Nezbedná třináctka - Literatura - FERRIS | HumanART.cz\nLiteratura > Erotické / Román / Sci-fi\nVzpomínám na ty časy, kdy za řízení auta bez řidičského oprávnění hrozila jen pokuta ve výši jedné výplaty a to i v případě, že jste měli alkohol v krvi. Dneska by Vás úřady „zašlapali“ ve správních řízeních nebo zavřeli do „tepláků.“\nAno, samozřejmě vzpomínám na tehdejší možnost jezdit jako teenager bez řidičského průkazu. Kamarád se tak například seznámil se stejně mladou holkou, když ji tehdy jako sedmnáctiletý na křižovatce „naboural“ auto. Jednalo se pouze o starší ročníky aut, tedy tzv. „škodárny stodvacítky,“ které moc rychle nejezdily, takže tato auta v rukou zběsilých idiotů byla relativně bezpečná.\nTaky samozřejmě nezapomenu na pořádnou cestu do Olšan. Zkrátka jsme si vyjeli zachlastat s partou kluků v nákladním autě. U baru se už objednávalo a v tom jsme zaslechli kamaráda od stolu, jak říká: "Dej nám 24 panáků!" Řidič ho opravil: "Ne pro mě jen pivo, protože já řídím!"\nZhruba o měsíc později jsme se s partičkou vydali na diskotéku v Pavlovicích. Ráno, když jsme se vraceli zpátky, tak jsme všichni zajeli na benzínku, kde si řidiči navzájem porovnávali naměřené hladinky. "Kolik máš promile?" - "Jenom 1,72." - "A ty?" - "2,54."\nJenže situace se začala vyhrocovat, a to když čerství absolventi řidičských průkazů, kteří tehdy výhradně s rovnými „šiltovkami,“ začínali jezdit „nalití“ i „zčazení“ zároveň. To způsobovalo více dopravních nehod a samozřejmě se 15 let po revoluci začala tato dopravní svoboda utahovat.\nZpřísnění pravidel se dotklo vedle aut samozřejmě také silných motorek. Zhruba ještě 15 let po sametovém roce 1989 bylo možné jezdit neomezeně, a to od 18 let na jakkoliv divoké mašině, takže bylo úplně jedno, kolik měla motorka koní nebo jaký byl objem jejiho motoru.\nUdivuje mě, že se tohle zpřísnění neproběhlo také u „autíček,“ která mají vysoký obsah nebo počet „kobyl“ v motoru. Když takové auto řídí mladý „rybízek“ s čerstvými papíry a bez zkušenosti, a bude se snažit závodit se zkušeným řidičem na motorce, tak to pro jednoho z nich nebo rovnou oba může skončit slušnou „pasekou“ na silnici.\nVraťme se ale k tématu příběhu samotnému:\nČeská republika je zemí neomezených možnosti, protože v minulosti jeden ze zaměstnanců ministerstva spravedlnosti „vysekal“ z průseru „katarského“ prince, který zneužíval nezletilé dívky, a pak jej jednoduše poslal letadlem domů. Zkrátka máte-li peníze, tak jste za vodou.\nJenže tehdy potkalo štěstí i mne, ačkoliv jsem tehdy patřil mezi adolescenty a teenagery zároveň, což by sice právně nešlo, ale morálně to bylo odpustitelné. Vydal jsem se totiž s bratrem a jeho kamarády na diskotéku, kde jsem se seznámil s jednou hodně mladou slečinkou bohužel ale „pod zákonem.“\nVečer ubíhal, proto jsem se rozhodl s tou holkou vyjít ven:\n„Chceš si se mnou pokecat v autě,“ řekl jsem.\n„A co tam jako půjdeme dělat,“ zeptala se slečinka.\n„Mám na zadním sedadle gin s tonikem a můžeme se společně napít, pokud budeš mít teda chuť.“\nČlověk, když pije, tak naštěstí hodně mluví:\nSlečna povídala: „Za několik týdnu pojedeme se základkou na školní výlet.“\nJelikož se o základní škole zmínila už několikrát, tak jsem se zeptal: „Můžu se Tě zeptat na to, kolik ti je vlastně let?“\n„Třináct,“ řekla mladá slečna.\n„Cože?“ Lekl jsem se.\nZačala mi rukou zajíždět do kalhot a s klidem řekla: „Ale neboj se, já už ale nejsem panna.“\nRaději bych ten den sbalil nějakou „plochou sedmnáctku,“ což je pro chlapáka, který má v současnosti doma plochý LCD monitor i domácí nářadí docela relativním pojmem.\nMůžu jen na svou obhajobu říci, že takhle rychle jsem z auta ještě nikoho nevyhodil. Kdyby ta dívka měla tehdy technickou, tak bych ji jako správné lolitce zubama sundal kalhotky a šel rovnou na věc.\nTahle báseň je určena pro ty dívky, které už konečně zažily to svoje tenkrát poprvé:\nKaždá dívka mladá,\nmá ráda fousatého hada,\nnekouše a nesyčí,\njenom lechtá na piči.\nRybízek = mladý nezkušený hoch\nEvropské standardy stanovuje Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech. Po roce 2006 se tak posunula možnost řízení celkové skupiny A od 21 let a později dokonce od 24 let.\nkvalita komentáře: 1 Mesje • 02. března 2016, 23:53\n01. března 2016, 15:35


Práce v Irsku – Jak najít práci v Dublinu – JakoZpraku\nDublin je z nějakého důvodu atraktivní město pro lidi, kteří chtějí začít nový život v zahraničí. Po pár týdnech marného hledání práce příjde reality check. Je tady masa lidí, kteří hledají práci stejně jako vy, konkurence je velká. Není problém mít 90 zájemců na jedno místo, a to i na místa, která vyžadují odbornou kvalifikaci.\nPřed pár lety tvořili většinu příchozích převážně lidé z polska, kteří jsou schopni dělat cokoli v jakýchkoli podmínkách. Dnes to jsou hlavně lidé ze španělska, indie, řecka. Z brazílie jsem tu potkal tady dost lidí, jsou tady lidi z celé zeměkoule.\nJak v Dublinu hledat práci\nKlasická cesta – posílání životopisů\nAť už emailem, nebo přes linkedin. Hlavně si pohlídejte gramatiku v CV a cover letteru. Vzhledem k přetlaku zájemců na jakoukoli pozici, každý detail rozhoduje. U odbornějších pozic tuhle cestu doporučuji začít zkoušet už z ČR, stejně vám většinou nikdo neodpoví, a když náhodou někde zaujmete, skype inteview nebude problém.\nZ osobní zkušenosti, jeden pohovor na čtrnáct poslaných CV. To vypadá ještě na dobrý poměr, ta špatná zpráva pro mě je, že tu víc pozic, na které se hodí můj profesní profil, není. Kromě fake viz. níže.\nTakže začínám psát fiktivní životopis, kde se trochu degraduji, ať mám šanci získakt alespoň nějakou nekvalifikovanou práci za minimální mzdu.\nMezi personálními agenturami v Dublinu je velká konkurence. Hodně inzerátů na internetu od personálních agentur je fake. Z agentury vám zavolají zpátky. První věc, kterou chtějí vědět je, kde jste byli už na pohovoru, tím se snaží zjistit, která firma nabírá lidi, komu můžou nabízet svoje personální služby. A nakonec vám řeknou “já tu teď žádnou pozici pro vás nemám, ale dám si vás do databáze”.\nNenechte se zaskočit tím, že personalisti to CV až tak moc detailně nečtou, a potom se vás ptají i na věci, které si tam můžou sami najít. Chce to pevný nervy.\nJe tu i pár solidních agentur, je jich málo :).\nObcházení města a rozdávání CV\nVhodné zejména pro pozice jako číšník, shop assistant, deli assistant, kitchen porter. Někdo hold musí obskakovat všechny ty turisty. Tyhle pozice jsou asi dost opruz, ale co se dá dělat, jestli potřebujete práci, tak potřebujete práci. Téměř s jistotou si v Dublinu najdou práci lidé, jejichž profese nějak souvisí s turistickým ruchem.\nJestli ještě nemáte PPS number, tak docela často uslyšíte větu “You don’t have PPS number”. V Irsku je možné pracovat i bez PPS čísla, ale budete platit emergency tax, což je asi 50%. Až získáte PPS number, tak si můžete zažádat o vrácení emergency tax.\nNo ale proč je to takový problém bez PPS čísla najít práci tímhle způsobem, nemáte ani irský bankovní účet, znamená to práci navíc pro zaměstnavatele (napsat jeden dopis). A s dostatkem lidí na cokoli, musíte předvést něco extra impresivního i na tak stupidní práci jako deli asistant (to je člověk, co připravuje a prodává bagety), aby vás někdo uvažoval zaměstnat i bez PPS čísla.\nPPS číslo získáte tak, že vám zaměstnavatel napíše dopis, že pro něj pracujete a tenhle dopis odnesete sem https://www.mywelfare.ie/Account/Login. Musíte se nejdřív zaregistrovat a zarezervovat si schůzku na úřadě.\nNejlepší hláška je, když se vás na pohovoru smrtelně vážně zeptají, proč chcete pracovat v call centru.\nDvakrát zvažte jestli chcete vyjet za prací do Irska na blind. Dublin je “total shithole”, to neřikám já, to říkají “local people”, ale dá se s tím souhlasit.\nHlavně ať vás ani nenapadne dávat peníze nějaké agentuře v čechách, která slibuje práci v Irsku. Za ty peníze tu můžete vegetovat měsíc v hostelu, když budete řezat náklady, moc nekouřit, a udělat si vlastní obrázek. Hlavně s českou agenturou bude výsledek uplně stejný jako jet do Irska na vlastní pěst.\nDUBLIN SURVIVAL GUIDE: ŽIVOT V HOSTELU\nPráce v Irsku – Dublin survival guide: život v hostelu »\n« Práce v Irsku – Dublin survival guide: ŽIVOT V HOSTELU II, Jacobs Hostel


