Svět Virtuálních Křídel (IL-2 Sturmovik 1946, Cliffs of Dover, Rise of Flight) - Diskuzní fórum: Kampfgruppe na Východě\nSeptember 21 2018 21:45:25\nKampfgruppe na Východě\nPřidané 09-10-2017 19:40\nNa co potřebuješ ty bloude 4 prsty na klávesnici???\nNa klavesnici potřebuju NULA prstů.\nNo, ale to jsi teda fakt dobrý. Takle se neskutečně mrdat s rozhlížením a s klávesnicí\na s touch cypovinou a ještě být dobrý...\nVíš co šukej se tak dál, protože nevím jaké bys měl výsledky, kdyby jsi byl normální.\nPřidané 09-10-2017 20:16\nK čemu Ajvne ta otázka?? Jemu to kua zatraceně funguje!! A výsledky jsou top!\nPřidané 09-10-2017 21:26\nJo, Jo zvědavost nic víc .\nJak může kuva chromý vyhrát olympiádu.\nPřidané 10-10-2017 01:29\nTrackball na plynovce. Ten velky, se ctyrcentimetrovou kulickou, co se sveho casu prodaval jako alternativa mysi, pridelany dopredu tak, ze je pod natazenym prostrednickem a ukazovackem. Vyreseno. S vyjimkou kompletniho VR nejlepsi reseni rozhlizeni, co jsem zakusil.\nPřidané 10-10-2017 10:26\n...Leží mi na stole TIR 5 a OpenTrack a oboje bylo (z hlediska kvality rozhlížení) zklamání.\nČistě pro zajímavost, kolik jsi byl ochotný investovat času do ladění nastavení křivek TIRu, resp. Opentracku, než si nad ním zlomil hůl?\nLadil jsem to poctivě - na zemi - celou jednu sobotu a jednu neděli. Průběhy křivek a citlivosti jsem si odladil, ale nebyl jsem schopný dosáhnout některých pohybů, na které jsem zvyklý a požadoval jsem je:\n- přibližování a oddalování od zaměřovače. Když jsem to udělal citlivé, přisouval jsem se i během prosté rotace. Když jsem to udělal tak, ať se při rotaci neposouvám, nebyl jsem schopný nalepit hlavu na zaměřovač\n- posuny hlavy nahoru a dolů jsem nedokázal nasimulovat vůbec\n- pohled přes rameno jsem nedokázal nasimulovat vůbec (dělám tak, že se přisunu na stranu, otočím, nadzvednu a posunu na palubku (tj. od pancíře). S TIRem neřešitelná úloha\nPocit při letu parádní, ne že ne. Ale kvalitou rozhlížení prostě krok zpět. Nechávám stranou věci jako že jsem místo zaměřování letadlem zaměřoval hlavou atd. Tam chápu, že je to jen o zvyku.\nAjvne, já nechápu, co pořád máš. Werner si ve vzduchu vytře zadek s každým z nás tady. Jeho rozhlížení je rychlé, přesné a prosté jakýchkoli omezení (které má jak klobouček tak TIR). Že používá čtyři klávesy fakt není známka invalidity.\nPřidané 10-10-2017 11:11\nPamatuju si, jak ještě Freetrack pár lidí nechtělo, právě pro to, co popisuje Jiříček. Zaměřuješ totiž hlavou a to samý u Opentracku dneska. Ale sám ho používám pro tu volnost. Když jsem na to ještě na starým Il-2 přecházel, tak jsem nebyl schopnej zaměřit ani vzducholoď. Chápu Wernera. Zamíří prostě přesně.\nPřidané 10-10-2017 11:29\nTady je koukám zábava\nPiloti kdo nepoužíváte drahý track IR tak to pochopím, ale že vám ani Opentrack nevoní tak to fakt nechápu.\nAsi hodně z vás ví že "freetracky-opentracky" vyrábím už dlouho a proto nejsem na první pohled moc "nestranný" ,ale sám jsem začínal používat freetrack za doby Il2 Sturmovik 1946.\nA řeknu vám že bez tohoto pomocníka je lítání fakt nemožné , samo pochopí jen ty co si to poladili dle potřeb a hlavně si zvykli na pohyb hlavy.\nZa dva dny se nenaučíte kroutit hlavou kolmo a dál budete kroutit tak jak jste zvyklí a to fakt je znát když otáčíte hlavou normálně, tak se u toho hlava naklápí-zaklápí jak vám narostla.\nAle toto je ovládání hlavou a proto se to musíte naučit používat a ne hned říci že to nejde.\nUž jsem pomohal hodně lidem s laděním opentracku a setkal jsem se i s tím že zákazník ladil ladil a nakonec to nevidělo ani diody a nezbylo než smazat profil a nahrát můj od kterého se dá začít.\nPokud používáte diody co jsou odzkoušené ,máte alespoň trochu zachovalou geometrii a rozteče diod a k tomu zprávně upravenou a softwarově nastavenou kamerku tak pak už je vše jen na vás a vaší trpělivosti se to naučit používat.\nU BoS a RoF je trochu problém když používáte joystick s FFB ,ale je to jen nepatrné pocukávání(dá se s tím lítat) , které snad již brzy autoři hry odstraní tak jako si stím poradili autoři DCS.\nTakhle od boku bych mohl také krytizovat Oculus , že člověk nevidí reálné prostředí a že mu s toho bude dříve či později blbě a podobně, ale dokud nebudu mít odlítaných min.14dní na Oculusu tak budu jen mlžit a podsouvat někomu mé názory.\nTakže za mě určitě Opentrack je výborný\nPřidané 10-10-2017 11:36\nJá za sebe napsal, že ho používám. Jsem spokojenej. Ale nevystřelím tak přeně jak bez něj. Tak to prostě je. Josko, tady nešlo o to, že se někomu nezdá Opentrack.\nPřidané 10-10-2017 12:11\nCo má společného HeadTracking s přesností míření při střelbě?\nJsem kanec. 11.9.2018 jsem zabil fórum podpisem.\nA jestli Cloňák nezaplatí výpalné, dorazím fórum ještě svým avatarem!\nPřidané 10-10-2017 13:24\nLetový den 9.10., Moskva. Skupina 1stCL vstupuje na moskevskou válečnou scénu za nebývalého poměru 2:1 pro sověty. Konečně! Se smíšenými pocity radosti, že si nepřítele užijeme více než v Polsku, ale na druhou stranu že půjde i do tuhého. Sověti útočí a OKL se rozhoduje namísto zřejmě marné snahy o zastavení ruské ofenzivy pro vlastní průlom. Celá jedna Staffel 1stCL usedá do Bf110 obtěžkaných vším, co se na ně vleze. Sověti jsou zabráni podporou svého vlastního útoku a křídlům nevěnují pozornost. Během několika vzletů jsou zlikvidovány 4 postavení artilerie, dvě postavení obrany a polovina týlového zásobovacího uzlu. Docíleno bylo hned dvou průlomů na frontě po sobě. Je sestřeleno 7 jedovatých, avšak nekoordinovaných sovětských obránců. Vlastní ztráty činí dvě posádky a jedno nouzové přistání.\nZ obavy z nařčení z defétismu sovětští zvědové raději svému velení ani nereportují velikost připravovaného útoku.\nTéměř plná Staffel 1stCL - 10 těžkých stihačů Bf110 startuje zvrátit situaci na frontě.\nEliminace jednoho z obránců.\nCíle těžký nápor nemohly vydržet.\nUpravil/a 1stCL_Jiricek dne 10-10-2017 13:30\nPřidané 10-10-2017 13:27\nProstě se u toho melu a zaměřovač hledám tělem. Tím myslím v nějakým kroucení. Tam je to asi nejvíc znát. Ono to jde doladit křivkama max. na nějakej kompromis. Udělám to míň citlivý třeba v X a neotočím se dobře s výklonem za sebe. Ale sem do vlákna to nepatří. Tak to můžem probrat jinde.\nPřidané 10-10-2017 13:46\nTak to by Ti možná mohly vyhovovat rychlejší a jedovatější křivky, ale kolem zaměřovače si zároveň udělat drobounkou mrtvou zónu, která Ti umožní stabilnější pohled do zaměřovače a bude ignorovat drobné rušivé pohyby hlavy/těla při střílení, ale s tím by ti asi nejlíp poradil PetSild, ten tu je asi největší odborník na HeadTrackingový křivky. Já sám to ladil několik měsíců a prošel jsem si několika slepejma cestama, kdy jsem jednou nad FreeTrackem taky zlámal hůl, takže pro to rozčarování mám pochopení, taky jsem si ho zažil\nPřidané 10-10-2017 14:02\nPánové, přenesl jsem diskusi do patřičného vlákna. Díky za pochopení.\nPřidané 10-10-2017 18:26\nJa jenom poslední dovětek.\nJiřřičku samozřejmě jsem to nemyslel tak, že je Werner invalida.\nJenom jsem se podivoval nad tím , že může být tak dobrý s tak komplikovaným a trhavým systémem rozhlížení. (z mého pohledu).\nTaky jsem se, kromě myši rozhlížel "myšítkem " na X52ce : jako doplněk k myši to nebylo špatné. Do té doby než se X52 rozesral.\nA konec stejně jsem mimo vlákno.\nPřidané 17-10-2017 10:48\nKucí, jsou na randomu povoleny vlastní skiny? Jestli má cenu sosat ten balík..\nPřidané 17-10-2017 10:54\nCožpak nevidíš ty krásné skiny všude v tomhle vlákně?\nJo, jsou povolené.\nPřidané 17-10-2017 11:01\nJo, jsou povinné.\nPřidané 17-10-2017 11:06\nLetový den 16.10. Během dvou vzletů I./SG2, hlídané 1stCL, nebylo v okolí Moskvy zničeno jedno skladiště ojetých pneumatik a pionýrská klubovna na předměstí. Jinak snad úplně všechno...\nSověti chytře číhali na příletových trasách. Nebylo jim to ale příliš platné.\nPřechod k jednomu z útoků Ju87.\nLaGG-3 unaven devadesáti inkasovanými zásahy.\nPřidané 17-10-2017 11:43\nJá ty propagandistické fotografie moc nestuduju A jenom takhle z hlavy, může mi někdo poradit kam je rozbalit. Asi se koukám blbě, ale nemůžu najít nějakou složku Skins\nPřidané 17-10-2017 12:15\nČeský balík skinů - Všechny uvolněné skiny 1stCL, 2./JG26, JG1, RH, 3.IAP, 310, 311 a 606.\nMůžete to také stáhnout z mediafire. Asi je to pro většinu rychlejší.\nStačí stáhnout a nahrát do složky IL-2 Sturmovik Battle of Stalingrad.\n[img]http://www.jpeg.cz/images/2017/04/16/cLPHR.jpg[/img] is not a valid Image.\nPoslední tři ovladače jsou dle mého, to nejlepší co kdy Nvidia vydala.\nTo mi připomíná. Měl bych se mrknout kdy jsem naposled aktualizoval


