www.yedowachuze.estranky.cz - Vandry - Severní Morava - červenec 1999\nÚvod » Vandry » Severní Morava - červenec 1999\nSeverní Morava - červenec 1999\nBylo to letos úplně zvláštní. Loni jsme se nemohli vandru dočkat a básnili jsme o něm už od Novýho roku a tejden před ním jsme vůbec nespali, a letos běžel čas takovým tempem, že byl únor a najednou sedumnáctýho července. Pátek. Večer jsme ještě s panem Brambůrkem navštívili nějaký hospody a pak spát, protože ráno byl budíček v šest patnáct, kvůli vlaku, odjíždějícím v sedum třicet osum.\nBy to rychlík Fatra ze Smíchovskýho nádraží. V hadrech a s věcma, ve výborný náladě jsme šli na nádraží, koupili pivka, bagety a hurá do vlaku, protože zbejvalo asi deset minut. Našli jsme kuřácký kupé v posledním vagóně, rozhodili věci, udělali pohodu a pak už se vlak rozjel, my si dali snídani a pak vytáhli kytárky.\nNa Hlavním nádraží pak přistoupil kluk s děvčetem; měli bágly a vypadali, že jednak jedou daleko a druhak, že mají rádi muziku, když si přisedli k nám, a my je decibelama rozhodně nešetřili. Rychlík frčel, nám frčely ruce a ti dva se tvářili, že se jim to líbí. V Kolíně nás přepadla chuť na kafe a tak jsme šli do jídelního vozíku na culifindu. Kafčo bylo dobrý, tudíž jsme seděli do Kutný hory a pak fofrem zpět do našeho vagónu, šli jsme venkem. A věřte či ne – vlak čekal jen na nás, až s plnejma pupkama doběhneme ke dveřím.\nV kupé čekalo malý překvapení v podobě dvou mladejch děvčat; jedný bylo tak šestnáct-sedumnáct a vypadala zajímavě, a druhý tak třináct a klubala se do krásy. Nejdřív se sice dívaly jak sovy z mazutu („S tímhle že pojedeme v jednom kupé??“), ale pak si zvykly a hraní se jim taky líbilo. Když jsme hráli anglický věci, tak dokonce zpívaly.\nNo a tak teda jasný, slunný dopoledne, kupé plný lidiček, co se jim líbí naše hraní, vlak, svištící stodvacítkou směr Morava a volnost, pronikající do nás ze všech stran.\nNa některý z dalších zastávek přistoupil postarší chlapík se synem, stáli v chodbičce, otevřeli si dveře do našeho kupé a nadšeně poslouchali, dokonce občas i zpívali. Pak ten malej kluk něco smolil do jakýhosi sešitku a pak ho přines panu Brambůrkovi se slovy: „Mohl byste se mi podepsat?“ Brambůrek to kamarádsky přehrál na mě, tak jsem mu do sesšitku napsal životní radu: „Neplivej nikdy proti větru,“ podepsal to Yedowkou a bylo. No a hrálo se dál, vždyť cesta Praha – Valmez trvá pět hodin. Podařilo se mi rupnout géčko, tak jsem navazoval, zatímco pan Brambůrek šel na chcádlo a pipinka vedle mě sondovala, kam jedeme a tak. Dal jsem s ní pokec. Byla ze Vsetína, její kluk taky.\nPak jsme zase šli na kafčo. V uličce u něj stála velice luxusní holka v modrým tílku, ale byl u ní kluk, tak měl Brambůrek smůlu, ona se mu líbila, teda mě taky, ale jsem zorvna zamilovanej, takže mě ženský nezajímaj. Kafe jsme dávali zas do bůhvíjaký stanice a po návratu do kupé už jsme si neměli kam sednout; naše místa byla obsazená štrůdlem skautíků, hrajících nějaký hry do vlaku. Stáli jsme teda na chodbičce u maníka se synem a kecali o všem možným. A kecání nám vydrželo až do Valmezu, kde vláček zabrzdil a my se nadejchli moravskýho vzduchu.\nDali jsme věci do úschovny a šli zvednout městu mandle, ale ouha! Valmez byl mrtvej, nikde nikdo. Hodinky ukazovaly půl jedný; je fakt, že to většina lidí v sobotu asi baští doma. Prošli jsme se až na náměstí a kousek za ním šli do restaurace Rotunda, kde měli super řezaný pivo a nějakou baštu, myslím, že nějaký kuřecí. Nadlábli jsme se, pokoukali z vejšky po lidech a vrátili se na nádraží pro věci. Mr. Čůrání už tahal za kábly a za dvě kačky bylo blaze u mušle. Vyzvedli jsme batožinu a hurá na značku.\nMířili jsme na přehradu Bystřička, což bylo asi dvanáct kiláků. Cesta procházela Valmez přes centrum a pak do kopečka do vilový čtvrti. A protože bylo vedro jak blázen, tak i malej kopeček znamenal orosený čela. Do toho z jakýhosi kolturáku zněl zpěv Lenky Filipový „Bylo letní parno a já šla na plovárnu Džbán...“ Svatba!! Svatebčani se trousili venku a zírali na nás.\nO kousek dál v sámošce jsme si koupili nanuky a nechali si poradit, jakážeto pasta na zuby je pro trempa nejlepší. Ochladili jsme si krky a za chvilku nám opět sluníčko svítilo na hrby.\nČervená stoupala krutým šlapákem do kopce a my oba byli splavený jak bejk, až konečně jsme dorazili na hřeben do vesničky Malá Lhota, nebo spíš na její kraj. Jezdili kolem nás cyklisti a jeden z nich najednou začal nadávat, protože píchnul.\nZnačka šla přes vesnici, ale my šli po silnici na Velkou Lhotu. Cestou nás míjely tranzity nacpaný kolama a závodníkama, protože se jel – jak už to na našich vandrech chodí – cyklistickej závod O prasklou přilbu. Cesta byla suprová hřebenovka s nádherným výhledem do kraje. Za chvíli už jsme sestupovali k Velký Lhotě, kde z modrý značky odbočovala žlutá na Bystřičku. Vesnice byla malá a pěkná, taková akorát, s línou náladou sobotního odpoledne. Vonělo seno, tráva a asfalt, kterým jakejsi děda natíral plot.\nKrutě strmým klesáním jsme mířili za značkou. Proti nám se drápal harlejář na fichtlu, motůrek ječel proti tomu bezpráví, že musí nést sebe a ještě toho línýho parchanta na hřbetě; a asi tak v půli kopce musel kluk stáhnout nohy a odrážet, protože jinak by se asi na kopec nedostal. Dole pod kopcem byly dvě holky s kolama a dost nešťastně koukaly na ten spád. Brambůrek na ně, že proč nejedou, a ony celkem kamarádským tónem, že je to do kopce. Tak jsme se na ně vykašlali a šli radši zahnat žížeň. Dali jsme jedno a hurá k přehradě, kde jsme po chvíli a asi třech kilácích byli. Stále ještě bylo vidět, kam až sahala vloni voda při povodních, proto byl pravej břeh pěkná hnusota. Šli jsme teda přes hráz na levej, pohostinnější břeh. Měkká travička lákala k ulehnutí, tak, jak to dělali nějaký trempi opodál, tak jsme lehli a pan Brambůrek usnul, jako když ho do přehrady hodí. Já měl zavřený voči, ale usnout jsem nedokázal. A najednou slyším, jak se za náma na silnici domlouvaj dva přiožralý typové, že nám ukradnou jednu kytaru. Tak jsem se nadzved na loktech, aby bylo vidět, že nespím, a ti dva zmizeli jak pára nad hrncem. Za chvíli se vzbudil Brambůrek a po rozespalejch dotazech, kde jsou děti (byl totiž celej minulej tejden jako hlavní vedoucí na táboře) jsme se zvedli a hurá omrknoput hospody. Nic moc. Došli jsme až do letního kina, ale byl to vopruz, takže nakonec to vyhrál bufet u kina. Seděli tam místní puberťáci, čučeli na nás jak na zjevení a cucali nealko. Dali jsme si pivo a Brambůrek buřta.\nPak se za náma zjevily tři postavy; byli to ožralý týpkové, který třímali v rukou laciný vína a sotva přišli, hned se dožadovali kytar a muziky. Celkem jsme je fuckovali, ale byli hrozně doterný, takže sotva Brambůrek dojedl, vzali jsme saky paky a rychle pryč. Když se ti borci ptali, kam jdeme, k úžasu všech obdrželi odpověď, že na Radhošť a ať jdou s náma, že tam budeme tak ve tři ráno. Normálně nám to sežrali.\nPo levým břehu přehrady jsme podle ukazatelů mířili k hospodě „U Bušů,“ kde by mohli jen pro nás zastřelit prase...ale skutečnost byla taková, že hospoda byla úplně prázdná a vrchní nám řekla, že zavírá v deset; a bylo asi čtvrt na deset. Dali jsme pivka a já dostal chuť na polívku. Kuchař už sice balil nádobíčko, ale že jsem to byl já, tak vydoloval odněkud misku čočkový, dokonce i dva rohlíky se našly. To jsem si pochutnal! A s jídlem vyrostla chuť na hraní, takže asi v půl desátý jsme požádali vrchní, jestli by nemohla ztlumit bednu, že bychom si zahráli.\nZačali jsme a v tu ránu začali chodit lidi, takže zavíračka se nekonala. Nakonec si k nám přisedli manželé z Prahy, který dojatě – protože paní občas i brečela – poslouchali a vyprávěli, jak kdysi taky jezdili. Pak nám všichni začali objednávat fernety a bylo po hehe.\nAsi v jednu ráno zavírali, naše outrata byla minimalistická, protože za nás skoro všechno zatáhlo publikum.\nRozjařený fernetama jsme se šli uložit ke spaní, asi dvacet metrů za garážema u hospody byl velice slušnej hotel Tráva; a tak jsme lehli, a hned, jak jsme lehli, udělala víka cvak a my usnuli, jako když nás do fernetu hodí.\nRáno jsme se probrali celkem brzo. Noc byla velice klidná a cejtili jsme se dobře. Zabalili jsme saky paky a šli usušit vlhký celty k Bušům. Jak tak sušíme, urobili jsme kafe z Dobrý vody, což je pěkná hnusota.\nOdnikud se najednou zjevili čtyři vandráci pochybnýho vzezření, krátce řečeno – jeden pokérovanej, jako by utek z cirkusu, další měl zuby jak noty na buben. Dali jsme standardní pokec o vandrech - odkud, kam, kdy, kde, za kolik, mezitím si každej na chvilku odskočil k řece na trochu tý hygieny, abysme se líbili. Sice byla řeka hustá jak polívka, včetně masovejch knedlíčků, ale umejt se v ní dalo.\nPak jsme študovali mapu, kam dál. No Radhošť a Radegast, to je přece jasný jak vandr. Ale měli jsme línou náladu, tak sednout na bus a do Rožnova jet sockou. Těsně před nastoupením přijelo auto, vylez malej kluk a kde se prej jede cyklistickej závod; tak jsme ho poslali do horoucích pekel a hupli do busu. Cesta byla nijaká. Nic se nedělo. Jen bylo vedro.\nRožnov pod Radhoštěm bylo mrtvý město, nikde nikdo. Lidi tady žijou doma a nikam nechoděj. Šli jsme nazdařbůh a dvakrát se ptali na potraviny, protože nám kručelo. Ale sobotní prodej znamená, že se tvořej fronty, tak jsme si vystáli rohlíky, mlíko do rakve víko a zdraví sílu najdeš v sýru; s tímhle dietním programem (kde jsou ranní guláše a piva z vandru na Střelu?) jsme obsadili lavičky před quelbem a jali se požírat a okukovat místní holky. Jezdily kolem kolmo, chodily do krámu a ven, byly hezký i ošklivý a pak přijela luxusní mladá blondýnka v džínovejch kraťasech, dost krátkejch kraťasech. Pokukovala po Brambůrkovi a kyž ten udělal optimistickej face, usmála se taky, až rozkvetly všechny stromy, cosi nakoupila a odjela a nechala nám téma k hovoru. Po chvíli zase přijel maník, parknul auto a nechal v něm jezevčíka, kterej se schoval a když šel někdo kolem, tak zrobil alarm. Po chvíli zase přijelo jiný auto, z něj vylez hrozně tlustej a hnusnej chlap a ta krásná holka v kraťasech. Smála se na nás, ale ten chlap jí ukrutně neslušel.\nTak jsme šli na náměstí a tam – světe, div se, jsme potkali Katku Janatku, Brambůrkovu bejvalou. Teda žákyni. Ve škole. Byla na puťáku přes Beskydy; dali jsme letmej pokec a když odešla, zapadli do hezký zahradní restaurace s hezkou, ale pipinózní servírkou. Objednali jsme si kafe, džus a dali srádlo, ponivač hajzlík měli luxusní.\nA jak dál? No stopem!\nProšli jsme město a usídlili se u silnice na Horní Bečvu. První jsem stopoval já a hned první auto byla dodávka, jejíž ridič by nás podle gestikulace vzal, kdyby nezahejbal do kempu, u kterýho jsme stopovali. Ještě chvíli jsem palcem čeřil vzduch a pak mě vystřídal Brambůrek, zatímco já vytáh kytaru a brnkal mu do toho. A najednou u nás zastavila škoda stodvacítka s floutkem a pipinkou a jestli chceme vzít. A už jsme frrrrčeli.\nV Bečvě nás vysypali a protože bylo vedro jak blázen, koupili jsme si nanuky (Negr – zkus ho!) a došourali se k hornobečevský přehradě, našli hned hospodu, dali si pivko a sledovali cwrkot. Po pivku jsme obešli přehradu, v jednom místě byl hroznej nátřesk, vlastně na všech vhodnejch místech to bylo tak. Ale nakonec jsme se usalašili začali pokukovat po lidech, ženskejch a tak. Do vody se nám nechtělo, protože jsme byli líný jak čuníci.\nAle bylo co pozorovat.\nKousek od nás ležela překrásná holka s dlouhejma, nazrzlejma vlasama. Ale jednu vadu na kráse měla – svýho nabíječe. Tak jsme si jen brnkali na kytary a okukovali vodomily.\nNáhle se před náma objevila neuvěřitelná postava: malá holka, hrozně vychrtlá, zrzavý vlasy slepený vodou, hustý obočí jak housenky, masitej rypák a vypoulený oči. Chudák, až nám jí bylo líto, jak byla příšerně ošklivá. Dali jsme jí jméno Housenky a divili se, co dokáže příroda.