U rudého snědeného krámu. Hynek Rajchenberk - PDF\nU rudého snědeného krámu. Hynek Rajchenberk\nDownload "U rudého snědeného krámu. Hynek Rajchenberk"\n1 U rudého snědeného krámu Hynek Rajchenberk Brno\n2 Úvod Předkládaná kniha se zabývá obdobím komunistické vlády, a to především obdobím tzv. normalizace (70. a 80. léta 20. století). Hlavním zájmem jsou hospodářské problémy tehdejšího socialistického hospodářství, tj. hospodářství s veřejným vlastnictvím výrobních faktorů. Čtenář zde najde informace k nedostatkům v zásobování obyvatelstva zbožím, nedostatkům ve službách, přebytkům nepotřebného zboží, krátké otevírací době a k nedostatečné kvalitě zboží. Dále zde jsou informace k významné zastaralosti tehdejšího průmyslu a vybavení, k promrhávání (zvrácení) investic a jsou zmíněny i problémy se špatnými dodávkami výrobních statků, které znemožňovaly dokončení výroby anebo dosažení plánovaných kapacit výroby. Zmíněny jsou i problémy s údržbou strojů a dodávkou náhradních dílů. Kniha se nevyhýbá ani popisu nízké pracovní morálky v některých oborech a provozech a zároveň zaznamenává i doslova dření pracujících v jiných oborech a provozech. Na přetřes přijdou i problémy státního rozpočtu, dluhy a (ne)plnění plánů. Dojde i na pověstný toaletní papír. Vedle toho je v knize věnován prostor obecné kriminalitě a jejímu růstu. Čtenář se zde dočte i o tehdejší rozsáhlé hospodářské kriminalitě (rozkrádání socialistického vlastnictví) a hojném úplatkářství. Prameny pro sepsání této knihy byly zejména stenoprotokoly z jednání České národní rady ze 70. a 80. let 20. století a stenoprotokoly Slovenské národní rady z poloviny 80. let 20. století. V těchto stenoprotokolech se vyjadřují tehdejší poslanci, ministři a jiní tehdejší vrcholoví členové vládních struktur. Jde velice často o členy Komunistické strany Československa (KSČ) anebo Komunistické strany Slovenska (KSS). V ostatních případech jde o členy jiných stran, které však působili v rámci Národní fronty vedené komunisty. Čili o sledovaných problémech nám zde budou vyprávět tehdejší vládci. Vedle toho se kniha opírá o práce historiků, ekonomických historiků a i některé další prameny. Je potřeba říci, že ve stenoprotokolech, ale i v literatuře je k tomuto tématu velmi mnoho materiálu. Zvláště mezi zmíněnými stenoprotokoly se obtížněji hledají ty, které se nezabývají nějakými hospodářskými problémy. Autor se proto snažil vybrat většinou citace popisující nejtypičtější a častěji se opakující situace, ale vybíral i citace, které popisují situace, které byly něčím zvláštní. Autor nemohl přečíst kvůli jejich rozsahu všechny stenoprotokoly. Kniha je také příspěvkem k dnešní polemice o nedostatcích v zásobování, v kvalitě zboží, o stavu průmyslu, o hospodářské kriminalitě a podobně v době komunismu. Tato diskuse se dnes často nese v duchu vzpomínek, které však, jak je známo, mohou být po letech deformované tím, že lidé zapomínají. Vliv má i fenomén vzpomínkového optimismu, který vede k tomu, že lidé mají sklon pamatovat si jen to dobré a špatné vzpomínky jsou z paměti vytěsňovány. To je výhodné, protože to zbavuje člověka strachu a stresu a činí to jeho život příjemnějším. Avšak má to i nevýhodu, která spočívá v tom, že se člověk může po letech opět spálit o stejná kamna. Tato kniha se zaměřuje právě na to špatné. Na to co bylo už mnohdy z paměti vytěsněno. Kniha naopak není výkladem hospodářských dějin normalizace, může být jen doplňkem těchto dějin. Není také výkladem obecných dějin normalizace. To, že se tato kniha zabývá temnými stránkami socialistického hospodářství, neznamená, že tyto stránky působily nutně trvale (například trvalé nedostatky 2\n3 v dodávce zboží). Stejně tak to neznamená, že se někdo nemohl mít dobře, a to i tehdy pokud si nepřikrádal a nebyl nějakým funkcionářem. Kniha není jen sbírkou citací, ale je doplněna často o teoretický komentář. Ten je založen na teorii nemožnosti ekonomické kalkulace za socialismu a na rakouské teorii podnikatele. Tyto teorie byly vypracovány rakouskou ekonomickou školou. A pro jejich pochopení je dobré si přečíst zejména knihu "Rakouská škola: Tržní řád a podnikatelská tvořivost" od J. Huerta de Sota a knihu "Jak fungují trhy" od I. Kirznera. Tyto teorie ukazují na různé tendence, které budou v ekonomice s veřejným vlastnictvím výrobních faktorů vznikat. To však nutně neznamená, že každá konkrétní událost jim může být přičtena na vrub. V ekonomice mohou vznikat jiné tendence, která nám nemusí být ani známé. Stejně tak nelze konkrétní událost přičíst na vrub jedné tendenci, protože často působí v ekonomice několik tendencí současně. To je třeba mít při četbě na paměti. Každopádně neexistence soukromého vlastnictví výrobních faktorů a nemožnost podnikání bránila (brání) v lepším využívání subjektivních, praktických, rozptýlených a obtížně sdělitelných informací a znalosti, které byly již objeveny a umožňovala jen omezené objevování dalších těchto informací a znalostí a následné vytváření dalších a dalších informací a znalostí, které mohou být opět objeveny a zpracovány. To mělo za následek situaci, kdy ceny spotřebních a výrobních statků neodrážely vzácnost těchto statků. Výsledkem takové situace jsou masivní diskoordinace v dodávkách komplementárních statků, které neumožňují dokončovat řádně výrobu, dosahovat plánovaných kapacit výroby a znemožňují řádnou spotřebu. Dále jsou znemožněny lepší odhady budoucích změn v poptávkách spotřebitelů, a to aby se výrobní faktory dostaly do rukou toho času schopnějších podnikatelů, a to i za cenu toho, že se postupuje metodou pokusů a omylů, kdy ztráta a následné nevyužití výrobních faktorů (včetně práce) má také svoji důležitou informační hodnotu. To vše má za následek to, že na scénu vstupují nedostatky v zásobování obyvatelstva zbožím, nedostatky ve službách, přebytky nepotřebného zboží, nedostatečná kvalita zboží, špatné dodávky výrobních statků a promrhání (zvrácení) investic. Vedle těchto nerovnováh v ekonomice vzniká místy nízká pracovní morálka a současně jinde dřina. A také černý trh a korupce. Je to totiž právě podnikání decentralizovaně jednajících a nikým neřízených podnikatelů a soukromé vlastnictví výrobních faktorů, které umožňují, aby rozvoj (civilizace) byl tak hladký a harmonický (nikoliv tedy zcela hladký a harmonický), jak jen to je v daných historických podmínkách možné, protože nerovnováhy, které jsou neustále v ekonomice vytvářeny tím, jak se civilizace vyvíjí a objevují se nové informace, mají tendenci být objeveny a odstraněny podnikatelskou silou samotného lidského jednání. To v socialistické ekonomice chybí a její vývoj je o to více kostrbatý a neharmonický, což má přirozeně dopad i na řadové občany a jejich jistoty. Pokud si toto čtenář uvědomí, tak snáze interpretuje uvedené události, které v socialistické ekonomice nastávaly. Protože jde o věc důležitou ba klíčovou, tak se bude v knize na různých místech opakovat. To je dáno ovšem i tím, že tato kniha vznikla (v průběhu roku 2013) jako série článků pro web 3\n4 Snad všichni už slyšeli o zlatých komunistech, a o tom jak bejvávalo dobře. Tato kniha nabízí odvrácenou stranu zlaté komunistické mince. Stranu zrezivělou, ošoupanou a špinavou. Stranu ohrožující pozlacený avers a jistoty. 12. XII. 2013, Brno. 1. Nedostatky a nekvalita pohledem historie V tomto příspěvku se nebudeme snažit pokračovat v díle dnes již poněkud zapadlého spisovatele Ignáta Herrmanna. Koneckonců hlavní postava románu a filmu kupec Žemla přece spáchal sebevraždu a postavu rytmistra Kyllijána v socialistickém hospodářství pro to, aby byly krámy, jako vyjedené, nepotřebujeme. Primárně se zde budeme zabývat nedostatky v zásobování obchodů v době vlády komunismu v Československu, ale narazíme i na jiné problémy. Prozkoumáme, zda skutečně chyběla jen káva a tropické ovoce, jak tvrdí jedni. Anebo chyběl i toaletní papír či vložky, jak tvrdí druzí. Příspěvek je prakticky zcela založen na studiu knih (často od renomovaných historiků) o historii níže uvedených vesnic, městysů a měst na Moravě i v Čechách a Slezsku. Aby to bylo statisticky významnější, tak jsem vybral o něco více jak 15 obcí, na druhou stranu z důvodu rozsahu jsem získané informace o některých dalších obcích neuváděl (celkem sběr údajů trval jen kolem dvou hodin, z čehož plyne, že tomuto období se historici docela věnují a uvádějí často i údaje o hospodářské situaci). Jde jak o místa, kde počet obyvatel a rozvoj stagnoval, tak i místa, kde počet obyvatel velmi rostl, a která byla značně budována (Břeclav, Hlučín, Mělník, Veselí nad Moravou) Příspěvek se nezabývá, pokud možno obdobím prezidenta Klementa Gottwalda, protože šlo o dobu převratných změn (zejména zestátnění), které začaly již za prezidenta Edvarda Beneše a dobu, kdy se ještě ve zvýšené míře projevovaly důsledky druhé světové války. Ta sice nevedla u nás k tak rozsáhlým materiálním škodám jako v jiných zemích, ale přinesla Československu ohromný úbytek pracovní síly, daný jak vyvražděním židů a ztrátami českého obyvatelstva, tak zejména ztrátou většiny německé pracovní síly, která byla dílem pobita na ruských a ukrajinských pláních či jiných bojištích a dílem vysídlena po válce. Za tyto ztráty nebyly po válce adekvátní náhrady, a tak toto období nebudeme z důvodu objektivnosti zvažovat. Protože jde dnes o docela živé téma, použijeme ve zvýšené míře citací. Dotkneme se letmo i cen, ale budeme mít na paměti, že ceny byly vytvořeny ad hoc administrativním nařízením (v lepším případě okopírovanými ze Západu) a ve skutečnosti nepředstavovaly ceny, protože neodrážely vzácnost. Pokud však ceny neodrážejí vzácnost, je nasnadě, že