota una mostra de la proesa que està realitzant. Estem convençuts que encara millorarà molt com a jugador quant a fonaments tècnics i tàctics i que aprofitarà al màxim aquesta oportunitat de millora que s’ha guanyat a pols i enguany sí li ha reconegut la Federació de Bàsquet. Ningú li ha regalat res, tot prové del seu treball, talent, humilitat i senzillesa. Endavant Marc, tu pots amb tot! Per últim no volem oblidar una data clau per la història del BAC... El 5 d’octubre de 1992, la data de la seva constitució com a Club amb l’aprovació d’uns Estatuts, i data també de la qual s’han complert 25 anys recentment. Un quart de segle molt positiu per al bàsquet agramuntí, que ha demostrat que malgrat alts i baixos ha sabut mantenir els valors de solidaritat, integració, treball en equip per damunt de tot guanyant-se un respecte i una admiració en el si de la vila d’Agramunt. Gràcies a tots ho hem pogut fer possible i seguirem en la nostra tasca formativa per molts anys més! ■ [NOVEMBRE 2018]\nLa transició incompleta l diumenge 11 de novembre es presentava al Casal Agramuntí Les veus de Riella, un documental fet a partir de les més de 30 hores d’entrevistes enregistrades pel Col·lectiu Fem Memòria l’any 2009, coincidint amb l’obertura del refugi antiaeri de l’Església de Santa Maria. Un documental que, a més d’incloure el testimoniatge d’agramuntins que van viure la guerra en primera persona, també recull els llistats de vilatans que van perdre la vida durant els bombardejos, que van ser empresonats o que van ser sotmesos a judicis sumaríssims. Gairebé 80 anys després del final de la guerra, encara hi ha molt a explicar i és per aquest motiu que des d’Acord d’Esquerra agraïm la feina feta per aquest collectiu de la mateixa manera que fem també l’agraïment i el reconeixement extensiu a totes les entitats i persones que han treballat en la recuperació de la memòria històrica, entre els quals aquesta mateixa Revista Sió, que amb els seus reportatges i les seves publicacions han permès illustrar un dels episodis més foscos de la història de l’estat espanyol.\nEl franquisme i l’oblit És evident que el temps ens ha\nevidenciat que el procés de transició va ser clarament un tancament de la carpeta del franquisme, deixant en l’oblit tot allò que havia suposat la guerra i, sobretot, la postguerra. De fet, el mateix documental ens confirma que per a moltes persones i famílies, la cruesa els va arribar després de l’any 1939. La repressió, la persecució per les idees o pels posicionaments tinguts en el passat o les llistes d’assenyalats fetes pels ajuntaments franquistes en són proves fefaents. I no ha estat fins aquests darrers anys que, des del govern de la Generalitat a través del pla de fosses, s’ha treballat per dignificar totes aquelles persones que van perdre la vida durant la guerra.\nPer una República justa, equitativa i lliure Malgrat sembli que estem parlant de temps passats, l’actual situació política que vivim al nostre país ens retorna a conceptes que ja havíem oblidat o que, per part de moltes generacions, ja no havien conegut. Hem tornat a reviure la repressió, la persecució, l’empresonament i l’exili de polítics per la seva manera de pensar i per haver fet allò que la majoria del poble els demanava. Sem-\nbla que la història es repeteix. I és per aquest motiu que cada cop ens sentim amb més necessitat d’allunyar-nos d’aquest model d’estat per esdevenir un nou país en forma de república, basat en els valors de la justícia, l’equitat i la llibertat. De ben segur, els lligams avui presents i necessaris amb l’estat espanyol fan que a moltes persones els costi fer aquest pas. Ho entenem. Però també estem convençuts que en aquest espai de llibertat i