South Nahanni River XII. - článek - Vodácký průvodce www.raft.cz\nTisk z adresy https://www.raft.cz/Clanek-South-Nahanni-River-XII.aspx?ID_clanku=750\nčlánek ze seriálu: Expedice | uveřejněno dne: 05.03.2007\n3. září. Končíme vodu\nVenku jsem v půl osmé a pozoruji vycházející slunce. Můj stín je třicet metrů dlouhý a Blue Fish Mountain, tentokrát už na západě za námi, svítí růžově. Uvařil jsem hrachovou polévku a na chvíli zalezl do stanu. Zbyšek se vyhrabal v deset a už zase pospíchá. Tentokrát do ‚likér store‘ koupit si svou oblíbenou Lagovolin 16, šestnáctiletou whisku. Nemám tak čas předat své myšlenky vyvolané včerejší polární září a dnešním krásným ránem dalším generacím.\nNa širokém a líně tekoucím Liardu je občas provoz, potkáváme nebo nás míjí motorové čluny. Řeka se tady už nemění, vlevo řekou ukrajovaný břeh, vpravo písčité mělčiny. Zbyšek odhaduje tři hodiny do Blackstone, ale už po hodině pádlování vidíme na pravém břehu chatu s platem u břehu. Přistáváme u warden cabin, česky u chaty hlídače parku Blackstone. Vytahujeme loď, je to poslední dotyk s vodou. Končíme na řece.\nHlídač parku, rudá tvář, zde má ještě funkci správce informačního střediska a malého muzea. Když se ptáme na možnosti odvozu do Fort Simpsonu, sděluje, že zrovna čeká příjezd opravářů čehosi ve své velké chatě. Príma, mám tedy naději odjet pro auto přímo od řeky a nemuset jít až na silnici Liard Highway starou známou polňačku. Správce nás hostí kávou, u které se rozhlížíme, co je zde k vidění. V prostorném přízemním sále je co prohlížet. Kromě různých exponátů je zde množství publikací. Ročníky časopisů, mapy, knížky. (A Way of Life, Northwest Territory Culture and Community, Traper‘s Handbook by Jack Ramison a další) Traper‘s Handbook je zaměřena na techniku kladení pastí na lišky, bobry, rysy. Na fotografii míří pán v loveckém oblečku revolverem kalibr 22 na lišku chycenou do pasti. Na další fotografii tisíce vysušených kožešin, na další skvělá budova kožařské společnosti. Vražedný průmysl. Více mne zaujalo jedno číslo A Way of Life, kde Eskymáci ukazují výrobu sněžnic a Indiáni, jak sloupnout kůru ze smrku a udělat z toho kánoe. Rudá tvář ale říká, že není na prodej. Chvíli mám chuť ji ukrást, než si uvědomím, že jsem zde státní reprezentant. Chuť na to mám ale stejně. Alespoň si zapisuji její ISBN: 0-910676-67-4. Doufám, že ji seženu ve Vancouveru. Na stěně je mapa světa a návštěvníci zapichují špendlíky odkud jsou. Koukám, že je označená i Praha, jenom nevím, jestli navštívili jen Blackstone Park s touto wardenovou boudou, nebo jeli po South Nahanni jako my. Možná, že jsme tu „od nás“ na řece byli první.\nZatímco já byl čtenář, přijel skříňový náklaďák, zacouval k platu a Zbyšek pomohl řidiči vyložit celý náklad. Z plata si jej přeloží Indiáni na čluny a odvezou domů, do Nahanni Butte. Bob, řidič náklaďáku, pak na oplátku nabídl odvoz. Nejede sice do Fort Simpsonu, ale kus cesty mne sveze.\nCestou projeví znalosti o Československu, (většina lidí tady to tak stále bere), ví o Jágrovi, o Haškovi. Vlastní malou Cessnu na plovácích, létá s ní za svou přítelkyní, myslím, že říkal do Yellowknife. Ptal jsem se, kolik stojí PPL -Pilot Private Licence. Je prý dost drahá, 4000 dolarů. Cestou se rozhodl, že si se mnou zajede a sveze mne až do F. Simpsonu. Na „t“ křižovatce, kde by jel na východ a já na západ, musí ale u pumpy vzít naftu. Nechci ho zdržovat a tak se domlouváme, že si půjdu stoupnout na cestu a pokud mne tam po natankování ještě uvidí, sveze mne. Tak to nakonec i dopadlo, za tu dobu nic nejelo a tak jsme zase vjeli na ferry přes Liard a stavíme před Volverine Air. Hodný hoch.\nJel jsem zpět ke Zbyškovi - a konečně: ve vysoké trávě u cesty černá medvědice s medvídkem. Rychle jsem zastavil a zacouval zpět. Díky karoserii auta jsem statečný a nebojácný. Nečekali a zmizeli mezi stromy.\nZbyšek už vše sbalil, loď se jen leskne, navazujeme, nakládáme a znovu přes Liard a ferry do F. Simpsonu. Chrise jsme nezastihli, jeho přítelkyně nám sděluje, že lítá a že nám bohužel nesehnal kupce na loď. Jeho nepřítomností taky přicházím o mapu, co mi slíbil prodat.\n4. září Naposledy přes Liard\nFort Simpson: Po další noci na místním tábořišti u řeky. Zde už Mackenzie River, jedeme „do města“ pro Zbyškovu whisky. Vchod do likér store je zpovzdálí obšancován Indiány, a když Zbyšek zkouší zavřené dveře a poté se rozjedeme pryč, běží proti našemu autu jeden z nich, máváním nás staví a s účastí nás informuje, že otevírají až v jednu. Tím, že jsme projevili zájem o alkohol, jsme se stali jeho kamarády a považoval za důležité nám to sdělit.\nZastavujeme se v kanceláři parku pro zdejší zvyk odhlásit se, že jsme živí. Tady si mohu koupit po 12,5 dolarech kolik map chci, což taky dělám. Mladý warden se nás ještě ptá, jakou zvěř jsme viděli a kolik. Tak jsme mu to všechno vyjmenovali a přidal jsem k tomu, že jsem nechytil žádnou rybu. Říkal, že jsem měl použít třpytku velikosti nula a hned mi jí ukázal. Co jsem používal podle jejich stupnice nevím, moje třpytky koupené na Žižkově byly trochu větší. Možná, že i tohle byl důvod rybího nezájmu.\nZajeli jsme ještě ke Chrisovi ověřit si, že o loď nikdo neprojevil zájem a rozloučit se. Mapu od něj už nepotřebuji. Vedle jeho letišťátka je přepouštěcí stanice na plyn a na rourách nahoře sedí krkavec a vyluzuje zvuky, které bych od něj nečekal. Myslím, že napodoboval lidskou rozmluvu. Docela zajímavý koncert.\nKupujeme se Zbyškem jeho oblíbenou whisky. V likér store je vyvěšeno upozornění, že jeden zákazník může za jeden den koupit buď jednu láhev vína, nebo jednu láhev tvrdého alkoholu, nebo šest piv.\nPak už jen cesta z Fort Simpsonu ven, ferynou přes Liard, který já přejíždím už popáté a naposledy. Točíme na Yellowknife, hlavní město provincie Northwest Territory. Výlet na vodu skončil a tak další vyprávění nebude, je to už jen paďourská akce.\nSouth Nahanni River XII., 05.03.2007 (právě čtete)\nSouth Nahanni River XI., 26.02.2007\nSouth Nahanni River X., 19.02.2007\nSouth Nahanni River IX., 12.02.2007\nSouth Nahanni River VIII., 04.02.2007\nSouth Nahanni River VII., 29.01.2007\nSouth Nahanni River VI. , 15.01.2007\nParada, Honza, 05.03.2007 11:19\nDíky, corky, 05.03.2007 16:15\nSouth Nahanni River, Kimbo, 11.05.2013 15:49


Průzkum: Povánoční výprodeje a slevy využívá k nákupům 82 procent Čechů - Euro.cz\nPrůzkum: Povánoční výprodeje a slevy využívá k nákupům 82 procent Čechů\n14. prosince 2011, 13:43 - MediaFax\n14. prosince 2011, 13:43\nPodle listopadového průzkumu společnosti ING Bank ČR celých 82 procent dospělé populace propadá nákupní horečce v povánočních a novoročních výprodejích. Banka o tom informovala ve středu.\nJen 18 procent z celkového počtu respondentů se tohoto typu nakupování neúčastní. Do jisté míry překvapivé jsou malé rozdíly v chování podle příslušnosti k pohlaví, a to především u mužů, kteří se normálně nakupování vyhýbají. Slev podle průzkumu využívá 88 procent žen a také až 77 procent mužů.\nVětší odlišnosti pak lze sledovat při členění podle věku. Výprodejů nejraději využívají mladí lidé mezi 18 a 25 lety, kteří odpověděli kladně v 94 procentech případů. Nejméně naopak povánočních výhodných nabídek využívají lidé ve věku 56 až 65 let, a to v 73 procentech.\n„Z průzkumu jasně vyplývá, že 91 procent respondentů využívá akčních nabídek v rámci vánočních slev a novoročních výprodejů pro nákup věcí, které aktuálně potřebuje. Toto nákupní chování je racionální a pochopitelné i proto, že lidské návyky jsou předvídatelné a člověk rád naplňuje svou potřebu, že dobře nakoupil a k tomu ještě ušetřil část financí,“ komentoval Libor Vaníček, ředitel retailové části ING Bank.\nPrůzkum společnosti ING Bank byl realizován v průběhu listopadu 2011 společností Ipsos Tambor. Dotazování se zúčastnilo 524 respondentů ve věku 18–65 let.


Island v létě - 2977 Kč - Zaletsi.cz\nDo země plné vodopádů, sopečných vulkánů a gejzírů se vydejte ještě během letošního léta! Na poslední chvíli vychází seženete zpáteční letenky z Drážďan do Reykjavíku za 2977 Kč. Kromě 6 kg kabinového zavazadla k odbavení je v ceně i klasický kufr do 20 kg, pokud chcete ušetřit za ubytko, můžete si tak vzít v klidu s sebou stan.\nZavazadla: 6 kg kabinové zavazadlo a 20 kg k odbavení v ceně letenky\nTermíny: kalendář dostupných termínů >>\nPokud by na vás stan byl moc punk, mrkněte se na klasickou nabídku na Bookingu. Velice dobře vychází nejrůznější chaty pro ca 4 osoby. V odlehlejších lokalitách pak dejte šanci AirBnB – to je na Islandu už také velmi rozšířeno.\nPřímo v centru Reykjavíku se můžete ubytovat v tomto hezkém apartmánu pro 3 osoby, který stojí stále ještě snesitelných 1390 Kč.\nBez vlastního auta se na Islandu téměř neobejdete. Pokud se chcete mít volnost a vidět toho během vaší cesty co nejvíce, určitě se podívejte do naší autopůjčovny a vyberte si z nabídky většiny velkých sítí autopůčoven. Dobré ceny mají také lokální autopůjčovny jako je Geisir či Sadcars, jen bacha, je to trochu styl rent a wrack.\nNáhled letenky z Drážďan na Island za 2977 Kč


Byty 3+1 na prodej Nezdice | TISCALI, s.r.o.\nAktuální nabídka byty 3+1 na prodej Nezdice denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si byty 3+1 na prodej Nezdice než Vás někdo předběhne.\nKategorie byty 3+1 na prodej Nezdice se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele byty 3+1 na prodej Nezdice neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je byty 3+1 na prodej Nezdice právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné byty 3+1 na prodej Nezdice\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty 3+1 na prodej Nezdice, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 3+1 Nezdice, a to byty 3+1 na prodej Nezdice, pronájem bytu 3+1 Nezdice, dražby bytů 3+1 Nezdice.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii prodej bytů 3+1 Nezdice nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty 3+1 Nezdice, byty 3+1 na prodej Nezdice, pronájem bytu 3+1 Nezdice, dražby bytů 3+1 Nezdice.\nNehledáte byty 3+1 na prodej Nezdice ?\nPokud jste v této kategorii byty 3+1 na prodej Nezdice omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí byty 3+1 na prodej Nezdice\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty 3+1 na prodej Nezdice, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty 3+1 na prodej Nezdice. Určitě lépe naleznete byty 3+1 na prodej Nezdice, který hledáte.


Letní kino láká v sobotu na český film Pouta - Pardubický deník\nLetní kino láká v sobotu na český film Pouta\nPardubice – V neděli budou mít diváci možnost zhlédnout retro film Piráti na vlnách.\nLetní kino v Pardubicích. | Foto: DENÍK/Luboš Jeníček\nPardubické letní kino Pernštejn, které po celou dobu prázdnin promítá v Tyršových sadech zcela zdarma, uvede v sobotu večer od 21.30 hodin film Pouta. „Tento příběh zavede diváky do Československa v roce 1982,“ prohlásil jeden z provozovatelů Pardubického letního kina Pernštejn Tomáš Drechsler.\n„Totalitní režim se zdá jako nekonečný a neukončitelný. Antonín, příslušník tajné policie, v sobě má obrovský nezacílený vztek a všechno kolem – práce i rodinný život – ho ubíjí a nudí. Upne se na Kláru, pro něj nedosažitelnou dívku, neví, co od ní chce, ale chce to strašně. Není v tom láska ani jiný druh čisté vášně – pouze spalující touha po iluzi útěku z klece nudného života beze smyslu,“ nastínil Tomáš Drechsler.\n„Antonínova nesmyslná snaha získat Kláru pro sebe ho obrací i proti vlastním lidem a systému. Pokud ale Antonín porušuje pravidla organizace, jíž slouží, není to gesto občanské, nebo dokonce politické – je to vzpoura čistě osobní a zběsilá. Antonínova zkáza v sobě však možná nese i jakousi prchavou naději,“ sdělil provozovatel letního kina, kde zítra ve stejný čas a na stejném místě přijde na řadu snímek Piráti na vlnách.\n„Pokud jde o rockovou muziku, byla šedesátá léta zlatou érou. Regulemi sešněrovaný rozhlasový trh ve Velké Británii to ale okázale ignoroval, a tak mohli tamní posluchači svou oblíbenou muziku poslouchat jen dvě hodiny týdně na vlnách veřejnoprávní BBC. Pak se však objevilo Radio Rock, které tuhle nebezpečnou hudbu šířilo 24 hodin denně a přísná nařízení obcházelo jednoduchým trikem – vysíláním z lodi plující Severním mořem těsně za hranicemi britských teritoriálních vod, což byla výjimka, na kterou byli i vynalézaví zákonodárci krátcí,“ nechal se slyšet Tomáš Drechsler.


About: Atomový poloměr\nAtomový poloměr nebo obecněji rozměr atomu je veličina, která není přesně fyzikálně kvantifikována a která není konstantní za všech okolností. Hodnota přiřazená poloměru atomu je závislá na zvolené definici atomového poloměru. Definic existuje větší množství a každá definice je vhodná pro jinou situaci.Definovat poloměr atomu je velmi problematické, protože může jít o velikost volného atomu nebo o velikost atomu vázaného v molekule.\nAtomový poloměr nebo obecněji rozměr atomu je veličina, která není přesně fyzikálně kvantifikována a která není konstantní za všech okolností. Hodnota přiřazená poloměru atomu je závislá na zvolené definici atomového poloměru. Definic existuje větší množství a každá definice je vhodná pro jinou situaci.Definovat poloměr atomu je velmi problematické, protože může jít o velikost volného atomu nebo o velikost atomu vázaného v molekule. Druhý případ může být také vyjádřen pomocí iontového poloměru, jako rozdíl mezi velikostí kovalentně a iontově vázaného atomu.Atomový poloměr je definován pomocí elektronů: Rozměr atomového jádra se pohybuje ve femtometrech, tj. asi 100 000× menší než elektronový obal. Toto je komplikováno faktem, že nelze přesně určit polohu elektronu a neexistencí ostré hranice kolem elektronového obalu.Díky těmto problémům bylo vyvinuto několik metod pro určení atomového poloměru, některé jsou založeny na experimentálních výsledcích, jiné na teoretických výpočtech. Faktem je, že atomy se chovají jako by měly elektrony uspořádány do vrstev o poloměru 30-300 pm, protože rozměry atomů se předvídatelně mění napříč periodickou tabulkou a tyto změny mají důležitý dopad na chemii jednotlivých prvků.