musí docházet k přebytkům a nedostatkům zboží a služeb. Nedostatky zboží a služeb zvyšují náklady spotřebitelů na jejich získání. Například tím, že lidé museli stát na zboží ve frontách s tím, že se na některé nedostalo, anebo museli čekat, protože zboží v obchodech zcela chybělo. Stojí to prostě čas, je nutné vybudovat si zvláštní kontakty a 4\n5 mohou vznikat i nepříznivé dopady na psychiku lidí. Například Jindřich Kabát popisuje ve své knize Psychologie komunismu stresující dopady věčného shánění . Proto třeba taková srovnání cen, jako je jinak záslužný počin jsou ve skutečnosti k cenám za komunismu příliš schovívavé. Přebytky pak představují plýtvání vzácnými výrobními faktory, které jsou zbytečným vynaložením ztraceny, což znamená snížení produkce nějakého jiného zboží nebo služeb, a tím i menší uspokojení potřeb spotřebitelů. Nebudeme zde ovšem rozporovat a rozebírat skutečnost, že nakonci socialismu byla životní úroveň o dost větší než na jeho začátku, a že zároveň růst životní úrovně dosti zaostal za zeměmi tzv. Západu. Je třeba ještě připomenout, že Československo (spolu s podobně vyspělou NDR) bylo nejvyspělejší socialistickou ekonomikou. Pro milovníky (velmi hrubých) statistických odhadů můžeme nabídnout následující odhadované porovnání HDP na hlavu v evropských zemích . Nyní již přejdeme k suché historii. Doubravice nad Svitavou (okres Blansko): přijďte jindy! Kdy? Na sv. Dindy? V knize Mýty o socialistických časech se obecně konstatovalo, že existovalo tzv. úzkoprofilové zboží, kterého byl nedostatek, a muselo se pracně shánět. Nedostatkové nebylo dle této knihy jen subtropické ovoce (většinou dováženo od západních firem), ale i takové běžné věci (vyráběné v ČSR nebo Sovětském bloku!) jako toaletní papír, dámské vložky, cukr, dětské boty atd. . Tato tvrzení zde ověříme. Autoři této knihy dokládaly nedostatky (pouze) na kronice (tj. na úředním dokumentu!) městečka (tehdy vsi, titul městečko nebo městys byl oficiálně za komunistů zrušen) Doubravice nad Svitavou, zde se mimo jiné píše pro rok 1979, že: Dle sdělovacích prostředků, vezmeme li v úvahu pouze čísla jednotlivých znaků všech sortimentů potravinářského zboží, dalo by se říci, že je vše v naprostém pořádku Podíváme li se na tuto otázku z hlediska požadavků spotřebitele, existuje celá řada výrobků ať už tuzemských, nebo zboží z dovozu, kde není spotřebitelská poptávka plně uspokojována.. Dle kronikáře chyběly dlouhou dobu luštěniny jako čočka a fazole. V horkém květnu a červnu lahvové pivo, sodovky a minerálky. Mléko s obsahem tuku 3,5% nebylo k dostání téměř po celý rok. Při bohaté úrodě okurek toho roku nebyl až do konce září k dostání ocet. Chybělo i maso, masné výrobky, mletá paprika atp. O tři roky později chyběly porcelánové talíře, hrnky, jízdní kola, šicí stroje, různé textilní zboží, přechodně sádlo, sýry atp. Takže: tak tedy jen sháníme toto tzv., úzkoprofilové či nedostatkové zboží, a to vše nakonec jen proto, abychom od omrzelých prodavaček slyšeli stále stejné: přijďte zítra či po neděli. . Slezský Krnov: kdo neměl ramena na boj o místo u korýtka, ten setřel Velký problém po válce zde představovala výstavba bytů. Ne Krnovsku se stavělo velmi málo. Preferováno bylo Ostravsko a zničená Opava (Krnov byl ovšem také značně poničen). V některých letech se byty vůbec nestavěly. Největší sídliště Pod Cvilínem bylo vybudováno až v sedmdesátých letech. Přes původní sliby o tom, že Krnovsko nebude novým administrativním členěním postiženo [zrušení Krnovského okresu roku 5\n6 1960, pozn. autora], se preferovalo preferování Bruntálu [okresní město, pozn. autora] a jeho okolí, patrné v bytové a investiční výstavbě, tehdy centrálně řízené. . Protěžované ocelové srdce republiky na příkladu Hlučína: maso nemáme, ale můžete za to využít jesle, které nepotřebujete Hlučín patřil do oblasti protěžovaného ocelového srdce republiky Ostravska. Místní kronika se zmiňuje v 60. letech o 93 neplatičích nájemného v bytech, což mělo být dle knihy na tehdejší politické poměry, postupy a zvyklosti překvapivě mnoho (viz i dále). Rozvoj infrastruktury města nedržel krok s růstem počtu obyvatel: Město zásoboval státní obchod, ale síť prodejen nedostačovala požadavkům zákazníků. Na Rovinách se situaci podařilo částečně zlepšit otevřením prodejny potravin. I tak vládl všeobecně neustálý nedostatek masa, což muselo být velmi nepříjemné a pro dnešní poměry téměř nepochopitelné. Zato využití jeslí se zde pohybovalo kolem 70%. Stálý nedostatek bydlení si vynucoval stavbu nových kapacit. . V 70. letech 80% obyvatel žilo v nových bytech a výstavba dalších pokračovala, a to i při kritickém nedostatku stavebnin. Ty se v podstatě měly přidělovat. Například: Aby stavebník dostal třeba obklady, musel se prokázat stavebním povolením.. Nedostatkovým zbožím bylo kakao. V masnách se běžně tvořily fronty, maso se obvykle prodalo již v dopoledních hodinách a pracující ženy pak mohly odpoledne koupit pouze drůbež a uzeniny. . V 80. letech: V pořadníku na byt zůstávalo 100 uchazečů.. Konečně zanikly jesle na Zahradní ulici, už delší dobu se potýkaly s nevyužitím kapacit. Co se týče obchodů: V letních měsících scházely v prodejnách potravin slazené minerální vody, mezi sýry nebylo příliš na výběr. Vázlo zásobování ovocem a zeleninou. Co se týká průmyslového zboží, nedostávalo se mrazniček a barevných TV přijímačů. V prodeji masa obchodníci často vázali jeden druh na jiný, méně atraktivní, nebo dostaly hospodyňky k požadovanému druhu masa automaticky dováženo maso horší kvality nebo odřezky, apod. Panoval nedostatek ponožek a punčochového zboží. Výčet by mohl pokračovat jízdními koly Favorit a babetami. Z kroniky lze vyčíst zlepšení situace na vánočním trhu a zřejmě radost kronikáře nad tím, že nechyběl: dokonce ani kapr! Vedle jižního ovoce však byl nedostatek i česneku. Pokračujme dále: Dnes již tyto řádky zřejmě vzbuzují úsměv, ovšem tehdy byla rada města nucena zavést u nedostatkového zboží prodej 50/50, tzn. 50% dopoledne a 50% odpoledne, čímž vyšla vstříc zaměstnaným ženám. Ve stavebnictví chyběly v té době všechny druhy stavebního materiálů . Kdo se směje naposled, ten se směje nejlépe, ale třeba současné zvyšováni DPH má dopad na přístupnost zdaněného zboží a jeho kvalitu. Na druhou stranu se objevují prodejny s kvalitnějšími, ale dražšími potravinami. 6\n7 Mikulov: zlato bylo i tehdy in S. Vrbka uvádí, že kvalitní zboží se dalo sehnat pouze v Tuzexu. V něm se nakupovalo buď za západní měnu anebo zvláštní poukázky zvané bony. Sehnat bony od veksláků nebylo pro většinu lidí snadné a navíc to bylo trestné. Bony se však daly koupit za zlato . Co dále? V kronice stojí, že: V roce 1981 došlo k úpravě maloobchodních cen masa a masných výrobků, jejich zvýšení o 30%. Rovněž byly zvýšeny ceny pohonných hmot. Obyvatelé tyto úpravy přijali jako nutná hospodářská opatření.. Dle autora však tehdy lidé nakupovali do zásoby i benzín . Také s půjčkami to nebylo tak snadné, třeba po roce 1970: Nastávala druhá vlna represí, a tak si málokdo dovolil vzít půjčku, protože nevěděl, z čeho by ji splácel v případě, že by se soudruhům znelíbil. Cena domku se pohybovala kolem Kč, což bylo na tehdejší příjmy dost peněz.. Tehdy byl na straně poptávky po práci jen jeden monopolní zaměstnavatel stát, pozice člověk tak opravdu nebyla snadná. Výstavba sídliště v 70. letech se potýkala s nedostatky v uložení materiálu a jeho zabezpečení před zcizením, blátivými cestami, špatnými přístupovými cestami a: V dubnu [roku 1976, pozn. autora] měla být kolaudace bloku C, pro velké množství závad nebyl tento objekt v uvedeném termínu převzat. . Dolní Dunajovice: pitná voda je problém Problémem v této obci (okres Břeclav) byla kvalita pitné vody, která silně zapáchala, až smrděla, objevovaly se v ní nečistoty řasy, rez a vysoký obsah dusičnanů. Voda byla naprosto nevhodná pro kojence a malé děti. Správce vodovodu činil nezbytné kroky k nápravě, ale trvalo mu to velmi dlouhou dobu a původní kvality vody nebylo dosaženo . Odpornou vodu si dobře pamatuji i z Brna. Tento pramen obsahuje i porovnání cen některých vybraných výrobků za roky 1965 a Krystalový cukr za tu dobu zlevnil o 13% a hrubá mouka stála stejně. Ostatní uvedené věci však zdražily. Káva zrnková a litr vína zdražily o 20%, čokoláda na vaření o 30%, salámy o 33%, rum o 43%, hovězí a vepřové maso o 81% a 57% a litr benzínu podražil z 2,40 Kčs na 9 Kčs tj. o 275%! Srovnání pro barevný televizor není možné učinit, protože k roku 1965 tyto ještě nebyly k mání, ale k roku 1986 stál barevný televizor 17 tisíc korun . Protože však bylo dané zboží mnohdy nedostatkové (ceny neodrážely vzácnost tohoto zboží) a k jeho získání bylo nutné obětovat čas, nervy, další peníze (úplatky) atp., tak je zřejmé, že skutečné ceny byly vyšší než uvedené ceny. Nicméně pro učiněné srovnání to není až tak významné. I když se v zásobování zbožím jistě vyskytovaly fluktuace a situace se spíše zhoršovala. Předchozí