d’autodeterminació ens hi trobarem molts. Perquè les llibertats no tenen bandera. Les llibertats hi són o no hi són. I nosaltres les volem totes sense haver de renunciar a res. ■\nja al contracte i la resta es complementarà a través de tarifes. Amb la posada en funcionament de la nova planta potabilitzadora, es posaran fi als problemes històrics de subministrament que ha patit Agramunt i es podrà garantir un subministrament de qualitat de l’aigua de boca. FINALITZADES LES OBRES D’AMPLIACIÓ DEL CEMENTIRI\nL’Ajuntament d’Agramunt ha acabat les obres d’ampliació del cementiri. Els treballs realitzats han permès resoldre el problema estructural de la galeria del Carme i, alhora, ampliar el nombre de nínxols disponibles al cementiri amb la construcció d’una nova galeria. L’obra ha tingut un cost total de 117.723€, dels quals està previst que la Diputació de Lleida n’aporti 35.000€. Aprofitant les obres, l’equip de serveis municipals ha realitzat arranjaments en les zones enjardinades. NOU CURS ACTIC A AGRAMUNT\nAgramunt ha acollit un nou curs Actic en el quan participen setze joves. Els alumnes podran acreditar amb aquestes vuit sessions de formació tenir les competències a nivell de tecnologies de la informació i la comunicació. El curs, organitzat pel Consell Comarcal de l’Urgell, compta amb la collaboració de l’Ajuntament d’Agramunt que ha cedit les seves instal·lacions per dur a terme la formació.\nLa primera fase de les obres de construcció de la nova potabilitzadora ja està en marxa. L’obra s’ha estructurat en diferents fases per tal que durant el mes d’abril ja pugui entrar en funcionament. A la segona fase es connectarà la nova instal·lació amb el municipi i a la tercera fase es dotarà Almenara amb una petita estació. El projecte té un pressupost de 648.473€, i l’Ajuntament d’Agramunt compta amb una subvenció de l’Agència Catalana de l’Aigua de 242.763€, una aportació de CASSA de 42.967€ prevista\nINCREMENT DE L’IPC EN LES TAXES MUNICIPALS\nL’Ajuntament d’Agramunt va aprovar en la sessió plenària que va tenir lloc el dijous 29 d’octubre, les noves ordenances fiscals per a l’exercici del 2019. Amb els deu vots a favor d’Acord d’Esquerra i una abstenció de Convergència i Unió es va aprovar l’increment del 2,3% en les taxes municipals. A trets generals, el criteri seguit és l’increment de l’IPC anual tal i com s’ha fet en els darrers anys. A les noves ordenances també s’han actualitzat alguns preus de la Residència Geriàtrica Mas Vell per tal d’ajustar-los als preus públics de la Generalitat. Durant la sessió plenària, es va informar de l’estat actual deficitari del servei de recollida d’escombraries. Malgrat les xifres presentades, es va acordar mantenir els preus d’aquesta taxa únicament amb l’increment de l’IPC anual. ACTIVITATS AL MAS VELL\nDurant tot el mes d’octubre, s’han dut a terme diferents\nFINALITZADES LES OBRES DEL CASAL AGRAMUNTÍ\nDesprés de dos mesos des de l’inici de les obres al mes d’agost, han finalitzat les obres de reforma i substitució del sistema de climatització del Casal Agramuntí. L’actuació, amb un pressupost de 184.046 euros compta un ajut de 100.000 euros del Fons Europeus Leader. Les obres realitzades han permès eliminar la rampa d’accés a l’entrada de la sala, millorar la visibilitat a tota la platea i disposar d’un sistema de climatització a través de terra radiant que millorarà l’eficiència de l’actual sistema. Les obres s’han fet sobre el calendari previst i han tingut una durada aproximada de dos mesos. Abans de l’inici de les obres es va informar a totes les entitats que utilitzen aquest equipament, i se’ls va comunicar que podrien dur a terme les seves activitats amb normalitat. NOVA CAMPANYA DE LA MARCA AGRAMUNT T’ESTIMA\nEls comerços d’Agramunt de forma conjunta amb l’Ajuntament han decidit tornar a instal·lar la pista de patinatge. Com l’any passat estarà ubicada a la plaça del Pou del 8 de desembre al 6 de gener. Tots els comerços i establiments que s’adhereixin a la campanya tindran a la seva disposició uns tiquets que podran repartir entre els seus clients quan realitzin una compra.