2. stránka – Cyklo Gang Březina\nPozvánka HoPáDal 2018\nPosted on 13.8.2018 22:36 by Pavel Comment\nAhoj všichni bajkeři a fandové cyklistického sportu,\nvšechny by jsme rádi pozvali na již tradiční cyklozávod v krásné krajině okolo Vírské přehrady, který se koná 25.8.2018 v Dalečíně.\nVšechny důležité informace získáte na webu dalecin.cz\nPřihlašujte se prosím na email cyklodalecin[zavináč]seznam.cz – trať (A nebo B), příjmení, jméno, rok narození, klub nebo obec\nPro přihlášené do 14.8.2018 budeme mít upomínková trička s logem závodu.\nVšechny Vás rádi přivítáme na startu nebo jako fanoušky v areálu na bahnech.\nS pozdravem organizační tým HoPáDal\n📂This entry was posted in Pozvánky 📎and tagged MTB Závody\nHlinecký hřebec 2018\nPosted on 8.8.2018 19:17 by Pavel Comment\nHlinecký hřebec je závod, kde to celé začalo, tady se v roce 2016 zformovala skupinka lidí kolem velitele Aleše Peprného a brzy na to Cyklogang jmenoval svůj závodní tým. Jak jsme si potvrdili i tuto sobotu, ani po absolvování desítek MTB soutěží naše vášeň pro horská kola nevychladla.\nHlinecký hřebec 2018 – start trati 46km\nÚspěch týmu od začátku stojí na mimořádných schopnostech našich borců poradit si v jakýchkoliv podmínkách. Jinak si totiž nelze vysvětlit fakt, že Cyklogang obhájil loňské stříbro v týmové soutěži, přestože Měřákovi během závodu upadlo zadní kolo…\nHlinecký hřebec 2018 – Měřák\nNefunkční řazení na obou koncích 12-ti rychlostní kazety Sram Eagle, jako první příznak problému, nebyl pro našeho borce dostatečný důvod něco zkoumat a pokračoval v tvrdých podmínkách hlinecké trati s rozsahem převodů dětského kola Dráček. Zastavil, překvapivě, až když mu upadlo zadní kolo i s kazetou a bleskově lokalizoval závadu v povolené ose 12x142mm. V tu chvíli bylo rozhodnuto, stačilo nalézt osu, kolo a zbytek kola, probodnout to celé dohromady skrz karbonovou zadní stavbu a pořádně utáhnout. Náš jezdec, jakoby tušil, že právě tady se rozhoduje týmová bitva o stupně vítězů, umínil si, že v Hlinsku před sebe už nikoho nepustí. Ani velitel nemohl konstatovat úplně hladký průběh závodu, když pohledem na spektrum své tepové frekvence odhalil, že mu nechutná ionťák. Obrat k lepšímu nastal bezprostředně poté, co vypustil obsah svých nádrží na pole a natankoval nové tekutiny na nejbližším bufetu. Aktuální data ze všech možných snímačů najednou začaly dávat smysl a velitel se zodpovědností sobě vlastní dovezl do cíle svůj příspěvek k celkovému umístění našeho týmu.\nHlinecký hřebec 2018 – Alda (velitel)\nOrganizátoři hřebce se vrací ke kořenům, což platí symbolicky i doslova. Kořenů a klacků bylo na trati požehnaně a pro některé borce to bohužel znamenalo nedobrovolný konec závodu a návrat do servisu, i takový je sport. Trať hřebce je atraktivní především díky několika vydařeným úsekům. První „hotspot“ je fyzicky i technicky náročné singl stoupání těsně po startu. Úsek, sjízdný asi pro třetinu startovního pole, je navíc záludný tím, že začíná v místě, kde závodníci ještě nejsou rozřazeni podle výkonnosti. Zmatenou situaci na startu letos dovršil incident, kdy organizátor vykázal domácího borce z TOP 10 na konec startovního pole a prakticky ho tím diskvalifikoval z bojů o bednu. Po živelném výjezdu na Hradiště se trať i emoce zklidní a to, co zbylo z pelotonu, pokračuje rychlými úseky v lehkém terénu po cestách a pěšinách. Druhý hotspot leží na Ratajích na 30. km. Jedná se o zábavný trail po kamenech a kořenech v korytě potoka, kterému letos předcházel nový klikatý úsek mezi stromy. Fyzicky to těžké není, ale technicky ano, protože na velkých ostrých kamenech hrozí průraz pneumatiky. Třetí zajímavé místo je od 40. km, kde se závodníci spouští roklí podél potoka dolů k Chrudimce. S uměle budovanými traily to nemá nic společného, terén je drsný, pěšina jen lehce projetá, klacky, kořeny, kameny a členitý profil. V těžších úsecích je doskládáno pár kamenů, jinak čistě přírodní povrch. Finální sjezd do cíle po strmých stezkách svahů hlinecké sjezdovky je pak odměna pro všechny, kteří okruh dokončí. 100 výškových metrů klesání s výhledem na cílovou rovinku si užijí nejen sjezdaři.\nHlinecký hřebec 2018 – týmové stříbro\nHlinecký Hřebec 4.8.2018\nNové termíny MTB Vrchoviny\nPosted on 18.6.2018 20:21 by Pavel Comment\nNa MTB Vrchovině došlo k několika změnám v rozpisu závodů. Nové termíny už jsou zaktualizovány i v naší tabulce. Na poslední srpnovou sobotu teď tedy vychází mimo Dalečína a Vranova ještě cross-country v Boskovicích, kde vloni Moravci předvedli mistrovsky vyladěné závodní tratě po stránce technické i organizační. Vzhledem k našemu příslibu účasti v Dalečíně musíme doufat v další změny termínů 😉\nPosted on 4.6.2018 22:09 by Pavel Comment\nO víkendu 12. – 13. května probíhal na základně v Jedovnicích festival dětské cyklistiky Jekolka 2018. 2 dny plné závodů, dovedností a zábavy nejen na kole připravil pro děti zájmový spolek SINGLETRAIL Moravský kras. Citlivě postavené závodní tratě, profesionální časomíra s čipovou technologií Sportsoft, mohutné povzbuzování od Tomáše Lachmana z ČT i rodičů a štědré odměny pro malé závodníky – přesně to byly atributy, které v dětech dokázaly zažehnout nadšení a vůli překonávat překážky na cestě k cíli.\n📂This entry was posted in Události 📎and tagged Děti Závody\nPosted on 15.5.2018 19:29 by Pavel Comment\nDíky této akci jsme měli možnost navštívit moc hezký kout Bílých Karpat. Zázemí závodu, start i cíl leží v rekreační oblasti Zlatnická dolina asi 5 km východně od Skalice na hranici CHKO. Parkuje se přímo v dějišti na rozlehlé louce, která poskytuje maximální komfort pro závodníky i doprovod, místo jak dělané na piknik.\nPrvní kilometry vedou po zpevněných cestách, ale už na 8. km přichází členitý a technicky vydařený úsek trati, kde jsou vystavěné dřevěné lávky, klopené zatáčky a nějaké skoky. Kdo do toho vletí bez varování plnou parou, nudit se nebude. Úsek je zakončený strmým srázem kolmo přes potok a vyjíždíme na asfalt jen kousek od startu. Měl jsem dojem, že některé lahůdky bylo možné překonat alternativní trasou, ale většinou to tam nikdo neřídil a v závodě nebyla šance pročítat cedulky na stromech. Následující kilometry pokračujeme po zpevněných lesních cestách v rychlém tempu, které vybízí spolupracovat. Rozhoduje se tradičně v kopcích, kde dochází k přeskupování sil. Dalších 25 km ve dvou stíháme 3člennou čelní skupinku, která je na dohled, ale za celou dobu nejsme schopni ten rozdíl dotáhnout. Na 40. km těsně před horskou prémií opouštím Káju a řeším defekt zadního kola (+48 s). Z vrcholu stoupání (Čupy, 574 m) začíná nádherný sjezd po lesních cestách a pěšinách, kdy během 5 km ztrácíme skoro 300 výškových metrů. Poslední kilometr vede členitým terénem po uměle vybudovaných trailech, paráda. Na 45. km se už podruhé dostáváme blízko startu a cíle, ale trasa pokračuje překvapivě na opačnou stranu, do kopce. Objevují se pravděpodobně závodníci na krátké trati. Na asfaltu změť různobarevných šipek oběma směry, na křižovatkách nikdo a vzrůstající nejistotu přiživují další tápající borci. Po 2.5 km stoupání zdánlivě vpravo, na asfaltu chaotické šipky, ale opodál stojí nějaký pořadatel, tak sláva. Ptám se, stačilo mávnout, ale on sám jakoby nevěděl. Chvilku váhal, pak něco nesrozumitelně mluvil, a nakonec mě natvrdo poslal znovu do stoupání na horskou prémii, přestože viděl, že jedu odspoda do cíle 5. v pořadí. Nejdřív to dávalo smysl spolu s informací, že nějaká část trati se měla jet 2x, ale když tachometr výrazně překročil deklarovaných 50 km, bylo jasné, že už není kam spěchat. Jednalo se o jinou část. Ze záznamu GPS je vidět, jak byla trať zamotaná. V oblasti TrackPointu 6665 se míjely 2 okruhy a pořadatel, který to tam měl za úkol koordinovat, o tom buď nevěděl, nebo si dal pár kousků navrch.\nJeštěže v našem týmu o nějaké výsledky nejde, jinak je letošní situace zralá odevzdat kolo do starého železa a jít dělat něco jiného 😉\nPosted on 10.5.2018 19:10 by Pavel Comment\nPříjemné překvápko čekalo na děti ve středu po tréninku, když se vratily na základnu v Jedovnicích. Nečekaně se zde totiž objevila naše olympijská vítězka ve snowboardcrossu Eva Samková v doprovodu sportovních osobností a ochotně dětem zapózovala na společné fotce:\n📂This entry was posted in Události 📎and tagged Akce Děti\nPosted on 10.5.2018 19:06 by Pavel Comment\nŘíkám si vlastně, čí nápad to původně byl, že jsme se v neděli ráno ocitli na brněnském okruhu, kde zrovna startoval 2. závod českého poháru horských kol v Cross Country. Podezírám Radima, který tady už v minulosti závodil a má k této trati citovou vazbu. Když hlavní rozhodčí zařval, že do startu zbývá „PATNÁCT“ (vteřin), odhadoval jsem, že v armádě by udělal kariéru. Asi jsou lákavější způsoby, jak prožít nedělení slunečné ráno, ale už jsme tam stáli. Poslední okamžiky před startem většinou moc pohody nenabízí, zvlášť ne v těžkých a intenzivních závodech, kdy tělo pracuje na absolutní maximum a každá ztráta koncentrace znamená problémy, ale s výstřelem to všechno mizí a závodníci přepínají do režimu lovců.\nV tomto závodě jsme mohli těžit z výhod domácí trati a v předstihu se zajet podívat, o co tam vlastně půjde. V tréninku trať nebyla špatná, ale postupně, jak na přeschlém terénu přibýval prach, začaly některé úseky na kamenech dost klouzat a ve sjezdech bylo potřeba ubrat. Navíc proti přírodním okruhům se hlavně v paralelním sjezdu střídaly různé typy povrchů (prach, štěrk, kořeny, hladké a hrubé kameny, zpevňovací síta, betonové tvárnice, prkna) a bylo potřeba si dobře rozmyslet, jak a kam se opřít. Špatná volba stopy se dala jen těžko zachránit, a tak někteří závodníci nedobrovolně mizeli v oblacích prachu směrem k zemi. Naštěstí v rychlostech, kdy o nic vážného nešlo. Po 4 okruzích jsme tu trať zničili ještě víc, ale odpoledním elitním kategoriím to moc nevadilo, protože časy, které tam ti nejlepší zajeli, zasluhují respekt.\nČeský pohár STRABAG CUP 2018, Brno – 6.5.2018 (Jarda Rezek)\nČeský pohár STRABAG CUP 2018, Brno – 6.5.2018 (2.část) (Jarda Rezek)\n2. Český Pohár XCO Masters, Experti – Brno 6. 5. 2018 ČP XCO (cefra)\n2. Český Pohár XCO Ženy Elite/U23, Juniorky, Kadetky – Brno 6. 5. 2018 ČP XCO (cefra)\n2. Český Pohár XCO Muži Elite/U23 +Vyhlášení – Brno 6. 5. 2018 ČP XCO (cefra)\nČeský pohár MTB XCO Brno, 5. 5. 2018 (pavelkrikava)\nČeský pohár MTB XCO Brno, 6. 5. 2018 (pavelkrikava)\nČeský pohár MTB XCO Brno, 5. – 6. 5. 2018 – výběr (pavelkrikava)\nČP MTB XCO Brno 2018 (isobotik)\nsobota ČP MTB XCO Brno 2018 (petrtvarog)\nčást 1z3 neděle ČP MTB XCO Brno 2018 (petrtvarog)\nčást 2z3 neděle ČP MTB XCO Brno 2018 (petrtvarog)\nčást 3z3 neděle ČP MTB XCO Brno 2018 (petrtvarog)\nTrans Brdy 2018\nPosted on 25.4.2018 20:42 by Pavel Comment\nZ reportáží v médiích to tak nevypadá, ale ve skutečnosti to moc povedený závod nebyl a ten, kdo přijel férově zazávodit a poměřit síly s kamarády a kolegy, odjížděl z Dobřichovic pravděpodobně zklamaný. Skupině vandalů se totiž podařilo těsně před závodem a v jeho průběhu poškodit nebo pozměnit značení tras a prakticky tím znehodnotit výsledky, protože každého závodníka tato událost postihla trochu jinak.\nStartoval jsem ze 3. řady a jakmile jsme opustili asfalt, vše pohltila hutná vlna prachu. Směrem dolů bylo vidět po náboje. Chvilku poté došlo nalevo za mnou k těžkému pádu 2 závodníků ve velké rychlosti. Během zápolení o vlastní zdraví, jsem periferně zahlédnul kola a lidi v luftu, nic víc. Netuším, kdo takové nájezdy plánuje a kdo o ně stojí, je to pořád dokola.\nPak přišel pořádný krpál, zmizel prach a začalo se závodit. Mírnou ztrátu pozice z nepříjemného nájezdu jsem rychle získal zpět během 3.5 km dlouhého stoupání na Chlum. Zlom nastal na 13.9 km. Jel jsem uprostřed 3-členné skupinky. Ten na konci zařval, že jedem špatně a měl zdánlivě pravdu. Na stromě byl křížek, který obvykle značí vybočení z trasy. Za námi ještě nikdo nebyl, a tak jsme to strhli doprava dolů po mlíku. Ani ne 100 m sjezdu a v protisměru se objevil Bouda. Bylo jasný, že je zle. Začalo se diskutovat, co a jak, kdo co kde viděl a neviděl a odzadu dojížděli další. Tady ten závod fakticky skončil i přes různé úvahy v článcích o vydařeném otvíráku. Postupně tam zmatkovalo asi 50 borců s ambicemi na bednu. Bouda a pár dalších se vrátili na původní trasu. Já zůstal ve větší skupince, protože sabotáž jsem nedomyslel a značku viděl zřetelně. Pokračovali jsme dolů. Další křižovatka bez značení, další zastávka a debata co dál. Někdo s mapou na řídítkách se ujal vedení a díky němu jsme vystoupali zpět na původní kótu o pouhých 200 m dál, než jsme trasu opustili. Ten úsek trval v mém případě 4:59 min a ostatním v závislosti, jak do té pasti dojížděli.\nPo návratu na značenou trasu se situace zdánlivě uklidnila. Pohyboval jsem se na čele skupiny a na dlouhých rovinkách před námi nikdo nebyl. Z omylu mě vyvedl nějaký člověk podél trati, který na otázku, jestli před námi někdo je, řekl že „jo, asi 100 lidí“. Nechápal jsem, jak by se tam asi mohli dostat, když při návratu na značenou trať, ani dalších 10 km tvrdého tempa nikdo nebyl. Peklo začalo přibližně od 25. km, kdy se na trati postupně začali objevovat závodníci se startovními čísly několik set. Hnali jsme to dopředu jako smršť a nebylo to nic platné, lidí spíš přibývalo. Vypitý a ucpaný bufet na 30. km hovořil za vše, minul jsem ho, i když mi docházela voda. Před smrtí žízní mě zachránil bidon na 2. bufetu, který mi podal neznámý spasitel/ka. Táhlý kopec na 42. km byl frekventovaný, asi jako když se vyvalí turistický zájezd z autobusu a to jsme byli v poslední třetině závodu.\nDo cíle jsem přijel 21. na konci sil, protože skoro celý závod probíhal ve velkém stresu a dohánění ztrát. Přesný tachec na řídítkách ukazoval 63.0 km / 1590 m (tlakoměr) a GPS v kapse 62.0 km / 2050 m. Tahle stříbrná medaile KPŽ bude vždy vyvolávat otazníky. Výsledky jsou téměř k ničemu, protože dopředu se nejasným způsobem dostalo hodně lidí a naopak řada borců s ambicemi odstoupila v průběhu zpackaného závodu, což v daném případě nepovažuji za slabost. Ti, co sjeli kvůli poničenému značení ze hřebene až někam do údolí, se popsaným problémům možná jen zasmějí…\nDílo zkázy v Dobřichovicích dovršili gauneři, kteří kamarádovi během pár vteřin ukradli závodní kolo, které měl ve stojanu v areálu zázemí KPŽ před stánkem s občerstvením tak, jako desítky dalších lidí. Tady už končí zábava a začíná zamyšlení, jestli tohle je efektivní způsob závodění pro amatérského sportovce, který musí všechny ztráty vykrýt jinou prací.\nTrať závodu přitom není špatná a rozhodně ne zadarmo, ale bohužel leží v místech, kde je vysoká koncentrace různě zaměřených lidí, mezi nimiž vzniká velká nevraživost, vedoucí k tak nepochopitelným věcem, jako opakované zamčení lesní závory těsně před průjezdem oficiálně organizovaného závodu…\nOrganizátorům KPŽ budiž ke cti, že tuto složitou a nepříjemnou věc řeší a vydali k tomu srozumitelné stanovisko. Osobně si myslím, že tlačit XCM závody do takhle exponovaných oblastí, znamená čelit řadě zbytečných problémů bez efektu.\nPřeznačení a odznačení trasy ČT Trans Brdy (kolopro.cz)\nČT Trans Brdy: Výsledky závodu. Body do soutěží Prestige Trophy 2018 (kolopro.cz)\nNa 2000 bikerů si přijelo užít otvírák KPŽ 2018 – Trans Brdy (mtbs.cz)\nSeriál Kolo pro život zahájily téměř letní Trans Brdy (cykloserver.cz)\nLetní otvírák sezony KPŽ v Dobřichovicích (cykloserver.cz)\nKolo o život. Záškodník přeznačil trať a před cyklisty zamkl závoru (idnes.cz)