postřeh pěkně ilustruje na stejné stránce toto tvrzení: Velký zájem byl o průmyslové zboží, jako mrazničky, elektrické šicí stroje, barevné televizory, nebyl však tento zájem pokryt byl nedostatek. . Jihlava: zlatá nedostatková 60. léta Pro Jihlavu se lze dočíst o kritické situace v jihlavské nemocnici, která pracovala ve zcela nevyhovujících podmínkách. A to již před rokem 1960 byly připravovány projekty a plány na výstavbu nového areálu, ale 7\n8 ještě v dubnu 1968 (tj. asi po deseti letech) se orgány města obrátily dopisem na předsedu vlády, ÚV KSČ, ministerstvo zdravotnictví atd. a upozorňovaly na těžkou a neudržitelnou situaci nemocnice . Nostalgikové však nemusí ani dnes zoufat, protože systém financování zdravotnictví je pořád převážně veřejný, pokud si chtějí připomenout staré dobré časy, mohou například navštívit plně funkční musejní expozici v Brně v poliklinice na ulici Zahradníkova. Ale zpět do ježkova města: Zcela klasickým případem, který provázel Jihlavu téměř celou druhou polovinu 20. století, byl téměř katastrofální technický i hygienický stav vnitřního města. . Před srpnem 1968: Mezi hlavní problémy se řadilo především zastavení některých již připravených investic, ale také velice prozaické problémy se zásobováním, kdy bylo konstatováno, že se po územní reorganizaci [roku 1960 byl zrušen Jihlavský kraj a Jihlava připojena k nově vzniklému Jihomoravskému kraji se sídlem v Brně, pozn. autora] zhoršilo zásobování, což mimo jiné způsobilo časté výlety především zaměstnanců Motorpalu za nákupy do Prahy či Brna. Po roce 1960 se Jihlava i nadále potýkala s nedostatkem bytů a zejména stavem bytového fondu, který byl bohužel ve stále horším stavu. . Pramen podobně jako u Krnova jakoby implicitně sděloval, že zásobování a přidělení dalších prostředků záviselo na politickém rozhodování. Problémy s bydlením se v průběhu 60. let prohlubovaly třeba i v Novém Jičíně . Opravdu šlo o zlatá léta? Veselí nad Moravou: trvalá ekonomická krize, sociálně spravedlivá společnost a bydlení V historii východomoravského města Veselí nad Moravou se píše zajímavá věc, a to sice, že se obecně zvyšovala životní úroveň, avšak v 70. letech byl růst možný jen díky podpoře ze SSSR. Nabízí se tak otázka, zda byl vztah ČSSR a SSSR skutečně tak jednostranný, jak se u nás traduje, to zde však řešit nemůžeme. Zajímavé je však další tvrzení: V dalších letech ekonomický vývoj přerostl v trvalou krizi, kterou navenek reprezentoval nedostatek jakéhokoliv zboží v obchodech. . Dále zde byly tzv. závazky, hlavně akce Z, což byla dle pramenu masově politická, organizační a kulturně výchovná práce se zaměřením na závěry pléna Ústředního výboru (KSČ). Ve městě bylo odvedeno roku 1974 na 30. výročí SNP (Slovenské národní povstání) brigádnických hodin, na obyvatele to bylo více než 10 hodin . Přepočteno na práce schopné obyvatelstvo to samozřejmě muselo být více, pokud bychom vzali, že tuto nadpráci provedlo 50% obyvatel, tak dojdeme k závěru, že na jednoho pracanta připadlo 20 hodin tj. 2,5 dne práce za rok navíc. I když jistě někteří lidé dělali tuto práci dobrovolně (viz i dále). Co bydlení a jeho dostupnost? K výstavbě nových panelových domů v 70. letech se dočteme, že: Vyskytly se i problémy, protože část obyvatel se nemohla z finančních důvodů do státních bytů přestěhovat, protože neměla na nájem. . Vzpomene li si čtenář na výše uvedený Hlučín, tak je patrné, že ani tehdy na bydlení neměl rozhodně každý. Lysice: výstavka masa je putovní Pro městečko (tehdy ves) Lysice (okres Blansko) se můžeme pro situaci po roce 1955 dočíst: Stále ještě přetrvávaly problémy v zásobování masem.. Zajímavostí je, že na sanitní auto zde byla ještě v roce 1951 provedena sbírka . Výhodou vesnic a malých měst (a zahrádkářských kolonií) bylo to, že si člověk mohl 8\n9 sám něco vypěstovat a mohl chovat i nějaké zvířectvo. Díky menší anonymitě zde mohlo být snadnější se napojit na lokální šedou ekonomiku a sehnat si různou pomoc. Miroslavské Knínice: panika, zdražení alkoholu, uhelné prázdniny a brigády Pro Miroslavské Knínice (okr. Znojmo) se uvádí: V roce 1976 se objevily zásobovací problémy. Od jara trvající sucho přispělo k šíření fám, že dojde ke značnému růstu cen. Někteří občané se obávali, že potraviny budou na lístky nebo vůbec nebudou k dostání. Panika způsobila zvýšený nákup mouky a cukru. . Na podzim roku 1978 pak bylo zdraženo víno a tvrdý alkohol, tentokrát se to obešlo bez paniky (anebo si alkohol vypálili na černo?). Mrazivé počasí v lednu a únoru roku 1979 se projevilo v celostátním měřítku potížemi s dopravou a nedostatkem uhlí . Dále: Všechny veřejné instituce musely šetřit energií, a tak byly například vyhlášeny uhelné prázdniny . K mrazům a nedostatku uhlí viz dále. Opět k tématu skutečné pracovní doby a dobrovolnosti za socialismu je zajímavá i poznámka o tom, že: V roce 1979 došlo k částečnému útlumu stavebních akcí v obci, neboť není možno neustále vyžadovat od občanů odpracování stovek namáhavých brigádnických hodin. . Netín: hřebíky a žárovky prostě nebyly Obchodní činnost v šedesátých letech v obci Netín (okr. Žďár nad Sázavou) vypadala následovně: Zásobování, o kterém se v tisku psalo jako o plynulém a standardním, komentuje ve své kronice Ant. Sýkora: Místní Jednota nemá hřebíky, ani ty malé, a žárovky nebyly půl roku. Neseženou se hrábě, vidle a motyky, kterých je často zapotřebí. Je bída i o chléb, kdo si nepřispíší, nedostane. . Po maďarských událostech v roce 1956 nastává panika a nákupní horečka. Lidé skupují mouku, cukr, sůl, rýži, tuk aj. zboží. Přes drobné úpravy cen však koupěschopnost neklesá. Je nedostatek oříšků, jižního ovoce, rozinek a mnoho dalšího zboží. Lidé stojí fronty na uzeniny, na maso, na ovoce a zeleninu. Tato situace trvá nepřetržitě až do poloviny 80. let minulého století.. Zlepšení přinesla nová prodejna (i dnes zde působí prodejna potravin a smíšeného zboží, přestože vybavenost automobily dnes bude jistě vyšší), která zde byla otevřena roku 1975 a byla dle citované knihy tehdejší dobu dobře zásobovaná a občané byli po letech spokojeni, a to i s vánočním přídělem, který byl rozdělován pro jednotlivé rodiny. Avšak: Až v 90. letech přinesla doba dostatek jakéhokoliv zboží a fronty byly odstraněny. . Brno Komín: jedna restaurace na dva a půl tisíce obyvatel V Brně Komíně v půli 70. let minulého století sloužil jediný hostinec U Dvořáků. Roku 1970 měla tato městská část 2579 obyvatel. Ve druhé polovině 70. let se situace zlepšila a na budovaném sídlišti vznikly dvě nové restaurace . Ovšem zároveň došlo k nárůstu počtu obyvatel. Dnes uvádí zdroj restaurace.net v Komíně 11 restaurací  při 7457 obyvatelích . Bezesporu stejný, ba i větší boom zažily i nejrůznější obchody, centrum (nejen) této městské části je jich dnes plné. 9\n10 Vinařský Čejč (okr. Hodonín): maso jenom o šabatu a fenomén nákupních horeček Pro zlaté období panování prezidenta Antonína Novotného nám citovaná kniha k obecnému vývoji sděluje, že: Novotného éra budování socialismu zápasila s krátícím se dechem ekonomiky, který se v životech obyvatel projevil zvyšováním cen a problémy se zásobováním. . Přičemž pro padesátá léta uvádí ještě snižování cen (a vzestup životní úrovně), ale i pravidelné nedostatky některých výrobků a surovin. Třeba: V roce 1954 nastal například nedostatek masa, které se prodávalo pouze v sobotu. Problémy byly i s dodávkou elektrického proudu. Úsporný týden v březnu roku 1953 například znamenal, že se elektřina zapínala až o půl třetí odpoledne . Součástí života v socialistickém hospodářství byly i nákupní horečky. Počátky lze klást do roku 1953, kdy proběhla měnová reforma, kterou si lidé, zdá se nějakou dobu pamatovali. A v Čejči ji někteří lidé dle značného nárůstu útrat (víc jak desetinásobný růst) v místní prodejně Slovácké svépomoci i správně očekávali. Horečnaté skupování pak provázelo rok 1956 (sovětská invaze do Maďarska), v následujícím roce se rozšířily zprávy o údajném dalším pádu měny, poplach způsobila i karibská krize roku Obavy z měnové reformy a návratu 50. let se objevily po sovětské invazi, a to v roce 1969 . Břeclav: elektřina, toaletní papír a dámské vložky jako luxus Po celý rok 1969 bylo zásobování obyvatelstva nadále nepříznivé, chybělo hlavně maso a byl velký nedostatek uhlí . No dobře po sovětské invazi panovaly jisté turbulence, co se tu píše tedy dále? Srpen roku 1977: velká nakupovací horečka obyvatelstva příčina hrozící zdražení potravin, které skutečně následovalo, a to o 50%.. Je tedy patrné, že část lidí byla informována předem. Dostáváme se k výše zmíněné zimě z kraje roku Dle autorů byly tehdejší mrazy poměrně průměrnými zimními mrazy , přesto měly pro celé národní hospodářství katastrofální následky. Během prvních dnů se projevil v tepelných elektrárnách naprostý nedostatek uhlí, proto byla omezena výroba elektrické energie na minimum, mnohé závody musely zastavit výrobu pouliční osvětlení bylo zcela vypnuto, v domácnostech, ve školství i v úřadech byl každodenně vypínán elektrický proud na dobu 1 hodiny a pak byla dodávka znovu obnovena na 2 hodiny, načež zase na jednu hodinu vypnuta . Co je však důležitější až teprve 12. února byla postupně obnovena dodávka elektrické energie všem uživatelům. A pro jistotu v létě došlo k úpravě v cenách energií a paliv až o 50% nahoru. To vše vedlo k další nakupovací horečce potravin, zvláště cukru . Dle mého na vině nebyly ani tak mrazy, jako špatný stav hospodářství, mrazy tento stav spíše jen odhalily. To jasně ukazuje tvrdší zima roku 1985, kdy se dle daného pramene problémy v dodávkách elektrické energie opět opakovaly . Únor 1980 přinesl další problém v zásobování potravinami, zase to maso. Vepřové na dlouhou dobu zmizelo a hovězího masa bylo málo. Také před papírnictvím se tvořily dlouhé fronty kupujících toaletní papír zcela zmizel z pultů. . Ještě, že bylo k dispozici Rudé právo. V lednu roku 1982 opět zmizelo maso z obchodů a očekávalo se jeho zdražení. 