\nAsi deset metrů od břehu byla bójka, na kterou se začaly sápat děti a bylo to, jako když se kostry perou o mrtvolu. Pak nás zaujala celkem hezká holka v modrejch plavkách, která po nás pokukovala a usmívala se našim komentářům; jenže pak odešla a co nám zbejvalo? Sbalili jsme krám a táhli taky. Cestou z přehrady jsme potkali ty modrý plavky, který se na pana Brambůrka velice hezky usmály, jenže nás čekala cesta ne hřebeny a už nás taky pálily chodidla.\nV odpoledním pařáku jsme stoupali asfaltkou na chatu Martiňák; cesta byla do kopce a slunce smažilo jak blázen. Cestou jsme plkali o všem, o těch nejobyčejnějších i nejnemožnějších věcech. A před očima vidina piva, protože slunce fakt žhavilo pekelně.\nNa Martiňáku jsme zapadli do chaty, ale ouha! Vařili jen do sedmi, pak už mají přibylci smůlu. Ukecali jsme to na jednoho lahváče, kopli ho do sebe a hnali podvečerem dál. Bylo už sedum hodin a chtěli jsme na hřebeni ještě zajít na večeři.\nDoslova zničujícím tempem jsme prolítli cestu z Martiňáku na Pustevny. Cestou jsme – jak jinak – probírali všechno možný.\nPustevny byly přesně to, co se jmenovaly. Nikde ani živáčka, jen v několika budovách se svítilo; ty budovy byly hospody. Zapadli jsme do jedný, shodili věci a těšili se na jídlo. Ale oni, že už nevařej, že už je pozdě; zmizeli jsme z toho pojzlu jak páry nad hrncema. Ale kam? Ostatní hospy měly nejen zavříno, ale i zamčíno. Ochomejtali jsme se na Pustevnách a krutě nám kručelo. I nohy jsme cejtili (jednak dlouhá cesta, jednak hygiena).\nA tak jsme nakonec vlezli do ultra-hyper-super-luxusního hotelu Tanečnica, kam choděj pracháči, snobi, rentiéři, poslanci a Yedowa Chüže. V přepychově zařízeným sále jsme se usadili, za chvíli přicupital pingl a vznešeným hlasem se zeptal, jestli jídlo a pití; stejně vznešeně jsme odpověděli, že ano. No – nebudu to protahovat: jako gourmeti jsme dali hovězí polívku, kuřecí na kari s opičíma bramborama, matonku, prosím, nějakej „vycep“ – asi, že jsme pingly vycepovali) no a navrch ne třešničku, ale Bzeneckou lipku.\nJo, byla to vod nás naprosto nevandrácká snobárna.\nJo, zacvakali jsme pětikilčo, ani jsme nemrkli.\nAle ta pohodička, super jídlo a legrace, jak nafintěný číšníci obsluhujou dva trempy jako prezidenty – to za to stálo. Ani se nám tam odtuď nechtělo. Ale co se dá dělat – nedá se celej život sedět na zadku v hospodě. Zaplatili jsme, vzali věci a šli dál. Během večeře jsme vymysleli, že půjdeme v noci na Radegast a na Radhošť; po hřebeni vede cesta, máme baterku, tak co. Pro jistotu jsme obešli okolí – sjezdovku, zastávku atd.\nBaterku jsme ani nepotřebovali, noc byla jasná, klidná a na obloze milióny světýlek. Cesta lehce stoupala, pak se prudce stočila doprava, po pěti metrech zase hned doleva a před náma se otevřel výhled nad krajem – na Frenštát a okolní vesnice.\nAni nevím, jak dlouho jsme užasle stáli nad tou krásou. Až po chvíli jsme se na sebe podívali a sedli si. Vytáhnul jsem kytaru, a zatímco pan Brambůrek rozsvítil svíčku, aby do světel ulic a světel nebeskejch znamení přidal ještě jedno za nás, zahrál jsem tichýmu kraji „Tajemství Velkého Vonta.“ A jako v odpověď naší písni oblohou proletěl meteor; zahořel dlouhým plamenem, delším, než jsem kdy viděl.\nTo byly momenty, na který se nezapomíná.\nAč neradi, nakonec jsme museli jít dál. Cesta vedla rovně po hřebeni, a tak jsme kráčeli, až se před náma objevila silueta Radegasta. Udělali jsme noční foto, chvilku postáli a pak dokončili hřebenovku; v půl druhý ráno jsme stáli u dřevěnýho kostelíka na Radhošti. Obešli jsme ho, chvíli pokecali a na východní straně pod stříškou usnuli na voňavým, horským vzduchu.\nRáno v sedum jsme otevřeli oči do ostrýho, pálícího slunce. Vycházelo na západě. Jak to? No včera, když jsme šli spát, pan Brambůrek navrhoval druhou stranu kostelíku, že chce ráno vidět vycházet slunce; a já odporoval, že tahle strana je dobrá, v závětří a že je stejně na východě. A kupodivu jsem se nemejlil.\nDen začínal krásně. Na trávě se blejskala rosa, sluníčko hřálo, bylo jasno a vzduch byl průzračnej. Brambůrek uvařil kafe, zahráli jsme si, sbalili věci a šli na značku, vedoucí do údolí. Měli jsme namířeno do Frenštátu. Krutým sestupem jsme šlapali a do kroku zpívali na plný pecky písně od Hop-Tropu. Zdravili jsme lidi, který čuměli na vysmátý, uzpívaný trempy.\nPo třech kilákách už jsme měli klesání plný zuby, náladu nám ale vzpružila hodně nesourodá dvojice: bába s klukem asi jedenáct – třináct let, ten kluk měl na sobě takovou tu prastarou vojenskou košili s dlouhejma rukávama, z naprosto neprodyšnýho materiálu, totálně propocenou, na zádech jakejsi baťůžek a na ramenou měl vojenský hvězdičky, podle nich byl nadporučík. No hrůza! Smáli jsme si a hned vymysleli, že ty hvězdičky maj trny obrácený do ramen a že když kluk nemůže, tak bába upraví baťoh tak, aby mu popruhy zabodly trny do ramen, což kluka popožene, a že když už tohle nezabírá, tak mu sype do ran sůl a pepř a ve finále střelnejj prach a zapaluje. No sranda.\nMinuli jsme studánku s odpadkovým košem, přetékajícím flaškama, prošli přes malý sedlo na další kopeček; u cesty seděly dvě pipinky, ale byly divný; a pak už jsme seběhli k silnici a autobusový zastávce – myslím, že se to jmenovalo Pinďák, nebo tak nějak. Chtěli jsme jít až do Frenštátu, ale úmorný klesání z Radhoště nás vysílilo, tak jsme mrkli na jízdní řád a autobus měl jet za pět minut – a jel! Štístko. Svezli jsme se k vlakovýmu nádraží, dali věci do úschovny a vyrazili s kytarama do města.\nNáměstí je obdélník s podloubím; po levý straně prodávala hezká slečna zmrzlinu, tak jsme si koupili. Taky se o slovo hlásil hlad a tudíž jsme zapadli na zahrádku jedný restaurace, ze který byl hezkej výhled na náměstí. Dali jsme si špagety, multivitamínovej džus, vídeňskou kávu a raqičky; já navrch ještě srádli.\nPo tom všem jsme zaplatili, zvedli se, pomalým šourem obešli náměstí, koupili pár pohledů, známky, sedli si u kašny a Brambůrek hrál, zatímco já psal dopis. A byl čas zmizet. Šli jsme na nádraží, cestou dali ještě zmrzlinu, došli k nádraží, dali další zmrzlinu – tý není nikdy dost, vyzvedli věci z úschovny a venku na trávě hráli. Opodál seděly dvě holky a docela se jim to líbilo, protože tleskaly. Jenže na bližší ohledání pipinek nebyl čas ani nálada, anžto nám za chvilku jel vlak.\nNa nástupišti jsme si všimli prapodivný trojice: malý dítě, mladá žena a postarší chlapík cca padesát-padesát pět let, kterej byl zajímavej tím, že neměl polovinu obličeje, místo ní měl velkej ďolík z umělý kůže, chudák. Bůh ví, co se mu stalo. A protože nejsme kreténi, tak jsme se za a – nezeptali, za bé – nečučeli na něj pořád jak balvani.\nVe vlaku bylo teploučko vod silnýho odpoledního slunce a tak jsme podřimovali, sem tam utrousili nějaký moudro; ve Frýdlantu přelezli do motoráčku a rozvalili se na sedadlech. Vedle nás seděla ňáká kost a hezky se na nás – nebo nám – smála; a to bysme nebyli my, abysme se alespoň nezeptali, jestli v Ostravici něoc je a kam ta holka jede. Obdrželi jsme triviální odpovědi.\nV Ostravici jsme šli hned zkontrolovat hospodu; bylo v ní ukrutně narváno, tak jsme si sedli ke dvěma chlapům. Dali jsme si bramborák speciál; byl plněněj salátem a měl jsem ho v hubě ještě o Vánocích, a pivo. Během čekání na ten božskej pokrm (božskej proto, že ho bez následků moh sníst jen Bůh) jsem vyrazil nakoupit papů na snídani: chleba, sejra, rajčata a minerálku. Po návratu jsem do sebe nasoukal ten shit – pan Brambůrek už byl někde v půlce – a hurá na srádlo, jen aby se to proboha neporvalo v žaludku.\nPo úspěšným zaplacení jsme vylezli před hospodu a nevěděli, co dál – jít se nám nechtělo, tak jsme to šli nakonec probrat do vedlejší hospody ke kafi. Roznášela to docela hezká servírka, ale vedle seděly dvě úplně šeredný holky, tak se to vynulovalo.\nNo co, po kofeinový dávce a bezobsažným hovoru, točícího se kolem faktu, že nevíme, co dál, jsme přece jen vyrazili směr Olysalá hora. Přešli jsme lávku, míjeli po levý straně hospodu „U Ivánků“ a protože se nám líbila, řekli jsme si, že se tam zastavíme; ale teď se nám kupodivu zavírala oka a že teda najdeme flíček na schrupnutí. Silnice vedla kolem chat, ale nakonec v jedný zatáčce, asi dvě stě metrů od hospody, byl pruh trávy a potok. Shodili jsme věci a šli ocákat šlapky-ťapky. Voda byla ledová jak blázen.\nA jak jsem se tak brodil, napad mě dementní nápad vykoupat se. V tom ledu!!!\nShodili jsme hadry a ve slipech se potopili do vody, která měla maximálně devět stupňů; no – přirození tvrdilo, že mínus devět. Ale koupel byla náramná a osvěžující. Když jsem lez do kalhot, samozřejmě mi podjela noha a já se voblečenej natáh do vody. Brambůrek si pochopitelně trhal boky.\nOblíkli jsme se do čistejch hadrů a i sluníčko na chvíli vylezlo, protože jsme si vyprali ponožky. Chvilku jsme užasle čučeli, jak jsme krásně čisťounký, a najednou kolem šly dvě panenky, dost hezký. Pozdravil jsem – teď po koupeli už jsem moh – a snažil se vypadat mile. Prohodili jsme na sebe pár vět typu „Kam jdete?“ „Do města, pojdte s náma“ a tak jsme bleskem sebrali věci a hurá za dívčíma pozadíma, který byly mlaďounký a nevinný, radost pohledět.\nHolky šly dost vepředu a zmizely; nazdařbůh jsme vyrazili k nádraží a uviděli je v budce; telefonovaly a krásně se na nás smály. Udělali jsme mohutnej maskáč, jakože jdeme na vlak, ale hned jsme to otočili – a holky nikde. Tak jsme si řekli „fakof gerls“ a šli do hospody – no a ty naše květinky hačaly venku před hospodou! Sedli jsme si bokem, dali pivka a vytáhli kytárky. Sotva jsme zabrnkali pár tónů, pipinky přilezly, jestli můžou poslouchat. Jak jinak. Od vedlejšího stolu poslouchal maník se synem a velice kvalitní manželkou; strašně se jim to líbilo, a že odvedou syna spát a vrátěj se; což udělali a pak si sedli k nám. Ještě tam byl jeden z těch chlapů z hospody, kde jsme jedli plněnej bramborák – no a hrálo se a zpívalo a tlachalo. Pipinky se jmenovaly Leona a Bára, bylo jim tak šestnáct-sedumnáct, chtěly Nedvědy, obě byly z Ostravy (ale jedna původně z Prahy) a měly bejt v devět večer doma u babičky. Nakonec odešly, babču překecaly a vrátily se. A že ráno by s náma šly na Lysou horu – ale to už předbíhám.\nTakže jsme hráli v úplný pohodě, až vyšla servírka – moc krásná, která nás poprosila, jestli bysme nezahráli vevnitř. Vzhledem k tomu, jak byla hezká a jak začalo bejt chladno, jsme dovnitř šli a začali hrát tam. Poslouchalo nás tak patnáct lidí. Ve vedlejší místnosti zuřila diskotéka, ale přes dvoje zavřený dveře to naštěstí nebylo moc slyšet.\nA pak se stala nezapomenutelná věc.\nDiskotéku KVŮLI NÁM skončili a lidi se přestěhovali za zvukama kytar. Bylo to naprosto SUPER!! Hráli jsme pro asi čtyřicet lidí a měli jsme je úplně na lopatě; hráli jsme všechno možný a oni zpívali, poslouchali, bavili se s náma…no nádhera.\nBára s Leonou odešly ve čtvrt na jedenáct, ale chtěly, ať ráno určitě jdeme. Jenže teď nás zajímalo hraní.\nBylo zvláštní, pozorovat floutky a pipiny, jak zpívaj nejen trampský klasiky, ale i Pink Floydy, Kabáty, Katapult atd. atd. Jedna holka dokonce ostatní napomínala, ať držej huby, přidržovala nám zpěvníky, prostě pohoda. Taky tam byl jeden opilec, kterej se do nás trochu navážel, jak hrajeme, až mu jeden kluk chrstnul do ksichtu sklenici vody.\nAsi v půl čtvrtý se udělal táborák, chvilku jsme kecali, dali poslední song a šli – neskutečně spokojený – do hajan.\nHledali jsme místečko, ale nemohli jsme nic najít: sice jsme mohli využít loučku u hospody, ale šli jsme po silnici asi kilák, stranou silnice si ustlali na pruhu lesa a někdy po čtvrtý ráno usnuli.\nPokusili jsme se sice vstát v osum čtyřicet pět, abysme v devět šli s Leonou a Bárou na Olysalou, jenže zlatý pravidlo vandrů, upravený do podoby „Dvakrát nevstoupíš do stejný pipinky“ hovořilo jasnou řečí.