Výběr dětské sedačky: Pro děti od 6 měsíců jsou nejlepší ty se systémem i-Size - Autohit\nAutohit > Reportáže > Výběr dětské sedačky: Pro děti od 6 měsíců jsou nejlepší ty se systémem i-Size\nVýběr dětské sedačky: Pro děti od 6 měsíců jsou nejlepší ty se systémem i-Size\nŽe nejmenší děti patří do skořepinové sedačky zády ke směru jízdy, to už snad ví každý. Mnohem méně se ale myslí na bezpečnost starších dětí. Změnit to má standard i-Size, na trhu je však nyní spíše zmatek než přehledná situace.\nSnad každý soudný rodič dává bezpečí a zdraví svých dětí na první místo mezi dalšími prioritami, přesto se to ne vždy odráží ve volbě a užívání dětských sedaček. Bohužel, pomocnou ruku spotřebitelům v tomto nenabízí ani platná legislativa. S příchodem nové normy UN R129, známé spíše podle zkratky i-Size, se situace nezlepšila: v současnosti platí obě nařízení a na trhu je spousta výrobků, mezi nimiž není snadné se zorientovat.\nPonechme stranou hlavního zájmu převoz nejmenších dětí. Sedačky pro ně, tzv. vajíčka, jsou dvojího typu podle poutání – buď pásem, nebo napevno isofixem. Obě řešení mají své přednosti, ale pokud jde o bezpečnost, platí zde to, co pro všechny zádržné systémy pro děti: jistota a pevnost isofixu nemají ve složitějším, a tudíž ne vždy spolehlivém uchycení pásem konkurenci. Isofix zaklapne, i méně zkušený (starší nebo slabší) uživatel ví, že vše udělal správně, a to díky diodám a akustickému signálu.\nJakmile ale dítě z „vajíčka“ vyroste, vyvstane otázka, jak se dále postarat o jeho bezpečnost. A v tom je hlavní přínos nové normy i-Size, která místo dosavadní klasifikace sedaček podle hmotnosti dítěte doporučuje vhodný zádržný systém na základě skutečné velikosti dítěte. K tomu přidává přísnější testování a vybízí k tomu nejdůležitějšímu: vozit i odrostlejší děti zády ke směru jízdy a použít isofix.\n„Při výběru sedačky se řiďte predevším její konstrukcí a výsledky testu. Vybírat podle ceny je jako jet na dvou kolejích najednou. Správná je ale jen jedna.“\nNorma to nařizuje nejméně do 15 měsíců, výrobci sedaček, mezi nimi hlavně propagátor poutání proti směru jízdy, norská firma BeSafe, i déle: až do čtyř nebo pěti let věku dítěte. BeSafe svoji první dětskou sedačku vyrobila již v roce 1963 a první protisměrnou uvedla na trh v roce 1989, a má proto v této oblasti řadu zkušeností. Čtvrt století prosazuje tento typ převozu dětí, protože jejich fyziognomie je zásadně odlišná od dospělých. Sedačky proti směru jízdy pro větší děti však začali nabízet i další výrobci, např. Maxi Cosi. V čem je tedy jejich hlavní výhoda?\nPodle některých výzkumů je tak zajištěna až pětkrát větší bezpečnost, protože dítě, jehož hlava je stále příliš velká a těžká, není při nejčastějším, čelním nárazu vystaveno nadměrnému přetížení, které by mohlo vést k poranění hlavy nebo krku. Dále se tím omezuje riziko zranění od pásů v oblasti hrudníku, u sedaček s nevhodně řešeným pultíkem odpadá možnost poranění břicha.\nAni i-Size není samospásný. Důsledně sledujte nezávislé testy!\nBohužel, ani standard i-Size není samospasitelný. Zásadní nevýhodou isofixových protisměrných sedaček pro větší děti je totiž jejich značný rozměr, který i u vozů střední třídy může způsobit, že si dospělý člověk na sedadlo vpředu před sedačkou pohodlně (a hlavně bezpečně) nesedne.\nŘešením v takovém případě jsou kombinované typy sedaček, které u menších dětí umožní umístění proti směru jízdy po co nejdelší dobu (nikoliv jen do jednoho roku ve „vajíčku“ nebo do 15 měsíců dle nové normy) a u větších pak „klasické“ uchycení po směru jízdy. Kdo ale chce pro své dítě nekompromisní bezpečnost, ten jej udrží v isofixové sedačce až do čtyř let.\nCo je i-Size?\nSprávně nařízení R 129, které začalo platit v červnu 2013 – jeho aktuální, první fáze se označuje jako i-Size. Jde o přísnější normu než dosavadní předpis R44/04 a podle ní se proti směru jízdy musí přepravovat děti až do 15 měsíců. Vyšší jsou požadavky při crash-testech, sedačka musí projít i bočním nárazem, nové figuríny mají více čidel. Zavedeny jsou jednodušší piktogramy, podmínkou je uchycení isofixem. Nyní se nacházíme v přechodné fázi, definitivní úprava se očekává nejdříve v roce 2017.\nProč vozit dítě co nejdéle proti směru jízdy?\nZa prvé až za desáté: kvůli bezpečnosti. Podle některých údajů je tak dítě při čelním nárazu až 5x lépe chráněno.\nDěti předškolního věku mají stále velkou a těžkou hlavu v poměru k tělu, což při umístění sedačky po směru jízdy zvyšuje riziko zranění hlavy a krku.\nPokud vedle sedí dospělá osoba, má s ní dítě oční kontakt, kdykoli potřebuje.\nNebojte se nevolnosti: podle výzkumů u malých dětí cesta „pozpátku“ nevolnost nezpůsobuje\nTagy: dětské sedačky, isofix, i-size, jak vozit děti od 6 měsíců, zády k jízdě


Trajekty do Bali - porovnat trasy a ceny\nIndonéský ostrov Bali je ten nejzápadnější z Malých Sund, nachází se mezi Jávou a Lombokem. Společně s několika malými ostrůvky tvoří Bali jednu z 33 provincií Indonésie.\nO Bali se říká, že se zde slaví každý den v roce. A je to pravda - každý den se někde na ostrově koná nějaká slavnost, přičemž minimálně za jednou z nich můžete dost možná zamířit do městečka Ubud, které je součástí středu Bali a které současně představuje kulturní centrum ostrova. Kromě chrámů, muzeí a galerií zde naleznete i kvalitní restaurace, kavárny a stovky krámků s uměleckými předměty jako nejrůznější fotografie, obrazy, šperky, sošky, vonné tyčinky atd. Za ubudské dobrodružství se dá jednoznačně určit tzv. Opičí les (Sacred Monkey Forest Sanctuary), což je přírodní rezervace, jejíž součástí jsou mj. chrámy z cca poloviny 14. století. Po celou dobu pobytu v tomto lese buďte obezřetní, protože zdejší opice jsou extrémně drzé a mrštné. Mohlo by se vám klidně stát, že budete o svačinu, brýle, mobil, čepici chudší.\nU přírody ještě chvilku zůstaneme, nejde totiž nezmínit překrásný vodopád Gitgit, který leží na severu ostrova, nebo Národní park Bali Barat (Bali Barat National Park), který se rozléhá na západě ostrova. Čistá příroda, čerstvý vzduch, jedinečné druhy rostlin i živočichů, deštné lesy, hornaté území a v neposlední řadě písečné pláže.\nTen nejjemnější písek společně s plážovými bary a nočními kluby najdete na vyhledávané pláži Kuta, která je součástí stejnojmenného letoviska. Pokud jste spíše romantického založení, osloví vás spíše klidná pláž Uluwatu.\nNa Bali se nachází také pěkná řada svatyní, které jsou nazývány jako tzv. pura. Podle místních zákonů musí mít každé město alespoň tři. Jeden z nejkrásnějších je Pura Taman Saraswati, která zobrazuje Dewi Saraswati, hinduistickou bohyni umění.\nJak se nejlépe dostat na Bali?\nNa Bali vás přepraví jedna z následujících oblíbených společností - Marina Srikandi (sedm plaveb týdně; dvě trasy), FreeBird Express (sedm plaveb týdně; tři trasy), Bluewater Express (deset tras), Mahi Mahi Dewata (pět tras).\nKdy je nejvhodnější rezervovat si místo na trajekt na Bali?\nDenní teploty se během celého roku pohybují okolo 30°C. Na Bali se setkáte se dvěma obdobími - sucho (květen-říjen), deště (listopad-březen). Za nejvhodnější dobu, kdy vycestovat na Bali, se považuje konec března až do května.\n28 plaveb týdně 1 hod 30 min\n23 plavby denně 45 min\n21 plavba týdně 1 hod 15 min\n14 plaveb týdně 40 min\nTrasy a přístavy v Bali\nostrovy Gili do Bali\nTrajekt z Gili Air do Serangan\nTrajekt z Gili Air do Padang Bai\nTrajekt z Gili Gede do Serangan\nTrajekt z Gili Meno do Padang Bai\nTrajekt z Gili Trawangan do Serangan\nTrajekt z Gili Trawangan do Padang Bai\nPro více informací navštivte, prosím, naši stránku Trajekty z ostrovy Gili do Bali\nLombok do Bali\nTrajekt z Bangsal do Serangan\nTrajekt z Bangsal do Padang Bai\nPro více informací navštivte, prosím, naši stránku Trajekty z Lombok do Bali\nIndonésie do Bali\nTrajekt z Nusa Ceningan do Sanur\nTrajekt z Nusa Lembongan do Sanur\nTrajekt z Nusa Lembongan do Serangan\nTrajekt z Nusa Penida do Sanur\nTrajekt z Nusa Penida do Serangan\nPro více informací navštivte, prosím, naši stránku Trajekty z Indonésie do Bali


KNEIPP Masážní olej mandlové květy 100ml | Dr. Max lékárna\n: Krása a péče : Regenerace a masáže : KNEIPP Masážní olej mandlové květy 100ml\nPro masáž citlivé pokožky. Příjemná lehká vůně mandlových květů ještě zintenzivní zážitek z masáže.\nPro masáž citlivé pokožky Speciální složení z mandlového, jojobového a slunečnicového oleje poskytuje pokožce dostatečné množství vitamínů A a E, které jsou důležité zejména pro výživu pleti. Příjemná lehká vůně mandlových květů ještě zintenzivní zážitek z masáže.\nMandlový olej se jemně vmasíruje do pokožky, kde nezanechává mastný filtr\nMasážní oleje Masážní oleje se snadno roztírají a pomalu vstřebávají. Základem těchto produktů jsou čisté rostlinné oleje lisované za studena se silicemi. Při masáži se silice díky tělesné teplotě uvolňují a spolu s olejem pronikají hluboko do kůže. Díky vyváženému složení masážních olejů dochází k hydrataci a regeneraci pokožky. Po masáži je kůže vláčná, pevná a pružná. Relaxační masáž stimuluje oběh krve, podporuje imunitní systém, zmírňuje napětí svalů, příznivě ovlivňuje otoky, snižuje bolesti kloubů a svalů. Silice blahodárný vliv masáže ještě prohlubují a dochází k celkovému uvolnění organismu. Pravidelná masáž zlepšuje spánek, odstraňuje únavu a působí proti stresu. Balení: 100 ml Zdroj: http://www.kneipp.cz


> O účincích soli> Účinky solných lamp na zdraví\nSolné lampy výrazně zlepšují klima v místnosti, ve které se nacházejí. Důvodem je schopnost solné lampy záporně ionizovat vzduch. Nejvyšší koncentrace záporných iontů v ovzduší je na horách, v lesích, solných jeskyních, u moře nebo po bouřce. Podobně je tomu u solných lamp - účinky na zdraví jsou prokazatelné.\nRozměry místnosti v m2\nHmotnost elektrické solné lampy\nDalší tipy pro maximální účinnost solné lampy a Vaši spokojenost naleznete v našem rádci jak vybrat solnou lampu.