30. ledna bylo oznámeno výrazné zdražení masa o 40 až 100%, i 10\n11 když 1. února bylo oznámeno zvýšení důchodů o 30 Kč měsíčně. V listopadu roku 1983: kromě nedostatku jižního ovoce zmizely z drogistických obchodů prací prášky do praček a co bylo horší, velmi často chyběly i hygienické potřeby pro ženy; zásobování zcela vázlo. . V říjnu roku 1984 bylo oznámeno zdražení piva a minerální vody. Všeobecný rozklad hospodářství pokračoval dále, 26. července 1988: znovu nekonečná fronta čekajících občanů před papírnictvím, všichni doufali, že konečně si budou moci koupit toaletní papír, který již 3 týdny nebyl k dostání.. V říjnu téhož roku jsou uváděny obrovské problémy v zásobování obchodů, zase chyběl toaletní papír, dámské vložky a prací prášky do praček . Opravdu jsou často vzpomínané nedostatky toaletního papíru a dámských vložek pouze pravicovým mýtem? Je pravdou, jak uvádí dokonce i J. Kabát na straně 275 citované knihy, že od 70. let se dá hovořit již o dostatku základních věcí? Starobylá Olomouc: byt dostanete už za 15 let Už asi nepřekvapí, že i v dějinách Olomouce (největším ze zde probíraných měst) se píše: Každodenní život olomouckého občana šedesátých let se potýkal s běžnými nedostatky oné doby, zaviněnými úrovní služeb a obchodu. Až do roku 1965 vázly dodávky potravin, především masných výrobků, přidělovaných do maloobchodní sítě podle direktivního rozpisu. To samozřejmě přinášelo nezbytné fronty, nákupní horečky či bezmasé dny ve veřejném stravování. Nedostatečný sortiment průmyslového zboží pak patřil k samozřejmému koloritu tohoto období.. Ve zlatých šedesátých letech se město potýkalo s nedostatkem pitné vody, nízkou bytovou výstavbou, chátráním bytového fondu a rozpadajícím se jádrem města. Počet žadatelů o byt se pohyboval kolem tří tisíc a prakticky se neměnil 800 registrovaných zájemců o byt figurovalo v příslušném pořadníku více než patnáct let.. Tato kniha odhaluje i fakt, že u státních a obecních bytů byla zaostávající údržba kryta z nájmů jen přibližně za dvou třetin a zbytek hradil stát z centrálních prostředků. Náklady na bydlení v družstevních bytech pak nejméně dvakrát převyšovaly obdobné platby ve státních bytech . To nezní moc rovnostářsky. Pokračujme dále: V zastaralé a nekvalitní vodovodní trakci ztráty vody dosahovaly enormních hodnot; na začátku druhé poloviny sedmdesátých let se tyto roční ztráty takřka vyrovnaly roční spotřebě olomouckých domácností. . Nemusíme však zoufat, protože i dnes se o vodu často stará veřejný sektor. Pro situaci po letech pramen obecně uvádí jistý růst životní úrovně, ale i nízký stupeň pracovního výkonu, všeobecnou akceptaci korupce, klientelismus, soustavu navzájem výhodných známostí obhospodařujících úzké profily ve spotřebě a nebývale bující stínovou ekonomiku . Město vína Mělník: máme republiku rudou, mrznu, mrzneš, mrznou Dát si kafíčko někde po práci, přečíst si noviny? Někdy ano, ale někdy také ne. V historii Mělníka se uvádí, že: Život občanů byl také protkán pravidelnými brigádami v zemědělství a v akcích Z, bezplatné práci na zvelebování města. V Mělníku se nepodařilo ani během zlatých 60. let vyřešit problémy s nedostatkem bydlení. Problémem zde byl zastaralý horkovod z cukrovaru, kvůli němuž lidé byli v zimě často bez tepla a 11\n12 elektrické spotřebiče, které nefungovaly kvůli nízkému napětí. Částečně tyto problémy vyřešila plynofikace z roku Definitivní řešení přinesl o zhruba pouhých 20 let později zřízený horkovod z elektrárny Mělník . Významným problémem bylo zásobování, přetrvával nedostatek masa i jiných produktů. Přestože Mělník byl stále převážně zemědělským okresem, nejprve musel splnit dodávky pro okresy průmyslové a jeho obchody zely prázdnotou. Částečným řešením bylo povolení prodávat zemědělské přebytky na trzích a vánoční trh . Ani za mocnáře doktora Gustáva Husáka, mimochodem milovníka kvalitních západních cigaret a alkoholu, se zde nevedlo o mnoho lépe: Ani v 70. a 80. letech nepřestaly mělnické obyvatelstvo trápit problémy se zásobováním, špatná obchodní a dopravní síť a trvalý nedostatek bytů. Na sídlišti Rusovice stále vypadávaly dodávky tepla, na sídlišti Střed netekla teplá voda a celkový nedostatek kvalitní pitné vody upravil až vodovod z Vrutice, dokončený v roce Bytovou otázku měla vyřešit masivní výstavba nových sídlišť: každý rok totiž zůstávalo nevyřešených nových žádostí o byt, přičemž ještě v 80. letech zůstávaly nevyřízené i žádosti více než dvacet let staré. . Beroun: co s volným časem po práci? Makat dobrovolně v akci Zet! Masařky. A Rudá šlechta stavěla rychleji. Asi nejzajímavější a nejpodrobnější pojednání o sledovaném období jsem našel v historii středočeského Berouna. Co se týkalo brigád: obzvláštní aktivitu vyžadoval národní výbor a stranické orgány od občanů před sjezdy KSČ, kdy se na počest těchto monstrózních akcí uzavíraly závazky, pořádaly mimořádné dobrovolné národní směny v podnicích i v ulicích při zvelebování města. . Akce Z (zvelebení tj. budování samoobsluh, hřišť, úprava ulic apod.) plánovalo samo město, zajistilo stavební kapacity, od státu obdrželo účelové dotace a pomocné práce pak provedli sami občané zdarma: Někdy skutečně dobrovolně, někdy z donucení. Chtěl li například někdo umístit svou ratolest do mateřské školky, musel odpracovat určitý počet hodin na její stavbě. V druhé polovině osmdesátých let se velká část plánovaných Akcí Z v Berouně již vůbec nerealizovala kvůli stále slábnoucímu proudu dotací z rychle se vyprazdňující státní pokladny. . Jak je z tohoto a podobných předchozích příkladů patrné, tak při hodnocení pracovní doby za bývalého režimu je nutné se zabývat i mnohdy nedobrovolnou prací na akcích Z a podobných podnicích. Co dále se zde můžeme dočíst, třeba následující: Soukromá bytová výstavba se již od počátku padesátých let záměrně zadržovala kvůli sídlišti. Stavbu rodinného domku povoloval stavební úřad zájemcům jen tehdy, pokud stavebník prokázal, že na stavbu sehnal dostatek tehdy zcela nedostatkového materiálu, což se nepodařilo každému. Situace se poněkud napravila v 60. letech. Naopak: Velká zanedbanost staršího bytového fondu ostatně trápila i jiná města v období socialismu. Památky chátraly stejně jako velké části jádra města. Jen ojediněle se počítalo s opravami.. Až do stavby přivaděče pitné vody z nádrže Želivky se město potýkalo s chronickými problémy s nedostatkem a kvalitou pitné vody . V 50. a 60. letech trpěli berounští obyvatelé nedostatkem zboží. Malé skladové prostory způsobovaly časté uzavírání prodejen při přejímkách zboží nebo inventurách, nezřídka v důsledku manka, a kupující museli 12\n13 přetrpět dlouhé fronty, většinou v pracovní době, aby jim v mnoha případech prodejce sdělil ono typické: Nemáme! . Dnes zde má Ahold na Husově náměstí otevřeno v pondělí až sobotu do 20 hodin, Ahold na Plzeňské ulici v pondělí až neděli do 22 hodin a Lidl na stejné ulici má v pondělí až neděli do 20 hodin, Penny Market na Třídě míru v pondělí až neděli do 20 hodin atd. . Pokračujme však dále: V padesátých a v první polovině šedesátých let se zdejší obchody potýkaly i s nedostatkem potravin, zčásti způsobeným vadnou distribucí centrálního plánování, zčásti neschopností kolektivizovaného zemědělství vyrobit dostatek potravin. Dle autorů je paradoxní (kdo zná argument nemožnosti ekonomické kalkulace za socialismu, nebude vůbec považovat situaci za paradoxní), ale typické, že největší zásobovací krize postihla Československo právě po dokončení kolektivizace v letech 1961 až 1964, kdy se zhroutila třetí pětiletka. Od února 1962 se nedostávalo masných výrobků, hospodyňky čekající ve frontách na maso byly obdařeny přezdívkou masařky, čili frontové bojovnice za maso. Režim vyhlásil v červenci 1963 čtvrtky za bezmasé dny a roku 1964 de facto kapituloval a maso výrazně zdražil. Tropické ovoce se schovávalo na vánoční trhy, 1. máj a podobné události, aby se zvýšila jejich návštěvnost. Situace