\nVáleli jsme se na sluníčku, uvařili si dvakrát kafe, sušili věci, flákali se, kecali a trochu brnkali na kytaru. Posnídali jsme naše obligátní sejry a chleby plus moje rajčata.\nV pravý poledne jsme se zdvihli a pohodovým tempem vyšli k vrcholu nejvyšší hory Beskyd. Po perfektní asfaltce se šlo krásně, počasí bylo slunečný, vážně pohodička. A včerejší večer bylo potřeba probrat.\nU studánky jsme se osvěžili. Turistická značka sešla ze silnice a pěšinou vedla k Lysý. Začal drsnej terén a pocení, jak ty vrata od chlívka. Zdravili jsme všechny lidi, šlo jich docela dost. Terén zdrsněl ještě víc, až byl úplně nejdrsnější. Minuli jsme chaty, zašli přes hranici stromů, dali malej voraz a pak tvrdým stoupákem pokračovali dál; potom jsme přišli na jednu lesní zatáčku, která už vypadala, že je pod vrcholem, ale čekala nás sedum set metrů rovinka a další stoupák na vrchol, což byla rána. Lidí už byly mraky. Dost zničujícím tempem jsme je předcházeli, i takový tři babičky, který se s náma daly do řeči. Byly dost dobrý, drápat se v jejich věku (šedesát-sedumdesát let) na Lysou.\nZaťali jsme zuby a konečně dospěli na vrchol. Z posledních sil jsme vlezli do hospody, kde čepoval tlustej výčepák, dali si pivko, zrobili vrcholový orazítkování papíru, zaplatili a šli se porozhlídnout po Lysý. Zašli jsme do dalšího bufíku na kolu, polívku a bramborák, což jsme snědli venku na čerstvým vzdoušku na lavičce. Vedle nás seděl mladej týpek, kterej vytáhnul mobílek a volal mamince, že je na Lysý. Smáli jsme se nepokrytě.\nKdyž jsme v bufetu vraceli talíře, pan Brambůrek se ptal, jestli nemaj cíga; kluk mu odpověděl: „Tady jsme na horách!“ čímž asi chtěl říct, že nemaj.\nLehli jsme si na sluníčko, vyvalili pupky a pozorovali cwrkot. Jenže naše mlsná nám nedala dlouho ležet a tak jsme šli do hospody koupit nanuky. A protože bylo vedro, přešli jsme do stínu. Bavili jsme se o tom, že v bufetu, kde neměli cíga a vydupli s Brambůrkem, visela cedule o počtech výstupů jednotlivců na Lysou za rok a mám pocit, že nejvíc tam měl jeden chlap – asi sto šedesát, takže každej třetí den šel na Lysou. Musel bejt dost namakanej.\nTakový řeči jsme vedli a okukovali cyklisty, který, naprosto schvácený, přijížděli po slinici; pak jsme šli koupit další nanuky a ten tlustej vrchní s náma pokecal o horách, o lidech, o kšeftech a nakonec jsme zjistili, že má známý v Buštěhradu u Kladna. Svět je malej.\nSnědli jsme noggery, sbalili saky paky, šli na vrchol Lysý – je tam betonovej jehlan – a koukali do širýho kraje. Najednou přiletěl větroň; mávali jsme, letadlo udělalo kolečko, přiblížilo se, co nejvíc mohlo, pilot taky zamával a zmizel někde v dálce. Nádhera. Ale my už taky mizeli z Lysý; směr Krásno. Kousek cesty jsme šli stejně jako na vrchol; a v jednom z nejhorších úseků jsme potkali kluka s holkou, který tlačili kola! Ptali jsme se, jestli věděj o silnici; oni že jo, ale že chtěli vyzkoušet tuhle cestu. Co nás zaujalo nejvíc, bylo to, že holka neměla vůbec kecy, ačkoliv byli oba fest na dně se silama. Ten kluk měl suprovou holku, když s ním šla to peklo.\nNaše značka potom uhejbala na krásnou římsovou stezku, odkud bylo vidět nezapomenutelný panorama odpoledního slunce, hor, údolí, lesů a polí. Hřebenovka nás odváděla od Lysý a pak strmým spádem po kamenitý cestě směr Krásno. Ten klesák byl nekonečnej, už jsme jenom funěli a doufali, že cesty bude konec, ale za každou zatáčkou byl vidět jen další kus utrpení, až konečně prosvitly střechy a nohy okusily, co to je, jít po rovině. Na chvilku jsme si sedli, provětrali nohy a došli kus cesty do hospody; měli jsme hlad, žížeň a Mr. Shit koukal zadkem ven; taky jsem v hospodě hned šel.\nDali jsme pivo a knedlíky s vejci, teda pan Brambůrek smažák; a bylo to super žrádlo. Obsluhovala hezká, mladá číšnice se znamínkem na čele a starší, dost drzá pipina, která, když jsme chtěli kafe, nás ignorovala a ještě měla kecy, že toho má moc. Při čekání na jídlo jsme cvrnkali krabičku sirek na cíl do popelníku a vůbec dělali kraviny.\nJak jsme dojedli a zaplatili, šli jsme dál směr vesnice Pražmo. Byl večer. Cestou jsme potkali mladýho kluka s holkou. Na naše „Ahoj“ kluk velice vystrašeně pípnul „Čau!“\nNa západě se setmělo a začlo vzdáleně hřmět, takže jsme cestou hledali nocleh, ale nějak to nevypadalo; vesnice byla pustá, ale v zahradní restauraci to celkem žilo. Šli jsme si sednout, ale mladá číšnicenám řekla, že nám sice natočí, ale že za chvilku končí. Mladý týpkové u stolu vedle měli kytaru a docela dobře hráli, samozřejmě po očku koukali na naše kytary ve futrálech, ale my klidně pili. Ti floutkové na svojí španělku hráli fakt dobře – klasiku a nějaký ty anglický fláky, hlavně jeden mezi nima vynikal. V deset zavírali, ten dobrej typ šel knám, že si zahrajeme. Proč ne – ale servírka nás už vyhazovala. Šli jsme s floutkama do baru Travný, u kterýho jsme při předchozí rekognoskaci vesnice počůrali zeď.\nV baru bylo narváno mladejma lidma, obsluhovala mladá a hezká barmanka plus hnusná, potetovaná rašple. U stěny byly tři stoly, obsazený podle věku: u stolu „Cucáci“ – čtrnáct až šestnáct let –byl kluk v chlupatý vestě a jak nás viděl, důležitě vytáhnul takovej npožejk, že jsme vytáhli naše mačetiska a kluk měl po hehe; když pak pozdějc jeden kluk jménem Šebesta zkoušel ostrost nože tím, že se chtěl říznout do ruky, tak mu pan Brambůrek půjčil svoje Ontario – to by si Šebesta ruku ufik, než by řekl Šebesta. U stolu „Vosumnáct“ – osumnáct až dvacet let – seděla velice hezká blondýna, ale čuměla jen do sklenice a inseminaci propásla. Taky tam byl chlapík asi třicetiletej, úplnej Dave Hajzlhof; a toho se ten šikovnej kluk s kytarou ptal, jestli by nás nenechal u sebe přespat. Hajzlhof že jo – buď doma, nebo na zahradě ve stanu, že je to fuk. To už jsme chtěli jít, protože zábava tam rozhodně nebyla a nám se chtělo hrát. Do toho přišla mladá servírka z Krásna – ta, co měla na čele znamínko. Hned se k nám měla a protože i ti kluci si s náma chtěli zahrát, šli jsme do hasičárny,takový kůlny s lavičkama.\nUdělali jsme sedění, zapálili svíčky, vytáhli všichni kytary a hrálo se a zpívalo. Byla to bomba. Hráli jsme s Brambůrkem jak o život a ty maníky roznesli na kopytech.\nNajednou, kde se vzal, tu se vzal, přišel postarší hasič Honza s baterkou; že viděl z kůlny světlo a myslel, že hoří. Byl v klidu, chvíli seděl a pak šel pro chlast – za flašku vodky chtěl trampský klasiky, dali jsme mu jich nepočítaně.\nServírka a šikovnej kluk odešli, zůstal Honza a dva mladý kluci; jednomu se strašně líbily moje vyhrávky a byl z toho úplně vedle. Nakonec i kluci odešli; ještě chvíli jsme kecali s Honzou někdy v půl pátý ráno jsme chrněli jak zabitý.\nJako už tradičně, budíček v osum nula nula, ale tentokrát ne naší vinou: nějaká holka z baráku, u kterýho byla hasičárna, šla pustit svoje ségry, teda slepice, aby si nahrabaly, a ty mrchy šly k nám svým přitroublým kvokáním nám přetrhly sny. Tak jsem si počkal, až budou u sebe, a hodil na ně botu. A bylo po quokání.\nSlunce od rána pálilo jak blázen.\nV konzumu jsme koupili obvyklou snídani, teda rohlíky, sejra, rajčata, banány, jogurty; a šli jsme k řece, na celkem ucházejícím místě jsme se svlíkli a hurá do vody na hyenu. Řeka měla tak dvanáct – třináct stupňů.\nMyjeme se, snídáme, odpočíváme a pořád po nás lezli mravenci, asi jsme se utábořili na jejich dé jedna. Po mostě, kterej byl hned vedle, začalo chodit spousta lidí a čuměli na trampy, jak se povalujou a sušej fusekle.\nNěkdy v poledne jsme se oblíkli a hurá pryč. Na proramu byl přechod kopce Prašivá. Mapa tvrdila: „To bude pohoda! Stoupání asi kiláček a pak po rovině do sedla k chatě Prašivá.“ Ale v reálu to byl hustej stoupák; nadávali jsme jak špačci.\nÚplně hotoví jsme dorazili na hřebenovku a protože jsme byli ospalí, teda hlavně já, dali jsme veget. Brambůrek usnul, já nezabral.\nPokračovali jsme krásnou hřebenovkou až k chatě, před kterou na lavičkách seděli turisti. Dali jsme zasloužený pivo a aby bylo veselo, vytáhnul jsem kyratu a začal hrát. Pan Brambůrek se přidal a za chvíli už všichni poslouchali a zpívali, hlavně dvě ženy, který chtěly Kameloty a dobře znaly Zemi antilop.\nV bufetu u chaty obsluovala hezká slečna, přejmenovaná na „Modrý tílko.“\nNajednou se zatáhlo a my se zatáhli do chaty.\nI v chatě byla hezká servírka. Blondýnka. Vedle u stolu seděli duševní naháčové s mobílkama a videokamerou; vedli dementní řeči, že jsme jen mrkali.\nU našeho stolu visela cedulka, že dvacátýho sedmýho srpna 1947 tady seděl Petr Bezruč. Dělali jsme si z toho náramnou legraci a ptali se servírky, jestli neví, na který židli Péťa přesně seděl. Chvilku přemejšlela (šel jí z hlavy čmoud) a pak řekla, že asi na tý, nad kterou cedulka visí. Hned jsme tu židli zkoušeli a jo!, to bylo úplně jiný posezení.\nK jídlu jsme si poručili smažený žampióny, pivo, kafe a palačinky. Skoro nám praskly panděra.\nTak jsme seděli, žertovali s Modrým tílkem, který chtělo, abysme zůstali a večer zahráli; ale my ne. Dělali jsme kraviny, já ukrad umělou kytičku, zaplatili jsme účet a tradá pryč. Venku přestalo pršet. Ale že to byl ceďák.\nVzali jsme si tydlifónní číslo, saky paky, udělali mazácký kolečko kolem nedalekýho kostelíka (zblbla nás značka) a pak sestupovali rozumným klesáním do údolí. Cestou jsme nadávali, proč jsme na Prašivý nezůstali. No nic.\nCestou jsem našel kosočtvercovej kámen; dal jsem na něj dlouhej, úzkej kamínek a – ha, ha – položil to do cesty. Pan Brambůrek si tu kamennou pidlinu položil do rozkroku a já to vyfotil, no srandy kopec.\nVyšli jsme z lesa na úpatí Prašivý a otevřel se nám poslední výhled na Beskydy. Nechtělo se z hor. Lysá lákala zpět a kraj byl nevlídnej, zataženej a tichej. Plný podivný nálady jsme se courali na vlak. Pořád jsme probírali útěk z hor, připadalo nám, že je to špatně, ale co se dalo dělat.\nVe vesničce, schovaný na autobusový zastávce, seděli mladý cucákové z fichtlgengu; měli nějaký kecy, tak jsme jim drsně řekli, ať jdou do prdele. Zmlkli. A začalo pršet. Zatím jenom kapalo, ale k vlakový zastávce to byl ještě kiláček. Těsně – asi sto metrů – od zastávky začal slejvák, ale doběhli jsme ještě relativně suchý.\nVlak jel za pět minut směr Fridex Místex a Valmez, kde jsme přestoupili do rychlíku Bečva a ten nás odvez do Vsetína, o kterým se toho moc nedá napsat; byla už tma, všude kolem spousta cikánů. Bloudili jsme centrem a hledali bankomat, abysme koupili nějaký peníze. Nakonec jsme ho našli, Brambůrek něco vybral; šli jsme zpátky na nádraží, hledali v mapě nějaký místo a v jízdním řádu vlak, kterej by nás tam dostal.\nAle nic nejelo.\nHledali jsme hospodu a našli zahradní restauraci „Ivanka.“ Zahrádka byla zavřená, tak jsme vrazili dovnitř. Nebyl tam nikdo, jen vožralej polskej dělník a dvě servírky; jedna měla nos jako Grafová a druhá byla „koza s pěknejma kozama.“ Dělník gamblil. Dali jsme pivko, zaregistrovali džubox, nakrmili ho a pustili si hitovky od diskotékovejch drtí přes klubovky po hard-rock.\nObjednali jsme si Bzeneckou lipku a servírky začaly větřit, že tyhle vandráci tady ještě chvilku budou. Nakonec jsme si dali ještě jídlo, srádlo a kafe. Útrata byla čtyři sta šedesát sedum, dali jsme pět set a nechtěli zpátky; servírky se lámaly v pase.\nPotom přišla parta debílků a z džuboxu už hrál jenom Ozzy Osbourne, tak jsme vypadli a v mapě našli, že po zelený značce dojdeme na zastávku ČD - chěli jsme bejt schovaný kvůli dešti; jenže zelenou jsme po chvíli ztratili. Ale asi po hodině chůze se po pravý straně zjevila ta zastávka, jenže zamčená a na nepoužívaný trati. Po obhlídce nedalekýho hnusnýho a mokrýho lesa jsme si ustlali na nástupišti. Ve tři ráno nám sklaply víka.\nBylo jedenáct hodin, když jsme konečně otevřeli oči do jasnýho dne. Ač je to k nevíře, na asfaltu se nám spinkalo krásně.\nZastávka byla na nepoužívaný vlečce vsetínský Zbrojovky. Budova byla napůl rozbitá, úplně prázdná, ale nástěnný hodiny šly na minutu přesně!