Hodinky Breitling Avenger II A1338111/BC33/170A | DEAL Klenotnictví\nHodinky Breitling Avenger II A1338111/BC33/170A\nKód položky: A1338111/BC33/170A\nVaše cena: 146 800 Kč\nTyto luxusní pánské hodinky Breitling jsou součástí řady Avenger II, která se vyznačuje sportovnějším designem, precizním zpracováním a naprostou přesností, které jsou značce vlastní stejně jako dlouholetá spojitost s letectvím, která se projevuje i u tohoto modelu. Pouzdro i tah hodinek jsou vyrobeny z leštěné antialergické oceli; tah má zapínání na překlapávací sponu. Přehledný černý číselník doplňují výrazné plastické indexy a ručky s luminiscenční výplní, tři světlé čítače, indikátor data ve třetí pozici a tachymetrická stupnice; celý číselník je krytý odolným mírně vypouklým safírovým sklíčkem s oboustrannou antireflexní vrstvou a orámovaný výraznou lunetou s gravírovanými minutovými indexy. Hodinky jsou poháněny automatickým strojem, chronometr kal. Breitling 13 s certifikací COSC a rezervou chodu 42 hodin, ale také funkcí stopek. Dvě tlačítka na straně pouzdra zdobí gravírovaná mřížka, která také napomáhá pohodlnější manipulaci.\nJak sama značka Breitling zmiňuje na svých stránkách: "Oficiálním dodavatelem hodinek pro světové letectvo se nestanete jen tak náhodou." Breitling je jednou z největších hodinářských značek na trhu a ani tento status nedrží žádnou náhodou. Jakožto dlouhodobý partner profesionálního letectva, jsou hodinky značky Breitling technicky propracované do posledního detailu a vyráběné tak, aby obstály i v těch nejnáročnějších podmínkách. Breitling je odborníkem na chronografy, v roce 1969 představili vůbec první chronograf se samonátahem, načež vybudovali na okraji svého domovského městečka La Chaux-de-Fonds moderní manufakturu hodinkových strojů Breitling Chronométrie. Všechny quartzové hodinky jsou vybaveny strojem SuperQuartz™, který je desetkrát přesnější než standardní quartzové stroje. Breitling se nebojí inovací a jako jedna z mála značek vyrábí své vlastní stroje, které nechává podrobit nekompromisním testům Swiss Official Chronometer Testing Institute známým pod zkrtakou COSC, které slouží jako záruka těch nejpřesnějších a nejspolehlivějších strojů. S hodinkami Breitling jednoduše neprohloupíte.


Povodně v Praze a historická paměť / Časopis Vesmír / 96, 278, 2017/5 / vesmir.cz\nPublikováno: Vesmír 96, 278, 2017/5\nKarlín vždy zaplavovala velká voda, a přece tu vzniklo celé město, a přece se tu stále staví. V 19. století Pražané doufali, že je před povodněmi ochrání nábřeží, na prahu 21. století jsme sázeli na vltavskou kaskádu. Jak je to vlastně s velkou vodou a naší pamětí?\nSpojení s Libní přestalo… o 9 hodinách již celý Karlín (Žižkovice) byl celý pod vodau, a celá krajina až k Libni byla nepřehledné jezero. Když povodeň polední dobau nejvyšší stupeň dosáhla a nebezpečenství neustále hrůznější bylo, aby se domy nezhraucely, obývatelé s hořejších poschodí okny a jak jen lze bylo, z nebezpečenství utíkali a se zachovali…\nKdyž čteme tyto řádky o zatopeném Karlín˝ě, asi na chvíli znejistíme, kam to povídání zařadit… jako by to mnozí z nás pamatovali, ale ta čeština – a Karlín jako Žižkovice? Ne, skutečně nečteme o létě 2002, to v roce 1845 Václav Krolmus popisuje svůj čerstvý zážitek z povodně na konci března na Vltavě.\nAle nedosti na tom: Ze 168 domů v Karlíně, v nichž 12 000 lidí sídlí, něco málo jich docela neporušených zůstalo. Čtyry domy se zbořily, okolo 21 jich poroucháno a popukáno, jenž chtí klesnauti, a mnohé z nich bez pochyby pro bezpečnost úředně zbořeny budau. Podvorních a vedlejších budov asi 12 se sesulo.\nVe zmíněném roce 1845 nepadaly domy v Karlíně pod náporem velké vody naposledy. Padaly ale ve větší míře poprvé, protože až do počátku 19. století lidé domy v Karlíně nestavěli, tedy kromě těch stavení, která byla nutná pro různé vodní provozy a jejich obsluhu. Archeologové na karlínském území nacházejí jen minimum známek lidské přítomnosti v minulosti. Ale nediví se: území dnešního Karlína bylo záplavové, jen hazardér by tam stavěl trvalejší obydlí.\nPřesto v 18. století na karlínském vltavském břehu vyrostla Invalidovna a na počátku 19. století tu vzniklo celé město.\nMy současníci nejsme tedy první, kdo zapomněl. Ale dejme znovu slovo páteru Krolmusovi a jeho popisu povodně v roce 1845: Pražané Podskalští po Vzkříšení Páně okolo 7 hodin večerném, v sobotu 22 dne v březnu na ledě při hudbě dělostřelecké, při rozžatých pochodní, ohňostroje a střílení z moždířů velikonočního beránka na ledě a ostatní Pražané opět na boží hod velikonoční okolo 11 hodin před polodnem u Střeleckého ostrova při střelbě a modlitbě na ledě jej požívali… Ostrovtipnější pohromu předzvídali a bázeň před ní netajili, než ale lhostejnější lidé těšili se příslovím: „Mnoho sněhu, málo vody.“\nK těm „ostrovtipnějším“ patřila i babička spisovatelky Karoliny Světlé: náramně na slavnost tu se horšila, prorokovala ihned, že z takové vyzývavosti cosi hrozného pojde, měli se dle jejího náhledu lidé raději modliti a postiti, aby ledy odešly bez velikého poškození celého města, neb zima byla velice tuhá a led na mnoho stop tlustý. Stála na svém, že nás čeká povodeň, jakéž ještě nebylo, a nakoupila veliké množství všemožných zásob, abychom pak, až voda přijde, nemusili býti o hladu. Napomínala sousedy, aby učinili po příkladu jejím, avšak učinila za svou ostražitost tenkráte trochu jen smíchu.\nMožná nebylo náhodou, že se v té věci ozvala osoba starší, které dobře sloužila její vlastní povodňová paměť. V jejích slovech slyšíme odezvu zkušenosti z předchozích povodní (určitě pamatovala velkou vodu v roce 1799 a možná vzpomínala i na tu, která pobořila Karlův most v roce 1784, zažila povodně prvních desetiletí nového století). Zanedlouho už její varování sousedům k smíchu nebylo: Po celé ty tři noci, co stála voda v naší ulici, nikdo u nás oka nezamhouřil; i kdyby byl chtěl, nebyl by mohl pro stálý nepokoj. Zaklepalo se na naše okno jako na dvéře a lidé nám zcela neznámí vystoupili z loděk do pokoje, ptali se, jak se nám vede, vypravovali, co v městě se děje a co na venkově, prorokovali, že domy jsouce tak dlouho pod vodou podemlívané asi se sesují, a odpluli, aniž jsme se jejich zbytečné návštěvě podivili. Jiní zas se tázali, máme-li co jísti, a řekli-li jsme jim, předpokládajíc v otázce té soustrast, že jsme dosti dobře zásobeni, vyžádali si nějaký zákusek, odpluli jako jejich předchůdcové, aniž bychom se byli tázali, co vlastně u nás chtěli. Vše se zdálo přirozené, slušné a v pořádku v oněch dobrodružných dnech…\nJak vidno, ani Pražané v roce 1845 neudrželi ve své paměti zkušenost předků. A když už srovnáváme dvě z největších historicky známých pražských povodní, tedy onu z roku 1845 a tu „naši“ z roku 2002, připomeňme slovy Karoliny Světlé ještě jednu podobnost: Co stálo nábřeží, trpěla Poštovská ulice poněkud řidčeji velikou vodou, což bylo nahodilé, avšak dosti krátkozrace se přisuzovalo jeho žulové hradbě. Myslilo se, že jsme ne-li dokonce před větší vodou chráněni, tedy přece z největší části. V roce 1845 Pražané s radostí přijali legendu, že nové pražské nábřeží je onou nepřekonatelnou hrází proti rozlévající se vodě. V druhé polovině 20. století jsme my rádi přijali legendu, že nás před velkou vodou ochraňuje a ochrání vltavská kaskáda. A to i přes fakt, že odborníci příchod stoleté vody očekávali a předpovídali.\nPřipomeňme ještě jednu událost, popis záchrany lidí na ostrově Štvanici roku 1784 podle údajů Josefa Svátka: …obyvatelé tamní, jichž bylo celkem 23 osob, dílem na střechách, dílem na stromech sedící, byli takořka polovičním zázrakem zachráněni. Někteří srdnatější z nich přitáhli si totiž ze sousedstva dvě pramice, vzali na ně ostatní se střech a se stromů, jež hned na to do vln se skácely, a na těch lodích stáli po několik hodin za domem, kde nebyl proud tak mocný; ale když se i zdi domu do vln káceti počaly, musili se s loděmi bezvolně vzdáti proudu, který je šťastně k Invalidovně zanesl…\nŠtvanice trpěla i za povodní let 1824, 1827 a 1830 a při povodni roku 1845 byla zanesena pískem. Dne 18. března 1886 dala Karlínská obec ohledat poměry na ostrově a bylo zjištěno, že povodeň obdobná té z roku 1845 by zatopila ostrov do výše dvou metrů. Následkem toho bylo řečeného roku nařízeno, aby přízemní místnosti všech budov na ostrově byly dočista vyklizeny, dále aby pro případ, že povodeň by hrozila, kuželník, střelnice a orchestr u první restaurace bezpečně ke stromům byly přivázány, což platilo také vzhledem ke trámům pro plovárnu p. Křečka, konečně měly všechny plné ploty a všecka pažení se nahraditi ploty otevřenými, aby v případu povodně voda měla jimi volný odtok.\nZároveň komise nařídila připevnit k viaduktu záchranný žebřík, opatřený bezpečnostním zábradlím, a mimo to, aby na ostrově byl vždy dostatečný počet lodí a pramic, háků, provazů, pochodní atd. Budovy měly být obývány jen v horních patrech a ženy a děti a dělníci přítomní na ostrově měli v případě nebezpečí okamžitě opustit ostrov.\nUsnesení měl do života uvést poručník dědiců ostrova Jan Čermák, ale ten je zjevně ignoroval. A při příchodu velké vody na počátku září 1890 většina zdejších lidí odmítala ostrov opustit: Již dopoledne téhož dne o 9. hodině ozývaly se z ostrova z půd přízemních domků křiky o pomoc a výstřely, načež byl s viaduktu státní dráhy spuštěn záchranný žebřík a hasičský sbor Karlínský zachránil z ohrožených domků pomocí lodí 93 osob dospělých a dítek. 15. září pak bylo zjištěno, že na ostrově žilo 32 rodin o 198 lidech.\nV tomto vyprávění už registrujeme také snahu povolaných povodňové nebezpečí nepodcenit, s praktickou odezvou se ale jejich úsilí příliš nesetkalo. Vůle k vydávání a chystání protipovodňových opatření se projevovala vždy v okamžicích těsně po negativní zkušenosti s povodní, jen v některých případech i v situaci připomínající svými okolnostmi přechozí příchod rozbouřených vod.\nNejstarší dodnes dochovaná instrukce, jak se chovat při povodňovém nebezpečí a po něm, vztahující se k Vltavě v Praze, byla vydána 28. ledna 1799, tedy necelý měsíc před kulminací skutečné podvodně. K jejímu vydání došlo pod dojmem probíhající kruté zimy hrozící následným táním velkého množství ledu. Svoji roli při zveřejnění sehrály určitě právě vzpomínky na patnáct let staré události spojené s únorovou povodní roku 1784; svojí krutostí totiž předčila zima roku 1799 tu před patnácti lety.\nDalší nařízení vycházela i v následujících letech. Není jistě náhodou, že česko-německé Opatření, jak by se podle možnosti předešlo všeliké nebezpečí, které by mohlo pojíti majetku neb lidem z povodně, a taktéž, aby se odstranily nesnáze, ježto by následkem takové povodně mohly nastati v kr. hlavním městě Praze je znamenáno rokem 1863. Reflektuje zkušenosti z povodně z přelomu ledna a února roku 1862.\nV této souvislosti zmiňme ještě Návod povodním komisím král. hlavního města Prahy, který vyšel v roce 1891. Vznikl již za jiné situace než předchozí dokumenty, za existence předpovědní povodňové služby a opět těsně po zkušenosti s katastrofickou velkou vodou. Dlužno dodat, že mohl být využit při likvidaci průběhu a následků již jen menších povodní let kolem přelomu 19. a 20. století. Průběh 20. století byl totiž pro Prahu více méně „povodňově“ milosrdný a na prahu 21. století již jeho nařízení neplatila (ve změněné situaci ani nemohla být účinná).\nJsou tato vyprávění o faktu, že stopa velké vody v paměti lidí zůstává jen málokomu, nebo snad o tom, že k reflektované paměti potřebujeme i krapet pokory?\nI povodeň roku 2002 přinesla zkušenost, kterou již nikdo nečekal. A my patnáct let poté opět věříme, že bychom další takové pohromě nejspíše čelili lépe: celkem úspěšně jsme se sice ubránili velké vodě v roce 2013, ta ale byla přece jen menší. Ale ona vzpomínka na vodu sahající i do výšky tří metrů v karlínských ulicích, na zbořené domy a nešťastné lidi má pro většinu z nás už zas jen charakter něčeho, co bylo a už nemůže být.\nLépe na traumatickou událost nevzpomínat?\nVelká voda znovu a znovu\nNejstarší prokazatelně doložené zprávy o velkých pražských povodních pocházejí z počátku 12. století. Největšími historickými povodňovými událostmi byly ony v letech 1432, 1784, 1845, 1890 a 2002; těžko ale dnes definovat, která byla skutečně ta největší. Podívejme se podrobněji na 19.–21. století:\n19. století — povodňově pro Prahu nepříznivé\n1845 — 27.–31. března, povodeň zasáhla povodí Labe včetně Vltavy a Ohře. Odhadovaný průtok vody ve Vltavě v Praze činil snad až 4500 m3·s–1 a šlo nejspíše o vodu více než stoletou.\n1872 — 25.–27. května, bleskovou dešťovou povodní byla zasažena hlavně Berounka a poté v menším rozsahu Vltava v Praze. Průtok vody ve Vltavě se uvádí 3300 m3·s–1.\n1890 —3.–6. září velká voda v Praze pobořila několik pilířů Karlova mostu. Kulminační průtok v Praze dosahoval 3975 m3·s–1. Meteorologickými příčinami i průběhem byla podobná povodni roku 2002.\n20. století —povodňově pro Prahu příznivé\n1940 — 15. března Prahu zasáhla největší ledová povodeň 20. století s parametry\nmaximálně padesátileté velké vody, průtok ve\nVltavě se udává 3245 m3·s–1.\n1954 —7.–9. června proběhla velká povodeň na celém toku Vltavy. Prahu ochránila Slapská přehrada, která byla před dokončením a téměř prázdná, tato zkušenost přispěla k vytvoření mýtu o zázračné ochraně Prahy vltavskou kaskádou. Průtok v Praze dosahoval 2920 m3·s–1.\n21. století — ???\n2002 — 12.–16. srpna se udála jedna z nejničivějších povodní v novodobých dějinách. V Praze podle vodohospodářů průtok Vltavy dosáhl úrovně pětisetleté vody, tedy více než 5000 m3·s–1.\n2013 — 29. května až 5. června voda ve Vltavě v Praze dosáhla maxima průtoku 3040 m3·s–1, jednalo se až o 50letou velkou vodu.\nčlánek ve formátu pdf: V201705_278-280.pdf (439 kB)


