Recenze Rowenta RO 6477 cena od 5 990 Kč srovnání ceny zboží, recenze, slevy na Naakup.cz\nRowenta RO 6477 (cena od 5 990 Kč)\nRowenta RO 6477, Sáčkový vysavač Silence Force Extreme AAAA Turbo Animal Care s příkonem 750W vysává účinně všechny druhy podlah. Hlučnost pouze 66dB, Elektronická regulace sací síly. HEPA Hygiene+ , Sáček s kapacitou 4,5 l s elektronickou indikací výměny. Navíjení přívodní šňůry, která je dlouhá 8,4m a akční rádius 11m.Clean, parketová hubice; kartáček na »\nHodnocení produktu 99%\nKasa.cz 7 499 Kč Do obchodu »\nOnlineshop.cz 7 499 Kč Do obchodu »\nOkay.cz 7 484 Kč Do obchodu »\nSpořílek.cz 7 499 Kč Do obchodu »\nVEDE.cz 7 499 Kč Do obchodu »\nObchody24.cz 7 499 Kč Do obchodu »\nBedrich Hejl, 2017-08-17\nMalá kolečka vysavače těžko "zdolávají" přívodní šňůru.\nKvalitní a tichý vysavač. Perfektní turbokartáče. Dlouhý dosah. Malá kolečka vysavače těžko &quot;zdolávají&quot; přívodní šňůru.\nPerfektní, výborně vysává, tichý, vše praktický, super spokojenost\nPerfektní, výborně vysává, tichý, vše praktický, super spokojenost Nic jsem neobjevila\nJana Štěpánová, 2017-09-05\nKonečně vysavač přesně podle mých potřeb.5 let záruka na motor,bohaté příslušenství.Vysoký sací výkon,perfektní filtrace a v neposlední řadě tichost a snadná manipulace.Naše kočka před starým vysavačem v panice utíkala a okolo tohoto se prochází.Dvouletý syn při vysávání odpoledne spí ve vedlejším pokoji a nevzbudí se.Moc ráda všem doporučuji.\nKonečně vysavač přesně podle mých potřeb.5 let záruka na motor,bohaté příslušenství.Vysoký sací výkon,perfektní filtrace a v neposlední řadě tichost a snadná manipulace.Naše kočka před starým vysavačem v panice utíkala a okolo tohoto se prochází.Dvouletý syn při vysávání odpoledne spí ve vedlejším pokoji a nevzbudí se.Moc ráda všem doporučuji. Nic\nTichý chod Elegantní vzhled Dlouhý kabel Vyšší cena - odpovídá kvalitě\nVyšší cena - odpovídá kvalitě.\nTichý vysavač Vysoký sací výkon Elegantní design Dlouhá šňůra Vyšší cena - odpovídá kvalitě.\nDobrá výbava, vysoký výkon, tichý zvuk\nDobrá výbava, vysoký výkon, tichý zvuk Zatím nic.\ntichý a velmi výkonný, zdá se i dostatečně odolný\ntrochu vyšší hmotnost pro ženy\ntichý a velmi výkonný, zdá se i dostatečně odolný trochu vyšší hmotnost pro ženy\nDavid Schmiedt, 2017-09-20\nVelmi tichy, vyborny vykon, prislusenstvi zaridi uklid jakekoliv plochy\nPri prenosu bych uprednostnil drzadlo, ktere drzi vysavac v horizontalni poloze\nVelmi tichy, vyborny vykon, prislusenstvi zaridi uklid jakekoliv plochy Pri prenosu bych uprednostnil drzadlo, ktere drzi vysavac v horizontalni poloze\nPri prenosu bych uprednostil drzadlo, ktere drzi vysavac v horizontalni podobe\nVelmi tichy, vyborny vykon, prislusenstvi zaridi uklid jakekoliv plochy Pri prenosu bych uprednostil drzadlo, ktere drzi vysavac v horizontalni podobe\nKateřina Klimasová, 2017-08-27\nVelmi tichy, vysoky saci vykon\nVelmi tichy, vysoky saci vykon Pomerne tezky\nIrena Pollaková, 2017-04-24\nMartin Kunc, 2017-03-02\npřesně dle očekávání ..\nRoman Tomášek, 2017-02-21\nVýborný sací výkon,velice tichý,velké množství příslušenství. Nic\nRoman FRANCL, 2017-02-02\nVelikost a větší hmotnost (při vysávání schodiště se více nadřeme)\nPříliš malá kolečka (mají problém přejet i šňůru od vysavače)\nPo odpojení sací hadice není žádný uzávěr otvoru do sáčku\nParkovací pozice nemá vypínač chodu vysavače\nTichý Množství příslušenství Dlouhá šňůra Bytelné zpracování Velikost a větší hmotnost (při vysávání schodiště se více nadřeme) Příliš malá kolečka (mají problém přejet i šňůru od vysavače) Po odpojení sací hadice není žádný uzávěr otvoru do sáčku Parkovací pozice nemá vypínač chodu vysavače\nIvo Havlíček, 2017-02-12\nHelena Skácelová, 2017-02-12\nVelmi tichý, výkonný vysavač. Díky různým nástavcům použitelný na různé povrchy. S parketovou hubicí se krásně dostane i do velmi nízkých prostor pod nábytkem a se štěrbinovou hubící zase do různých spár např. radiátoru apod. Malý turbo kartáč na sedačky a výborný velký turbo kartáč na koberce - na dlouhé vlasy a psí chlupy nepostradatelný pomocník v domácnosti. Další výhodou jsou uzavíratelné sáčky, při výměně se nic nevysype a nevypráší.\nVelmi tichý, výkonný vysavač. Díky různým nástavcům použitelný na různé povrchy. S parketovou hubicí se krásně dostane i do velmi nízkých prostor pod nábytkem a se štěrbinovou hubící zase do různých spár např. radiátoru apod. Malý turbo kartáč na sedačky a výborný velký turbo kartáč na koberce - na dlouhé vlasy a psí chlupy nepostradatelný pomocník v domácnosti. Další výhodou jsou uzavíratelné sáčky, při výměně se nic nevysype a nevypráší. Zatím nic.\nZbyněk Čechura, 2017-11-23\nTichý chod, hezký moderní vzhled, velký akční rádius, bohaté příslušenství, velký sáček\nTichý chod, hezký moderní vzhled, velký akční rádius, bohaté příslušenství, velký sáček Malá kolečka, vyšší cena\nVelmi kvalitní vysavač, tichý, výkonný a díky různým nástavcům použitelný na různé povrchy.\nLucie Šnajdrová, 2017-01-05\nVelmi výkonný a tichý vysavač.\nVelmi výkonný a tichý vysavač. Nic.\nVelmi tichý a výkonný vysavač.\nS výběrem vysavače jsem velmi spokojena. Vysavač splnil moje očekávání. Dlouho jsem si vybírala, neměla jsem vůbec dobré zkušenosti s vysavačema.\nMám dvě malé děti a potřebovala jsem opravdu funkční vysavač s vysokým sacím výkonem. A to tento splnil. Turbokartáčem přejedu gauč a během chvilky je jak nový. Také máme zátěžový koberec na schodek a díky turbokartáči je to rychle. Takže i když nemáme chlupatého domácího mazlíčka, uplatnění si našel. Líbí se mi vzhled a provedení vysavače. Má velký sáček. Snadná manipulace.\nVyšší cena. Vysavač je ale opravdu úžasný pomocník, takže se vyplatí.\nS výběrem vysavače jsem velmi spokojena. Vysavač splnil moje očekávání. Dlouho jsem si vybírala, neměla jsem vůbec dobré zkušenosti s vysavačema. Mám dvě malé děti a potřebovala jsem opravdu funkční vysavač s vysokým sacím výkonem. A to tento splnil. Turbokartáčem přejedu gauč a během chvilky je jak nový. Také máme zátěžový koberec na schodek a díky turbokartáči je to rychle. Takže i když nemáme chlupatého domácího mazlíčka, uplatnění si našel. Líbí se mi vzhled a provedení vysavače. Má velký sáček. Snadná manipulace. Vyšší cena. Vysavač je ale opravdu úžasný pomocník, takže se vyplatí.