\nKecali jsme, pak vstali, trocha hyeny, zabalili věci a zpět do Vsetína. Na nádraží jsme si dali bágly do úschovy a šli na náměstí pro snídani – jogurty, sejrový housky, lučinu, rajčata, papriku a Erektus, cestou ještě v knihkupectví mapu kraje. Erektus jsme dali chladit do fontánky, posnídali a pokukovali po lidech.\nNajedený jsme šli do drogerie pro film, baterky do foťáku, Brambůrek rychlej styk a kvůli nočnímu svícení jsme koupili hřbitovní svíci Theresia neboli Terezku. Courali jsme bezcílně po městě, navštívili prodejnu hudebních nástrojů, restauraci, kde jsem dal srádlo a nad kafem jsme tam probrali naší další cestu. Byly tři odpoledne, když jsme se zvedli, zašli na nádraží pro věci a po červený se pomalu vydali pryč; pomalu proto, že mě chytly obě achilovky.\nČervená byla tak super, že nás dovedla – zase na náměstí!! Takže na nádraží a zase. Konečně – hloupý káčata značku nakreslily na sloupek závor, takže mezi červenejma a bílejma štráfama se červená značka na první pohled ztrácela. Konečně jsme šli dobře. Ještě jsme se na chvilku zastavili u autobazaru a kdybych potom pořádně nekoukal, tak jsme málem zabloudili znova; ale nestalo se a za chvíli jsme opustili Vsetín nadobro. Drápali jsme se do prudkýho kopce, ale nohy, zvyklý z Beskyd, byly v pohodě, až na ty moje achilovky.\nVrcholová červená vedla po hřebeni do osady Baťková. Cestou jsme se zastavili u louže, ze který vystrkovaly žáby čumáky; tak jsme soutěžili, kdo flusne žábě na hubu tak, aby jí zastrčila.\nDál vedla cesta kolem chaty, kde byl houf dětí – asi škola v přírodě; jedno dítě, když mě vidělo, řvalo: „Bacha, skinhead!“\nCesta byla moc pěkná – na obě strany byl výhled, ale bylo zataženo a foukal ostrej vítr. Mezi polema lítala poštolka a lovila. Byli jsme jen my, vítr, dravec a cesta. Fakt krásný.\nTěsně před Baťovkou jsme v lese na cestě uviděli šíleně vyzdobenou škodovku hundrta s uříznutou střechou. Kdo tam ten vrak dopravil, byla záhada.\nV sedum večer jsme došli do Baťkový k hospodě; byla zavřená a vypadala opuštěně, ale protože trochu poprchávalo, zkoušeli jsme se dostat dovnitř – ostatně na chatě byla cedule, abysme zazvonili. Otevřel nám asi patnáctiletej kluk, špinavej jak blázen, a co prej chceme; nevařej a možná maj lahvový pivo. Velice neochotně nás vzal dovnitř.\nChat avůbec nefungovala, zařízení bylo rozebraný, všude špína a bordel. Uprostřed místnosti seděly tři děti a koukaly na bednu na Esmeraldu, všechny byly černý od sazí. Nikdo si nás nevšímal. Vypili jsme lahváče a nad mapou se poradili, že půjdeme po zelený do Liptálova, kde bude určitě hospoda s jídlem.\nScházeli jsme k Liptálovu silničkou, která míjela nádherný polosamoty, louky a pastviny s krávama – pohádka. Ale byla zima jak v řiti.\nV Liptálově jsme potkali dva chlapíky s trumpetama; že jdou na zkoušku, ať jdeme s nima. Ptáme se, kde je hospoda – dolu, furt rovně dolu do vesnice, říkají a my šli, protože hlad a žížeň byly veliký. Jenže na hospodě visel papír, že je zavřená; ptali jsme se nějakejch malejch holek a ty nám řekly, že v letním kině je.\nLetní kino v Liptálově je alles in einem: kino, diskotéka a bufet, je to rozsáhlej amfiteátr. Chlapík v bufetu, že nevaří, že má vařič v kůlně; dali jsme pivo a on najednou, že nám teda uvaří, co prej chceme – chtěli jsme gulášovku a on, že má s bídou párky. Tak párky – ale budou za chvíli. O.K. Sedli jsme si ke stolu pod strom a krafali; byla nám zima a začalo pršet. Přišel výčepák, že mu nefunguje gril, ale že nám párky ufrituje O.K. Za chvíli přišel zas, že párky teda frituje, ale že našel gulášovku a že nám jí ohřeje a na párky se klidně vykašle.\nDali jsme si všechno.\nTak výčepák řek, že nám to sice nepřinese, ale že si to máme sníst v kůlně, to jsme jen koukali. V kůlně nám ukázal, kde je chleba, nože, talíře, hořtice, párky, a gulášovka a ať se obsloužíme, v klidu najíme, zhasneme, zamkneme a klíče vrátíme.\nSnědli jsme to, umyli talíře a příbory, zamkli, koupili pivo a protože lilo už hodně, sedli jsme si pod střechu, zapálili Terezku, tu hřbitovní svíci a kecali a poslouchali Greenhorny z kazeťáku. Až na déšť a zimu byla pohoda.\nV deset večer byla zavíračka; nezvedali jsme se, ale čekali, kdy nás kdo vyhodí. Vidět nás bylo, protože nám svítila Terezka, jenže výčepák zhasnul, zamknul bufet a odjel a my zůstali sami. Ještě chvíli jsme kecali a pak si ustlali na betonovým minipódiu, po chvíli zhasli Terezku a šli na kutě.\nKapky bušily na okolní svět.\nOtevřeli jsme oči do studenýho a kalnýho rána; pršelo celou noc a pršelo ještě teď. Sbalili jsme se a v dešti šli na nedalekou autobusovou zastávku. Míjel nás výčepák ve dvanáctsettrojce, zval nás na čaj, ale odmítli jsme.\nAutobus z Liptálova jel v půl jedný odpoledne a bylo tři čtvrtě na deset, tak jsme v dešti šli do další vesnice. Natáhli jsme konga přes usárny a vypadali jak Quasimodové; a možná proto nás nechtěl nikdo vzít – jít tři kiláky v dešti se nám moc nechtělo a zkoušeli jsme stopovat. Silnice vedla krátkým, prudkým stoupáním a pak asi dva kiláky zase spádem do vesnice Všemina, odkud jel bus do Zlína v deset čtyřice pět. Prošli jsme Všeminou až na náves s obecním úřadem a konzumem, kde jsme koupili snídani: rohlíky, sejra, paštiku (já), tatarku (Brambůrek), kefír (já) a mlíko (Brambůrek). Při snídani jsem hrál na kytaru starý pecky od Máků.\nPak přijel přetopenej autobus. Dali jsme sbohem Všemině a psíkovi, kterej nás u konzumu obletoval.\nNa další zastávce nastoupili čtyry známý vagabundí obličeje – vandráci, který jsme potkali v Bystřičce. Cestou do Zlína jsme s nima kecali, ale studená noc nám dala zabrat a zavíraly se nám oči.\nVe Zlíně je vlakový nádraží hned vedle autobusovýho. Vandráci jeli do Tlumačova, my si dali věci do úschovy a vyrazili se podívat do Zlína. Z autobusu jsme viděli obchod s hudebninama, tak jsme ho chtěli najít.\nUdělali jsme gigantický kolečko, ale našli jsme prd. Vrátili jsme se na nádraží a hledali nějakou hezkou kavárnu, ale nikde nic nebylo. Pan Brambůrek se ptal pipiny, prodávající langoše; a ta mu poradila Zámeckou vinárnu, je to tam prej ale trochu dražší, což nám bylo fuk, my chtěli kafe. Tak jsme šli.\nZámecká vinárna je luxus. Velikej. Všichni na nás čuměli jak na hmyz, hlavně vrchní servír. Sedli jsme si k archivu vín na polstrovaný židličky a začali se tvářit jak Viktoři Kožený na záchodě. Poručili jsme si kafe, palačinky a pak se nám zachtělo vína; zavolali jsme si teda mladou servírku a poprosili o flašku Rulandskýho šedýho, kabinet 95. Hodila kukuč a že moment, šla k vrchnímu a pantomimou naznačila, že někdo chce ruland; vrchní kejvnul bradou, že kdo, a servírka kejvla hlavou směrem k nám, načež vrchní otevřel ústa a šel tu dobrotu hledat. Za chvilku k nám přišel, že lituje, ale že maj jen pozdní sběr 96. Na to my, že to je velká škoda, ale že když nic jinýho není..., a vrchní, že je to jedno, že to je stejná cena. Na to jsem mu řekl: „Pane vrchní, o cenu se nejedná, to snad víte!“ Vrchní zrudnul, odzátkoval flašku a chtěl, abych koštnul. Povídám: „V pořádku. Pozdní sběr 96 známe velice dobře.“ To už tomu bubřinovi cvakalo v lebce; nalil a zmizel a když jsme platili, poslal radši servírku, která se snáma dala do řeči, ta byla v pohodě.\nA my klusali na nádraží.\nVyzvedli jsme věci a vymejšleli, kam pojedem, abysme si večer zahráli. Dlouho jsme to nemohli vymyslet, až poradila mapa. Na Helfštýn, to je vono. Takže vlakem do Otrokovic, Přerova a do Lipníku nad Bečvou.\nVe vlaku se nic zvláštního nedělo. Vylezli jsme v Lipníku, s náma mračno trampů a vejletníků a všichni na Helfštýn. Dokonce místní, když se jich někdo ptal, úplně rutinně popsali cestu na hrad. Tak jsme se courali, koupili si Magnum (protože počasí ukazovalo vlídnou tvář) a byli v klídku. Červená značka nás vyvedla za Lipník a v obilným poli jsme na dvě hoďky usnuli jak mrtví.\nDo Týna už to byl slabej kiláček. V hospoě jsme dali pivo a srádlo, ale bylo to tam mrtvý; šli jsme dál a cestou se zeptali jednoho zahrádkáře, kde je v Týnu ještě jiná hospoda. Dostali jsme návod a podle něj přišli k bufetu s krytým posezením; zdaleka byly slyšet kytary, to jsme nemohli nechat.\nJamoval tam kluk s gibsonem a harmonikou, druhej měl ovation a maličkatej zesík a třetí měl klarinet.; ihned chtěli, ať se přidáme. Pustili jsme se do hraní a bylo to super s tím klarinetem. Nakonec jsme zase vydrželi jen my dva a hráli jsme dlouho a všechno. Lidi zpívali, tleskali, my hráli, jedli a pili a vůbec bylo krásně. Když noc pokročila a muzikanti pomalu mířili domů, řekli jsme si, že jdeme taky. V tom přišla jedna holka a že celej večer mě chtěla něco udělat a že to udělá teď. Byl jsem zvědavej, co to bude; začala mě hladit po hlavě, že můj asi třímilimetrovej sestřih – teda vlásky, jak se vyjádřila, jsou super. Po chvilce jsem se vykroutil, sbalili jsme krám a odešli za mohutnýho děkování a zdravení. I když jsme řekli, že jsme Pražáci, asi nám to nikdo moc nevěřil.\nJen neradi jsme odcházeli.\nDíky odpočinku na louce jsme byli v pohodě a tak jsme vymysleli, že půjdeme do Přerova v noci, prostě celou noc a brzo ráno tam budeme..\nŠli jsme prúzračnou nocí a táhnul z nás ... no – teda noc byla krásně světlá, všude plno hvězd a šlo se pěkně, ani jsme nevnímali kilometry. V jedný vesnici jsme viděli dost zajímavej kostelík; zajímavej tím, že půlka ho stála v silnici.\nJdeme dál a dál a najednou kolem třetí ráno to na nás padlo, tak jsme hledali místo k noclehu, jenže široko daleko nebyl ani lesík, ani úvoz, prostě jen samý pole, na jedný odbočce ale bylo vidět v dálce pár stromů a tak jsme tam zabočili. Po kiláku a půl jsme k těm stromům přišli – bylo tam kaliště a smrad z hoven byl nepředstavitelnej, vítr šel ale od nás, proto jsme to po cestě necejtili. Se smíchem a nadávkama jsme se otočili a šli zpátky k silnici. Vymejšleli jsme, jak na nás hovna čekaly, schválně nesmrděly a teď se pochvalně plácaj, jak nás dostaly a na papír si dělaj další značku.\nA nám už se chtělo spát! Došli jsme úplně zničený k vesnici Radslavicea už cestou jsme vymysleli, že si lehneme na fotbalový hřiště, tam bude klídek; a tak, když jsme přišli na kraj vsi, odbočili doprava, šli asi pět set metrů a došli – na fotbalový hřiště. Bylo velký, přešli jsme na druhou stranu a v rozednívajícím se ránu, asi v půl pátý, jsme si ustlali pod stromama, zalehli a usnuli.\nMysleli jsme si, že v neděli ráno URČITĚ nikdo nepřijde na fotbalový hřiště.\nV osum ráno nás probudilo rádio z tlampačů. Nevěřícně jsme otevřeli oči a uviděli tu hrůzu: na hřišti stáli lidi a tři auta; nějaký chlapi tahali hadice, jinej lajnoval hřiště zrovna u nás a do toho řvalo rádio.\nPřišel k nám jakejsi chlapík a ptá se, že jak jsme se vyspali, že nám půjčí sprchy, jestli chceme. Celí rozespalí jsme odmítli, sbalili se a vypadli. Hygienu jsme zrobili na dětským hřišťátku s pumpou. Když jsme byli zase krásný a neodolatelný, koupili jsme ve smíšeným zboží snídani – jogurty, banány atd. Všechno jsme snědli na autobusový zastávce, protože bus jel asi za dvacet minut a pěšky se nám jít nechtělo.\nNakonec přijel. Nastoupili jsme, já ještě vyfotil z busu místní kostel, protože taková hnusota se jen tak nevidí, a frčeli do Přerova na vlak. Busový a vlakový nádraží jso uhned u sebe. Dali jsme tradičně věci do úschovy a šli na kafe do vinárny, prakticky naproti nádraží. Bylo to ale prapodivný doupě. Přijeli tři cikáni dost pochybnýho vzezření; objednali si kafe, položili před sebe mobily, velký jak cihla, a vedli řeči. My už naštěstí měli dopito, tak jsme zaplatili a šli na vlak, koupili jízdenky, snídani, počkali na spoj, nasedli a uháněli do konce vandru.\nCestou jsme probírali, co se dalo, vzpomínali na akce v Beskydech a měli ze všeho vysoce spokojenej pocit.\nA zlatý slunce po celým kraji rozdávalo úsměvy do tváří, doplňovalo barvy lesům, loukám, rybníkům a polím a do zvonění kolejí pod rychlíkem zněly z otevřenýho okna kupé dvě kytary. Naše.