Rebelové po šesti zápasech bodovali - Jihlavský deník\nRebelové po šesti zápasech bodovali\nHavlíčkův Brod - Základní část první hokejové ligy jde do závěrečné fáze a tabulka skupiny Západ je pořádně našlapaná. Čtyři týmy si to rozdají o postup do předkola play off. Mezi nimi jsou i Rebelové.\nV duelu domácího Havlíčkova Brodu s Kadaní hráčům na gól šedesát minut nestačilo. Rozhodnutí z hole Aleše Jelínka padlo až v prodloužení.Foto: DENÍK/Libor Plíhal\nTi po šestizápasové odmlce konečně bodovali – v prodloužení zdolali doma v Kotlině Kadaň 1:0.\n„Kdybych věděl stoprocentně, že tento zápas kluky nakopl, vzkážu do Vrchlabí, že vyhrajeme 5:0, a nemusíme tam ani jezdit,“ odlehčuje boje o postup do play off kouč Havlíčkova Brodu Petr Novák.\nBěhem dalších kol čekají na Rebely právě konkurenti v boji o postupové pozice – v sobotu Vrchlabí, příští středu Beroun.\n„Nejbližší zápasy rozhodnou, jestli postoupíme nebo ne,“ avizoval už dříve útočník Rebelů Vladislav Kubeš.\nVe středečním duelu Havlíčkův Brod – Kadaň se oba týmy trápily v koncovce.\n„Šance byly, brankáři chytali výborně, ale mnohdy to bylo i nemohoucností střelců,“ řekl kadaňský trenér Martin Pešout. „Už je to obehraná písnička. Vytvoříme si šance, ale nejsme schopni dát branku,“ reaguje Novák.\nDiváci si museli počkat na jedinou branku až do prodloužení. V 64. minutě vstřelil vítěznou branku domácí Aleš Jelínek.\n„Musím pochválit mančaft, že celý zápas makal. V závěru se k nám přiklonilo i štěstí, když jsme dali gól z brankové čáry,“ říká Novák.\nV prodloužení působili aktivněji domácí hráči, ale kadaňský šéf střídačky odmítl, že by byli s bodem spokojení. „Určitě ne. Myslím si, že oba týmy chtěly rozhodnout. V prodloužení jsme udělali pár drobných chyb, proto to možná opticky vypadalo, že jsme pasivnější. Bylo to i v důsledku toho, že jsme přestáli několik oslabení a v závěru nám možná trochu chyběly síly,“ tvrdí Pešout.\n„Byl to upracovaný, nepříliš pohledný hokej, jak jsme předpokládali. Některým lidem se to nelíbí, ale pro nás jsou důležité body. Před zápasem bychom byli se dvěma body spokojení, ale radši bych byl, kdybychom vyhráli v šedesáti minutách,“ hodnotí dvoubodové vystoupení trenér Havlíčkova Brodu.


V ústeckém baru napadli policisty, zaútočili i nohami od židlí - Deník.cz\nV ústeckém baru napadli policisty, zaútočili i nohami od židlí\nÚstí nad Labem - Odvolací krajský ústecký soud poslal do vězení Petra Jurečku (1972) z Teplic. Byl odsouzen k trestu 3 let vězení. Jeho spolupachatel Martin Vanko (1988) z Dubí pobude 3,5 roku za mřížemi. Třetí komplic (1992) v době spáchání trestného činu byl mladistvý, příbuzný odsouzeného Jurečka. Mladík byl odsouzen na dva roky s podmíněným odkladem výkonu trestu na zkušební dobu tří let za současného stanovení dohledu.\nTrojice tvrdila, že vyšetřování je zaujaté. Nic neudělali, ale kamery svědčily proti nim.\nVšichni tři jsou odsouzeni za pokus trestného činu útoku na veřejného činitele a za výtržnictví. Odvolali se proti rozsudku, ale odvolací soud jenom upravil výši trestu. Některým z odsouzených přitom přišla k duhu amnestie prezidenta Václava Klause.


Zkuste poznat tento film | Poradte.cz\nZkuste poznat tento film\nOd: tomasgulas Datum: 07.09.12 02:40 odpovědí: 3 změna: 07.09.12 03:07\nPředem chci říci, že kdo mi s tímhle pomůže, je opravdu klasa. Jedná se o film, který jsem kdysi viděl jako malý (a to pouze jednou), pokusím se dát nějaké indicie.\n- vysílalo se to za socialismu, vždycky byl jednou za čas film na přání, telefonovalo se v rámci hlasování a vybíralo ze tří filmů. Tenhle to tenkrát vyhrál\n- z toho vychází, že se nejedná o nový film, ale o minimálně 20 let starý. Spíše ale starší. Byl žánru "ztřeštěná komedie", něco jako Připoutejte se, prosím, Žhavé výstřely nebo Bláznivá střela\n- z tohoto by mohlo i vyplývat, že to bylo něco od lidí jako Jerry Zucker, David Zucker nebo Jim Abrahams. Ale těžko říci, měli hodně následovníků. Podle jejich jmen a CSFD se mi to nepodařilo najít, nicméně nevylučuji, že jsem to přehlédl\n- pamatuji si pouze dvě scény: Měl se snad dobývat nějaký tábor nebo ležení a naši "hrdinové" (nebo kdo to byl) ho sledovali z povzdálí dalekohledem. V této scéně bylo ticho, až na to, že pořád cvrkal cvrček. Najednou jednomu z hrdinů ruply nervy a obrovským kladivem (nebo dřevěnou palicí?) toho cvrčka zarazil do země (to ale nebylo konkrétně vidět).\n- jak dobývali to ležení (a možná to bylo v jiné části tohoto filmu), běhal tam takový hromotluk a v rukou měl dělo. Myslím normální dělo, něco jako na pirátské lodi, jenom ho měl v rukou. A ještě si velmi matně vzpomínám, že se tam snad (do toho tábora) chtěli dostat převlečení za nějaké zvíře\nVíc si opravdu nepamatuji. Chtěl bych tento film moc vidět. Možná je to blbost, možná ne, jako velmi mladému se mi to líbilo.\nDatum: 07.09.12 02:48\nJsem jedinečný, skvělý a opravdu klasa Hledal jsem to 2 hodiny a já trouba to samozřejmě přehlédl. Je to od všech těhle tří chlápků, co jsem jmenoval. Takže tip na rejžu jsem měl dobrý, ale idiocii jsem prokázal při odhalování díla\nDatum: 07.09.12 02:50\nTomu říkám ideální tazatel!\nSám se zeptá, sám si i odpoví!\ndoplněno 07.09.12 02:51:\n...pak napiš, jestli se Ti to líbilo stejně jako kdysi ...\nDatum: 07.09.12 03:07\nJasně Mám to stáhlé (pššššt), potom poreferuji, ráno se na to mrknu.\nScéna s cvrčkem


Tajemství vietnamské kuchyně | Cheapwings\nVietnam, stejně tak, jako i jeho kuchyně a způsob připravování pokrmů, je silně ovlivněn sousední Čínou, zejména nadvládou Číny po celé první tisíciletí. Tento vliv má mimo jiné za následek vžití používání hůlek místo příboru, smažení na pánvi wok (což je velmi široká a hluboká pánev, která slouží současně i jako hrnec ke smažení, vaření a dušení, dokonce se v ní dají připravovat i moučníky) a nepostradatelný východoasijský prvek gastronomie – sójovou omáčku. V současné době se však vietnamská kuchyně nepatrně liší od té čínské využíváním čerstvé nevařené zeleniny. S invazí Mongolské říše, někdy okolo 13. století, se začalo rovněž připravovat hovězí maso, byly tak položeny základy dnešních tradičních vietnamských jídel. Nejvíce změn však přinesla kolonizace Francií, která přinesla do Vietnamu do té doby neznámé druhy zeleniny, například brambory, cibuli, chřest, a jiné suroviny včetně mléčných výrobků a dezertů. Pozůstatkem po francouzské kolonizaci jsou také dnes všude známé bagety s tím rozdílem, že zde se dělají z rýžové mouky a jsou plněny paštikami, nakládanou zeleninou či masem.\nZákladní chutě ve vietnamské kuchyni\nOstrá, kyselá, hořká, slaná a sladká, to jsou základní chutě v této cizokrajné kuchyni. V každém jídle pak vyniká výrazně jedna z těchto chutí, doplňována čtyřmi ostatními. Při vaření se nepoužívá sůl, je nahrazována sladkokyselou omáčkou, která je vždy připravena na stole, aby si ji mohl každý nadávkovat podle své představy, obdobně jako je v našich krajích na každém stole solnička s pepřenkou. Nejčastější surovinou pro přípravu pokrmů je rýže, jsme v Asii, takže zde nejde ani čekat něco jiného, rýže se jí neustále a ke všemu. Rýže slouží i jako surovina pro výrobu již zmiňované rýžové mouky, octa, těstovin, škrobu a rýžového papíru (používaného k balení krevetových či jarních závitků). Podstatnou součástí je také další dochucovadlo – rybí omáčka, ta je vyráběna kvašením ančoviček spolu se solí v nádržích po několik týdnů. Během procesu kvašení se vespod vytváří kapalina, která je přelévána zpět navrch nádrže a znovu tak prochází celým procesem, výsledná omáčka pak plní stejnou funkci jako všem dobře známá sójová omáčka pocházející ze sousední Číny.\nNa co se berou ohledy, co urazí a co potěší?\nVe Vietnamu je na prvním místě čerstvost všech surovin používaných pro přípravu pokrmů. Zejména musí být čerstvé maso, zelenina a bylinky. Traduje se, že se zde sní všechno, co se hýbe, na tržištích tak můžete narazit na podivuhodné stánky nabízející například uzené morče nebo krysu a jí se zde i psí maso, ke kterému se vážou legendy, říkající, že ten kdo jej sní, bude zbaven neštěstí. Pokud přejdeme do vybranější společnosti, tak v restauracích si zákazník může například vybrat z obrovského terária vlastního hada, který je následně usmrcen a jeho ještě tepající srdce je podáváno s krví smíchanou s vodkou váženému hostu.\nPokud se chystáte navštívit Vietnam, určitě si během jídla dejte pozor, aby jste nezapíchli své hůlky kolmo do pokrmu, jde o velmi neslušný akt, neboť je spojován s pohřebními rituály. Zajímavé je, že se podávají všechny chody zároveň, každý si širším koncem hůlek může nandat co chce a kolik toho chce. Důraz se klade i na to, aby u stolu seděla celá rodina, nebo pokud jde o jinou příležitost, například všichni členové obchodního jednání, schůzky, oslavenci apod. Slušností je, že nejmladší z členů by měl vybídnout ostatní, aby si posloužili. Konzumace pokrmů trvá velmi dlouho, jídlo je zapotřebí vychutnávat, zároveň představuje jídlo možnost strávit čas v klidu společně s rodinou, je tak i hlavním prvkem oslav a svátků a stejně jako v Číně i zde je mlaskání a ušpiněný ubrus pochvalou hostiteli.\nZákladní druhy vietnamských pokrmů a nápojů\nZačneme polévkami, mezi ty nejznámější polévky patří Phở, jejíž součástí jsou velmi široké stejnojmenné rýžové nudle, kousky masa, nejčastěji hovězího nebo kuřecího, zeleninou a bylinkami. To vše je zalito vývarem z kostí a masa, cibule, zázvoru a různých druhů koření, jako je například skořice či badyán. Dochucení polévky může být limetkou, čili papričkami nebo rybí omáčkou. Dále je zde polévka Bún bò Huế, také nudlová polévka s hovězím masem, citrónovou trávou, koriandrem limetkou, krevetovou omáčkou a fazolovými výhonky. Bún Mắm je třetí nejčastější. Tato polévka je připravována z mořských plodů, například z krevet či chobotnic a za čtvrté můžeme uvést Canh chua – rybí polévka. Součástí rybí polévky je karambola (jde o ovoce ze stromu Averrhoa carambola, které se jí nejčastěji čerstvé v exotických salátech nebo jako ozdoba u nápojů, po nakrájení na plátky má plod tvar krásné hvězdy), ananas, rajčata a vývar ochucený tamaridem i jinými bylinkami a kořením, mohou se přidávat i mořské plody, ale není to nutností.\nMasové pokrmy může zastoupit například Bún chả – rýžové nudle s grilovaným vepřovým masem, doplněné o bylinky a zeleninu, Bò kho neboli dušené hovězí s mrkví, ředkví a cibulí obohacené různými druhy koření, podávané s nudlemi a třeba Bún bò Nam Bộ, což je salát z rýžových nudlí v němž najdete i cibuli, smažené hovězí maso a fazolové výhonky, salát je doladěn vývarem a posypán na jemno drcenými arašídy spolu se šalotkou.\nVietnamci připravují celou řadu rolek, placek a pokrmů přímo z rýže, jako je například Xôi, vyrobeno z lepkavé rýže, variant je několik, může být na sladko s cukrem, kokosovým mlékem a oříšky nebo ovocem i na slano s masem, nebo tradiční koláč Bánh chưng z lepkavé rýže, fazolové pasty a masa. Tento koláč je proslulý tím, že se podává během oslav vietnamského Nového roku. Jako dezert můžeme uvést fritované bochánky opět z mouky z lepkavé rýže.\nMezi tradiční vietnamské nápoje patří tradiční zelený čaj, velmi silná kává, které se podává s ledem a kondenzovaným mlékem, šťáva z cukrové třtiny či pivo.\nVietnamské jídlo obsahuje plno ingrediencí, které cizincům zde na dovolené mohou přijít zcela výstřední. Kdo však rád ochutnává zahraniční jídla a navštěvuje cizí kultury, ve Vietnamu si zcela jistě přijde na své. Ochutnat se zde dá totiž opravdu všechno a na mnoho způsobů.\nZkuste si uvařit něco z vietnamské kuchyně, třeba letní závitky