Boutique Rialto - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Benátky\nSan Polo 999, San Polo, Benátky, Itálie, 30125 - Zobrazit na mapě\nDobré 6,3 (376 hodnocení)\nSousedství San Polo San Polo San Marco Santa Croce\nBoutique Rialto – podrobnější informace\nBoutique Rialto se nachází v srdci Benátek, necelých 5 minut chůze od mostu Rialto a nabízí bezplatné Wi-Fi připojení a jednoduché ubytování. Jednoduše zařízené pokoje mají ventilátor a dlážděné/parketové podlahy. Pokoje mají sdílenou koupelnu s vanou, nebo sprchovým koutem. Hosté mají také přístup do sdílené kuchyně. Boutique Rialto je situován na ideálním místě v rušné oblasti se spoustou restaurací a barů. Náměstí sv. Marka je vzdálené 900 metrů.\nVezměte prosím na vědomí, že zde není recepce. Za příjezd mimo dobu vyhrazenou pro check-in se účtuje příplatek 50 EUR. Všechny žádosti o pozdní příjezd musí ubytování předem potvrdit. Informujte prosím Boutique Rialto o svém předpokládaném čase příjezdu předem. Tuto informaci můžete napsat do políčka pro zvláštní požadavky při rezervaci nebo se obraťte přímo na ubytování. Kontaktní údaje jsou uvedeny v potvrzení rezervace.\nVšichni cestovatelé (101) Páry (54) Jednotlivci (5) Rodiny s malými dětmi (6) Rodiny se staršími dětmi (3) Skupiny (33)


Inscenace roku 2015 – úplná verze – Divadelní noviny\nInscenace roku 2015 – úplná verze\nInscenací roku se v naší anketě se 7 hlasy stala inscenace KS Aréna Slyšení. Repro KS Aréna\nZe všech letošních muzikálových a operetních inscenací volím Evitu A. Lloyd Webbera a T. Rice ve Studiu Dva pro invenční režii O. Sokola, která známé dílo zbavila mnohých zažitých inscenačních klišé, pro živý hudební doprovod (v prostředí pražských soukromých divadel bohužel stále nezvyklý) a dosud nejlepší herecký a pěvecký výkon M. Absolonové.\nD. Sheik, S. Sater: Probuzení jara, Divadlo J. K. Tyla Plzeň, r. R. Meluzín.\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna Ostrava. Za osobitě ironickou interpretaci historie s důrazem na téma zrodu zla a odpovědnosti za něj, za brilantní režijní vedení, s nímž režisér Ivan Krejčí důmyslně a bez strhávání pozornosti k vnějším okázalostem staví celek inscenace, i za skvělé herecké výkony, především pak strhující kreaci M. Cisovského v roli Adolfa Eichmanna.\nInscenaci Marbacka, Platforma Kartel, r. Jan Kačena, nominuji proto, že jsem dosud nikde jinde neviděl takové spojení katastrofy s veselou něhou. Tato divadelnost začíná tam, kde všechno končí, v rohu světa, při požáru, po smíchu, mezi nicotou a světem věcí nabývajících života. Prskající sopka a oheň ve vaně mě vážně pobavily.\nRád bych upozornil na inscenaci Studia Ypsilon Sežeňte Mozarta!. Hudební kratochvíle kolem flétny, která je kouzelná, navázala na nejlepší tradice této scény v muzikálnosti, souhře a vtipu celého souboru. Pokud bych mohl ještě jedno představení, tak je to hudebně-literární kabaret S úsměvy idiotů pražského Divadla v Dlouhé. Navíc představuje režiséra J. Bornu jako básníka.\nShakespearův Othello, benátský mouřenín ve Stavovském divadle. Režisér D. Špinar aktualizoval shakespearovskou klasiku, aniž by změnil její podstatu, a přesto novátorsky. Popírá černobílé vidění, Othellova temnota tkví v komplexu se somatickými projevy a K. Dobrý to předvádí mistrovsky, stejně jako M. Borová vášnivou Desdemonu, nevědomou pokušitelku. Zatímco oni své postavy psychologizují, D. Prachař známý příběh i Jaga paroduje. U šaška je využito statusu dvorního blázna ke skutečné provokaci diváka. Inscenace si sedla, herecky nemá slabé místo a nuance v předvádění postav dělají z repríz originály.\nG. Donizetti: Nápoj lásky, Slezské divadlo Opava. Inscenaci nominuji pro vtipnou režii slovenské režisérky a choreografky D. Dinkové, která děj opery přesunula do období neorealistických italských filmů padesátých let minulého století. Vytvořila živé představení režírované přesně na hudbu, což dnes v hudebním divadle zdaleka nebývá samozřejmé, s přesně vyprofilovanými postavami a funkčně doplněné baletní skupinou. Inscenaci podpořilo i hudební nastudování Francesca Bottigliera s výbornou T. Kaveckou v roli Adiny.\nB. Martinů: Tři přání aneb Vrtkavosti života, NDM Ostrava, r. J. Nekvasil. Virtuózní nastudování jedné z inscenačně nejsložitějších oper 20. století, spojující jazz s vážnou hudbou a divadlo s filmem. Výborné výkony vyrovnaného ansámblu od sólistů až po sbor a orchestr. Dramaturgická objevnost (teprve třetí nastudování u nás a celosvětově deváté). Nekvasil s D. Dvořákem zúročili zkušenost s uvedením tohoto díla v Rostocku (2007) a vytvořili komplexní inscenaci, nespoléhající se jen na přitažlivost jazzového stylu dvacátých let a situační humor libreta, ale odhalující i temné stránky lidské povahy, jak o to usiloval libretista Ribemont Dessaignes, klíčová postava hnutí dada. Dále mě v tomto roce zaujal D. Špinar a jeho nastudování Janáčkovy opery Z mrtvého domu v ND. A také Pitínského inscenace opery V. Ullmanna Pád Antikrista v Moravském divadle v Olomouci (viděl jsem v rámci festivalu Opera 2015). Pokud se smí uvádět i zahraniční inscenace, které v ČR jen hostovaly, pak bych doplnil ještě Thomase Ostermeiera a jeho inscenaci Ibsenova Nepřítele lidu v podání Schaubühne Berlin (viděl jsem na festivalu Divadlo Plzeň 2015).\nD. Špalková, T. Žižka, O. Spišák: Labyrint světa a ráj srdce, Divadlo Drak Hradec Králové – všechny jeho prostory i utajovaná zákoutí se stala Labyrintem světa.\nJako obvykle váhám mezi několika zdařilými inscenacemi, ale nakonec to vyhraje Fassbinderova Brémská svoboda (Městské divadlo Kladno, režie M. Františák). Dobře zrežírované, výborná představitelka hlavní ženské role a navíc nám blízké maryšovské téma radikální ženské emancipace.\nJ. Hašek: Kauza Schwejk, Studio Hrdinů. Dušan Pařízek se dokázal zcela oprostit od kulturně-sociologických (i sociopatických) nánosů české ikony a myšlenkově otevřít román do diskurzu národních identit v rakousko-uherském mocnářství, mrazivě reflektovat počínající duchovní marasmus 20. století a nepřímo, s velkou vnitřní silou, atakovat naše dnešní – české i evropské – pocity. Pravda, výrazně si pomohl tím, že na jeviště Švejka vůbec nepřivedl. Možná o to intenzivněji jsme ovšem vnímali jeho přítomnost – v nás samých. A divadelně? Výsostná umělecká svoboda, kterou si může dovolit jen zdravě sebevědomý tvůrce. Strhující divadlo, přirozeně vyrůstající z tématu, skvěle a zcela antiiluzivně pracující s hereckou individualitou a vystavěné přes dílčí situace do neokázalého, hlubokého obrazu našeho světa. A ten humor! Brecht by musel tleskat – a trochu i závidět.\nDovolte poznámku: Slýchávám, že je škoda, že Pařízkův soubor v Komedii skončil a on odešel do ciziny. Nesouhlasím. Pražské komorní divadlo zcela správně skončilo po deseti letech na vrcholu své práce – kéž by se to stalo precedentem a vzorem. Neprozíravému pražskému magistrátu té doby je možno jen poděkovat. A Dušan Pařízek? Ten měl po těch letech vlastní režijní profilace v zemích českých dále rozvinout svou německou kariéru. Stalo se tak. A to měrou nevídanou – v klíčové anketě divadelních kritiků časopisu Theater heute (významem přirovnatelné k našemu bývalému „Radokovi“) se stal divadelním režisérem roku celého německy mluvícího světa.\nD. Šostakovič: Orango, Antiformalistický jarmark, Nová scéna, Praha. Dramaturgie pokračovala v linii „politických oper“ – uvedení Šostakovičových „soukromých“ satir přineslo zcela nový pohled na skladatele, odhalilo jeho utajovaný postoj k oficiálním dogmatům. Režisérka S. Daubnerová ve spolupráci s autorkou scény a kostýmů M. Havran velmi zřetelně vyzdvihla hudební i textové pointy, stejně tak i hudební nastudování dirigenta J. Kučery (který, převtělen do skladatele, hrál na klavír). Bohužel tato inscenace není pro „normální“ operní publikum.