\nactivitats a la residència Mas Vell que han servit per donar el tret de sortida a l’inici de la tardor. Els avis han estat els encarregats de decorar la residència amb motius d’aquesta època per estimular l’orientació temporal. A més, aquests dies han fet un taller de panellets i han celebrat la Castanyada amb un berenar amb moniatos al forn, moscatell i els panellets que havien fet ells mateixos. A l’octubre també van fer una sortida per visitar la Fira del Torró i la Xocolata a la Pedra d’Agramunt i van treballar el projecte “coneixem el món” i per aquest motiu, amb la degustació d’un dinar a l’estil xinès, amb l’objectiu de conèixer una mica més aquesta cultura. Des de l’inici del curs escolar també estan duent a terme diferents activitats del projecte Escurcem distàncies, entre les quals han fet un taller d’elaboració de galetes i un de panellets.\nLes obres d’ampliació del CAP d’Agramunt estan previstes que s’acabin a principis d’any moment que ja entraran en funcionament els nous serveis. Des de l’inici de les obres al mes d’abril, aquestes s’han compaginat amb l’activitat diària del CAP intentant que no quedessin afectats els serveis. Amb les obres acabades es millorarà l’atenció al servei d’urgències i al servei de pediatria, es comptarà amb un nou equip de radiologia dental, i es podrà disposar d’un servei de cirurgia menor. Al mateix temps, també es milloraran les instal·lacions per al servei d’emergències i es donarà solució als equips mèdics que en aquests moments atenen els diferents pobles i puguin complementar el servei de consultes del CAP reduint, d’aquesta manera, les llistes d’espera. El Centre d’Assistència Primària i l’Ajuntament d’Agramunt celebren que finalment i després de moltes reunions, aquesta ampliació sigui una realitat. ACTES APORTACIÓ ECONÒMICA I SUBVENCIÓ\n- Es concedí una aportació econòmica a l’Assemblea Local Creu Roja d’Agramunt, per un import de 913€, en concepte de donar part de la recaptació de la paellada popular de Sant Joan - 2018. - Es concedí al Moto Club Lleida, una subvenció de 3.000€, per a les activitats de la celebració de la 5ª edició del DIRT TRACK d’AGRAMUNT. TAXES FISCALS\nS’aprovà provisionalment per a l’exercici de 2019 la modificació de les ordenances fiscals. ■ [NOVEMBRE 2018]\nMes de 31 dies, dotzè de l’any segons el nostre calendari i desè del primitiu calendari romà Desember. El dia 1 el sol surt a les 7h 58m, i es pon a les 17h 23m. El dia 31 el sol surt a les 8h 18m, i es pon a les 17h 32m. El dia 21, a les 23h 22m, entrem a l’HIVERN. És el solstici d’hivern, el dia més curt de l’any a l’hemisferi nord de la terra, però el més llarg a l’hemisferi sud. Aquest dia el sol entra a la constel·lació de CAPRICORN.\nDATES ASSENYALADES I COSTUMARI L’hivern és el moment de l’any que la natura sembla com si dormís en santa pau i quietud i que convida a les festes íntimes de família al costat de la llar, de foc de tió i d’escalfor pairal. Ni d’hivern ni d’estiu, no et posis sota el sol viu. Hivern de molta gelada, collita assegurada. Dia 8: Immaculada Concepció de la Mare de Déu. Els comtes-reis de la Corona d’Aragó foren decidits defensors de la puresa de la Mare de Déu, abans que l’Església la declarés dogma i van establir-ne la celebració en els seus dominis. Dia 24: La Nit de Nadal Dia 25: Nativitat de Nostre Senyor Jesucrist. Dia 