Plážový volejbal: Výběr OFS skončil v Německu druhý - Chomutovský deník\nPlážový volejbal: Výběr OFS skončil v Německu druhý\nChomutov - Mladší žáci výběru OFS Chomutov a AFK LoKo se zúčastnili turnaje v plážovém fotbale v německém Witzschdorfu.\nPo zápasech ve skupinách se do finále probojoval výběr OFS Chomutov A a domácí béčko. Po remíze 1:1 přišly ke slovu nájezdy (při plážovém fotbale se penalty nekopou) a na ty byly úspěšnější domácí mladíci.\nPodrobnější informace o této zajímavé sportovní akci přineseme v zítřejším vydání chomutovského deníku.\nStolní tenisté Jirkova si připsali v krajském přeboru…\nPo prvním turnaji 2. zimní futsalové ligy CHLMF je v…


S novými okenními systémy ušetříte za tepelnou energii | Novinky z domova i ze světa\nS novými okenními systémy ušetříte za tepelnou energii\nZimní období je pro spoustu lidí obrovský strašákem. Především u starších rodinných domů se často setkáváme s velkými tepelnými úniky. Pokud chcete mít v takovém objektu tepelnou pohodu, je zapotřebí více topit, což se samozřejmě odrazí na vyúčtování za energie.\nDalší možností, jak se zbavit problémů s velkými úniky tepla v interiérových prostorách je pořízení nových oken, případně celých okenních systémů, které by mělo jít ruku k ruce s celkovou rekonstrukcí a zateplením.\nPlast je i nadále sázkou na jistotu\nPři požadavku na rekonstrukci nemovitosti si bude téměř každý její majitel pokládat otázku, jaká zvolit okna? K dispozici je celá paleta nejrůznějších provedení – jedná se zpravidla o dřevěná eurookna, nebo o plastové systémy. Již několik roků je sázkou na jistotu plast – zvolíte-li plastová okna VELUX, neuděláte v žádném případě chybu.\nPlastová okna jsou vyrobena zpravidla na míru. Znamená to, že konečnému osazení předchází přesné zaměření. Kromě rozměrových variant lze vybírat i barevné provedení. Co se týká technických specifikací v podobě tepelné prostupnosti nebo izolace, i zde je spousta možností.\nNezůstávejte pouze u samotných oken\nPokud měníte v domě nebo bytě okna, určitě se při této investici poohlížejte i po okenním příslušenství. Jedná se zpravidla o stínící techniku v podobě žaluzií nebo rolet. Velice rozšířeným doplňkem, který nachází své využití hlavně v letních měsících roku, jsou potom sítě proti hmyzu.\nCelková rekonstrukce uleví vaší peněžence\nPři správném postupu rekonstrukce, jejíž součástí bude i výměna stávajících oken za plastová, můžete ušetřit na ročním zúčtování obrovské peníze. Počáteční investice se vám tak velice rychle vrátí. Kromě stránky úspornosti navíc prostřednictvím plastových oken podpoříte rovněž styl a komfort vašeho bydlení.


07.01.2021 12:45:48 | edda | přečteno: 228x\nMiroslav Kruntorád : Starty v rallye ukončila větší „rána“ ve Varnsdorfu\nSvoji motoristickou kariéru začal Miroslav Kruntorád z Loučeně počátkem sedmdesátých let více jak padesátkou startů v soutěžích BOAS převážně ve středočeské kraji – Průmyslovácká rallye, Polabská rallye, Rallye Nymbursko, Autospray, Čelákovická rallye, Rallye Černého a zeleného zlata nebo Čelákovický okruh - to byly první zkušenosti za volantem "závodního" vozu.\nV roce 1977 se poprvé posadil na horké sedadlo ve voze Škoda 110 LS vedle Františka Maršíka a strávili spolu tři sezóny. Při navigaci používali tzv. kvaltový rozpis, tedy při průjezdech zatáček uvedení rychlostních stupňů s upřesněním, například trojka plná, nebo ubraná. Původní „á jedničku“ přestavěli do třídy A2 1150 a ve své nejvydařenější sezóně 1980 pak startovali se Škodou 110 RC. V poměrně početné konkurenci se jim nejvíce dařilo při Rallye Lužické hory, kde skončili absolutně pátí, bodovali i v Pačejově a v Železném Brodě. Pro technickou závadu odstoupili v Lovosicích a spolupráci ukončila velká havárie při Rallye Varnsdorf 1980. „Těžká rána, ve velké rychlosti. Byl jsem v bezvědomí, potlučený, ale od ještě větších následků nás zachránil klecový rám, který byl v té době pouze doporučený, ale my ho tak naštěstí měli.“\nOd roku 1978 se Miroslav Kruntorád objevoval v závodech do vrchu ve třídě A1 Škoda s vozem Škoda 110 LS, premiérovým závodem byla Zruč nad Sázavou. „Byla to třída určená sériovým vozům Škoda různých typů, nebyl zde povinný ani ochranný rám. Ale byl tu také největší prostor pro technické podvody… A startoval zde největší počet jezdců, někdy i okolo padesáti.“ Starty na dnes již převážně neexistujících tratích, například ve Zruči nad Sázavou, Pelhřimově, Týně nad Vltavou, Kamýku nad Vltavou, Luce nad Jihlavou nebo Žacléři, začaly, stejně jako úspěchy, přibývat.\n„V roce 1983 nastal problém, že nám z kalendáře v oblasti A vypadlo hned několik závodů. Napadlo mě, že na silnici mezi obcemi Loučeň - Mcely, je sice krátký, ale pěkný technický úsek. A tak se dá říct, že závod do vrchu Loučeň je něco jako moje dítě. A dodnes jsem rád, že se nám závody podařilo organizačně docela dobře připravit. Nakonec se konaly tři ročníky, více nám nepovolil jeden papaláš, který měl u silnice chalupu a automobilovým závodům vyloženě nefandil.“\nA právě na domácím závodě se v roce 1985 Miroslav Kruntorád představil s legendární Škodou 130 RS. Jak se ukázalo, jednalo se nakonec o jednorázový start. „Dohodl jsem se s kolegou Vladimírem Slavíkem, který si eresu postavil,\nale skončila jí homologace(na kopcích mohla závodit), že mi ji půjčí. A já mu na oplátku na okruhové závody zapůjčím svoji Škodu 120 LS. O lepší výsledek mě připravila tréma na startu. Nedomáčkl jsem jedničku, odmávli mě a já zůstal stát…“\nV osmdesátých letech byl asi největší rozmach závodů do vrchu a během jedné sezóny bylo na území tehdejší ČSSR v termínovém kalendáři více jak třicet závodů. Jaké tratě Vám nejvíce seděly?\n„Jednoznačně to byla pěkná technická trať v Kamýku nad Vltavou a rád jsem jezdil i na Moravu na Hambalky. Poslední pohár jsem získal na Záskalí se Škodou 1000 MB upravenou pro skupinu H. S tisícovkou jsem absolvoval i okruhy ve Dvoře Králové, Hořicích nebo na Štramberské trůbě.“\nPo kopcích přišly ke slovu zase soutěže...\n„K rallye jsem se alespoň epizodně vrátil s elesou při Rallye Hradec Králové v roce 1988 jako jezdec, ale cíl jsme nespatřili. V soutěži legend jsem pak v roce 2015 navigoval na Rally Bohemia Jiřího Hanilce. A v posledních letech si dělám radost při startech v soutěžích rallye pravidelnosti seriálu Historic – Rallye Jizera, Krkonoše nebo Želiv jako spolujezdec Petra Kováře v jeho Škodě 110L.“\nZa své největší úspěchy Miroslav Kruntorád považuje v soutěžích přední umístění na Rallye Lužické hory 1980 a při závodech do vrchu 1. místo na domácí trati v Loučeni 83, v Berouně 95, Záskalí 96 a také celkové prvenství v roce 1995 ve skupině H. V pomyslné síni tradic nechybí ani trofeje za druhá nebo třetí místa, například z Libeře, Bíliny nebo Kamýku.\nFoto: Archiv Miroslava Kruntoráda