\nLoňský rok mi přinesl minimálně osm divadelních zážitků: O slavnosti a hostech ve Studiu Hrdinů, Vojcek v Divadle J. K. Tyla, Dvojí domov (Z Čepa) v NoDu, Walls & Handbags Losers Cirque Company, My děti ze stanice ZOO v ústeckém Činoheráku, Bratři Karamazovi v Činoherním klubu, Viktor aneb Dítka u moci v Divadle v Dlouhé a Hamleti v Divadle Na zábradlí. Váhala jsem dlouho, který vybrat jako ten nejsilnější (přiznávám, že všechny inscenace mají své pro a proti), a nakonec volím Hamlety Viceníkové, Mikuláška, Cpina a kolektivu. Trochu moudrou a dosti zábavnou inscenaci divadla roku 2015. V této koláži je tematizováno herectví a právě herci ze Zábradlí tuto látku naplňují, či snad „ztvárňují“, znamenitě. Tak jako vždy…\nL. Janáček: Z mrtvého domu, ND Praha, dir. R. Jindra, r. D. Špinar. Když má režisér bohatou fantazii, jasnou myšlenku a je schopný svou vizi na jevišti ztvárnit do perfektně fungujícího celku, pak je možné v opeře přijmout ledacos. I klavír a fraky v sibiřském lágru.\nJe to jak s knihou roku v anketě Lidových novin: doma se nic významného neurodilo… A protože si O. Havelka ve „Swingu“ sám nestřih’ na jevišti R. A. Dvorského, tak dávám hlas symbolické derniéře herectví v činohře ND, inscenaci hry P. Morgana Audience u královny – plejádě velkých hráčů (Hartl, Němec, Postránecký, Bareš, Matásek, Pechlát, Stehlík ad.) s poklonou před korunou famózní herecké kariéry I. Janžurové.\nZcela jednoznačně je to pro mě Špinarovo (a Jindrovo) nastudování opery L. Janáčka Z mrtvého domu v ND. Po letech rozbředlosti a beznaděje konečně večer překrývající vzpomínky na poslední pražské režie J. Heřmana a v mnohém připomínající radokovské trumfy éry Srstkovy. Ačkoli nepatřím do Špinarova fanklubu, neb mě nejedna z jeho činoherních prací zklamala, z jeho operního debutu jsem zůstal paf.\nF. M. Dostojevskij: Bratři Karamazovi, Činoherní klub Praha. Důvod? J. Kukura jako starý Karamazov, ale i ostatní herci.\nW. Shakespeare: Othello, benátský mouřenín ND Praha, r. D. Špinar. Výrazná, důkladně promyšlená inscenace, režijně dobře uchopená, s precizními hereckými výkony a se znamenitou scénou L. Škandíkové.\nNejprve jsem zvažovala Pařízkovu precizní Kauzu Schwejk. Můj zážitek z ní umocnilo, že jsem nikdy na jednom místě neviděla tolik vstřícně naladěných a přitom ukázněných diváků. Pak jsem si ale řekla, že by inscenace roku měla více promlouvat i ke mně osobně, a vzpomněla jsem si na O hezkých věcech, které zažíváme J. Friče nebo na U-Dick J. Kačeny. Určitě by si obě hry hlasy v anketě zasloužily. Nakonec jsem ale styčný bod mezi oběma možnostmi nalezla v inscenaci J. Nebeského Dvojí domov (Z Čepa). Spojují se v ní precizní režie a herectví i mimořádně silná výpověď.\nJ. Hašek: Kauza Schwejk D. Pařízka ve Studiu Hrdinů? Nejsem si jistý, jestli to není nějak mimo kritéria. Proč? Protože o spolupráci a integraci evropské kultury spousta lidí mluví a málokdo pro ně skutečně má intelektuální i řemeslné předpoklady (D. Pařízek ano – v tom je vskutku režisér evropských rozměrů – vyžaduje to asi i publikum evropských rozměrů 🙂 ). Navíc v divadle je celkem těžké to realizovat, a tady jsme to konečně viděli. Originálně uchopený „velký“ autor, boření mýtu panevropské harmonie a bratrské lásky a strhující (rozhodně pro mě) silně lidský výkon I. Uhlířové zbavený všeho manýrismu. A o přestávce výborný levný středoevropský buřtguláš.\nR. Harwood: Na miskách vah, Divadlo ABC Praha. Napínavá inscenace (a to i pro ty diváky, kteří osud geniálního německého dirigenta, či dokonce hru znají) mimořádně důležitého a, bohužel, aktuálního jevištního textu o zodpovědnosti umělce v totalitní společnosti. A také zodpovědnosti jeho soudce(!) – přicházejícího ze zcela jiného společenského milieu i společenského uspořádání. Výborná režijní práce s herci, vyrovnané herecké výkony (při tom oba hlavní představitelé – Vlasák i Fridrich – jsou skvělí), dobrá práce s hudbou, podařená nespekulativní výprava znázorňující realitu poválečného Berlína.\nJ. Adámek, I. Kanhäuserová, M. Nejtek: Na útěku, Boca Loca Lab v NoD. Jiří Adámek použil k vytvoření své instalace text R. Vrby (Waltera Rosenberga), významného vědce, kterému se podařilo uprchnout z vyhlazovacího tábora Osvětim. Přitom vynalézavým, výrazným způsobem kombinuje text s výtvarnými prvky (výtvarná spolupráce I. Kanhäuserová), pohybovým herectvím (P. Lustigová), akustickými kompozicemi, zvuky (vesměs zcela všednodenních předmětů, které se stávají součástí výpravy), hudbou i zpěvem (J. Mikušek), a tak jej umocňuje. Vzniká tím silné a neobyčejně působivé celkové dílo („gesamtkunstwerk“).\nVybírám projekt režisérky M. Čechové a choreografa J. Bartovance Lessons of Touch, Experimentální prostor NoD. Tento projekt je unikátní obsazením dvou věkem naprosto rozdílných osobností a vlastně už tím vnáší iracionální napětí do sledování situací. Není to ale laciná či lascivní výpověď o tělech, ale nadčasové uchopení vztahů, protihodnot a oba protagonisté se ho zmocnili s profesionálností sobě vlastní.\nW. Lotz: Směšná temnota, r. a v. D. Pařízek. I když jde o inscenaci Burgtheateru, považuji ji za českou. Pařízek opět bravurně rozvíjí svoji divadelní představivost, sloužící k působivé výpovědi o stavu tohoto světa. Je to něco, co na českých jevištích vidíme velice zřídka. Bez sebepředvádění, naschválů. Divadlo politické (od polis) v tom prazákladním slova smyslu. Napínavé i zábavné, vizuálně až uhrančivé. Takového režiséra se české divadlo zbavilo skoro bez mrknutí oka.\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna Ostrava (divadlo roku), r. I. Krejčí. Pro výrazně napsaný divadelní text, který je stále aktuální, invenční režii a v neposlední řadě pro excelentní herecké výkony.\nJ. Hašek: Kauza Schwejk, Studio Hrdinů, r. D. Pařízek. Komentář, myslím, ani nepotřebuje…\nMožná z únavy z reinscenovaných známých titulů a hlubokých témat v groteskním hávu dávám hlas skutečné grotesce, absurdní Vitracově hře Viktor Divadla v Dlouhé, kde jsem se mohl konečně uvolněně a bez zábran zasmát. Režisér inscenace J. Mikulášek dokonale vede soubor k jednotnému hereckému projevu, má přesný smysl pro rytmus a originální způsob dějotvorného využívání hudby. Inscenace mi naznačila, že jeho tvůrčí metoda zřejmě dokáže nejplněji zazářit právě v tomto dramatickém žánru.\nG. Donizetti: Maria Stuarda, NDM Ostrava, dir. T. Brauner, r. L. Keprtová. Inscenace je součástí dramaturgicky ambiciózní Donizettiho tudorovské trilogie. Ostravská opera pro ni našla nejen excelentní sólisty v mimořádně náročných rolích, ale i dirigenta, který ctí daný styl, schopný orchestr i sbor a inscenační tým, který skloubil respekt k partituře s uměním současné divadelní interpretace opery založené na pěveckém mistrovství. Marie Stuartovna vedle Prokofjevova Ohnivého anděla, Giordanovy opery Andrea Chénier a Martinů Tří přání ještě dále posílila vůdčí postavení, do kterého se NDM u nás v posledních letech vypracovalo. Z nadšených ohlasů premiér lze usoudit, že takovou systematickou práci oceňují i ostravští diváci.\nL. Janáček: Z mrtvého domu, ND Praha. Kdybych neviděl na vlastní oči a neslyšel na vlastní uši, nevěřil bych, že je možné spojit právě tuto Janáčkovu operu s gay estetikou. Že je možné vyklenout nad Janáčkovými zápisky nový (posunutý, jinak nahlížený) příběh, a hlavně že může vzniknout tak působivá jevištní báseň. Sebejisté režijní gesto operního debutanta D. Špinara ohromuje stejně jako tvrdohlavé hledání smyslu a podoby Janáčkovy hudby dirigentem R. Jindrou.\nO. Naharin: decadance, ND Praha. Tentokráte balet – přesněji theatrum těla, ducha, pohybu – že se mi po takovém zastesklo. A tak jsem šel a byl hojně nasycen jak ve vztahu k taneční abstrakci, tak k Izraeli.\nR. Sikora, D. Gombár, R. Holý: Popeláři, Švandovo divadlo, Praha, režie D. Gombár. R. Sikora snad jako jediný tuzemský dramatik umí poukázat na nehezkou tvář doby, její absurditu a bublající sociální napětí. Smíchovská inscenace Popelářů je navíc vtipně neučesaná, hudebně nápaditá, herecky suverénně zvládnutá.\nJ. W. Goethe: Faust, Divadlo F. X. Šaldy, r. I. Rajmont. Poctivě přečtený a vyložený text bez vnějších křečovitých tezí, herecky výsostně naplněné divadlo a invenčně pojednaný prostor Malého divadla. Divadlo s morální katarzí a nadějí, jaké uměl tak dobře právě I. Rajmont.\nV Římě na place byla legrace aneb Chudák Pseudolus, Pražská konzervatoř, 5. ročník HDO, r. L. Olšovský. Prožil jsem po republice silný divadelní rok. Ale tak nějak s očekávaným dopadem. Od konzervatoristů jsem čekal energii mládí – ale nadchli mě vírou v krásu, která spasí svět. (Někteří z nich to potvrdili i ve Spalující vášni na Lodi Tajemství.)