Lehká polévka ze syrovátky a podmáslí recept - TopRecepty.cz\nNakrájenou cibuli zpěníme na oleji, přisypeme mouku tak, aby vznikla velmi hustá směs, stále ale mícháme, aby se to nepřipálilo. Vlijeme asi 1…\nPolévky Doba přípravy: Do 30 min. 11 názorů\n0,5 l syrovátky\n0,5 l vývaru (já měla zeleninový)\nNa olejovou jíšku:\n50 g oleje na jíšku\n2 vařená vejce na tvrdo (na strávníka počítáme 1/2 vejce)\nbylinky dle vlastního výběru (kopr, libeček, pažitka...)\nkoření Houbová variace (Natura) dle chuti\nNakrájenou cibuli zpěníme na oleji, přisypeme mouku tak, aby vznikla velmi hustá směs, stále ale mícháme, aby se to nepřipálilo. Vlijeme asi 1 dcl vývaru, mícháme do hladka, vznikne nám hustá kaše. Při mírné teplotě prováříme 5 minut. Pak vlijeme zbylý vývar, rozmícháme do hladka a vhodíme nakrájené brambory na drobné kostky. Za občasného míchání vaříme 10 minut. Vlijeme syrovátku, okořeníme a vaříme, spíš jen perlíme, při nízké teplotě cca 7 minut. Vlijeme podmáslí, jen prohřejeme, už nevaříme!!!!!\nČást jarní cibulky a bylinek vhodíme do celého hrnce s polévkou, část si necháme na talíř. Tam každému na polévku dáme plátky vejce, bylinky, cibulku. Polévka má velmi lahodnou, nakyslou osvěžující chuť. Zasytí, ale není nijak těžká, naopak. Potřebovala jsem zlikvidovat syrovátku a inspiroval mě recept Bibinky, který přidávám do podobných.\nJá dělala olejovou jíšku, je ale možné udělat i z tuku. Počet brambor i vařených vajec si samozřejmě každý může upravit, já ji nechtěla dělat moc sytou.\nSložení koření Houbové variace: suš.cibule, česnek, majoránka, černý pepř, mrkev, tymián, oregáno kopr, petrželka, rozmarýn, bobkový list, kurkuma\nKomentáře k receptu Lehká polévka ze syrovátky a podmáslí\n22. 7. 2012 12:55:11\n22. 7. 2012 12:48:44\ntejaja: Teri, je, po babičce, hliněná keramika\n22. 7. 2012 12:45:40\nLaďka, vyzerá to výborne A čo to máš za misku na polievku ? Je to určite stará, však?\n22. 7. 2012 06:56:29\nDěkuji vám moc , rozhodně udělejte, nebudete litovat\n21. 7. 2012 19:57:51\n21. 7. 2012 18:40:26\nPěkná polívečka +7\n21. 7. 2012 15:08:37\n21. 7. 2012 14:28:12\n21. 7. 2012 14:06:06\n21. 7. 2012 13:44:22\n21. 7. 2012 13:44:17\nto bude výborná polévečka\nŻur ze syrovátky\nČočková polévka s houbami a podmáslím\nLehká kedlubnovo-mrkvová polévka\nLehká dietní rybí polévka z rybích filetů\nLehká rýžová polévka s houbami a divokým kořením\nLetní bochník se syrovátkou\nChlebové pagáče s podmáslím\nTématické fráze: polévka z podmáslí polévka ze syrovátky polevka s podmasli polévka se syrovátkou polévky ze syrovátky syrovátka polévka syrovatka do polevky pudink ze syrovátky polevka se syrovatky co udělat ze syrovátky co ze syrovátky polévka podmáslí polevka z syrovatky syrovátka recepty recept na polévku z podmasli syrovátková polévka polevka z podmasli recept recept polévka ze syrovátky lehká polevka podmáslí a polevka


Moskva je znepokojena chováním KLDR, obvinění USA odmítla | Týden.cz\nMoskva je znepokojena chováním KLDR, obvinění USA odmítla\n31.07.2017 14:24 Aktualizováno 31.07. 21:05\nRusko vyjádřilo "velké znepokojení" nad nedávným novým severokorejským raketovým testem a odmítlo obvinění USA, že spolu s Čínou přiživuje raketové a jaderné ambice Pchjongjangu. Pokusy Washingtonu svalit na Rusko odpovědnost jsou podle prohlášení ruského ministerstva zahraničí neudržitelné. Čínský velvyslanec při OSN Liou Ťie-i prohlásil, že hlavní zodpovědnost za snižování napětí na Korejském poloostrově mají USA a KLDR, a nikoli Čína.\nPchjongjang v sobotu potvrdil, že uskutečnil další test mezikontinentální balistické rakety, který označil za "tvrdé varování" pro Spojené státy. K větší aktivitě Číny vyzval následně americký ministr zahraničí Rex Tillerson. Čína společně s Ruskem podle něj nese za rostoucí hrozbu ze strany KLDR "zvláštní odpovědnost".\n"Vyzýváme všechny zainteresované strany, aby se zdržely jakýchkoli kroků, které mohou dál zesílit napětí," uvedlo ruské ministerstvo. "Pokusy představitelů USA a řady dalších zemí přenést odpovědnost na Rusko a Čínu a bezmála vinit Moskvu a Peking z 'přiživování' raketových a jaderných ambicí KLDR jsou neudržitelné," praví se v prohlášení.\nOd amerických obvinění se už distancovala Čína. Ministr zahraničí Wang I odpovědnost za armádní program KLDR odmítl a řekl, že řešení jaderné otázky v KLDR vyžaduje společné úsilí všech zemí.\nČínský velvyslanec při OSN Liou Ťie-i dnes prohlásil, že to jsou právě Spojené státy a samotná Severní Korea, které nesou "hlavní zodpovědnost" za snižování napětí a vyjednání míru na Korejském poloostrově, a nikoli Čína.\nČínský diplomat řekl, že pokud Washington a Pchjongjang odmítnou napětí uvolnit a nepovedou nové rozhovory, k nimž je vyzvala Rada bezpečnosti OSN, "pak bez ohledu na to, jak je Čína mocná, její úsilí nepřinese praktické výsledky, protože to závisí na obou hlavních stranách".


5/2017 Sb. m. s. Smlouva o zamezení dvojímu zdanění a zabránění daňovému úniku mezi Českou republikou a Chilskou republikou\nUzavření smlouvy 02.12.2015\nČÁST IV - ZDAŇOVÁNÍ MAJETKU (Čl. 22)\nČÁST V - METODY ZAMEZENÍ DVOJÍMU ZDANĚNÍ (Čl. 23)\nČÁST VI - ZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ (Čl. 24 - Čl. 28)\nČÁST VII - ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ (Čl. 29 - Čl. 30)\na) v Chilské republice, daně ukládané podle zákona o daních z příjmů (dále nazývané „chilská daň“); a\na) výraz „Chilská republika“ označuje území Chilské republiky;\nc) výrazy „jeden smluvní stát“ a „druhý smluvní stát“ označují, podle souvislosti, Českou republiku nebo Chilskou republiku;\ng) výraz „mezinárodní doprava“ označuje jakoukoli dopravu lodí nebo letadlem provozovanou rezidentem jednoho smluvního státu, vyjma případů, kdy je taková doprava pouze mezi místy ve druhém smluvním státě;\n(i) v případě Chilské republiky, ministra financí nebo komisaře daňové správy nebo jejich zmocněné zástupce;\n(ii) každou právnickou osobu nebo sdružení zřízenou nebo zřízené podle právních předpisů platných v některém smluvním státě.\n1. Výraz „rezident smluvního státu“ označuje pro účely této smlouvy každou osobu, která je podle právních předpisů tohoto státu podrobena v tomto státě zdanění z důvodu svého bydliště, stálého pobytu, místa vedení, místa založení nebo jakéhokoli jiného podobného kritéria, a rovněž zahrnuje tento stát a jakýkoliv nižší správní útvar nebo místní úřad tohoto státu. Tento výraz však nezahrnuje žádnou osobu, která je podrobena zdanění v tomto státě pouze z důvodu příjmu ze zdrojů v tomto státě nebo majetku tam umístěného.\na) předpokládá se, že je tato osoba rezidentem pouze toho státu, jehož je státním příslušníkem;\nb) jestliže osoba není státním příslušníkem žádného ze států, příslušné úřady smluvních států se budou snažit upravit tuto otázku vzájemnou dohodou a stanovit způsob provádění Smlouvy ve vztahu k takové osobě. V případě nenalezení takové dohody nebude osoba oprávněna k jakékoliv úlevě nebo osvobození od daně, která je stanovena nebo které je stanoveno Smlouvou.\nf) důl, naleziště ropy nebo plynu, lom nebo jakékoliv jiné místo týkající se průzkumu nebo těžby přírodních zdrojů.\na) staveniště nebo stavební, montážní nebo instalační projekt nebo dozor s tím spojený, pokud takové staveniště, projekt nebo dozor trvá déle než 183 dnů;\nb) poskytování služeb, včetně poradenských nebo manažerských služeb, podnikem jednoho smluvního státu prostřednictvím zaměstnanců nebo jiných osob najatých podnikem pro tento účel, pokud činnosti takového charakteru trvají na území druhého smluvního státu po jedno nebo více období přesahující v úhrnu 183 dny v jakémkoliv dvanáctiměsíčním období.\nPro účely počítání časových lhůt v tomto odstavci se považují činnosti vykonávané podnikem sdruženým podle článku 9 této smlouvy s druhým podnikem za činnosti vykonávané podnikem, s nímž je podnik sdružen, jestliže dané činnosti:\nb) týkají se totožného projektu,\npokud tyto činnosti nejsou vykonávány současně.\ne) trvalé místo k výkonu činnosti, které se pro podnik udržuje pouze za účelem reklamy, poskytování informací, vykonávání vědeckého výzkumu nebo podobné činnosti,\na to za předpokladu, že činnosti uvedené v písmenech a) až e) jsou přípravného nebo pomocného charakteru.\n5. Jestliže, bez ohledu na ustanovení odstavců 1 a 2 tohoto článku, osoba (jiná než nezávislý zástupce, na kterého se vztahuje odstavec 6 tohoto článku) jedná ve smluvním státě na účet podniku a má a obvykle vykonává oprávnění uzavírat smlouvy na účet podniku, má se za to, že tento podnik má stálou provozovnu v tomto státě ve vztahu ke všem činnostem, které tato osoba provádí pro podnik, pokud činnosti této osoby nejsou omezeny na činnosti uvedené v odstavci 4, které, pokud by byly vykonávány prostřednictvím trvalého místa k výkonu činnosti, by nezakládaly z tohoto trvalého místa k výkonu činnosti stálou provozovnu podle ustanovení tohoto odstavce.\n6. Nemá se za to, že podnik má stálou provozovnu ve smluvním státě jenom proto, že v tomto státě vykonává svoji činnost prostřednictvím makléře, generálního komisionáře nebo jakéhokoliv jiného nezávislého zástupce, pokud tyto osoby jednají v rámci své řádné činnosti. Avšak jestliže jsou tento podnik a zástupce ve svých obchodních a finančních vztazích vázány podmínkami, které sjednaly nebo jim byly uloženy a které se liší od podmínek, které by byly sjednány mezi nezávislými podniky, nebude tento zástupce považován za nezávislého ve smyslu tohoto odstavce.\n2. Výraz „nemovitý majetek“ má pro účely této smlouvy takový význam, jenž mu náleží podle právních předpisů smluvního státu, v němž je daný majetek umístěn. Výraz zahrnuje v každém případě příslušenství nemovitého majetku, živý a mrtvý inventář užívaný v zemědělství a lesnictví, práva, pro která platí ustanovení občanského práva vztahující se na pozemky, užívací právo k nemovitému majetku a práva na proměnlivé nebo pevné platby za těžení nebo za přivolení k těžení nerostných ložisek, pramenů a jiných přírodních zdrojů. Lodě a letadla se nepovažují za nemovitý majetek.\n1. Zisky podniku jednoho smluvního státu podléhají zdanění jen v tomto státě, pokud podnik nevykonává nebo nevykonával svoji činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny tam umístěné. Jestliže podnik vykonává nebo vykonával svoji činnost tímto způsobem, mohou být zisky podniku zdaněny ve druhém státě, avšak pouze v takovém rozsahu, v jakém je lze přičítat této stálé provozovně.\n2. Jestliže podnik jednoho smluvního státu vykonává nebo vykonával svoji činnost v druhém smluvním státě prostřednictvím stálé provozovny tam umístěné, přisuzují se, s výhradou ustanovení odstavce 3, v každém smluvním státě této stálé provozovně zisky, které by byla mohla docílit, kdyby byla jako samostatný podnik vykonávala stejné nebo obdobné činnosti za stejných nebo obdobných podmínek a byla zcela nezávislá ve styku s podnikem, jehož je stálou provozovnou.\n3. Při stanovení zisků stálé provozovny se povoluje odečíst takové náklady, které jsou odčitatelné v souladu s vnitrostátními právními předpisy a vynaložené pro účely stálé provozovny, včetně výloh vedení a všeobecných správních výloh takto vynaložených, ať vznikly ve státě, v němž je stálá provozovna umístěna, či jinde.\n8. Nic v této smlouvě se nedotýká zdaňování rezidenta České republiky v Chilské republice s ohledem na zisky přičitatelné stálé provozovně umístěné v Chilské republice jak daní první kategorie tak i dodatečnou daní, avšak pouze pokud je daň první kategorie zcela započitatelná při výpočtu částky daně dodatečné.\n9. Nic v tomto článku se nedotýká jakéhokoliv ustanovení právních předpisů každého smluvního státu dotýkajících se zdaňování příjmů nebo zisků pojišťovny, která poskytuje jakýkoliv druh pojištění.\na) zisky z pronájmu lodí a letadel bez posádky a\nb) zisky z používání, údržby nebo pronájmu kontejnerů (včetně zařízení pro přepravu kontejnerů) používaných pro přepravu zboží,\npokud jsou takové pronajímatelské činnosti nebo takové používání nebo údržba, podle toho, o jaký případ jde, nahodilé ve vztahu k provozování lodí nebo letadel v mezinárodní dopravě.\n2. Jestliže jeden smluvní stát zahrne do zisků podniku tohoto státu - a následně zdaní - zisky, které podniku druhého smluvního státu byly zdaněny v tomto druhém státě, a zisky takto zahrnuté jsou zisky, které by byly docíleny podnikem prvně zmíněného státu, kdyby podmínky sjednané mezi oběma podniky byly takové, jaké by byly sjednány mezi nezávislými podniky, upraví tento druhý stát, jestliže souhlasí, že úprava učiněná prvně zmíněným státem je oprávněná, a to jak v principu, tak i pokud jde o částku, přiměřeně částku daně tam uložené z těchto zisků. Při stanovení této úpravy se přihlédne k ostatním ustanovením této smlouvy a, bude-li to nutné, příslušné úřady smluvních států se za tím účelem vzájemně poradí.