Dobrodružství 1. - Mezi námi hobity - Dobrodružství 2. - Prokletí Opona\nPerličky z Úsvitconu 2012\nDobrodružství 1. - Mezi námi hobity - PJ Žaba\nrukám Svatého Kryštofa, Severní okrsek, Haven\nŠéfe, omlouvám se za pozdní hlášení, ale byt tu fakt šrumec. Přitáhli cirkusáci a v noci jim zdrhly zvířata. Byla z toho pěkná patálija, všici se báli, ale pozor: Starosta na to nechtěl pustit ty naše čarodějnice, ale najal nějakou partyju až od vás, z Havenu. Nad to se nekam zašila Anka, ta nejmladší čarodějka. Myslim, že po nás jdou.\nTi chlápci co došli, vypadali taky nějak divně – jednak tam byla ženská, co vypadala, že má docela hbitý ruce, jestli mi rozumíte, pak nějakej vandrák se psem, co jim prej dělal stopaře, tvářil se jak kyselej citron, pak kouzelník, zmalovanej a vyfintěnej jak nějaká coura, velkej krol, ukecanej trpajzlík a nějakej další chlap, takovej... divnej, kradmej.\nNapřed se vochomejtali po dědině, pak byli u starosty, nakonec šli k bábě Hruškový a do cirkusu. Teho krola nechali celou dobu volně pobíhat po okolí, a v noci, když spali v hospodě, s nima nebyl ten kradmej chlap. Určitě slídil. Ráno šli k bábě Pošmourný, pak lítali po lese. Na konci dne byly zvířata pochytaný a ta nejmladší čarodějka zpátky, s blaženým výrazem v ksichtě – určitě na něco došla. Navíc se ten stopař furt všech ptal na něco o Tygrovi. Říkám vám, oni o nás věděj. Koncem týdne spálim makovice a mizím odsud, vy byste si měl taky dát bacha.\nanu Samuelu Hrdličkovi, Nora 45, Hobitov\nVážený pane Hrdličko, ze svých zdrojů jsem o celé věci obeznámen a ujišťuji vás, že Vaše starosti jsou přehnané a zbytečné. Úkolem dobrodruhů bylo pouze pochytat prchlou zvěř a nalézt jistou delikátní věc, pohřešovanou panem starostou Sáčkem.\nS naší operací Tygr neměli pranic společného, na scestí vás snad svedla neznalost jejich hraničáře stran tropické fauny. Čarodějek rovněž není třeba se obávat, dle mých informací čekají jednu z nich vdavky.\nJsem nucen Vás upozornit, že případné prodlení ve Vašich dodávkách opia do Havenu povede k utržení Vašich rukou a nohou.\nZapsal Šedák alias Kopsej Visej\nDobrodružství 2. - Prokletí Opona - PJ Jestřáb\nDeníček Poslední Naděje\nChtěli bychom dopředu upozornit, že se nejedná o celý deník proslulé Poslední Naděje, nýbrž jen o krátký úryvek z něj, kterýžto navíc musel být i lehce zcenzurovaný. Zajisté si při čtení všimnete, že Poslední Naděje málo užívá jmen svých spoludružiníků, takže abyste se mohli lépe orientovat, prozradíme vám, že Blonďák je její přezdívka pro čaroděje Tomáše Směšného, který jinak má vlastní přezdívku Fun Thomas, kroll je známý válečník Křovák a Dedečkem nenazývá nikoho jiného než věhlasného trpasličího bijce Drunga. (Patrně jen kvůli jeho věku, jejich příbuzenství můžeme s jistotou vyloučit.)\nilý deníčku, už jsem ti říkala, jak dědeček přišel ke své sekeře? On nám to dnes samozřejmě vyprávěl znovu. Krom toho to byl ale pěkný den, léto začínalo – ano, pořád začínalo, je vtipné, jak dlouho může léto začínat, než se do toho doopravdy pustí – a urazili jsme pěkný kus cesty, než jsme dorazili do jedné menší vesničky. Obsadili jsme v místní hospodě pěkný stůl a pustili se do večeře. Drung se už už chystal, že nám zase poví něco pěkného o své sekeře, když po mě začal plazit jakýsi ožrala. Normálně mi pánská společnost vůbec nevadí, ale když z něj táhne chlast na sto mil, slintá a neví, kam strká pracky, tak to není nic pro mě. No tak jsem mu trochu zkroutila ruku a poslala ho pryč, aby dal pokoj. Zřejmě mu to jako varování nestačilo, a tak rozlil dědečkovo pití. To neměl dělat, protože dědeček si asi řekl, že za tohle ho seznámí se svou sekerou víc, než by se tomu ožralovi líbilo, a s tou sekerou šel po něm. Dva ochlastovi kamarádi si toho všimli a začali se rozčilovat, že ubližujeme jejich kamarádovi, vytáhli dýky a hnali se na nás. Jednoho zkopal Oglog, druhého jsem lehce propleskla já – rána pěstí na solar a facka na spánek jsou docela dobré argumenty pro změnu názoru. Toho třetího dědeček jen tak lehce odšťouchnul svojí sekerou, jenže on navíc tak nějak nešťastně uklouzl, že se skácel k zemi a praštil se hlavou o lavici. A protože z toho byl očividně velice nešťastný, proklel nás, ať zmizíme z povrchu zemského, a klidně si umřel... Teda, tohle se v počestné hospodské rvačce nedělá, proklínání ani umírání není fér. Kdyby byl naživu, pěkně bych mu to vytmavila. Jeho kamarádi pak raději utekli, ale naštěstí nám ostatní štamgasti dosvědčili, že jsme se jenom bránili, a nikdo nás nechtěl posadit za mříže. Po tomhle nešťastném vývoji událostí jsme už ani neměli moc náladu se bavit, tak jsme jenom dojedli a šli jsme spát. V pokoji jsem se zamkla, nechci se zase probudit vedle krolla.\nilý deníčku, když jsem se ráno probudila, nevěřila jsem svým očím. Zmizela mi noha! Teda, byla neviditelná a jenom kousek, ale to přece není normální. Vím, že po některém alkoholu se dá oslepnout, ale takhle částečně... Spíš to je nějaký blonďákův vtip. Tak jsem se obula a tvářila se jako by nic... Blonďák se taky tvářil jako by nic. Cesta nám uběhla docela rychle a odpoledne jsme konečně dorazili do většího města – Cloud of Turim se jmenovalo. Dědeček odchytil jednoho místního chlapce, který vypadal, že by od nás nejraději co nejrychleji utekl, a vyzvěděl od něj, že jedna dobrá hospoda, U Plného soudku, je na Kulaťáku (jejich kulaté náměstí), tak jsme tam hned zamířili. Byla to moc pěkná krčma, s velikým krbem, ve kterém se opékalo prasátko, hrál tam bard a u jednoho stolu seděla družinka dobrodruhů, jenom tam neměli žádnou whisky... Zeptala jsem se hostinského na Laurea, ale nic o něm neslyšel.\nBlonďák se nám přiznal, že o té zmizelé noze něco ví, což bylo divné, protože jsem o tom nikomu neřekla. Věděl o ní, protože jemu zmizela taky! To dědečka napadlo, že si zuje boty, což neudělal už děsně dlouho, a taky mu nebyla noha vidět... Nebyla vidět ani plíseň, co normálně vypadala jako mechová střecha na chaloupce bábi Pošmourné... Zjistili jsme, že ostatním mizí nohy taky! Protože ještě bylo venku světlo, zeptali jsme se hostinského, jestli neví o někom, kdo se v Turimu zajímá o magii nebo prokletí, tak nás poslal za místní babkou kořenářkou. Babka kořenářka byla velice vlídná, ale jak zvrátit mizející nohy, nevěděla. Za strašlivé peníze nám aspoň prodala bylinku, která by to mohla zpomalit, a poslala nás za místním alchymistou. Ten taky nevěděl, jak zastavit prokletí – protože to docela určitě je prokletí! Ale říkal, že už za ním byl jeden zrzavý lovec s úplně stejnou neviditelnou nohou a že prý se toho nějak zbavil. Nevěděl sice, jak se ten lovec jmenoval, ale poslal nás za místním vetešníkem, se kterým prý obchodoval. Vetešník taky nevěděl, jak se ten lovec jmenoval, ale za pár zlaťáků nás poslal zase zpátky do hospody U Plného soudku, kde ten lovec prý oslavoval. Aby měl radost z nějakého obchodu, prodala jsem mu aspoň buchtu z Hobitova, kterou jsem našla v kapse kabátu. Vrátili jsme se zpátky do krčmy, ale ani hostinský o tom lovci nic moc nevěděl, jenom, že se děsně lepil na ženské a že asi šel do místního nevěstince...\nPořád takhle lítat tam a zpátky bez kapky alkoholu už mě vůbec nebavilo, tak jsme s dědečkem nechali chlapy, aby si šli do hostince sami, a posadili na sklenku místní pálenky, když už neměli tu whisku. Dobrodruzi tu pořád seděli a vypadali, že jsou místní a hodně toho vědí, tak mě napadlo se k nim jít zeptat na Laurea, ale taky ho nikde nepotkali. Když jsem ale zmínila zrzavého lovce, to už byla jiná. Bylo mezi nimi jedno takové navoněné elfí princátko, světlovlasý, docela hezký, co vypadal, že nikdy nemusel šáhnout na pořádnou práci; Liam se jmenoval. Tak ten Liam povídal, že o tom lovci samozřejmě ví, a že mi o něm poví, když se s ním vyspím... Teda, to se mě dotklo, nejsem žádná běhna, abych spala s chlapama za prachy nebo informace nebo tak! To bylo naposledy za války... Ale protože to byl jinak sympaťák, nabídla jsem mu, že si o to můžeme zahrát karty. Asi jsem se mu musela opravdu líbit, protože se mu podařilo trumfnout moji čtyřku královen čistou postupkou do esa – a to jsme hráli s MÝMI cinknutými kartičkami... Nu což, pro dobro družiny mnoho jest třeba obětovat:) Chytil si mě pod paží a vedl do pokoje, přičemž mě plácl po zadku (a určitě mrknul na svoje kamarády, tohle znám). Naštěstí to nebyl žádný nevychovaný hulvát, takže mě nechal, ať...\nOmlouváme se, ale v zájmu zachování alespoň nějaké slušnosti jsme museli několik odstavců vynechat.\nJeště než vstal, pošeptal mi Liam jméno toho lovce, kterého jsme hledali; jmenuje se Monk... Ale je to nějaké divné, normálně se mnou v posteli chlapi na další mužské nemyslí... Muselo se mu stát něco hrozného... A taky, začínám mít dojem, že je kolem mě nějak moc blonďatých elfů.\nV lokále jsem potkala ostatní, kteří se zrovna vrátili z nevěstince, Oglog vypadal, že neví, kde mu stojí hlava, ale taky zjistil (od tamního kočího a jedné dívčiny), že se Monk jmenuje Monk a kde bydlí, tak jsem ho nechala, aby nás za ním dovedl. Monk byl doma a měl opici – ne takovou, co jsme nedávno viděli v cirkuse, ale alkoholickou. Chtěla jsem mu uvařit kafe, ale žádné neměl a příjemný na nás taky nebyl. Nakonec nám ale pověděl, že ho stejně jako nás proklel jakýsi chlapík při lovu, ale jeden kouzelník mu poradil, ať jde někam do jakýchsi bažin, kde našel nějaký černobílý kámen nebo svatyni nebo co a tam to přešlo, tak od té doby slavil... Milý deníčku, to není moje vina, že je to tak chaotické a nesmyslné, rozumněji jsme to z něj nedostali. Ale naštěstí nám řekl, že ten kouzelník se jmenuje Dorfalor a bydlí v jedné vsi asi týden cesty na jih. No tak jsme ho nechali s jeho opicí, pro jistotu vykoupili u babičky kořenářky všechny kouzelné kytičky a šli rychle spát, aby jsme mohli brzo ráno vyrazit. Liam ani jeho kamarádi už v hospodě nebyli:(\nilý deníčku, dědeček nám dnes opět povídal, jak přišel ke své sekeře... Kopsej nás hrozně žene, tak nám cesta ubíhá rychle a nohy mizí pomalu, protože pijeme bylinky od babky kořenářky. Už abychom do té dědiny dorazili.\nak jsme, můj milý deníčku, večer konečně došli do té zatracené vesnice. Obsadili jsme v místní krčmě největší stůl a ptali se hostinského na čaroděje Dorlfalora, ale na celou putyku se dušoval, že nikoho takového nezná. A hned nám zase šeptal, že nám s ním domluví schůzku další den v poledne... Ten člověk by se potřeboval něco naučit o nenápadnosti. Protože už slunko zapadlo a byli jsme od cesty docela unavení, zaplatili si ostatní postel v noclehárně a šli spát... Já ne, jednak se nechci zase probudit vedle krolla a druhak mi docházejí peníze, tak jsem jenom hodila nohy na stůl, zhoupla se na židli a předstírala, že jsem usnula u piva, aby mě tu hostinský nechal... Předstírala jsem to tak dlouho, až se mi podařilo skutečně usnout.\nilý deníčku, po spaní na hospodské židli děsně bolí záda! Hostinský byl naštěstí té dobroty, že nám naservíroval snídani. Pak odběhl, a když se vrátil, hned na nás začal, že se stalo něco hrozného a že musíme s ním... Ani nás nenechal tu snídani dojíst... Dovedl nás k domku toho čaroděje a cestou vysvětloval, že ten Dorfalor zmizel. Domeček měl vyražené dveře a kolem bylo hrozně zdupané, tak se Kopsej rozhodl ty stopy prozkoumat. Dědeček si sedl na bečku a začal hostinskému vypravovat, jak přišel ke své sekeře, blonďák se tvářil důležitě a kroll asi usnul opřený o barák. Oglog a já jsme se šli podívat dovnitř, jestli tam nenajdeme něco, co by nám řeklo, kam se čaroděj poděl. Vypadalo to, že v domečku čarovalo, protože jsme našli opálené futra a siluetu člověka ožehnutou na zdi. Oglog našel pod stolem schovaný poklop. Napadlo mě, že by pod ním mohla být past, Ogloga to nenapadlo. Past tam byla. Lehce ho napíchlo pár čepelí, co vyjelo z podlahy. Zeptala jsem se, jestli s tím potřebuje pomoct, ale tvářil se jako suverén, tak jsem ho nechala, ať si hraje. Pod poklopem byla truhlička a v ní dva měšce, jeden se zlaťáčky a druhý se dvěma diamanty, tak jsme si oboje rozdělili a finanční krize byla zažehnána:) Našli jsme tam taky dva nějaké bezvýznamné svitky psaní o nějakých kouzelnických záležitostech, tak jsme je nechali blonďákovi, ale ani on z nich nebyl nijak moudrý. To už došel sedlák z nedalekého statku a povídal, že jeho dcerka viděla u čarodějova domku před třemi nocemi nějaká strašidla. Chtěli jsme si s ní jít o tom popovídat, ale to už se vrátil Kopsej z obhlídky stop a prozradil nám, že jsou to stopy kostlivců a že odešli s něčím na východ. Rozhodli jsme se neztrácet čas a vyrazili jsme hned za nimi... Dřív, než si hostinský vzpomněl, že jsme nezaplatili. Pro případ, že by se za námi vydal a chtěl si své peníze vybrat, mašírovali jsme rychleji než ustupující Adwerské vojsko až do večera. Teď už jsme několik mil v lese, tak nás tu určitě nenajde. Mám první hlídku, všeci už spí a nohy nám pomalu mizí... To aby se člověk skoro bál usnout, aby se neprobudil a nezjistil, že zmizel celý...\nRCHY PISKLAVÝ!!! Nesnáším komáry, deníčku... Hned dopoledne jsme sešli z lesa do močálů a od té doby se jich nemůžeme zbavit. Pořád to piští kolem a hrozně nám pijou krev. Blonďák na sebe nalil celou lahev nějakého parfému, takže se tu navíc nedá dýchat a na komáry to stejně nepůsobí... Možná, jestli je v tom jeho parfému alkohol, mohli by jsme zapálit ty výpary a komáři by uhořeli... Kdyby na ně aspoň poslal pár fireballů. Zapálila jsem si tu hromádku Pu-Erhova tabáku, ale ani ten je moc nezahání. Aspoň, že Kopsej neztratil stopu. Doufám, milý deníčku, že ti nebude vadit, když tebou pár těch potvor povraždím!!!\nilý deníčku, z močálů jsme se naštěstí dostali už dopoledne, takže jsme nechali komáry za sebou. Uf! Až do odpoledne jsme chodili po kopcích, až jsme našli takovou malou pevnost, do které prý vedou stopy těch kostlivců. Blonďák konečně udělal něco užitečného pro družinu a zneviditelnil toho skřeta, kterého tahá s sebou a říká mu něžně Žeryček. Pak udělal ještě něco užitečnějšího a poslal ho prozkoumat ten hrad. Zjistil, že ho hlídají nějací nemrtví sešití ze spousty kousků, takže jsme tu asi dobře, a dokonce našel i malou postranní branku, kterou se můžeme dostat dovnitř, tak teď čekáme, až se setmí, aby jsme se tam mohli vplížit.\nilý deníčku, tak jsme se připlížili k té postranní brance. Prokápla jsem panty olejem, aby nevrzaly, a odemkla paklíčem a už jsme byli vevnitř. Jenom Kopsej nechal psa venku, protože je to srab – pes, ne Kopsej. Znaky na mojí milované píce svítily, tak jsme si byli jistí, že tu opravdu jsou nemrtví... A za chvilku jsme na dva i narazili. Zvláštní bylo, že dědeček v tu chvíli ztuhnul a vůbec se nehýbal, asi si vzpomněl, jak získal svoji sekeru a byli do toho zapletení nějací zombíci. No naštěstí tu byl náš kroll a před mojí píkou taky žádná potvora nemrtvá neobstojí. Mít víc času, povím ti, jak jsem k ní přišla. Našli jsme dvoje schody, nahoru a dolů. Chvíli jsme se dohadovali a nakonec jsme se rozhodli, že bude lepší jít o úroveň výš. Nebylo to lepší... Vlastně to asi byla dost osudová chyba. Nad schodama jsme potkali čtyři kostlivce, ty jsme pobili velice rychle, ale za chvilku jim přišly na pomoc posily. Nejdřív jenom několik dalších sešitých zombií a k tomu několik normálních lidí – zřejmě služebných. Pokoušela jsem se je přesvědčit, že je to omyl a že tu jenom někoho hledáme, ale vůbec nereagovali. A pak se v té mojí chodbě objevila i jakási kouzelnice a velice mocně vyhlížející chlapík s holí v takovém tom klasickém magickém hávu. A ten vytáhl odněkud malou hůlku, a než jsem se k němu stihla dostat, z té hůlky se modře zablesklo a ty blesky sjely přímo do mě... Au! Všechno se tak nějak rozmlžilo, ztichlo a zesvětlelo. A asi jsem spadla na zem, co jiného v takové chvíli dělat... Bylo to moc zvláštní, měla jsem pocit, jako bych slyšela hlas, z velké dálky, ale přitom hrozně nahlas a silně a vlastně uvnitř sebe... Že prý mám hezký kabát a že mám štěstí a že ještě neumřu. A to světlo pak zmizelo a všechno bylo zase temnější. Myslím, že jsem v té tmě viděla dědečka Drunga, jak shořel hrozných plamenech, blonďáka, jak někam utekl, což mu je ostatně dost podobné, Ogloga, na kterého se sápal hořící ještěr, Kopseje, jak slepý hledá tornu a umírá, a našeho krolla, do kterého udeřil černý blesk. Pak jsem docela blízko uslyšela hrozně nepříjemný hlas – určitě toho prevíta s hůlkou – jak říká, že já jsem ještě naživu a že si mě nechá na hraní a ať mě hodí do vězení. Vím, že mě pak táhli chodbou a těsně před tím, než mě zamknuli v cele, potkali jsme takovou divnou holčičku; měla špičaté zuby, hrozně nepříjemné oči a usmívala se... A taky jsem slyšela, jak tam poblíž někdo nadává na věznitele, to musel být určitě Dorfalor.\nak jsem se, milý deníčku, probudila v kobce s rukama v řetězech. Ti parchanti nemrtví mi sebrali všechny moje věci, ale na pár důležitých naštěstí zapomněli. Pořád mám v botě svoji břitvičku a hlavně ve vlasech pinetky! Ty jsou výborné na paklíčení zámku... Hurá, jednu ruku už mám volnou! Sice se při tom pinetka zničila, ale ještě mám dvě další. Takže deníčku, tady je plán: Dřív než si pro mě zase přijdou, se dostanu z cely. Schovám se do stínu, zkusím najít svoje věci a osvobodit Dorfalora. Když se mi ta hnusná holka připlete do cesty, tak jí zlomím páteř... Nebo ji podříznu krk břitvou... Nebo jí zlomím páteř a pak jí podříznu, to bude nejjistější. Pokud je blonďák co k čemu, mohl by tu někde být schovaný neviditelný, tak by se dal jednou využít k něčemu užitečnému... Kdyby tu byl Laureo, šlo by to všechno jednodušeji, kde se toulá, když ho člověk jednou potřebuje? Tak, deníčku, jdeme na to, nebudu tu čekat, až mě přijde zachránit elfí princátko!\nZapsala Poslední Naděje