26: Sant Esteve. Dia 31: Sant Silvestre, darrer dia de l’any. Dia 3 de desembre de 1777: S’autoritza la urbanització de la plaça del Mercadal. Una de les obres urbanístiques més importants d’Agramunt fou la construcció de la plaça del Mercadal. A la banda de llevant de la vila, fora muralla, hi havia\nel dia 7, a les 8:20 h\nel dia 15, a les 12:49 h\nel dia 22, a les 18:49 h\nel dia 30, a les 10:34 h\n(Mes d’octubre de 2018)\nuna gran esplanada on hi donaven dos dels portals de la vila: el que comunicava cap al camí de Puigverd (ara raval de Puigverd) i el que s’obria més al nord dels absis de l’església, tocant els murs de la sagristia, tocant de la bassa del Molí (actual Casal). Al peu d’aquest indret de la muralla passava la segla Molinal. Aquesta esplanada era una zona molt concorreguda on se celebraven ja les fires i mercats, per això es va decidir construir-hi una plaça de grans dimensions que li posaren el nom de Mercadal. Cal pensar que es vivia una època de relativa calma i que viure dintre del recinte emmurallat ja no semblava tant necessari, ja que fins i tot les muralles havien perdut la seva utilitat militar i el pas de ronda es vendria als veïns. Per això, tal dia com avui de 1777, el rei Carles III va aprovar per reial decret la construcció de les cases de la plaça del Mercadal, tal i com ja ho havia aprovat l’Ajuntament l’any 1771. En total s’urbanitzarien 42 patis que estaven valorats a 500 rals cadascun a més de 10 rals anuals de cens, amb unes mesures de 26 pams d’ample per 60 de llargada. El 1782 el Real Consejo autoritza l’edificació de cases i aquest mateix any ja hi havia un pati venut. De tota manera aquestes autoritzacions només eren a sobre del paper, ja que les cases no es van començar a construir fins després de 1804, segons els plànols que es conserven a l’Arxiu Municipal. Ramon Bernaus i Santacreu\nGRÀFICA DE LES TEMPERATURES MÀXIMES I MÍNIMES I DE LES PRECIPITACIONS CORRESPONENTS AL MES D’OCTUBRE (58,4)\nDEFUNCIONS Francisca Serra Selva 90 anys, dia 28-9 Joan Viladomat Almarcha 85 anys, dia 29-9 Antoni Marquilles Balltondrà 89 anys, dia 24 Miquel Pla Puig 87 anys, dia 25 Informació facilitada pel Registre Civil amb les dades convenientment autoritzades.\nTemps PLUJA CAIGUDA DURANT L’OCTUBRE Dia 9 ......................................... Dia 14......................................... Dia 17......................................... Dia 19......................................... Dia 26......................................... Dia 27......................................... Dia 28......................................... Dia 30......................................... Dia 31.........................................\n15,0 l./m2 58,4 l./m2 0,7 l./m2 5,0 l./m2 6,9 l./m2 7,0 l./m2 1,0 l./m2 4,0 l./m2 13,5 l./m2\nTOTAL ......................................... 113,5 l./m2 TEMPERATURES EXTREMES D’OCTUBRE Màxima del mes ......................... 27,5°, dia 12 Mínima del mes ........................... 1,9°, dia 29 Oscil·lació extrema mensual .................... 25,6° Mitjana de les màximes .......................... 21,4° Mitjana de les mínimes ............................. 9,6° Mitjana de les mitjanes ............................15,7° L’observador: Ramon Coll (Des de cal Tallador)\nSolució a la Sopa de Lletres: J Q I X L W I E P Q I T P C V\nH X O H Y K Z P I M U T Q M H G Y E P B Z W M P R E U P F C L A T I G I D V E D R S O H S Ç J G C O D I F I C A R C N K N P D I S P O S A R X C O Ç Y G O A Ç R I N U E R R G O Ç V A N I R T C O D B M E G V D Z P V N A D P X C C S H H F X I M S T E S T A M E N T U T W H\nLocalitza les paraules corresponents: CODI, CODIFICAR, DIGITAL, DISPOSAR, DOCTRINA, REUNIÓ, REUNIR, SEGONS, SISTEMA, TEORIA, TESTAMENT\nR N R S I S T E M A N J K O Z\nNo és que sigui molt habitual, però sí que de tant en tant a la Ribera del Sió el temps hivernal ens obsequia amb alguna nevada i deixa el paisatge força emblanquinat. Aquest va ser el cas de l’any passat que es van poder captar imatges bucòliques de la nostra vila, com aquesta de la plaça del Pou quan encara queien volves de neu. La imatge de l’esquerra és l’original, mentre que a la de la dreta s’han fet set modiﬁcacions. A veure si les trobeu!