\n3. Rozumí se, že ustanovení odstavce 2 se nepoužijí v případě podvodu, hrubé nedbalosti nebo vědomého zanedbání.\n2. Tyto dividendy však mohou být rovněž zdaněny ve smluvním státě, jehož je společnost, která je vyplácí, rezidentem, a to podle právních předpisů tohoto státu, avšak jestliže skutečný vlastník dividend je rezidentem druhého smluvního státu, daň takto uložená nepřesáhne 15 procent hrubé částky dividend.\nUstanovení tohoto odstavce se nedotýkají zdanění zisků společnosti, z nichž jsou dividendy vypláceny.\nUstanovení tohoto odstavce neomezují aplikaci dodatečné daně splatné v Chilské republice za předpokladu, že daň první kategorie je zcela započitatelná při výpočtu částky daně dodatečné.\n5. Jestliže společnost, která je rezidentem jednoho smluvního státu, dosahuje zisky nebo příjmy z druhého smluvního státu, nemůže tento druhý stát zdanit dividendy vyplácené společností, ledaže jsou tyto dividendy vypláceny rezidentu tohoto druhého státu nebo že účast, pro kterou se dividendy vyplácejí, se skutečně váže ke stálé provozovně nebo stálé základně, která je umístěna v tomto druhém státě, ani podrobit nerozdělené zisky společnosti dani z nerozdělených zisků, i když vyplácené dividendy nebo nerozdělené zisky pozůstávají zcela nebo zčásti ze zisků nebo z příjmů majících zdroj v tomto druhém státě.\n2. Tyto úroky vsak mohou být rovněž zdaněny ve smluvním státě, v němž mají zdroj, a to podle právních předpisů tohoto státu, avšak jestliže skutečný vlastník úroků je rezidentem druhého smluvního státu, daň takto uložená nepřesáhne:\nb) 10 procent hrubé částky úroků ve všech ostatních případech.\n3. Výraz „úroky“ použitý v tomto článku označuje příjmy z pohledávek jakéhokoliv druhu, ať zajištěných či nezajištěných zástavním právem na nemovitosti, a zvláště, příjmy z vládních cenných papírů a příjmy z obligací nebo dluhopisů, jakož i příjmy, které jsou podrobeny stejnému daňovému režimu jako příjmy z půjčených peněz podle právních předpisů státu, ve kterém mají příjmy zdroj. Výraz „úroky“ nezahrnuje příjem, o němž se pojednává v článku 10.\n4. Ustanovení odstavců 1 a 2 se nepoužijí, jestliže skutečný vlastník úroků, který je rezidentem jednoho smluvního státu, vykonává v druhém smluvním státě, ve kterém mají úroky zdroj, svoji činnost prostřednictvím stálé provozovny, která je tam umístěna, nebo vykonává v tomto druhém státě nezávislé povolání ze stálé základny tam umístěné, a jestliže pohledávka, ze které jsou úroky placeny, se skutečně váže k této stálé provozovně nebo stálé základně. V takovém případě se použijí ustanovení článku 7 nebo článku 14 podle toho, o jaký případ jde.\n6. Jestliže existuje zvláštní vztah mezi plátcem a skutečným vlastníkem nebo mezi oběma z nich a nějakou další osobou, a částka úroků přesahuje, z jakéhokoliv důvodu, částku, kterou by byl smluvil plátce se skutečným vlastníkem, kdyby nebylo takového vztahu, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto posledně zmíněnou částku. Částka plateb, která ji přesahuje, bude v tomto případě zdaněna v souladu s právními předpisy každého smluvního státu, s přihlédnutím k ostatním ustanovením této smlouvy.\n7. Jestliže Chile souhlasí v jakékoli dohodě nebo smlouvě mezi Chile a třetím státem, který je členem Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj, že osvobodí od daně úroky (ať obecně nebo s ohledem na určité kategorie úroků) mající zdroj v Chile nebo že omezí sazbu daně na takovéto úroky (ať obecně nebo s ohledem na určité kategorie úroků) na sazbu nižší než jsou sazby stanovené v článku 11 odstavci 2 této smlouvy, takovéto osvobození nebo takováto nižší sazba se bude automaticky uplatňovat (ať obecně nebo s ohledem na určité kategorie úroků) podle této smlouvy jako kdyby takové osvobození nebo taková nižší sazba bylo stanoveno či byla stanovena touto smlouvou, a to s účinností od data, kterým se taková ustanovení takové dohody nebo smlouvy stanou účinná. Příslušný úřad Chile bude bez prodlení informovat příslušný úřad České republiky, že podmínky pro provádění tohoto ustanovení jsou splněny.\na) 5 procent hrubé částky licenčních poplatků za užití nebo za právo na užití jakéhokoliv průmyslového, obchodního nebo vědeckého zařízení;\nb) 10 procent hrubé částky licenčních poplatků ve všech ostatních případech.\n3. Výraz „licenční poplatky“ použitý v tomto článku označuje platby jakéhokoliv druhu obdržené jako náhrada za užití nebo za právo na užití jakéhokoliv autorského práva k dílu literárnímu, uměleckému nebo vědeckému, včetně kinematografických filmů, nebo filmů, pásek a jiných prostředků obrazové nebo zvukové reprodukce, patentu, ochranné známky, návrhu nebo modelu, plánu, tajného vzorce (včetně plateb za užití nebo za právo na užití zakázkového softwaru) nebo postupu nebo jiného podobného práva nebo majetku nebo za užití nebo za právo na užití průmyslového, obchodního nebo vědeckého zařízení nebo za informace, které se vztahují na zkušenosti nabyté v oblasti průmyslové, obchodní nebo vědecké. Výraz „licenční poplatky“ však nezahrnuje příjmy z pronájmu lodí, letadel a kontejnerů (včetně zařízení pro přepravu kontejnerů), jestliže se o nich pojednává v článku 8.\n5. Předpokládá se, že licenční poplatky mají zdroj ve smluvním státě, jestliže plátcem je rezident tohoto státu. Jestliže však plátce licenčních poplatků, ať je nebo není rezidentem některého smluvního státu, má ve smluvním státě stálou provozovnu nebo stálou základnu, ve spojení s níž vznikla povinnost platit licenční poplatky, a tyto licenční poplatky jdou k tíži takové.....stálé provozovny nebo stálé základny, předpokládá se, že tyto licenční poplatky mají zdroj v tom státě, ve kterém je stálá provozovna nebo stálá základna umístěna.\n6. Jestliže existuje zvláštní vztah mezi plátcem a skutečným vlastníkem nebo mezi oběma z nich a nějakou další osobou, a částka licenčních poplatků přesahuje, z jakéhokoliv důvodu, částku, kterou by byl smluvil plátce se skutečným vlastníkem, kdyby nebylo takového vztahu, použijí se ustanovení tohoto článku jen na tuto posledně zmíněnou částku. Částka plateb, která ji přesahuje, bude v tomto případě zdaněna v souladu s právními předpisy každého smluvního státu, s přihlédnutím k ostatním ustanovením této smlouvy.\n1. Zisky, které pobírá rezident jednoho smluvního státu ze zcizení nemovitého majetku umístěného ve druhém smluvním státě, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.\n2. Zisky ze zcizení movitého majetku, který je částí provozního majetku stálé provozovny, jež má podnik jednoho smluvního státu ve druhém smluvním státě, nebo movitého majetku, který patří ke stálé základně, kterou má k dispozici rezident jednoho smluvního státu ve druhém smluvním státě za účelem vykonávání nezávislého povolání, včetně zisků ze zcizení takové stálé pro vozovny (samotné nebo spolu s celým podnikem) nebo takové stálé základny, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.\n3. Zisky, které pobírá rezident smluvního státu ze zcizení lodí, nebo letadel provozovaných v mezinárodní dopravě nebo movitého majetku sloužícího k provozování těchto lodí nebo letadel, podléhají zdanění jen v tomto smluvním státě.\n4. Zisky, které pobírá rezident jednoho smluvního státu z přímého nebo nepřímého zcizení akcií, srovnatelných podílů nebo jiných práv na společnosti, která je rezidentem druhého smluvního státu, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.\n1. Příjmy, které pobírá fyzická osoba, která je rezidentem jednoho smluvního státu ze svobodného povolání nebo z jiných činností nezávislého charakteru, podléhají zdanění jen v tomto smluvním státě. Takové příjmy však mohou být rovněž zdaněny ve druhém smluvním státě, jestliže:\na) má tato osoba pravidelně k dispozici ve druhém smluvním státě stálou základnu za účelem vykonávání svých činností; v takovém případě jen taková část příjmů, kterou lze přičíst této stálé základně, může být zdaněna v tomto druhém státě; nebo\nb) se tato osoba zdržuje ve druhém smluvním státě po jedno nebo více období přesahující v úhrnu 183 dny v jakémkoli dvanáctiměsíčním období začínajícím nebo končícím v příslušném daňovém roce; v takovém případě jen taková část příjmů, která je pobírána z činností vykonávaných v tomto druhém státě, může být zdaněna v tomto druhém státě.\n1. Odměny, které pobírá rezident jednoho smluvního státu z důvodu zaměstnání, podléhají s výhradou ustanovení článků 16, 18 a 19 zdanění jen v tomto státě, pokud zaměstnání není vykonáváno ve druhém smluvním státě. Je-li tam zaměstnání vykonáváno, mohou být odměny z něj pobírané zdaněny v tomto druhém státě.\na) se příjemce zdržuje ve druhém státě po jedno nebo více období nepřesahující v úhrnu 183 dny v jakémkoliv dvanáctiměsíčním období začínajícím nebo končícím v příslušném daňovém roce a\nb) odměny jsou vypláceny osobou nebo za osobu, která je zaměstnavatelem a která není rezidentem druhého státu a\nc) odměny nejdou k tíži stálé provozovny nebo stálé základny, kterou má osoba, která je zaměstnavatelem, ve druhém státě.\n3. Rozumí se, že výraz „zaměstnavatel“ má takový význam, jenž mu náleží podle právních předpisů smluvního státu, ve kterém je zaměstnání vykonáváno. Výraz zahrnuje v každém případě osobu, která má právo na vykonanou práci a která nese odpovědnost a riziko spojené s vykonáváním práce.\n4. Bez ohledu na předchozí ustanovení tohoto článku, odměny pobírané z důvodu zaměstnání vykonávaného na palubě lodi nebo letadla provozované nebo provozovaného v mezinárodní dopravě rezidentem smluvního státu mohou být zdaněny v tomto státě.\nTantiémy a jiné podobné odměny, které pobírá rezident jednoho smluvního státu jako člen správní rady nebo obdobného orgánu společnosti, která je rezidentem druhého smluvního státu, mohou být zdaněny v tomto druhém státě.\nPenze mající zdroj v jednom smluvním státě a vyplácené rezidentu druhého smluvního státu mohou být zdaněny v tomto druhém státě. Tyto penze však mohou být rovněž zdaněny ve smluvním státě, v němž mají zdroj, a to podle právních předpisů tohoto státu, avšak jestliže skutečný vlastník penzí je rezidentem druhého smluvního státu, daň takto uložená nepřesáhne 15 procent hrubé částky penzí.\na) Odměny, jiné než penze, vyplácené jedním smluvním státem nebo nižším správním útvarem nebo místním úřadem tohoto státu fyzické osobě za služby prokazované tomuto státu nebo útvaru nebo úřadu podléhají zdanění jen v tomto státě.\n2. Ustanovení článků 15, 16 a 17 se použijí na odměny za služby prokazované v souvislosti s průmyslovou nebo obchodní činností vykonávanou některým smluvním státem nebo nižším správním útvarem nebo místním úřadem tohoto státu.\nČásti příjmů rezidenta jednoho smluvního státu, o kterých se nepojednává v předchozích článcích této smlouvy a mající zdroj ve druhém smluvním státě, mohou být rovněž zdaněny v tomto druhém státě.\n1. Majetek představovaný nemovitým majetkem, který je vlastněn rezidentem jednoho smluvního státu a umístěn ve druhém smluvním státě, může být zdaněn v tomto druhém státě.\n3. Majetek představovaný loděmi a letadly vlastněnými rezidentem smluvního státu a provozovanými tímto rezidentem v mezinárodní dopravě a movitým majetkem sloužícím k provozování těchto lodí nebo letadel, podléhá zdanění jen v tomto smluvním státě.\n1. V Chilské republice bude dvojímu zdanění zamezeno následovně:\na) rezidenti Chilské republiky, kteří dosahují příjem, který může být v souladu s ustanoveními této smlouvy podroben zdanění v České republice, mohou započítat daň takto zaplacenou oproti chilské dani splatné s ohledem na tentýž příjem, a to s výhradou použitelných ustanovení právních předpisů Chilské republiky. Tento odstavec se použije ve vztahu ke všem příjmům uvedeným v této smlouvě;\nb) rezidenti Chilské republiky, kteří vlastní majetek, který může být v souladu s ustanoveními této smlouvy zdaněn v České republice, mohou započítat daň takto zaplacenou oproti chilské dani (pokud existuje) splatné s ohledem na tentýž majetek.\nČeská republika může při ukládání daní svým rezidentům zahrnout do daňového základu, ze kterého se takové daně ukládají, části příjmu nebo majetku, které mohou být v souladu s ustanoveními této smlouvy rovněž zdaněny v Chilské republice, avšak povolí snížit částku daně vypočtenou z takového základu o částku rovnající se dani zaplacené v Chilské republice. Částka, o kterou se daň sníží, však nepřesáhne tu část české daně vypočtené před jejím snížením, která poměrně připadá na příjem nebo majetek, který může být v souladu s ustanoveními této smlouvy zdaněn v Chilské republice.