\nRok 2015 byl pro mne především rokem přesahového divadla – přesgeneračního (Lessons of Touch Miřenky Čechové v pražském NoD), přesoborového (The Loser/s/ pražských Losers Cirque Company), přeshraničního (Kauza Schwejk D. D. Pařízka ve Studiu Hrdinů), přesahujícího taneční divadlo směrem performing arts (W Memorabilia Lindy Kapetaney ze skupiny Rootlessroot Company v Paláci Akropolis). Vrcholem pro mne byla akce 21. listopadu Konkurz na revoluci, již v pražském Divadle Archa připravila argentinská režisérka Lola Arias s dramaturgy O. Hrabem a O. Cihlářem, který byl i moderátorem. V průběhu pěti hodin defilovaly před divákem osobnosti první velké pražské demonstrace v listopadu 1989 na Václavském náměstí ve výběru a interpretacích náhodných diváků. Dokumentární divadlo přesahující samo sebe směrem k jedinečnému, o vnímání minulosti i současnosti lidí mnoha národností, zkušeností, vyznání i věků vypovídajícímu večeru.\nD. Charms: Báby, Divadlo Na zábradlí, r. A. Petrželková. Vtipná, absurdní, znepokojivá a výtvarně skvěle vyvedená scénická koláž. Oceňuji odvahu Charmsovy těžko zařaditelné texty inscenovat i to, že se tak děje bez přehnané pokory. Projevený cit pro předlohu, smysl pro černý humor, ironii a grotesku spolu s maximálně promyšlenou výpravou dělají z Báb typ inscenace, které jsou pro mě v divadle nejzajímavější. Bonusem jsou výborné herecké výkony všech účinkujících.\nB. Martinů: Hry o Marii, ND Brno, dir. J. Klecker, r. J. Heřman. Ač měla Heřmanova inscenace Her o Marii svou první premiéru v pražském Národním divadle na konci října 2009, teprve v budově Janáčkova divadla se plně rozvinula v prostoru a také díky mimořádné kvalitě sborového nastudování rozkvetla do podmanivé krásy. Zjistila jsem, že mne v uplynulém roce nejvíce zaujal vývoj operního souboru brněnského Národního divadla. Kromě Her o Marii vysoko hodnotím také Pucciniho Toscu (Janáčkovo divadlo 15. května 2015, dir. J. Klecker, r. J. Heřman, scéna P. Svoboda, kostýmy A. Grusková, sbormistr P. Koňárek) rovněž kvůli citlivému site-specific řešení inscenace, která plně využívá možností, jež jí nabízí budova Janáčkova divadla. Velmi mne oslovila také osobitá Její pastorkyňa (Janáčkovo divadlo 2. října 2015, dir. M. Ivanovič, r. M. Glaser, scéna P. Borák, kostýmy M. Oslzlá-Sládečková, sbormistr J. Pančík). V Brně se, zdá se, blýská na lepší časy…\nR. W. Fassbinder: Brémská svoboda, MD Kladno. Režisér M. Františák vytěžil z původního krátkého textu plnohodnotnou inscenaci, která sice tak úplně všechno nerozehraje, ale i tak je velmi půvabná. Sláva neustále popojíždějícímu stolečku!\nW. Shakespeare: Něco za něco, KS Aréna, Ostrava, r. I. Krejčí. Dlouho jsem váhal, zda nemám uvést zdejší Vůjtkovo Slyšení (ne-li inscenace, určitě je to hra roku!), ale nakonec zvítězil jubilejní rok W. Shakespeara a neblahé tušení, kolik asi jalových, akademických, nebo naopak na klasikovi prázdně exhibujících inscenací se po Novém roce vyrojí. Aréna dokázala na zdánlivě okrajovém, málo hraném textu, jak na to – v polyfonii průběžných hereckých témat vyloupla z klasika sdělení živé natolik, že se ptáte, zda autor náhodou nechodí mezi námi a nezaznamenává (např. teď v Brně), jakou kreaturu ze slušného mladíka udělá moc.\nL. Klíma: Lidská tragikomedie, Divadlo v Dlouhé, Praha, r. H. Burešová. Na rozdíl od některých kolegů-kritiků se domnívám, že inscenace zcela odpovídá intencím Klímovy filosofie, její razantní jevištní jazyk má duchovní ponor, provokuje i baví.\nF. M. Dostojevskij: Bratři Karamazovi, Činoherní klub Praha. Nejen díky svrchovanému hereckému výkonu J. Kukury, který je na českých scénách opravdu nevídaný, ale i zásluhou citlivé aktualizace dávné Schormovy dramatizace vznikla inscenace, z níž nespustíte oči ani vteřinu. Jelikož vnímání divadla je povýtce individuální, přiznávám ovšem, že jiný divák může mít jiný názor.\nA. Michalová, B. Herz: Zpráva o zázraku (Josef Toufar), tvůrčí platforma DOK.TRIN na sklepní scéně Centra experimentálního divadla v Brně, r. B. Herz. Pro citlivě vyváženou rovinu dokumentární a hranou postihující jak syrovou realitu, tak i duchovní přesah událostí. Rovněž pro znamenitý herecký výkon M. Bumbálka i ostatních.\nViděno žlutě (na texty P. Lébla a Ivany Slámové) – něžně melodramatické čtení ze „Žlutých novin“. Četl M. Myšička, hudebně doprovodil M. Nejtek, výtvarně ošetřila K. Štefková, texty vybral a připravil J. Adámek. Uvedeno 31. května 2015 na Ohromných maličkostech. Z toho by měl, myslím, Petr Lébl radost.\nZa tanec a pohybové divadlo bych měla dva favority, ale každý je úplně jiný. Dora Sulženko-Hoštová se po malé odmlce vrátila se skvělým, dramaturgicky promyšleným představením Proces, ve kterém se krásně nakumulovaly její zkušenosti, interpretační a tvůrčí kvality i smysl pro humor. S mladým J. Čtvrtníkem a jedinečnou DJ Johanou dosáhli dokonalé souhry. Z jiného soudku, ale neméně kvalitní a se silným apelem na témata naší doby je Collective Loss of Memory osvědčené tvůrčí dvojice Fruček/Kapetanea v produkci DOT504.\nJ. Nebeský, L. Trmíková, D. Prachař: Dvojí domov (Z Čepa), NoD. Pro scelení rozličných prostředků. Zmínila bych ještě Koncert na ostrově J. Seiferta ve Viole pro velkou muzikálnost podání (L. Munzar, J. Hosprová, E. Viklický).\nJ. Křižan: Je třeba zabít Sekala, ND Brno, r. M. Františák. Křižanovo téma rezonovalo už ve Zlíně a v Plzni, teprve Františák, ve štítu s nedostižnou zlínskou Maryšou, vyprovodil však na svět moravskou společnost (hrdinové, zbabělci a křiváci), tradičně do rurání přikrčenou, a to ve vší historické i aktuální naléhavosti. Celek zbavil režisér ještě lépe než Michálkův film přežitého folklorního koloritu a obnažil na dřeň moravanství, jež zůstává v širším kontextu výrazem české xenofobní sebelitovnosti. Od naturalismu až k expresi, znamenitě podpořeno hudbou Nikose Engonidise. A ty herecké výkony (I. Bareš, T. Šulaj, D. Hřebíček)! NDB vstalo z mrtvých.\nF. M. Dostojevskij: Bratři Karamazovi, Činoherní klub Praha. Inscenace M. Čičváka vychází ze Schormovy dramatizace a zároveň si s ní, avšak nijak agresivně, volně pohrává. Drobné změny, přeskupení některých scén, opomenutí několika postav a jiné vhodně zvolené (nejen) interpretační prostředky však nejsou minusem, nýbrž velikým plusem. Hra rozehraná přes celou scénu i mimo ni tak nezůstává nic dlužna všem těm „dostojevským motivům“, jimž naopak nenápadně vytváří další nástavbu. Rozhodně jedna z nejsilnějších inscenací tohoto roku, která je navíc plná výborných hereckých výkonů a tím nemyslím pouze již oceněného J. Kukuru, ale i všechny ostatní. Pro mě osobně – byť je troufalé srovnávat – je to J. Hájek (Ivan) a I. Uhlířová (Líza). R. Urbánek, Š. Stiburek: Nářek mravence. Vdova po kapitánovi dunajské paroplavební společnosti. Bezdomovec René Urbánek prodá svůj „deníček“ Šimonu Stiburkovi, který z něj vytvoří jedinečný, poetický a podivný divadelní tvar pojednávající o světě i nesvětě – příběhu člověka, jenž mnohé zažil a mnohé si mohl vymyslet. Pravdivě nepravdivý, filosofický, životem postižený, úzkostlivý, o světě a lidech uvažující text má obrovský potenciál a Stiburkovi se jeho kvalit podařilo využít naplno. Ke slovu přidává tři herce, kteří stylizovaně vypráví, malují, „experimentují“ a mlčí. Celé zpracování a především geneze textu ve mně vyvolávají abstraktní a dlouhodobě silný zážitek, jejž musím povýšit nad mnohá jiná divadla.\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna v Ostravě. Kromě dokonale komponovaného scénáře T. Vůjtka, využívajícího historických reálií k vytvoření šokujícího fiktivního zobrazení osobnosti A. Eichmanna, získává inscenace sugestivní působivost díky soustředěné režii I. Krejčího a nesmírně koncentrovanému a detailně propracovanému hereckému výkonu M. Cisovského. Pokud mohu dát ještě pomyslný bodík pro i-DN, tak je to opět Komorní scéna Aréna v Ostravě a její komediální rozehraná a renesančně uvolněná inscenace Shakespearovy hry Něco za něco v režii Ivana Krejčího.\nL. Janáček: Z mrtvého domu, ND Praha. Dôkladná dramaturgická príprava, rezonujúce hudobné naštudovanie, pôsobivé emocionálne i významové (symbolické) obrazy, herecké vedenie a premyslený výklad tematizujúci nielen homosexualitu či feminizmus, ale problém ľudskej existencie vôbec. Tvorcom sa podarilo priniesť zásadný príspevok do inscenačnej tradície Janáčkovej opery.\nRobin Hood, Divadlo Minor, Praha. Muzikálová show s velkolepou scénografií J. Kopeckého, která by obstála i na Broadwayi.