nedostatečné obchodní sítě prodejen s potravinami se zde vyřešila až v období normalizace . Opět je patrné, že dnešní ceny nelze jednoduše porovnávat s tehdejšími cenami, získání zboží tehdy bylo mnohem nákladnější než by se dle cen zdálo. Obchod s průmyslovým a dalším (nepotravinářským) zbožím se v Berouně sice od hubených 50. a 60. let rozšířil, ale i tak zůstal dle knihy nejbolestivějším místem socialistického obchodu: Seznam nedostatkového zboží byl dlouhý, ale na prvním místě zde, jako v jiných městech, figuroval stavební materiál. Opravdu tristní bylo, že ještě koncem osmdesátých let byl přechodně omezen prodej pracích prášků, ubrousků a dokonce i toaletního papíru či dámských hygienických vložek. Situaci alespoň částečně vylepšovaly trhy na hlavním náměstí, a to přesto, že prodejci platili 20 % přirážku . Katastrofální zde byla situace ve službách. Test redaktorů krajského deníku Svoboda u organizací zajišťujících služby z března roku 1985 ukázal, že oprava kapajícího kohoutku potrvá asi 4 až 6 týdnů, umýt auto si mohli nechat až v Praze, v provozovnách okresního podniku služeb měli buď zamčeno, nebo by museli čekat na opravu rovněž několik týdnů a oprava zatékající střechy nebyla až do konce roku možná z důvodu nedostatku kapacit. Finanční pozornosti a melouchaření (již od 50. let) se staly nutnými. Melouchaření: Režimu se je nedařilo likvidovat, protože stávající systém vytvářel dokonalé podhoubí pro rozvoj šedé ekonomiky. Nakonec tento marný boj vzdal a pokusil se melouchaření fakticky zlegalizovat. . Šlo opět o kapitulaci. Na druhou stranu dnešní systém současného veřejného školství a regulace práce nám dává možnost alespoň částečného návratu do časů, kdy sehnat řemeslníka bylo kumštem. V době budování světlých zítřků se ve městě stavělo několik větších budov. Poliklinika byla stavěná Průmstavem od roku 1974 do roku 1983, a jedna z jejich vedlejších budov se ani nerealizovala. Hotel Litava se budoval od roku 1980 a první hosty přijmul až v prosinci Za to okresní straničtí funkcionáři si nechaly v 70. letech po vynucené změně územního plánu a velkým nákladem postavit reprezentativní sídlo, nazývané berounský Kreml. Komunisté zajistili této stavbě prioritu, takže postupovala na svou dobu 13\n14 neskutečně rekordním tempem. Staveniště převzal Průmstav v červnu 1975 a 29. června 1978 přestříhávali zdejší funkcionáři pásku sedmipodlažního komplexu . Slovensko: syntéza místo příkladů Pro Slovensko použijeme pouze Dejiny Slovenska od D. Kováče, i když se zde některé věci vztahují v podstatě k celému Československu. Již pro 50. léta se zde uvádí, že podle statistik byl hospodářský růst vysoký, ale životní úroveň zaostávala za tímto rozvojem a v letech 1951 až 1956 dokonce stagnovala . Pětiletka z let 1961 až 1965 celkem zkrachovala, což přiznalo i vedení KSČ a státu. Výsledkem plánování bylo: ve výrobních závodech se kupily neprodané zásoby zboží, zatímco na trhu chyběli mnohé, často i základní produkty.. Tyto problémy se rozebíraly i na sjezdu KSS v listopadu roku 1962, všechny nedostatky se však připisovaly nízké úrovni řídící práce . Pro období normalizace autor již hovoří o ekonomické a technologické stagnaci. Zemědělství, těžba uhlí, hutnictví a strojírenství se udržovalo pomocí státních dotací . Od konce 70. let došlo k postupnému poklesu životní úrovně. Normalizátorští ekonomové a politici se rozhodli šáhnout na všechny rezervy a udržovali ekonomiku a sociální situaci na přijatelné úrovni za cenu rezignace na budoucí vývoj. Ekonomika a státní rozpočet šly úplně na doraz [srovnej se berounskými akcemi Zet, pozn. autora], komunistické sny o budoucnosti se přeměnili na úpornou snahu přežít z roku na rok. . Na Slovensku proto došlo k extenzivnímu rozvoji : industrializovalo se, stavěli velké továrny a výroba stoupala, odbyt na světových trzích byl však minimální. Odbyt některých výrobků se zabezpečil ve východním bloku. Vyrábělo se zastaralou technologií, často pro přeplněné sklady, ale zaměstnanost byla stále stoprocentní. Celý východní blok ekonomicky závisel na SSSR, který byl jednak největším odběratelem výrobků a jednak dodavatelem surovin. Stagnaci se vládnoucí komunistické garnituře speciálně na Slovensku dařilo kompenzovat tak, že se neinvestovalo do technologie a modernizace výroby, ale všechno, co se vyprodukovalo, se spotřebovalo. I přesto životní úroveň nestoupala. . Závěr Nyní je již patrné, že v obchodech chyběly běžně a někdy i dlouhodobě i takové věci jako toaletní papír, dámské vložky, prášky na praní a hlavně maso. Dále zejména průmyslové výrobky a stavební materiály, uhlí, ale i žárovky a hřebíky, ořechy, luštěniny, punčochy atp. Ne tedy pouze káva, kakao anebo tropické ovoce, které se dovážely z nepřátelské ciziny. Většina zde uvedených věcí se dokonce vyráběla přímo v Československu, jiné v sovětském bloku. Chyběla i elektrická energie a problémem byla i pitná voda. Nedostávalo se bydlení a někteří lidé neměli na nájmy. Stavební fond chátral a lidé bydlící v družstevním dotovali ty, co bydleli ve státním. Nabídka služeb byla slabá. Kvetla šedá ekonomika, melouchaření, zvláštní kontakty a korupce. Běžné bylo zdražování, a to i razantní. Pracovní doba byla díky dobrovolným brigádám ve skutečnosti delší. Volný čas redukovaly i nedostatky a nutnost trávit čas sháněním, což pravděpodobně dopadalo více na ženstvo a pracující lidi, kteří žili sami (někdo se však mohl i v práci docela 14\n15 dobře flákat). Součástí tehdejšího života byly nákupní horečky a paniky. Zdá se, že s ubíhajícím se časem se situace i přes jistý počáteční růst hospodářství neustále zhoršovala. Těmito skutečnostmi se zdá být zasažen i jazyk, což plyne z přezdívky masařky pro ženy stojící fronty na maso, termínu úzkoprofilové zboží anebo prodej nedostatkového zboží 50 na 50. Bylo by samozřejmě vhodné se zaměřit i na největší města zejména Prahu, to ale třeba někdy příště. 2. Otázka sociální Ve volném pokračování série o komunismu se podíváme na problém sociální otázky v této době. K tomu nám poslouží převážně kniha Základy sociální péče z nakladatelství Portál. Kniha na jednu stranu tvrdí, že po válce vlivem znárodňování majetku (ovšem nejen osob sopjených s národně socialistickým režimem, jak tvrdí kniha) a odsunu německého a maďarského obyvatelstva z pohraničí a včetně vlivu takového opatření jako byla peněžní reforma, zvýšil vliv státu na přerozdělování majetku, snížila se sociální a příjmová diferenciace, a tím se podstatně změnila třídní i sociální struktura obyvatelstva. "Počet příslušníků majetných tříd byl podstatně snížen, stejně jako se snížil počet nejchudších. Byly tak položeny základy k relativně rovnostářské společnosti, včetně sociálních opatření ji provázejících, jakým bylo všeobecné národní pojištění." . To samozřejmě muselo mít negativní vliv na motivaci lidí uspokojovat potřeby ostatních, protože na tom se již nedalo moc vydělat, a to zvláště po té, co vyvanul budovatelský duch, a nastoupily všední dny. Dalším negativním důsledkem byla nemožnost ekonomické kalkulace a vznik nedostatků a přebytků statků, které měly negativní dopad na blahobyt obyvatel . Tomuto se zde věnovat ovšem blíže nyní nebudeme a naopak budeme pokračovat sociální péčí. Sociální politika a sociální péče (služby) byly plně závislé na státních úřadech a byly jimi financovany a organizovany. "Sociální péči se nevěnovala velká pozornost i proto, že se v souladu s historickým materialismem předpokládalo, že všechny sociální problémy, od chudoby a nezaměstnanosti, přes prostituci, kriminalitu a násilí až po války, jsou dočasné a zmizí, jakmile zmizí třídní rozdíly. Sociální práce, kterou dříve realizovala řada charitativních organizací, se tak stala vlastně nežádoucí disciplínou. Vážně se diskutovalo o tom, zda je vhodné používat sám pojem "sociální problém" a zda by nebylo vhodnější pouze mluvit o negativních sociálních přežitcích kapitalismu." . Stojí za připomenutí, že jediným zaměstnavatelem a jediným zabezpečovatelem sociálních opatření byl v té době stát řízený KSČ . Nevýhody centralizace jsou jasně patrné na případu zákona o všeobecném národním pojištění (č. 99/1948), který byl vypracován podle britského modelu ještě před vítězstvím pracujícího lidu v únoru Zákon: "...poskytoval minimální sociální zabezpečení všem občanům, současně však byli všichni na této jediné formě zabezpečení zcela závislí. Bývalí vlastníci podniků, jejichž majetek byl znárodněn, neměli ani svoje 15\n16 úspory, ani majetek, který by mohli prodat, a jako příslušníci buržoazie, tedy třídy vykořisťovatelů od státu dostávali jen nepatrné sociální dávky ve stáří. Postupně byly totiž zrušeny sociální pojišťovny (do kterých si výdělečně činní lidé ukládali část svých příjmů) a jejich prostředky byly převedeny do Ústřední národní pojišťovny, která měla svoje úřadovny v krajích a okresech. Tím lidé přišli o důchodové připojištění, jež bylo použito pro financování obnovy a rozvoje