\n3. Jestliže je v souladu s jakýmkoliv ustanovením Smlouvy příjem pobíraný nebo majetek vlastněný rezidentem smluvního státu osvobozen od zdanění v tomto státě, tento stát může přesto, při výpočtu částky daně ze zbývajících příjmů nebo zbývajícího majetku tohoto rezidenta, vzít v úvahu osvobozený příjem nebo majetek.\n4. Metoda vynětí může být rovněž, bez ohledu na ustanovení odstavců 1 a 2 tohoto článku, ve smluvním státě používána, a to za předpokladu, že to umožňují jeho vnitrostátní právní předpisy a že je to s nimi v souladu.\n4. Pokud se nebudou aplikovat ustanovení článku 9 odstavce 1, článku 11 odstavce 6 nebo článku 12 odstavce 6, budou úroky, licenční poplatky a jiné výlohy placené podnikem jednoho smluvního státu rezidentu druhého smluvního státu odčitatelné pro účely stanovení zdanitelných zisků takového podniku za stejných podmínek, jako kdyby byly placeny rezidentu prvně zmíněného státu. Podobně jakékoliv dluhy podniku jednoho smluvního státu vůči rezidentu druhého smluvního státu budou pro účely stanovení zdanitelného majetku takového podniku odčitatelné za stejných podmínek, jako kdyby byly smluveny vůči rezidentu prvně zmíněného státu.\n5. Společnosti, které jsou rezidenty jednoho smluvního státu a jejichž kapitál je zcela nebo zčásti, přímo nebo nepřímo vlastněn nebo kontrolován jedním nebo více rezidenty druhého smluvního státu, nebudou podrobeny v prvně zmíněném státě žádnému zdanění nebo jakýmkoliv povinnostem s ním spojeným, které jsou jiné nebo tíživější než zdanění a spojené povinnosti, kterým jsou nebo mohou být podrobeny ostatní podobné společnosti, které jsou rezidenty prvně zmíněného státu.\n6. Výraz „zdanění“ se v tomto článku týká pouze daní, na které se Smlouva vztahuje.\n1. Jestliže se osoba domnívá, že opatření jednoho nebo obou smluvních států vedou nebo povedou u ní ke zdanění, které není v souladu s ustanoveními této smlouvy, může, bez ohledu na opravné prostředky, které poskytují vnitrostátní právní předpisy těchto států, předložit svůj případ příslušnému úřadu smluvního státu, jehož je rezidentem nebo, pokud její případ spadá pod článek 24 odstavec 1, úřadu smluvního státu, jehož je státním příslušníkem. Případ musí být předložen do tří let od prvního oznámení opatření vedoucího ke zdanění, které není v souladu s ustanoveními Smlouvy.\n1. Ustanovení této smlouvy nebudou vykládána tak, že omezují Chilskou republiku v uvalování daně z převodů na kolektivní investiční účty nebo fondy (jako je například existující investiční fond zahraničního kapitálu), u nichž se vyžaduje správa rezidentem Chilské republiky a investování do aktiv v Chilské republice.\n2. Pro účely odstavce 3 článku XXII (Konzultace) Všeobecné dohody o obchodu službami, se smluvní státy dohodly, že bez ohledu na tento odstavec může být jakýkoliv spor mezi nimi v otázce, zda opatření spadá do působnosti této smlouvy, předložen Radě pro obchod službami, jak je stanoveno tímto odstavcem, pouze se souhlasem obou smluvních států. Jakákoliv pochybnost, co se týče výkladu tohoto odstavce, bude řešena podle odstavce 3 článku 25 nebo, v případě nenalezení dohody na základě tohoto postupu, podle jakéhokoliv jiného postupu, se kterým budou souhlasit oba smluvní státy.\n3. Nic v této smlouvě se nedotýká provádění existujících ustanovení chilského předpisu o zahraničních investicích (Foreign Investment Statute) tak, jak platí v momentu podpisu této smlouvy a tak, jak mohou být čas od času pozměněna, aniž by došlo ke změně jejich obecné zásady.\n4. Ustanovení článků 10, 11 a 12 se nepoužijí, jestliže bylo hlavním cílem nebo jedním z hlavních cílů jakékoliv osoby, která je spojena s vytvořením nebo s postoupením práva nebo pohledávky, z jejichž titulu jsou dividendy, úroky nebo licenční poplatky vypláceny, získat výhody plynoucí z těchto článků prostřednictvím tohoto vytvoření nebo postoupení.\n5. Jestliže podnik jednoho smluvního státu pobírá příjem z druhého smluvního státu a tento příjem je přičitatelný stálé provozovně, kterou má tento podnik ve třetím státě nebo jurisdikci, daňové výhody, které by se jinak uplatnily podle jiných ustanovení Smlouvy se vůči tomuto příjmu neuplatní, jestliže je celková daň, která je skutečně zaplacena s ohledem na takový příjem v prvně zmíněném smluvním státě a ve třetím státě nebo jurisdikci nižší než 60 procent daně, která by byla uložena v prvně zmíněném smluvním státě pokud by byl příjem podnikem dosažen nebo obdržen v tomto smluvním státě a nebyl by přičitatelný stálé provozovně ve třetím státě nebo jurisdikci. Jakýkoliv příjem, na který se vztahují ustanovení tohoto odstavce, bude podroben dani podle ustanovení vnitrostátních právních předpisů druhého státu, a to bez ohledu na jakékoliv jiné ustanovení Smlouvy.\n6. Uznávajíce, že hlavním smyslem Smlouvy je zamezit mezinárodnímu dvojímu zdanění, smluvní státy se dohodly, že v případě, kdy by byla ustanovení Smlouvy využívána takovým způsobem, že by byly poskytovány výhody, o kterých se neuvažovalo nebo které nebyly zamýšleny, příslušné úřady smluvních států doporučí, a to v souladu s postupem řešení případů dohodou v článku 25, konkrétní úpravy, které by měly být ve Smlouvě učiněny. Smluvní státy se dále dohodly, že jakékoliv takové doporučení bude rychle zváženo a diskutováno s cílem, pokud to bude nutné, Smlouvu upravit.\n1. Smluvní státy si vzájemně diplomatickou cestou oznámí splnění postupů požadovaných právními předpisy pro vstup této smlouvy v platnost. Tato smlouva vstoupí v platnost dnem pozdějšího z těchto oznámení.\na) v Chilské republice,\n(i) pokud jde o daně z příjmů dosažených a částek vyplácených, připisovaných na účet, daných k dispozici nebo zaúčtovaných jako náklad k 1. lednu v kalendářním roce následujícím po roce, v němž tato smlouva vstoupí v platnost, nebo později; a\n(ii) pokud jde o daně z majetku, za předpokladu a do té míry, že budou takové daně Chilskou republikou ukládány, na daně vybírané ve vztahu k majetku vlastněnému k 1. lednu v kalendářním roce následujícím po roce, v němž tato smlouva vstoupí v platnost, nebo později, pokud jsou takové daně v této době ukládány, jestliže nikoliv, tak k 1. lednu roku, v němž byly majetkové daně v Chilské republice zavedeny, nebo později; a\n(i) pokud jde o daně vybírané srážkou u zdroje, na příjmy vyplácené nebo připisované k 1. lednu v kalendářním roce následujícím po roce, v němž tato smlouva vstoupí v platnost, nebo později; a\n(ii) pokud jde o ostatní daně z příjmů a daně z majetku, na příjmy nebo majetek za každý daňový rok začínající 1. ledna v kalendářním roce následujícím po roce, v němž tato smlouva vstoupí v platnost, nebo později.\n3. Pokud jde o výměnu informací, které jsou v Chile předmětem Článku 1 DFL č. 707 a Článku 154 DFL č. 3, odstavec 5 článku 26 se uplatní na informace o bankovních transakcích uskutečněných od 1. ledna 2010.\n1. Tato smlouva zůstane v platnosti dokud nebude vypovězena některým smluvním státem. Každý smluvní stát může diplomatickou cestou podáním výpovědi ukončit platnost Smlouvy, a to nejméně šest měsíců před koncem každého kalendářního roku následujícího po období pěti let ode dne vstupu Smlouvy v platnost\n2. Ustanovení této smlouvy se přestanou provádět:\n(i) pokud jde o daně z příjmů dosažených a částek vyplácených, připisovaných na účet, daných k dispozici nebo zaúčtovaných jako náklad k 1. lednu v kalendářním roce následujícím po roce, v němž byla dána výpověď, nebo později; a\n(ii) pokud jde o daně z majetku, za předpokladu a do té míry, že budou takové daně Chilskou republikou ukládány, na daně vybírané ve vztahu k majetku vlastněnému k 1. lednu v kalendářním roce následujícím po roce, v němž byla dána výpověď, nebo později; a\n(ii) pokud jde o ostatní daně z příjmů a daně z majetku, na příjmy nebo majetek za každý daňový rok začínající 1. ledna v kalendářním roce následujícím po roce, v němž byla dána výpověď, nebo později.\n3. Se žádostmi o informace obdrženými před 1. lednem kalendářního roku, který následuje po roce, v němž byla dána výpověď, se bude zacházet v souladu s podmínkami této smlouvy. Smluvní státy zůstávají vázány povinnostmi souvisejícími s udržováním informací v tajnosti a stanovenými v článku 26, a to pokud jde o jakoukoli informaci obdrženou podlé této smlouvy.\nDáno v Santiagu de Chile dne 2. prosince 2015 ve dvou původních vyhotoveních, v českém, španělském a anglickém jazyce, přičemž všechny texty jsou autentické. V případě jakéhokoliv rozdílu bude rozhodujícím anglický text.\nmimořádný a zplnomocněný velvyslanec České republiky v Chilské republice\nRodrigo Osvaldo Valdés Pulido


V souboji českých gólmanů v zápase NHL uspěl Vokoun nad Pavelcem - iDNES.cz\nV souboji českých gólmanů v zápase NHL uspěl Vokoun nad Pavelcem\nS touto střelou si český gólman Atlanty Ondřej Pavelec v zápase proti Floridě poradil. Dorážející Michael Frolík neuspěl. | foto: AP\nVe středu se NHL hrála v dvanácti zámořských arénách. Z českého pohledu byl zajímavý duel Atlanty s Floridou, který nabídl konfrontaci našich reprezentačních gólmanů. Po těsné výhře hostí 2:1 se radoval zkušenější Tomáš Vokoun, přičemž rozhodující gól zápasu do sítě Ondřeje Pavelce vstřelil Radek Dvořák. Branku v dalších zápasech slavili ještě Martin Havlát, Martin Hanzal a Rostislav Klesla.\nSkvěle chytající Tomáš Vokoun ve středu pochytal 38 z 39 ran domácí Atlanty. Jeho Floridě tak stačily pouhé dva góly v síti rovněž dobře chytajícího Ondřeje Pavelce, aby Thrashers odsoudila už k šesté porážce z posledních sedmi startů.\nDomácí mužstvo poslal do vedení v 8. minutě Zach Bogosian. Stav 1:0 však vydržel pouze do 22. minuty, kdy za asistence Michaela Frolíka srovnal Stephen Weiss. Obrat na konečných 2:1 pro Panthers pak dokonal v 39. minutě rekordman v počtu odehraných zápasů Floridy Radek Dvořák.\nAtlantu kromě porážky mrzela i ztráta velké opory v osobě produktivního obránce Dustina Byfugliena, který po zásahu kotoučem odstoupil v průběhu první třetiny. Zámořští novináři vyhlásili první hvězdou utkání Vokouna, druhé ocenění připadlo Dvořákovi a českou nadvládu narušil až třetí v pořadí, mladíček z útoku Atlanty Alexandr Burmistrov.\nI přes další prohru podal v dresu domácích dobrý výkon brankář Pavelec, jenž zneškodnil 32 ran. Za Floridu si odbyl sezonní premiéru z farmy povolaný útočník Michal Řepík, v pořadí 34. Čech startující v poli během letošní sezony NHL.\nNeuvirth má další výhru, tentokrát slavil nad Buffalem\nStředa by se dala nazvat dnem českých gólmanů v NHL. Kromě Vokouna s Pavelcem, kteří se dokonce utkali v rámci vzájemného souboje, se totiž v akci představil i Michal Neuvirth. Mladá jednička Washingtonu předvedla 31 zákroků proti Buffalu, které si z arény Verizon Center odvezlo porážku 2:4.\nCapitals se nejprve ujali vedení 3:0, potom ovšem dovolili hostům snížit na rozdíl jediné trefy. Neuvirtha překonali v 33. minutě v rozmezí pouhých 48 vteřin Derek Roy a Jordan Leopold. Další puk již ale rodák z Ústí nad Labem za svá zásad nepustil a domácím pojistil dva body v samotném závěru do prázdné branky skórující Alexandr Sjomin, se 14. zásahy druhý nejlepší kanonýr ligy. Lídr Steven Stamkos z Tampy Bay má na kontě už 16 gólů.\nKouč Washingtonu Bruce Boudreau do zápasu poprvé v sezoně nenasadil českého útočníka Tomáše Fleischmanna. "Je teď na řadě," komentoval absenci kopřivnického rodáka, jenž z dosavadních 18 startů vyprodukoval jen 8 bodů (4+4).\nHejduk vyprodukoval svůj 20. bod sezony\nZkušený útočník Milan Hejduk jednou asistencí podpořil vítězství Colorada nad San Jose 4:3PP a zlepšil se už na celkových 20 bodů z 18 odehraných utkání v letošní sezoně.\n1. Plekanec (Montreal, 17z., 20 bodů - 7+13)\n2. Hejduk (Colorado, 18z., 20 bodů - 5+15)\n3. Havlát (Minnesota, 17z., 14 bodů - 2+12)\n4. Vrbata (Phoenix, 18z., 11 bodů - 5+6)\n5. Hemský (Edmonton, 17z., 11 bodů - 4+7)\n6. Frolík (Florida, 15z., 11 bodů 4+7)\n7. Eliáš (New Jersey, 18z., 11 bodů - 2+9)\n8. Voráček (Columbus, 16z., 10 bodů - 3+7)\n9. Krejčí (Boston, 11z., 10 bodů - 2+8)\n10. Olesz (Florida, 16z., 9 bodů - 2+7)\nHejduk, jenž v bodování Čechů vyrovnal vedoucího Tomáše Plekance z Montrealu, má v NHL velké jméno především jako skvělý střelec. Důkazem je fakt, že platí za celkově šestého nejlepšího kanonýra soutěže při součtu branek od roku 2000.\nVe své pravděpodobně poslední sezoně kariéry však pardubický odchovanec vyniká především asistencemi. Proti Sharks si totiž připsal už patnáctou přihrávku, což jej řadí do elitní desítky v dané statistice NHL.