\nMutus Liber, Handa Gote Research & Development v Alfredu ve dvoře. S přihlédnutím k předchozím inscenacím, zejména Mission, za letitou dramaturgii až umanutě monotematickou. Handa Gote Research & Development dosahují v procesu směřujícímu k ritualizaci sebeironie výsostně nových, výjimečně důstojných výsledků.\nR. Vitrac: Viktor aneb Dítka u moci, Divadlo v Dlouhé. Nenostalgická inteligentní groteska. Nezapomenutelná vizuální stylizace tvůrčího dua J. Mikulášek – M. Cpin akcentuje nadstandardní herecké výkony. Inscenace sděluje divákovi něco o něm samém bez zbytečného kárání, moralizování a bez pomyslného výchovného prstu.\nJednoznačně Kauza Schwejk v režii D. D. Pařízka, kterou připravil v mezinárodní koprodukci pražského Studia Hrdinů a brémského Theater Bremen. Na pozadí výseku jednoho z klíčových děl české literatury tematizuje banalitu války, která nakonec končí v kanceláři licoměrného byrokrata zmatením jazyků. A to všechno podbarveno ryze českými atributy – gulášem a pivem.\nE. Krumbachová, J. Němec: O slavnosti a hostech (adaptace a režie K. Schmitt), Studio Hrdinů Praha\nP. Vodička: Robin Hood, Divadlo Minor Praha. Inscenace s výjimečnou atmosférou pro malé i velké a překvapení pro ty, kteří stále spojují současné loutkové divadlo jen s loutkami. Muzikál, ve kterém jsou herecké nasazení, scéna i režie hodny srovnání s „velkým“ divadlem. Rozhodně si nenechte ujít!\nJ. Hašek a K. Vaněk: Mein Švejk, Divadlo Husa na provázku Brno. Inscenace režiséra J. A. Pitínského uhrane publikum neotřelým uchopením příběhu i hlavního hrdiny a stejně tak herectvím a výjevy, v nichž se mísí groteska, dvojaká ironie, přízračnost a krutost válečného dění. Inscenace Mein Švejk obešla zavedený a namnoze vyčpělý obrázek prosťáčka s fajfkou a úsměvem. Je vrstevnatá ve sdělení i divadelním vyjádření a dokáže opravdu zneklidnit. A to především pohledem na hrdinu, o němž si většina Čechů myslí, že ho důvěrně zná. Mám i jeden zahraniční tip: A. P. Čechov: Višňový sad, Theater Bremen (Německo) v Janáčkově divadle na festivalu Divadelní svět Brno. Klasická hořká komedie v jedinečném obrazivém provedení holandské režisérky A. Zandwijk byla špičkovou ukázkou současného divadla. Němečtí herci tohoto Čechova skutečně odehráli jako tísnivou komedii, z níž naplno tryskalo ono tísnivé nedorozumění mezi lidmi, prázdný styl jejich života i řečí a jakási nekonečná panoptikálnost všech zúčastněných, která dojímala a odstrašovala zároveň.\nHlasuji pro Woman in a taxi crossing New York Apoleny Vanišové a Petra Krušelnického. Završili tak projekt inscenování her Carlose Be, v němž se drželi na jedinečné úrovni fúze divadelního jazyka a audiovizuální instalace, která ve Woman in a taxi dosáhla svého vrcholu. Vyzdvihnout by se měl především strhující herecký výkon Dory Bouzkové.\nErben: Sny, Handa Gote Research & Development v Alfredu ve dvoře. …ale na opravdu jednoznačného, přesvědčivého a neoddiskutovatelného kandidáta na titul „nejlepší inscenace roku“ jsem vlastně letos nenarazil.\nW. Shakespeare: Něco za něco, KS Aréna, Ostrava. V režii I. Krejčího nejde u klasikovy hry (Hilského překlad) o zredukovaný propletenec zápletek se šťastným koncem, ale především o podobenství o milosti. Není postav jen do počtu a není ani malých rolí.\nMolière: Škola pro ženy, KD Hradec Králové, r. M. Amsler. V inscenaci dominuje brilantní výkon Jiřího Zapletala v roli Arnulfa, který by si zasloužil Cenu Thálie. S. Prokofjev: Ohnivý anděl, NDM Ostrava, dir. R. Jindra, r. J. Nekvasil.\nMůj hlas patří inscenaci hry L. Klímy Lidská tragikomedie v režii H. Burešové. V Divadle v Dlouhé nevznikla jenom filosofická disputace postavená na slovu či kuriozita podle běsovského Klímy. Inscenace je hrána jako obecně platná groteska lidských typů, která rozmáchle pracuje s bizarností díla a zároveň si zachovává odstup – sarkastické podobenství o životě je zlehka shazováno do frašky, aniž by to bránilo demonstraci mnoha hořkých pravd.\nJ. W. Goethe: Faust, Divadlo F. X. Šaldy v Liberci. Bohužel poslední velká režie I. Rajmonta.\nAčkoli tak málo chodím do divadla, rozhodla jsem se odpovědět na vaši anketu, abych svým hlasem podpořila dvě inscenace, kterým jsem chtěla dát hlas „ex aequo“. Obě mě mimořádně potěšily a potěšení z divadla dnes nepatří k častým zážitkům. Obě jsou dokladem dobré přípravy inscenačního týmu, jsou nekonvenční ve volbě textu, v obou případech velmi nesnadného, i realizačních prostředků; vycházejí z povahy souboru, jeho specifické divadelnosti i jeho publika, jemuž ale nenadbíhají. Musím-li se rozhodnout pro jedinou, pak pro Lidskou tragikomedii L. Klímy v Divadle v Dlouhé, tou druhou je Shakespearova Zimní pohádka Dejvického divadla.\nW. Shakespeare: Něco za něco, KS Aréna Ostrava, r. I. Krejčí. Inscenace Shakespearovy komedie nebaví bohapustě, jde od počátku do konce ve velice přesném a pestrém rytmu jistých hereckých výkonů (Š. Kozub, loňský absolvent konzervatoře, jako Kníže!), ve funkčně a jednoduše koncipované scénografii a kostýmech, s pulzujícím minimalistickým kytarovým riffem, směřuje k současným významům a potěše i hrůze ze slova, pohybu, světla a tmy. Bez zbytečnosti, vyzývavosti, přesnou, uměřenou prací, s vtipem a vědomím hry.\nKauza Schwejk, Studio Hrdinů, r. D. D. Pařízek. Úsporně, ale přesně vystavěné dílo, jež účinně zprostředkovává nanejvýš aktuální téma.\nJ. Mikulášek, D. Viceníková a kolektiv: Hamleti, Divadlo Na zábradlí. A výkon Ivana Luptáka.\nL. Klíma: Lidská tragikomedie, Divadlo v Dlouhé. Režisérka H. Burešová našla spolu s dalšími tvůrci této inscenace (z nichž bych vyzvedl zvláště J. Prekovou za kostýmy, J. Vondráčka za Pulce a M. Němce za jeho chameleonského Odjinuda) pozoruhodný klíč, jak na scénu převést spolu s textovým „selfie“ L. Klímy i jeho chlastem prosycenou „insitní metafyziku“ a svůj poeticko-ironický nadhled nad ní. K tomu: W. Shakespeare: Othello, ND Praha, r. D. Špinar. A ještě R. Harwood: Na miskách vah, r. P. Svojtka.\nPirát a lékárník, Wariot Ideal v Alfredu ve dvoře. Opravdu jsem se snažila vymyslet nějaké zdůvodnění, ale myslím, že pro tvorbu Wariot Ideal prostě neexistuje dostačující terminologie.\nL. Janáček: Z mrtvého domu, ND Praha, r. D. Špinar, dir. R. Jindra. Představení vyniká suverénní dramatickou kompozicí, v níž je vizuál (scénografie, světelný design) v dokonalé souhře s hudbou a figurací. Pěvecké výkony jsou i herecky pozoruhodné, stejně jako strhující sbory. Špinarova scénická interpretace je uhrančivou, emocionálně vypjatou výpovědí z temnoty trýzněného nitra, na niž se hned tak nezapomene.\nZážitkem roku se pro mě stala inscenace Puškinova Evžena Oněgina, KD Hradec Králové, v úpravě a režii SKUTR. M. Kukučka a L. Trpišovský slavný román ve verších adaptovali originálním způsobem, z původního díla převzali jen části nebo útržky, přesto se před očima diváků otevírá velký poetický příběh. Talentovaná P. Štorková září v roli Taťány.\nJ. Hašek, K. Vaněk: Mein Švejk, Divadlo Husa na provázku, Brno. Ve hře zazní i aforismus od Ladislava Klímy, jako potvrzení lidské zhovadilosti. Bral je jako nadmuté jitrnice plné výkalů!… A H. Burešová v Divadle v Dlouhé skvěle podtrhla klímovský životní lom, vzestup, pád pěti maturantů v Lidské tragikomedii. Obě hry jsou náramné!!!\nD. Charms: Báby, Divadlo Na zábradlí, r. Anna Petrželková. Protože šel tuhle jednou Rejžek do divadla, to se mu ohromně líbilo, cestou domů si koupil bochník chleba a lahev vodky a to je vlastně všechno.\nShakespearův Othello, benátský mouřenín měl ve Stavovském divadle premiéru na samém konci minulého roku. Nejspíš proto zůstala tato působivá inscenace, jejíž postavy žene do osudových střetů velmi současně pociťovaná tělesnost a emocionalita, ve výročních anketách víceméně opomenuta. Ve své kategorii pro mě i po roce bezkonkurenčně vítězí.\nB. Martinů: Tři přání aneb Vrtkavosti života, NDM Ostrava, r. J. Nekvasil, dir. J. Klecker, scéna D. Dvořák. Divadelní tvůrci dokonale vystihli dadaistickou podstatu a poetismus této opery filmu z roku 1929. Dokázali rozvinout naplno svoji fantazii v libretu Georgese Ribemonta-Dessaignese a vytvořili živé představení, které své diváky nejen pobaví, ale přivede i k přemýšlení o smyslu života. Dramaturgický počin se navíc stal při prosincovém hostování ostravského souboru v Praze výrazným příspěvkem k 125. výročí narození B. Martinů.