\nO V A A T Q K J I H O K R T U\nM S T E S T A M E N T U T W H P V N A D P X C C S H H F X I A N I R T C O D B M E G V D Z G O A Ç R I N U E R R G O Ç V\nN P D I S P O S A R X C O Ç Y\nÇ J G C O D I F I C A R C N K\n4 9 1 8 5 7 6 2\n2 6 5 8 7 1 3 9 4\n8 1 4 9 2 3 5 7 6\n7 9 3 6 5 4 8 2 1\n1 5 8 7 6 9 2 4 3\n9 2 6 3 4 8 1 5 7\nJ Q I X L W I E P Q I T P C V\nH X O H Y K Z P I M U T Q M H\nG Y E P B Z W M P R E U P F C\nL A T I G I D V E D R S O H S\nVols ser el teu propi CAP i gestionar el teu temps? Vols convertir-te en un agent autònom i marcar els teus horaris? Envia’ns un correu o vine i parlem\nAntoni Penella i Farran Regidor estat de l’Ajuntament d’Agramunt\nAgramunt, 29 d’octubre de 2018\nes de fa més d’un any tant a la vila com arreu del País s’han anat veient diferents actes reivindicatius i de protesta relacionats amb el procés. Aquests actes han estat perpretats majoritàriament per les organitzacions civils, però també se n’han fet diversos a nivell personal. Segurament que la pintada de la foto d’aquest mes correspon a una d’aquestes darreres actuacions, en què algú es va dedicar a fer aquest grafit en una de les parets de les piscines.\nÀngel Clotet Escanilla Que morí cristianament el 14 de novembre de 2016, a l’edat de 74 anys. Sempre estaràs en el cor dels qui t’estimem.\nFelip Solé i Riera Morí el 4 de novembre de 2008. Sempre et recordem, la seva esposa, Mª Carme, i tots, Joan, Judith, Mª Carme, Llorenç i Roger. Us demanem un record en l’oració. Montclar, novembre 2018\nurant la postguerra a la nostra vila es van organitzar un aiguabarreig d’actuacions completament deslligades unes de les altres. S’ajuntaven una sèrie de gent per oferir un espectacle musical amb una munió d’actuacions diverses, amb un públic assegurat donada la quantitat de persones que hi sortien. El de la foto d’aquest mes correspon a una de les representacions del festival musical del 18 de juliol de 1941, als jardins de Ca l’Iglesies. Cantaven “A la sombra de la sombrilla”, fragment de la sarsuela “Luisa Fernanda”. Es tracta d’un dels festivals més reculats que es recorda organitzat per Hermínia Mazon i Ribó. Eren els temps de la “Falange” i de la “Sección Femenina”.\n1) M. Teresa Flaqué 2) Jaume Escolà 3) Magdalena Pons 4) Josep M. Roqué 5) Socors Soldevila 6) Joan Viladomat 7) Rosarito Ripoll 8) Josep Pedrós 9) Isabel Llenes 10) Jaume Cots 11) Pepita Figuera 12) Ramon Ros 13) Paquita París 14) Fidel Garrabou 15) Irene Gasull 16) Jaume Barrera 17) Carme Viñals (la seva parella era Joan Llurba, absent en el moment de fer la fotografia [NOVEMBRE 2018]\nLa imatge d’ d’ahir hi éés ddell novembre b dde 1994 1994, per tant hhan passat 24 anys jjustos entre una ffoto i l’l’altra. l AAquest any van començar les obres d’urbanització del Passeig Nou des de la carretera de Cervera fins al polígon a través de la nova passarel·la metàl·lica, amb un pressupost de 4,5 milions de pessetes. Per habilitar la rambla central, tal com ho coneixem actualment, es van haver d’arrancar els arbres centenaris que mostra la fotografia. Després de les obres se’n van plantar de nous que, amb els anys, fan una bona ombra els mesos d’estiu. A banda i banda es van construir diferents tipus d’habitatges.