hospodářství." . Tj. byly použity na investice. Později bylo odděleno nemocenské pojištění od důchodového a peníze získané z původně diferencovaných fondů byly použity výhradně státem. Těmito reformami byly oba druhy pojištění zestátněny a staly se jednotné pro všechny zaměstnance . Bylo tak zavedeno jednotné univerzální pojištění (daň), a to i přesto, že lidé jsou různí a mají často různé potřeby a požadavky. Dále: "Stát tyto finanční prostředky přerozděloval podle hlediska třídního původu (tzv. bývalí kapitalisté měli nižší, příp. žádné důchody; soukromí podnikatelé, včetně rolníků, kteří odmítli vstoupit do JZD, nebyli pojištěni i přesto, že si dříve platili příspěvky do fondů nemocenského, léčebného a důchodového pojištění). Tyto nerovnosti, drasticky postihující některé sociální skupiny, byly zdůvodněny ideálem "spravedlivé nápravy třídních nerovností z let předchozích." . Takhle třeba dopadl významný ekonom Karel Engliš anebo populární herci Vlasta Burian a Čeněk Šlégl či generál Jan Syrový . To že existoval jeden jediný legální zaměstnavatel, zhoršovalo pozici těchto osob a usnadňovalo jejich diskriminaci . Pokračujme však dále: "Sociální péče byla redukována především na poskytování finančních dávek, což odpovídalo tezím o rozhodujícím významu ekonomické báze a zcela eliminovalo individuální snahy, individuální potřeby i osobně či charitativně motivovanou pomoc člověka člověku. V první polovině padesátých let pokračovala redukce sociálních služeb, které byly předávány (často násilně, vyháněním řeholnic) z rukou charitativních či dobrovolnických pod přímé řízení státu." . V sedmdesátých a osmdesátých letech se sociální práce dle knihy pomalu a neviditelně obnovuje, a to spontánně . "Vycházejí první články o pouliční prostituci, o prostituci žen z domácností, o využívání dostupných léků jako drog, píše se o bídném postavení cikánského obyvatelstva, které bylo přesídleno do pohraničních oblastí, odkud byli vysídleni Němci, upozorňuje se na to, že tomuto obyvatelstvu byl násilně změněn styl života jim vlastní i hierarchie jejich hodnot, a píše se o důsledcích toho, že tato skupina obyvatel si zvykla žít ze sociálních příspěvků. Píše se o alkoholismu, který je rozšířen zvláště v některých dělnických profesích, a hledají se formy prevence." . Zde je nutné se zastavit, protože tato slova zní velmi povědomě i dnes. Zdá se tedy, že problém s Romy byl vytvořen především v době komunismu. Dále je patrné, že tento citát polemizuje s populárním (byť u některých případů pravdivým) tvrzením, že chudoba vede k alkoholismu a ne alkoholismus k chudobě . A v neposlední řadě nás informuje o tom, že pokud srovnáváme dnešní situaci s dobou komunismu, tak srovnáváme příslovečné hrušky s jablky. Srovnáváme dnešní informačně poměrně dost otevřenou 16\n17 společnost s informačně dosti uzavřenou společností bývalého režimu. V Rudém právu, Mladé frontě, Svobodném slovu nebo Lidové demokracii či v rozhlase nebo v televizi jste se v té době nemohli jen tak snadno setkat s tím, že někteří lidé mají hluboko do kapsy nebo jsou bez prostředků a jsou státem diskriminováni anebo, že dělnická třída hodně popíjí, že se rozmohla prostituce anebo, že sociální dávky ničí samostatnost a svépomoc atp. Jasně je to patrné ze samotné knihy, dejme jí proto opět slovo. "Upozorňování na sociální otázky radikalizovalo postoje obyvatelstva vůči politickému režimu. Představitelé tehdejšího politického režimu si uvědomovali politický dosah těchto témat, proto byly později výsledky mnoha výzkumů, jejichž zveřejnění by mohlo negativně ovlivnit představu o životě socialistického člověka, cenzurovány. Týkalo se to především drogové závislosti mládeže, alkoholismu, sebevražednosti, výskytu psychických poruch, sociálních podmínek důchodců, životních podmínek v ústavech pro tělesně a mentálně retardované, v psychiatrických léčebnách, ve věznicích, ale i v domovech důchodců a dětských domovech. Byly označeny za nepublikovatelné, nesměly se zveřejňovat ani v tisku citovat.". Přesto zde jistý (v podstatě nelegální) únik těchto informací byl, a to i do zahraničí . Problémy ohledně romské otázky, nízkých starobních důchodů, dlouhé čekací doby na nedostatečně vybavené domovy důchodců, otřesné podmínky, ve kterých lidé žili na gerontopsychiatrických odděleních a v léčebnách dlouhodobě nemocných, kde chyběl zdravotnický personál, nízká porodní váha novorozenců, jejich úmrtnost, vrozené vývojové vady v průmyslových oblastech a další narůstající sociální problémy dle knihy tvořily "politikum". Jejich zveřejnění mělo velký politický význam a ovlivňovalo postoje občanů vůči KSČ, což si tehdejší politické orgány uvědomovaly, a proto v posledních letech komunismu opět zakazovaly i samu realizaci výzkumu, z nichž by negativní skutečnosti o sociální a zdravotní situaci byly zřejmé. Naopak dle dané knihy měli svoje postavení sociální pracovníci zneužívat k ovládání pacientů a klientů spíše je výjimečně. Většinou se sociální pracovnice snažily opravdu lidem pomoci . Zřejmě se to však nevztahuje na gerontopsychiatrická oddělení a léčebny dlouhodobě nemocných, kde však nešlo přímo o sociální pracovníky. Je ovšem třeba uvést, že uvedená kniha nehledí na dobu komunismu jen skrze černobílé prisma, navíc některé z uvedených problémů jsou problémem i dnes. Každopádně však dle profesora doktora Josefa Marka, třeba tehdejší socialistické zdravotnictví (mocní se léčili v lépe vybaveném zařízení tzv. Sanopz) trpělo nedostatkem financí, přístrojů a zahraničních léků, i když si u nás medicína udržela západní ráz . Údajně před nástupem komunismu v roce 1948 bylo Československo 12. zemí na světě dle střední délky života, v roce 1989 bylo už jen na 27. místě . Pro představu o informovanosti tehdejších špiček režimu ohledně alkoholismu: na 16. schůzi České národní rady dne 31. října 1989 místopředseda vlády a předseda České komise pro plánování a vědeckotechnický rozvoj komunista (nyní podnikatel a prezident potravinářské komory) Miroslav Toman mimo jiné uvedl, že: Znepokojuje nás skutečnost, že rozsah trestné činnosti mladých pachatelů na území 17\n18 hlavního města Prahy převyšuje republikový průměr a má v Praze vzrůstající trend, zejména v oblasti toxikomanie a alkoholismu. Zvyšuje se i rozsah majetkové trestné činnosti a uliční kriminality. Dodržování zákonnosti je nezbytnou podmínkou pro rozvoj tvořivé práce a klidný život obyvatel města a považujeme ji za důležitou společenskou povinnost. Kladem proto důraz na posilování výkonu služby všech složek veřejné bezpečnosti, avšak současně i na zvýšení vlivu školy, rodiny, kulturních a dalších zařízení na řádnou výchovu mladé generace. . To poněkud narušuje přestavu o tom, že nárůst kriminality se datuje výhradně až po roce 1989 v souvislosti se změnou politického režimu země. Pravděpodobně budou za nárůstem kriminality i jiné komplexní skutečnosti. Jak to bylo s rovností? Generální tajemník UV KSČ Milouš Jakeš bral oficiální měsíční plat ve výši Kčs hrubého Kčs v nezdanitelných náhradách, u krajského tajemníka KSČ to bylo Kčs + 3 až Kčs. Tito lidé však disponovali prakticky celou ekonomikou. Platy některých herců a zpěváků dosahovaly pak výše vpravdě astronomické (statisíce korun). V Jakešově době bylo v Československu průměrný měsíční plat Kčs. I tehdy ovšem platilo, že výše příjmu byla ovlivněna malou skupinou lidí s vysokými příjmy. Co se týká důchodů, tak v roce 1978 činil dle Charty 77 pokles příjmů při odchodu do důchodu 43% . Pojďme však dále, ke konci lidové demokracie: "Plánovalo se, že by na každých zaměstnanců měl připadat jeden sociální pracovník. Po tolika letech podceňování sociální práce byl však počet sociálních pracovníků minimální, chyběli i pro tzv. odborné sociální služby, tj. pro péči o děti, pro osoby se změněnou pracovní schopností, pro obtížně přizpůsobivé jedince, pro vězeňství, pro řešení sociálních otázek občanů "cikánského původu", pro příslušníky národnostních menšin i pro staré lidi." . Ukazuje se, že rozbití dobrovolných charitativních a svépomocných vztahů mezi lidmi vede později k nutnosti najít náhradní veřejné řešení, to platí nejen pro komunistické Československo, ale platí to i pro revoluční Francii anebo politiku Jindřicha VIII. v Anglii . Na závěr pro příznivce ekonomické kalkulace jsou jistě zajímavé následující citace: "O některých výrobních provozech se vědělo, že jsou zastaralé a že bude třeba tyto druhy výroby omezit, nebo zcela zastavit. Sovětský svaz už tehdy neměl čím platit a výrobky byly tak zastaralé, že směrem na Západ byly neprodejné. Současně se zvyšovalo ekologické vědomí, a tak se dokonce plánovalo zastavení mnoha provozů v oblasti hutnictví, ale i zastavení těžby uranu a řady povrchových dolů, jak kvůli jejich negativnímu vlivu na životní prostředí (severní Čechy a severní Morava), tak kvůli nepoužitelnosti těchto surovin." . "I proto koncem osmdesátých let politické vedení schválilo záměr hledat formou výzkumu řešení sociálních otázek, které se objeví, až bude zastaven provoz některých velkých podniků. Zvláště alarmující byl nedostatek sociálních pracovníků schopných koncepčně řešit problematiku celých závodů, které se měly "transformovat" na jiný výrobní program." . 