\nVe středečním zápase Colorado dokonalo proti San Jose velký obrat, když nepříznivý stav 1:3 postupně otočilo díky gólu z prodloužení z hole Kevina Portera.\nHanzal byl u dvou branek v síti Calgary\nVítězně naladění hokejisté Phoenixu zavítali na led trápícího se Calgary a výsledkem byla výhra hostí 3:1. Coyotes tak po úspěchu v aréně Scotiabank Saddledome bodovali už počtvrté v řadě, na čemž se výrazně podílel český centr Martin Hanzal.\nOdchovanec českobudějovického hokeje zařídil rozdílovou trefu střetnutí, když v 33. minutě z přesilovky po akci Radima Vrbaty svým čtvrtým zásahem sezony zvyšoval průběžné vedení Phoenixu na 2:0. V samotném závěru navíc přidal i svůj druhý bod utkání za asistenci u gólu do prázdné branky Flames z hole Lauri Korpikoskiho.\nDetroit nasázel Halákovi sedm branek\nPo skvělém vstupu do sezony se hokejisté St. Louis dostali do nepříjemné situace, když prohráli už pětkrát v řadě. Naposledy si proti nim zastřílel Detroit, který potěšil fanoušky V Joe Louis Aréně výsledkem 7:3.\nVšech sedm branek inkasoval slovenský brankář Blues Jaroslav Halák, jenž si navíc první gól zápasu po střele Drew Millera nešťastně dal sám. V dresu Red Wings si vylepšili osobní statistiky zejména Danny Cleary (2+0) či obránce Brian Rafalski (0+3). Český útočník Jiří Hudler vyšel naprázdno a obránce Jakub Kindl opět figuroval pouze mezi nehrajícími náhradníky.\nPodívejte se na smolnou chvilku Haláka:\nHavlát se dočkal druhého gólu sezony\nPo šťastném bekhendovém nahození puku z poza branky se ve středu Martin Havlát dočkal své teprve druhé trefy sezony. Český útočník Minnesoty takto v 27. minutě srovnával průběžné skóre domácího utkání proti Anaheimu na 1:1.\nSmírný stav následně vydržel až do 64. minuty, kdy ukončil prodloužení domácí forvard Antti Miettinen. Wild tak vyhráli 2:1PP a Havlát byl zvolen první hvězdou střetnutí.\nDetroit-St. Louis 7:3\nMinnesota-Anaheim 2:1PP (za domácí Havlát 1+0)\nColorado-San Jose 4:3PP (za domácí Hejduk 0+1)\nLos Angeles-Columbus 3:5\nTémata: Calgary Flames, Denní souhrny, výsledky, NHL, Detroit Red Wings, Florida Panthers, Rostislav Klesla, San Jose Sharks, Washington Capitals, Amazon Kindle, Buffalo, Jakub Kindl, Jiří Hudler, Martin Hanzal, Martin Havlát, Michael Frolík, Milan Hejduk, Ondřej Pavelec, Phoenix, Radek Dvořák, Radim Vrbata, Tomáš Vokoun, Výsledky Hokej


ZNAMENÍ A ZÁZRAKY on Artyčok\nArtyčok.tv > Reportáže > Výstavy > ZNAMENÍ A ZÁZRAKY\nCora Piantoni nám připomíná odraz jedné umělecké tendence, reprezentované u nás v 70. letech například Karlem Milerem, později Martinem Zetem, v 21. století pak Barborou Klímovou, Evou Koťátkovou nebo Evou Jiřičkovou ad.\nJe škoda, že série Krajní situace (Edge Conditions), v níž autorka propojuje jazyk architektury s narací a výrazovostí těla, je u nás představena se zpožděním, v době, kdy intenzivní renesance podobně laděných prací už odezněla. Galerie Entrance tedy představuje cyklus Krajní situace jako ilustraci velmi blízké paralely k české linii této tvorby. Piantoni se v této sérii pokouší svou postavu spojit s architekturou stavěnou především pro kulturní a společenské účely a sleduje, jak se zpětně chová vůči lidskému tělu design vycházející z jeho potřeb a měřítek. Celkové geometrické a slovníkové vyznění série vzdaluje její projev akčnímu umění ve prospěch fotografie a situace, v níž je tělo představeno jako objekt, jenž je součástí architektonického celku.\nV jiném příkladu nám Cora Piantoni předkládá lapidární reakci na sebeprezentaci úseku českých dějin, mýtický obraz disidenta – topiče. V rekonstruktivní sérii Topiči (The Heaters) realizuje témata svých aranžmá mechanicky, čímž dosahuje smyslového odstupu od zpracovávané látky a zbavuje ji psychologické a konceptuální zatíženosti. Obrazový schematismus doplňuje individuálními definicemi slova disident od jednotlivých protagonistů. Není pro ni podstatné, zda portrétované osobnosti ve skutečnosti byly topiči či dokonce disidenty, nechce předkládat konečný pravdivý obraz, ale otevřít možné redefinice notoricky známého pojmu. Chladný odraz české minulosti v realitě vnímané zvenčí ze všeho nejvíce promlouvá o naší omezené schopnosti sebeprezentace vně hranic „české“ citlivosti. Piantoni jako někdo, kdo přichází odjinud, nepietně překládá naši minulost skrze zkušenost nezaujatého pozorovatele zvenčí a zjednodušuje její základní obraz do jednoho piktogramu. Klade rovnítko mezi slova disident a topič. Tuto ikonu pochopitelně mnozí z nás nebudou ochotni přijmout. Zachází s nejzákladnějšími pojmy dané skutečnosti, které jsou ve své obecnosti těžce definovatelné. Tato tematická a sémantická redukce naší minulosti, kterou autorka vykonává jakoby za nás, nepřináší ve většině případů uspokojení, spíše zneklidnění. Více než na ikonický obraz zachycený na fotografii tak poukazuje na prostor, který se jako propast rozpíná mezi její vyprázdněnou a naší přesycenou interpretací.\nŠtítky: avu, koncept, obraz


11. pěší pouť k posvátnému Velehradu | OŘÍK\ntitulní stránka » Místa » Velehrad » 11. pěší pouť k posvátnému Velehradu\nPodle závěrečné informace hlavního organizátora pouti Mons. Jana Peňáze, současného předsedy Matice Velehradské, přicházeli poutníci letos na Velehrad v 10 proudech z několika směrů. Nejdelší cestu vykonali poutníci z Levého Hradce, původního sídla Přemyslovců, kteří zpočátku šli etapovitě o víkendech. V posledním týdnu se spojili s poutníky z Netína a Velkého Meziříčí a vytvořili „západní“ proud. Z Ratíškovic, předchozího působiště našeho pana faráře Ludvíka Bradáče, vycházel „jižní“ proud. Byl tvořen především místními farníky, přítomní byli účastníci z Vacenovic a ze Starého Města. Přímo na trase se přidal jeden zástupce z Rohatce, několik z Veselí nad Moravou a další dva dokonce až ze slovenské Skalice. Do tohoto proudu se už v Ratíškovicích zařadila naše malá skupina poutníků ze současného působiště otce Ludvíka. Po mši sv., kterou v ratíškovickém kostele sv. Cyrila a Metoděje sloužil o. Ludvík, za mohutného vyzvánění zvonů a za doprovodu místních farníků, jsme vyrazili odhodlaně vpřed k Velehradu.\nCestou jsme dvakrát nocovali. Poprvé hned ve čtvrtek v sokolovně v Bzenci, jen tato naše ratíškovická skupina. Protože bylo 25. srpna a byl svátek sv. Ludvíka, křestního patrona našeho pana faráře, rádi jsme mu všichni a od srdce po návratu z večeře přáli všechno dobré. Přítomná děvčata a chlapci z Ratíškovic (ve věku od 18 do 65 let) mu zazpívali několik krásných mariánských a lidových písní. On nám všem pak jako odměnu dal povel k odchodu do „hajan“.\nPodruhé jsme spali v Boršicích, kde se sešlo už asi 200 poutníků i z jiných proudů. Mši sv. pro ně (a za ně) sloužil Mons. Jan Peňáz. Podobně početná skupina tu noc přečkala v Bučovicích. Menší počet účastníků nocoval ještě v tělocvičně ZŠ v Tupesích.\nPěších poutníků, kteří pak v sobotu 27. srpna 2011 dorazili na Velehrad, bylo letos 465. Další poutníci přijeli na Velehrad auty a autobusy, takže jejich celkový počet přesáhl šest set.\nZávěrečným vyvrcholením pouti byla slavná mše sv. ve velehradské bazilice. Za poutníky, za jejich úmysly, díky i prosby, za všechny organizátory a dobrodince, kteří po cestách duchovně i hmotně pomáhali, mši sv. sloužil kardinál Miloslav Vlk. Pan kardinál přijel z Prahy do Tupes, obce před Velehradem, a odtud šel spolu s poutníky poslední kilometry pěšky.\nMons. Jan Peňáz na závěr pouti poděkoval:\nPánu Bohu za počasí, za to, že poutníci dokázali překonat letošní silná vedra, za nohy, které všem dobře sloužily až do cíle, za dobré lidi, s nimiž se poutníci cestou potkávali\nPanně Marii za mateřské doprovázení poutníků\nandělům strážným za ochranu\nsvatým Cyrilu a Metodějovi za jejich cestu na Velkou Moravu k našim předkům a za Boží slovo, které sem přinesli.\nSkupina účastníků ze současného působiště o. Ludvíka Bradáče, kteří se do „jižního“ proudu zařadili hned v Ratíškovicích, měla 12 členů: z Ostrovačic mimo pana faráře šel ještě Lukáš Krška, z Říčan Františka Pospíšilová a Anežka Ondráčková, ze Zbýšova Olga Boučková. Z Veverských Knínic šlo 7 poutníků – Hana Mikšová, František Čertek, Pavlína, Barbora a Anna Kadlčkovy, a Helena a Jiří Kochovi. Společně s námi šly ještě, podobně jako před rokem, Anna Žaloudková a Helena Havlíčková z Vídně.\nPro úplnost nutno dodat, že na Velehrad pěšky a sám až z Říčan během čtyř dní doputoval Radim Staněk. Dalším sólo účastníkem z Říčan byl Pavel Pospíšil, který přijel tradičně na kole.\nStalo se zvykem, že poutníci, kteří jdou tuto pouť po prvé, dostávají na upomínku malý dřevěný velehradský křížek. Z naší skupiny ho jako velehradské „prvopoutnice“ obdržely Olga Boučková a Anička Kadlčková. Anička byla také nejmladší poutnicí v naší skupině – 7 let.\nTi, kteří absolvují pouť po třetí, dostávají od Mons. Peňáze velký dřevěný velehradský kříž jako symbol „poutnické dospělosti“. Letos jím byli z naší skupiny dekorováni Hana Mikšová, Helena Kochová, Pavlína Kadlčková a František Čertek.\nPro něho bylo toto ocenění i zaslouženou kompenzací za kilometry, které během prvního dne z vlastního furiantského rozhodnutí našlapal navíc při bloudění v lese mezi Ratíškovicemi a Bzencem. Měl štěstí, nemuseli jsme k jeho hledání volat ani policii ani hasiče, ujaly se ho dvě místní lesní víly a dopravily ho živého a zcela svěžího svým automobilem až na náměstí do Bzence.\nDalší víla, tentokrát televizní, z Františka udělala mediální hvězdu. Vybrala si ho na prostranství před velehradskou bazilikou, doslova ho zapletla do sítě svých televizních kabelů a nepustila dřív, než jí pověděl své dojmy pro církevní vysílání.\nUž z toho je vidět, že letošní velehradská pouť byla pro mnohé fyzicky podstatně náročnější než v minulých letech, i když trasa byla téměř shodná. Přispělo k tomu panující vedro, a také poměrně rychlé tempo s jen krátkými zastávkami na odpočinek. Dokonce i mladí si sáhli hluboko ke dnu svých sil. A zvláště pak ti, co jsou přece jen trochu starší, méně trénovaní, a o to víc tělnatí (nebo oboje) nebo s sebou vláčí speciální suvenýry (vysoký tlak, cukrovku). Jako jeden z této kategorie jsem se v duchu vícekrát obracel ke sv. Jakubovi, patronu poutníků, a svatým Cyrilu a Metodějovi, k jejichž oslavě jsme tuto pouť konali. Věřím, že právě díky jejich podpoře jsme nakonec všichni všechno dobře zvládli, a domů se vrátili s přesvědčením, že pokud Pán Bůh dá, za rok na Velehrad poputujeme znovu!


Úvod >> Dámské Obuv >> Kotníková Obuv s elastickým prvkem >> Nejvyšší kvalita dámské Kotníková Obuv s elastickým prvkem Softinos Tmavomodrá Inge P900086550\nKód: Inge P900086550\nObuv inspirována jezdectvím značky Softinos. Śčervenýniej wysokości cholewka to přírodní kůže - lícová. Vnítřek lemováno z ekokůže, textilní materiál. Interiér má stélku z ekokůže. Odolná a protiskluzová podešev kvalitní syntetický materiálcm. Pohodlný střih vhodný pro každodenní nošení


Novinka 10 Výprodej 3 Akce 5\nNa objednání u partnera 291 Skladem 6757\nScience fiction, fantasy 7012 Knihy 0\nKnihy Daniela 2939 LIBRISTO 2600 BOOKTOOK 1473 MALL 0\nAgent JFK 16 Agent X-Hawk 3 Akta Illuminae 2 Akta Themis 2 Alex Verus 3\nInteraktivní 3D průvodce po kultovní škole čar a kouzel v Bradavicích přináší působivé prostorové repliky známých míst bradavického panství, včetně famfrpálového hřiště a Zapovězeného lesa, a při otevření se mění na 3D mapu. Kromě velkých modelů na k ..\nJe ráno v Den sklizně, který zahajuje desáté Hladové hry. Osmnáctiletý Coriolanus Snow se v Kapitolu připravuje na svou jedinou příležitost získat slávu jako trenér, jeho šance jsou však mizivé.\nJakub Hussar: 0 TU, svazek první\nObsáhlý debutový román Jakuba Hussara je jednou z nejambicióznějších českých science fiction poslední dekády.\nAnthony Ryan: Volání vlka - Čepel krkavce, kniha první\nNávrat do světa bestsellerové trilogie Stín krkavce Vélin Al Sorna je žijící legendou, jeho jméno zná celé království.\nTimothy Zahn: Star Wars Thrawn Ascendence - Chaos na vzestupu\nZa hranicí galaxie se rozkládají Neznámé oblasti: nezmapované a plné skrytých tajemství a nebezpečí. V jejich vířícím Chaosu se nachází Ascendence, domov záhadných Chissů.\nAlex White: Vetřelec – Chladná výheň - Alien: The Cold Forge\nAndrzej Sapkowski: Zaklínač VII. Paní jezera\nMichael Atamanov: Hledání těla - Temný bylinkář IV.\nJaké to asi je, když roli Temného panovníka, hlavního záporáka stojícího proti stovkám milionů hráčů Světa bez hranic, získá malý ušatý goblin?\nSarah J. Maasová: Catwoman - Zlodějka duší\nJe čas zjistit, kolik životů tahle kočka vlastně má. Selina Kyleová se po dvou letech vrací do Gothamu, ovšem tentokrát jako Catwoman.