\nJ. Burkiewiczová: Walls & Handbags, Letní Letná, Losers Cirque Company, STK Theatre Concept, r. SKUTR. Pro vtip, um, imaginaci a osm lavic jako jednoduchý a chytrý scénický element.\nM. Maeterlinck: Modrý pták, ND Praha, r. Š. Pácl. Po dlouhé době jsem z představení ND cítila týmového ducha, kterého tvořili s režisérem všichni na jevišti, a to od nejmladších – dvojice P. Štorková (na její všetečná „A proč?“ se nedá zapomenout) a F. Kaňkovský jako Mytyl s Tyltylem, provázení P. Baťkem (skvělá výtvarně pohybová komediální „maska“ Psa), až po „mohutné duby“ a další opory souboru.\nD. Gombár: Baťa Tomáš, živý, MD Zlín. Poprvé dávám svůj hlas divadlu ve městě, v němž jsem doma, a nikoli jen proto, že má 70. narozeniny. Mimo soutěž připojuji, že můj divácký zážitek roku byl jiný: pět let starý, ale stále svěží Dýňový démon ve vegetariánské restauraci souboru Opera diversa.\nD. Sheik, S. Sater: Probuzení jara, Divadlo J. K. Tyla Plzeň, r. R. Meluzín. V záplavě muzikálových estrád vyniká inscenace režijní čistotou, skvělými hereckými výkony a v jistém smyslu minimalistickou scénou, která mimořádně koresponduje a souzní s prostorem Malé scény Nového divadla.\nW. Shakespeare: Zimní pohádka, Dejvické divadlo. Režisér O. Spišák znovu (po románu M. Bulgakova Mistr a Markétka) předvedl, že umí v „neinscenovatelných“ textech bravurně vyhmátnout „divadelno“ a ve spojení s herci zábavně a srozumitelně traktovat i závažná témata.\nW. Shakespeare: Othello, benátský mouřenín, ND Praha, r. D. Špinar. V obrovské nabídce divadelních a pseudodivadelních titulů nakonec volím víceméně klasiku. Ovšem klasiku dobře a zajímavě udělanou, scénicky objevnou, s působivými autentickými hereckými výkony. Jinými slovy, tahle inscenace Shakespeara mě prostě baví!\nJ. Křižan: Je třeba zabít Sekala, ND Brno, r. M. Františák. A nevolím tento moravský western o přizdis..čích z Hané, kteří potřebují zbavit svou ves lidské škodné, aby pak ze zbabělosti a malosti obětovali i svého zachránce, jen pro poctěný příběh, silné herecké výkony a dobrou hudbu na výborné scéně, ale také proto, že hnout s Mahenovou činohrou po letech totální devastace ezoterickými ptákovinami minulého a těžkým prozatímním hledáním se současného uměleckého vedení činohry (potažmo celého Národního divadla Brno) si zasluhuje opravdu potlesk. Zdevastovaný herecký soubor, dílem rezignovavší a propadlý chlastu, dílem prchající, kam jen to šlo, se konečně podařilo i díky nové krvi Bareše, Šulaje a Hřebíčka v hlavních rolích rozpohybovat do uvěřitelných výkonů. Což je zážitek, na nějž jsem už ve zdech tohoto domu nedokázala vsadit. Ufff. Za mě lepší než stejnojmenný film.\nUpokojenkyně, Divadlo V. A. D. Kladno – Lupinec & Co/V. A. D. Oceněníhodná inscenace – autorský počin souboru, který charakterizuje osobitá divadelní poetika a svébytný rukopis. Upokojenkyně je hra – groteskní absurdní komedie plná překvapivých paradoxů a balancující na hraně černého humoru. Vychází přitom z reálií, ze situací, kterými si většina z nás buď již prošla, nebo si je v budoucnu „užije“, neboť každý máme rodiče (prarodiče), kteří se ve stáří neobejdou bez péče druhých.\nV. Klapka: Maratův Sade (na motivy hry Petera Weisse Pronásledování a zavraždění Jeana Paula Marata provedené divadelním souborem blázince v Charentonu za řízení markýze de Sade), Divadelní klub Jirásek Česká Lípa, r. V. Klapka. Neotřelý aktuální příspěvek z oblasti tzv. politického divadla. O tom, kam jsme to přivedli na naší cestě za svobodou.\nJ. Mikulášek, D. Viceníková a kolektiv: Hamleti. Divadlo Na zábradlí pro mě autorskou inscenací Hamleti potvrdilo svou pozici Divadla roku. Nevídaná souhra sedmi špičkových herců, dnes stejně vzácná, jako sedm Hamletů na jednom jevišti. Vše umocněno scénou a kostýmy M. Cpina.\nW. Shakespeare: Zimní pohádka, Dejvické divadlo. Komplikovaný a zamotaný text Shakespearovy hry dokázali skvěle rozklíčovat a rozehrát v napínavý příběh. S groteskními situacemi nešetří a ani s velkými emocemi, které ale nepadají do patosu. Navíc zabalené do poetiky Dejvického divadla. Mistrovské herecké představení a nejzábavnější Shakespeare hodnocené sezony.\nR. Balaš: Mýdlový princ, Divadlo Broadway. Libretista, režisér a choreograf R. Balaš nastražil rafinovanou past na romantické duše. Přiznávám, chycena.\nMutus Liber, Handa Gote Research & Development v Alfredu ve dvoře. Spolu s Erben: Sny téhož uskupení dva nejpoetičtější divadelní zážitky. Hra, kouzla, hračičkářství a poezie. Divadelní divadlo, které nebojuje, neřeší a nedrží popisný prst na tepu doby. Všechnu moc fantazii!\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna, r. I. Krejčí. Text T. Vůjtka přes to, že pojednává o historické osobnosti, o Adolfu Eichmannovi, je až děsivě aktuální. Nejenže můžeme porovnávat, jak nacisté (a Eichmann) přistupovali k Židům a jak v současné situaci přistupujeme k uprchlíkům. Že jsme se, jako společnost, z historických chyb nepoučili, a „pořád to trvá“. Zároveň v nás tato „židovská otázka“ stále žije, stejně, jako v každém z nás žije Eichmann. Vůjtek nenapsal – a v Aréně nezinscenovali – hru typu: breč, diváku, breč! Nerve zbytečně sentiment a patos, naopak, vkládá do textu humor, nadsázku, odstup. Je vidět, že se hraje o Eichmannovi a jeho světě, ne, že teď se skutečně odehrává jeho příběh. M. Cisovský představuje Eichmanna jako naivní zaslepenou bestii, která tupě plní příkazy bez ohledu na jejich nelidskost. A ještě je sveřepě, ve své utopii, obhajuje. Čím vážněji se Cisovský tváří, tím absurdněji a paradoxněji jeho slova působí. Jeho závěrečný monolog, kdy už vlastně nemluví za Eichmanna minulého, ale za Eichmanna shlížejícího na současné dění, není katarzní, naopak, troufám si říci, že uvrtává do hlubokého splínu.\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna, Ostrava, r. I. Krejčí. Výborně napsaná hra, jejíž mnohdy až děsivý humor zamrazí v mnohém i svou novou aktuálností. A také velmi dobré herecké výkony.\nB. Martinů: Hry o Marii, ND Brno, r. J. Heřman, dir. J. Klecker.\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna Ostrava, r. I. Krejčí. KS Aréna pokračuje v inscenacích s tématy zdánlivě historickými, ale přesto apelativně současnými. V tomto případě se mimo jiné ptá po identitě Evropy: reprezentujeme vzdělanost a víru, nebo barbarství? Inscenaci dominuje vynikající výkon M. Cisovského v roli Eichmanna.\nD. Charms: Báby, Divadlo Na zábradlí, r. A. Petrželková. Pro vynalézavé a mrazivě zábavné inscenační rozehrání divadelníky tolik využívaných Charmsových próz.\nJ. Adámek, K. Täubelová a M. Doubrava: Libozvuky, Divadlo Minor, r. J. Adámek. Divadlo, které je bránou do světa hudby.\nInscenace Bratrů Karamazových v Činoherním klubu, r. Martin Čičvák, v roli starého Karamazova J. Kukura, mě zaujala osobitým výkladem zejména hlavní postavy a vyrovnanými hereckými výkony ostatních, vyzvedl bych aspoň I. Uhlířovou.\nMutus Liber, Handa Gote Research & Development v Alfredu ve dvoře. Další kus divadelní alchymie, tentokrát zasvěcený ruční práci, barokní hudbě a tradičním technikám. Magické a zábavné jako vždy!\nRok 2015 byl bohatý na zážitky v tanci, baletu či novém cirkuse. Svůj hlas dávám inscenaci Gossip v choreografii L. Vagnerové. Důvod? V rámci současného tance bezkonkurenčně nejvyšší podíl invence na jednu inscenaci. Musím zmínit ale ještě další silné zážitky: balet Chaplin v NDM Ostrava a novocirkusový Wall and Handbags.\nHlasuji pro inscenaci S úsměvy idiotů v Divadle v Dlouhé s plným vědomím, že moje nominace bude z ankety vyřazena kvůli konfliktu zájmů. Jsem totiž autor textů inscenovaných písní dvojice V+S. Jedinou polehčující okolností může být to, že nejsem autorem mluveného slova, o které se pointovanými básničkami postarali kolegové z divadla. Režie J. Borny a M. Hanuše s překvapivými hudebními i pohybovými aranžemi a vynalézavou scénografií způsobila v mém diváckém prožitku zázračný stav: z písní, které jsem v životě zpíval více než stokrát, jsem měl pocit a plezír, jako bych je slyšel poprvé.\nA. Michalová, B. Herz: Zpráva o zázraku (Josef Toufar), tvůrčí platforma DOK.TRIN na sklepní scéně Centra experimentálního divadla v Brně, r. Barbara Herz. Mučednický příběh z neblahých časů komunismu, experimentální forma dokumentárního dramatu, strhující autentické divadlo s étosem. Smělý projekt nezávislého mladého sdružení.