18\n19 3. Textilní průmysl Po listopadové revoluci se poroučela do historie velká část českého textilního průmyslu. Běžně se soudí, že tato část podlehla tlaku nové konkurence z Asie a nepovedené privatizaci. Na tom pravda nějaká bude, protože za poslední dobu se značně zúžil textilní průmysl i v méně vyspělých státech vyspělé Evropy, které nebyly součástí komunistického bloku. V těch hodně vyspělých zmizel ve prospěch jiných odvětví už relativně před dávnou dobou. V této krátké stati si však ukážeme, že takový pohled není úplný, a že ve skutečnosti tento průmysl již značně upadl v době vlády komunismu. Zastaralé strojní vybavení textilního průmyslu Když historik L. Fasora psal ve své stati o továrních dělnicích v textilním průmyslu v 19. století, odvolával se při hodnocení tehdejších pracovních podmínek i na měření hlučnosti soudobých strojů při plném výkonu v západo saském textilním museu ve městě Crimmitschau a na vzpomínky dělníků, kteří pracovali v NDR (tj. ve své době nejbohatší socialistické ekonomice) ještě v letech 20. století na strojích vyrobených v letech Změřená hladina hluku odpovídala bezmála úrovni produkované startujícím nákladním automobilem . Co je však důležité, pracovalo se zde v předním německém textiláckém městě ještě v té době na mnoho desítek let starých textilních strojích. Z hlediska textilního průmyslu u nás patřil mezi významná města slezský Jeseník. Velkého významu zde mělo textilní podnikání již v 19. století. V jakém stavu se však nalézalo po skončení komunistické vlády? "V roce 1997 začala na tkalcovně v Jeseníku modernizace strojového parku, který byl velmi zastaralý a nezvládl tkaní v požadované kvalitě a výkonu. Stavy STB sovětské výroby (většinou z r. 1956) byly postupně nahrazovány stavy modernějšími." . V době revoluce tedy tyto stavy měly za sebou službu v délce většinou 33 let. Taktéž například velká českotřebovská (parnická) textilka Primona bojovala s nedostatkem peněz na nové technické vybavení . Obecně se ve stejném materiálu píše, že: "Snad jen k dokreslení situace v celostátním měřítku je možno připomenout, že textilní výroba jako součást tzv. lehkého průmyslu byla v mnoha směrech opomíjena, preferován byl průmysl těžký. To se v praxi projevovalo v přidělování investičních prostředků na modernizaci strojového parku a dalších zařízení. Vybavení textilek zaostávalo, mzdová úroveň byla nízká a nebylo divu, že kvalifikovaní pracovníci přecházeli do jiných průmyslových odvětví. Vezmeme li v úvahu ještě zásahy nekompetentních funkcionářů, v nichž častokrát převážily nejrůznější partajní a osobní zájmy nad stránkou odbornou, vidíme jako na dlani příčiny neslavného konce parnické textilky a textilního průmyslu v České republice vůbec." . 19\n20 V knize Vlnařská centra Evropy Brno Jihlava se lze dočíst, že během 20. století kdysi proslulý brněnský: "Textilní průmysl krvácel a ztrácel postupně svoji konkurenceschopnost na evropském a světovém trhu. Mnoho jazykově německých podnikatelů odmítlo po roce 1918 akceptovat vznik Republiky československé a své aktivity přesunulo do zahraničí, podobně reagovali židovští podnikatelé na nacistické ohrožení republiky a znárodnění průmyslu po roce 1945 respektive 1948 zasadilo další těžkou ránu. Výjevy z textilních továren v Crimmitschau v bývalé NDR, kde se na začátku 70. let minulého století ještě pracovalo na strojích vyrobených v letech , byly bohužel běžné i v našem prostředí.". Pro tentýž průmysl se i na Jihlavsku po únoru 1948 konstatuje také rušení soukenické výroby a úpadek tohoto odvětví . Autoři přičítají další pád průmyslu i privatizaci a levné konkurenci z Asie. Zastaralé strojní vybavení pohledem komunistů Ostatně samotný tehdejší ministr průmyslu ČSR (Česká socialstická republika) komunista (dnes manažer hokejového klubu) Petr Hojer na jednání České národní rady dne 11. dubna 1988 prohlásil o textilním a i jiných odvětvích lehkého průmyslu následující: Zhodnocení produkce na vnitřním a zahraničním trhu mělo v průběhu 7. pětiletky sestupný trend. Byl to především důsledek celkového poklesu cen na světových trzích u některých komodit, jako např. dřevařské výrobky, buničina a další. Podílela se na tom i stagnující kvalita a nepřizpůsobení se požadavkům trhu, zejména u výrobků nábytkářského, keramického, textilního, oděvního a kožedělného průmyslu. V letech 1984 a 1985 byly vyčerpány přínosy na nových kapacitách, došlo k výraznému nárůstu cen surovin z dovozu a nepodařilo se plně eliminovat úbytek pracovních sil v lehkém průmyslu. Toto způsobilo zlom v příznivém vývoji příspěvku resortu k tvorbě národního důchodu. Pokles efektivnosti byl od tohoto období výrazným způsobem ovlivňován také některými investicemi, které se nepodařilo uvést do provozu v plánovaných termínech a u dalších nebylo dosaženo projektovaných parametrů. Sníženou mírou investování v sedmdesátých letech a v období 7. Pětiletky se prohloubila zastaralost výrobně technické základny. Stupeň opotřebení strojů a zařízení dosáhl v roce 1987 více jak 62 %, přitom více jak jedna pětina strojů byla zcela odepsána. Koncentrace investic na rozvoj palivoenergetické základny zpomaluje postup modernizace a rekonstrukce výrobní základny. V obou prvních letech 8. pětiletky bylo plnění výrobních úkolů dále provázeno relativně vysokými úbytky pracovních sil zejména v některých lokalitách textilního, oděvního a kožedělného průmyslu. Také dosavadní přínosy z investiční výstavby jsou nižší než z kapacit vybudovaných v sedmé pětiletce. Ve značné míře působila i zastaralost výrobně technické základny, nedostatek a kvalita některých surovin a materiálů. . Jak je patrné z velmi vysokého procenta opotřebení, tak de facto docházelo ke spotřebovávání kapitálu, což činilo bez mimořádných investic udržení produkce výroby a zásobování obyvatelstva v budoucnosti neudržitelným (viz dále). Tentýž zde pak uvedl, že: Přestože v resortu v letech 1986 a 1987 byly zpracovány programy a přijata opatření, včetně sociálních, nepodařilo se v plné míře dosáhnout úkolů stanovených plánem. Realizace 20\nU rudého snědeného krámu Řihák Hynek Brno 2014-1 - Úvod Tato kniha je příspěvkem k dnešní polemice o nedostatcích v zásobování, v kvalitě zboží, o stavu průmyslu, o hospodářské kriminalitě a podobně v


Ženevský autosalon ukáže, čím budeme jezdit od roku 2021 – AutoRevue.cz\nŽenevský autosalon ukáže, čím budeme jezdit od roku 2021\nPořadatelé ženevského autosalonu se pochlubili oznámením, že na nadcházejícím ročníku bude k vidění „ještě více ekologických a ekonomických“ automobilů. Mezi taková auta je počítáno vše, co produkuje maximálně 95 gramů CO2 na kilometr jízdy, což je shodou okolností limit, se kterým od roku 2021 EU počítá jako s povinností pro všechna nová auta.\nV Ženevě bude k vidění dohromady zhruba devět stovek vozů, přibližně sto z nich plní limit pro rok 2021 už teď. Svým způsobem lze tento seznam použít jako takovou věštící kouli a podívat se na to, co si budeme moci za šest let koupit.\nFrancie dá 10 000 eur na nákup elektromobilu, když sešrotujete diesel\nRovnou se rozlučte s klasickými „většími“ motory. Z běžných spalovacích jednotek najdete v seznamu pouze malé diesely (BMW 116d, C3 1.6 e-HDi, Fabia 1.4 TDI), nebo ještě menší benzinové jednotky (C1 VTi 68, Citigo 1.0 MPI, Polo TSI). V podstatě jediným „normálním“ autem v seznamu je Seat Leon ST TGI, tedy vůz s pohonem na CNG. Všechno ostatní jsou pak hybridy nebo rovnou elektromobily.\nV kontextu „ekonomických a ekologických“ automobilů působí skoro až zábavně auta typu Porsche 918 Spyder (k vidění bude s Weissach paketem), Volvo XC90 T8 Twin Engine nebo třeba V60 Plug-in Hybrid. Tahle auta nejsou ani náhodou ekonomická (jsou dost drahá) a při běžném provozu nejsou ani úsporná. Ale i to o něčem svědčí.\nPříznivci elektromobilů se pak mohou těšit na Teslu Model S, BMW i3, elektrický Smart nebo elektrickou Kiu Soul.\nNíže následuje kompletní seznam modelů, které budou v Ženevě k vidění a které neprodukují více než 95 gramů CO2.\nD - diesel, CNG - pohon na zemní plyn, P - benzinový motor, H - hybrid, E - elektromobil, FC - vodíkový pohon\nTémata článku: Zajímavosti, Autosalony, Ženeva 2015, Kompletní seznam, Auto, Nadcházející ročník, Mitsubishi Outlander PHEV, Autosalón, Hyundai FCV, Zen, Soul eV, Electric drive, 1.5 TSI Bluemotion, Ženevský autosalón\n11. 2. 2015 18:23 pepkuvyskoč To si děláš snad kozy!??:-P\n10. 2. 2015 16:56 Fero Problem je, ze okrem super uspornych dieslov s...\n10. 2. 2015 12:57 Fantomas Souvisí. My tady v roce 2021 budeme opravdu...\n10. 2. 2015 12:55 Čendoslav Ale jo, baví...dokonce až tak, že se tím...\n10. 2. 2015 12:55 Fantomas A ať žijou černá oblaka a mrtvé Krušné hory :-D