\nT. Vůjtek: Slyšení, KS Aréna, Ostrava. Inscenace hry v režii I. Krejčího vznikla na základě textu, který byl dramatikem a zároveň dramaturgem KS Aréna T. Vůjtkem psán „na tělo“ divadelnímu souboru, který ji nastudoval, a hlavně pak představiteli hlavní role M. Cisovskému, který ztělesnil postavu nacistického válečného zločince Adolfa Eichmanna. Výkon M. Cisovského lze označit jako nejlepší herecký výkon roku, je to jeho životní role. Hlavní význam této inscenace však netkví v připomenutí zvěrstev holocaustu, ale v jasné paralele mezi nelidskou snahou Adolfa Eichmanna sprovodit ze světa co nejhospodárnějším způsobem co nejvíce milionů lidí a dnešním trendem na perfektní pracovní výkon a dokonalou profesionalizaci, která vede až ke ztrátě lidskosti.\nO. Novotný: Směšná interpretace (zatímco nahoře se dává zas nějaká perverze), Divadlo Husa na provázku. Zdůvodnění: Protože nás tady neměl nechávat. Protože s námi má mluvit… Vysoká umělecká úroveň, silný hlas z hlubin ponížení!\nZ přibližně šesti kvalitou souměřitelných nastudování vybírám – Jiří Křižan: Je třeba zabít Sekala, ND Brno, r. a adaptace M. Františák. Úspěšný inscenátor i autor moravských venkovských látek pojal vlastní novou verzi vynikajícího scénáře „valašského kovboje“ s nadčasovým, stroze modelovým zobecněním, syžetovou i myšlenkovou koncentrovaností a znakovostí. Hudební složka umocňuje stylizovanou expresivitu, naturalismus krvavých rvaček vyvažují obrazivost, leitmotivická rituálnost a především důraz na věrohodné vykreslení protagonistů i depresivně bezohledných vztahů v odfolklorizované selské komunitě.\nW. Hildesheimer: Marbot, Studio Hrdinů, r. J. Horák. Podmanivý scénický esej svobodně vedený v tajemně surreálním, a přesto věcném prostoru umělecké tvorby a její percepce, naplněný dramatickým dialogem mezi uměním mohutným, hotovým, a uměním (nebo spíše uměleckým cítěním) křehkým, nemotorným. Inscenace bez předsudků poskytuje platformu koexistenci herectví profesionálně virtuózního a „neherecky“ autorského; nesází na jistotu, ale je experimentem v tom původním, celkem nenápadném slova smyslu. A je rovněž zážitkem a podnětem k přemýšlení i ke snění.\nL. Klíma: Lidská tragikomedie, Divadlo v Dlouhé, r. H. Burešová. Je to Klíma laskavější, prostomyslnější, krotší a méně zběsilý, ale je to Klíma. Už jen to je hodno vysokého ocenění, protože dostat jeho filosofii extrémního solipsismu na divadelní prkna, to je úkol téměř nadlidský.\n/Anketu připravil a zpracoval her/\nKomentáře k článku: Inscenace roku 2015 – úplná verze\nKS Aréna a tvůrcům inscenace Slyšení k vítězství v naší anketě.\nAle mám pocit, že je třeba polemizovat s Poznámkou Ondřeje Černého stran násilného (nenavýšením Pařízkem požadovaného rozpočtu) ukončení činnosti Pražského komorního divadla v Divadle Komedie. Přijde mi tento názor scestný, a jelikož jej slýchávám často, myslím, že je třeba se nad ním hlouběji zamyslet. Úspěch Dušana Pařízka v německojazykové Evropě není podle mého obecnou cestou, jak jej dosáhnout. Myslím, že daleko moudřejší a pro kulturu u nás vhodnější bylo umožnit mu rozvoj jeho divadelních aktivit v Praze navýšením rozpočtu jeho divadla a umožnit mu, aby se sám rozhodl, kdy (a zda a jak) jeho činnost ukončí. Docela dobře se mohlo stát, že by PKD v Komedii nadále existovalo a že by to bylo v Praze sídlící divadlo evropské úrodně a jedno z center evropského divadelního dění. Takto se do nenávratna rozpadl dlouho budovaný soubor a ani David Jařab, druhý režisér PKD, nemá důstojné postavení v žádném divadle u nás ani v zahraničí. Považuju to za tragický omyl české (pražské) kulturní politiky, jež nemá touhu a nevyhledává tvůrce a soubory tak, aby se ti nejvýraznější stali osobnostmi či soubory s nadstandardní finanční a společenskou podporou, jež by jim umožnila uspět i ve světě.\nOptikou Ondřeje Černého by každý měl po deseti letech v Česku končit a vyjet ven bez jakékoli zdejší podpory. Přijde mi to, jako by říkal, že bylo dobře (jeho slovy „bylo precedentem a vzorem“), že Miloš Forman byl po několika filmech v Československu donucen v dobách normalizace k emigraci, neb u nás by se opakoval a nerozvinul svůj talent tak jako v USA. A že je tedy „neprozíravému“ československému režimu té doby možno jen poděkovat. Uff.\n06.01.2016 (12.10), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,\nrád se pustím s Tebou do pře.\nJen se na úvod musím ohradit vůči Tvé interpretaci mých slov, kdy prý posílám do ciziny z Čech po deseti letech každého úspěšného… Ne, posílám do ciziny Dušana Pařízka. A to do Německa, kde vyrostl, kde vystudoval a kde se mu otevřel úžasný prostor pro rozvoj jeho talentu. Honzu Nebeského bych tam fakt neposílal.\nV každém případě je myslím nabíledni, že Pařízkova osobnost potřebovala nové impulsy. Jistě jím mohlo být třeba jeho angažmá v čínohře Národního divadla, kam by si vzal s sebou i část svého souboru z Komedie. Jak to je to ve středoevropském divadelním světě obvyklé. (I zde jsou ovšem výjimky, potvrzující pravidlo – jako Castorf a jeho Volksbühne.)\nV rovině obecné vycházím z úžasně krásné a brutální pomíjivosti divadla, které se každým dnem rodí a zaniká.\nTato jeho danost generuje ve svém principu pohyb, změnu.\nA pak: Není krásné skončit na vrcholu? A nezažívat ten pomalý, zdánlivě nenápadný sestup…\nV jedné věci Ti dávám ovšem za pravdu: Naši kulturní politiky nezajímá to, aby naše mimořádné talenty udrželi doma a dali jim prostor pro jejich „evropský“ rozvoj.\nAkorát že ten by se v případě Pařízkově nemohl naplnit pokračováním jeho mise v divadle Komedie.\n08.01.2016 (0.17), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,\nkdyž čtu Tvou odpověď, skoro by se mi chtělo zvolat „Ondřej Černý for president“. Odpověděls natolik fiškuntálsky, že nemám šanci se s Tebou šavlovat a dokonce Ti musím dát za pravdu. Přitom jsi na svém postoji, se kterým velmi nesouhlasím, pranic nezměnil.\nJistě změna působení DDP z Prahy do německojazykové oblasti jej výrazně a asi rychleji, než kdyby zůstal v Praze, posunula. Jak by se vyvíjela jeho činnost zde, nikdo neví a nemůže zjistit. Tedy budu-li tvrdit, že tady mohl udělat něco ještě podstatnějšího právě proto, že měl konsolidovaný soubor a dalšího režiséra, je to jen spekulace. Přesto u mne stále převládá pachuť z toho, že soubor PKD skončil. Stejně tak je ovšem od Tebe spekulace, že PKB byl „na vrcholu“. Možná ještě daleko před ním, myslím já.\nOptikou fotbalu – když teď působíš v Mnichově – je to, jako kdyby Pařízek a jeho PKB mohli do Česka dovážet zápasy Ligy mistrů, ale my je po vítězství v české lize rozpustili, neb dosáhli vrcholu. I Ty, Ondřeji, svou Poznámkou potvrzuješ obecné maločeské přesvědčení, že na Ligu mistrů u nás nemáme a musí nám stačit jen ta naše česká. Tak buďme rádi, že DDP teď hraje za Bayern, kde září. Ale takových útočníků je tam plno! Proč sakra dokážem v Praze udržet tak maximálně Lafatu (v divadelní oblasti tedy Nebeského) … Jen proto, že na Bayern (průnik do Evropy) nemá? Asi jo…\n08.01.2016 (3.32), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,\nmě jako čecháčkovské spíš přijde uvažování v kategoriích my v Čechách a oni v cizině. České divadlo je přirozenou součástí evropského, jako fotbal, a chtít držet někoho, kdo má na lepší tým, v Čechách, je projev čecháčkovství – nikoho ve fotbale by nenapadlo vyčítat Čechovi, Nedvědovi a dalším, že nečekali, až se Sparta stane evropským velkoklubem, ale šli za lepší nabídkou. Proč sakra dokážem udržet v Praze, píšeš – copak máme někoho v Praze držet? Kromě toho vztahy Dušana D. Pařízka k německému divadlu jsou složitější, než že Čech odešel k cizákům. A ještě kromě toho role magistrátu v odchodu Pařízka je také podstatně složitější, než pořád dokola tvrdíš a na věcné argumenty neslyšíš.\n12.01.2016 (8.16), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,\na důstojnosti či kulturnosti ukončení existence PKD ze strany Magistrátu Prahy se – zdá se – dlouhodobě neshodneme (nejen já s Tebou či Ondřejem Černým, ale kulturní obec – viz Machalická v LN). Uvažování v kategoriích Česka či Prahy v kontextu kulturního dění ale podle mě vůbec není čecháčkovství. Spojení „Čech odešel k cizákům“ jsem nikdy nepoužil a ani nikdy takto neuvažoval. To mi podsouváš cosi mně a mým textům hodně vzdáleného, co vychází spíše z koncepce českého obrození někdy z konce 19. století. Já si jen myslím, že když někde působím a žiju, tak se mám snažit, aby ono místo mělo nějaký – společenský, politický a také kulturní – rozměr a kvalitu. A právě kultura je podle mne spjatá s konkrétním prostorem silněji (hlubinněji) než třeba sport (navíc sport je u nás podporován poměrně štědře, viz různá MS v hokeji, ME ve fotbale, MS v běhu na lyžích, fotbalová klání, motorky v Brně… – nic proti tomu, i to je jistě důležité). Proto si myslím, že by v Praze či šířeji v Česku měli mít umělci možnost dosáhnout vysoké evropské či dokonce světové úrovně. A to samozřejmě i ti, kteří se tu nenarodili či nemají český pas (v rámci divadla tedy mluvím i o zahraničních uměleckých šéfech v kamenných divadlech či – v rámci nezávislé scény – o rezidencích podnětných souborů: „vypuzení“ Děreva v 90. letech z Prahy dodnes považuju za velkou chybu). To se pak odrazí i v samotném Česku či Praze víc, než když daný umělec či umělci působí v zahraničí a zde jen hostují. V oboru divadla (a jistě i filmu, hudby, literatury…) to pochopitelně znamená propracovanou (a dlouhodobou) kulturní politiku a poměrně vysoké finanční investice.\nVrátím-li se k PKD, navýšení financí se jim včas (tedy když se už vědělo, že jde o významné divadelní těleso, skoro bych řekl hnutí, jež přesahuje hranice Prahy a Česka) rozhodně nedostalo. To se snad shodnem, ať už si o důvodech ukončení jejich činnosti a touhách Pařízka odejít z Prahy myslíme každý něco jiného. Nebo ne? Jsem zvědav, co k tomu řekne on, případně David Jařab, budou-li někdy tázáni.\n13.01.2016 (15.03), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,\nneshodneme – přetahovaná o dotaci s městem byla nedůstojná až hloupá, ale své v tom sehrála i grantová komise, není na místě osočovat jen politiky. Bylo mi sympatické, že si Pařízek tak důsledně trvá na svém. Jenže pak se radnice politicky proměnila a nová garnitura nabízela dát divadlu požadované, leč Pařízek už to nepřijal s poukazem na to, že už plánované projekty zrušil, že je zkrátka pozdě. Možná ano, neumím posoudit. Ale že už Pařízek v té době směřoval z Prahy pryč je zřejmé.\nMě vadí tvé černobílé soudy, bylo to prostě složitější, než pořád dokola tvrdíš. „Čech odešel k cizákům“ byla moje nadsázka tvého hořekování: „Proč sakra dokážem v Praze udržet tak maximálně Lafatu (v divadelní oblasti tedy Nebeského)“. Jo, píšeš taky, že ti vadí „maločeské přesvědčení, že na Ligu mistrů u nás nemáme a musí nám stačit jen ta naše česká“. No přece u nás se hraje česká liga, v Německu německá, v Dánsku dánská, tak se to organizuje. A o patro výš je evropská liga, kterou hrajeme, jenže nevyhráváme. Vyhrávají jí týmy, které stáhnou nejlepší evropské hráče, nevidím na tom nic, co je třeba národnostně odsuzovat. V mnichovské opeře nezpívají jen Němci, ale Japonci, Číňani, Bulhaři, Rusové… V našich operách dnes zrovna tak, prostor je prostě společný a rozhoduje kvalita konkrétních „klubů“. Co je na tom špatného?\n15.01.2016 (13.57), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,\nŠpatného je na tom to,\nže v Německu (a ve velké části Evropy) se hraje pravidelně i Liga mistrů, ale v divadelní oblasti se nejsme schopni (a obávám se ani ochotni) o ni ani pokusit. V tom je Plzeň se Spartou – a samozřejmě i další týmy a sporty – dál než divadlo v Plzni či Praze či Brně ad. Přitom při vhodné konstelaci – což u PKD nastalo – je na divadelní Ligu mistrů velmi dobře „zaděláno“ a ani by to nestálo zas tolik peněz a státního či městského produkčního úsilí.\nA co se týká Magistrátu a grantové komise, jsou to spojité nádoby. Grantová komise naplňuje zadání, jež jí magistrát dává. Je tedy při svých rozhodováních v kleštích. Nemůže jednoduše navýšit rozpočet některému subjektu, aniž by přitom ubrala jinému. Aspoň dosud to tak bylo. A o to právě v takových případech jde. O možnosti, že by PKD dostalo, o co žádalo, opravdu pochybuju a velmi těžko se to jasně prokazuje. Nebyl jsem u jednání PKD s Magistrátem, ale byl jsem tehdy ve spojení s DDP a vím, že napsal Magistrátu dopis, že potřebuje do určitého přesného data jasně sdělit, zda může počítat s několikamilonovým navýšením, a to ve výhledu minimálně dvou let. To se nestalo, a tak oznámil konec působení PKD v Komedii. Jestli potom a kdy byly ze strany Magistrátu jiné nabídky a záruky, nevím, ale v každém případě přišly (přišly-li) pozdě. Byl jsem tehdy členem grantové komise a o ničem takovém jsme nejednali ani nerozhodovali. Z naší strany šlo několik let po sobě doporučení, že na navýšení z rozpočtu komise nejsou peníze, ale doporučujeme Magistrátu najít je v jiných zdrojích či v součinnosti s Ministerstvem.\nVrátíme-li se k fotbalu, když Viktoria Plzeň začala mít úspěchy v Evropě, město jí ze svého rozpočtu přidalo řádově miliony na přestavbu stadionu a tým navýšil i svůj vlastní rozpočet. (Že ty peníze jdou většinou z komerčních zdrojů a že účast v Lize je ekonomicky přínosná, kdežto u kultury je to složitější, je snad jasné, to tady nemá smysl řešit.)\n15.01.2016 (16.16), Odpovědět, Trvalý odkaz komentáře,


Moskvič 412: Leninovy saně - iDNES.cz\nMoskvič 412: Leninovy saně\n30. září 2003 18:00, aktualizováno 18:00\nJedním z nejpopulárnějších sovětských vozů byl Moskvič 412 vyráběný v moskevském závodu malolitrážních automobilů MZMA. Model 412 nahradil v roce 1967 Moskvič 408, jehož výroba byla ukončena.\nKonstrukcí i karosérií se Moskvič 412 podobá svému předchůdci, dokonce i řadící páka se z počátku výroby montovala pod volant. Změny však nastaly na motoru, převodovce a nápravách.\nV listopadu 1969 se automobil dočkal několika úprav. Objevily se obdelníkové světlomety, svislá koncová světla, nová maska chladiče a nový znak – jelikož byl závod přejmenován z MZMA na AZLK (Automobilový závod leninského kosmomolu). Přepracování se dočkala také přístrojová deska i samotné přístroje, které se díky lepšímu podsvícení staly čitelnějšími.\nŘadící páka se přestěhovala ze sloupku řízení na podlahu, na karosérii a v interiéru bylo provedeno několik drobných úprav. Na objednávku se montovaly automobily pro export do Finska, o tyto vozy se starala sovětsko–finská firma Konela. Automobily se od běžně vyráběných "čtyřistadvanáctek" lišily, sedadla byla potažena látkou, zevnitř kryl střechu plastový potah a volant měl dřevěný věnec.\nPohonnou jednotkou Moskviče 412 se stal upravený agregát BMW z roku 1939, který získal bývalý Sovětský svaz v rámci válečných reparací. Motor prošel velkou modernizací a výsledkem snažení konstruktérů byl první agregát v SSSR s rozvodem OHC. Pohonná jednotka se zdvihovým objemem válců 1,5 litru disponuje výkonem 55 kW (75 k). Vzhledem k tomu, že se na tehdejší dobu jednalo o technologicky zdařilý a lehko opravitelný agregát, stal se předlohou pro silnější motory o objemu 1,7, 1,8 a dokonce 2,0 litru, které se montovaly do později vyráběného modelu 214.\nTěžko hodnotit klady a zápory automobilu, který se již řadu let nevyrábí, ale vzpomeňme na několik zásadních zlomů, které se zapsaly do historie tohoto modelu. Jedním z nejdůležitějších je zavedení příčného stabilizátoru přední nápravy, což byla v tehdejším sovětském automobilovém průmyslu velká novinka.\nBrzdová soustava Moskviče 412 byla hydraulická, jednookruhová bez vakuového posilovače; dvouokruhová brzdová soustava se do "čtyřistadvanáctky" začala montovat až v průběhu sedmdesátých let. Přední i zadní kola měla bubnové brzdy, kotoučové brzdy se na přední kola začaly montovat až později. Moskvič 412 získal ve své době mnoho dobrých umístění v automobilových soutěžích, což svědčí o jeho kvalitách.\nV současné době již těžko potkáte "čtyřistadvanáctku" v dobrém stavu, drtivá většina vozů je prolezlá korozí. Výhodou automobilu jsou malé nároky na údržbu, ale velkým problémem je vysoká spotřeba paliva (přes 12 litrů na 100 km), o zastaralé konstrukci především brzdového systému lépe nemluvit. Majitelé těchto kdysi velmi oblíbených vozů by jistě souhlasili s označením "držák", jelikož na automobilu byla snad jen dvě slabá místa. Jedním je rychle se opotřebovávající ložisko ve spojce a druhým malá životnost táhel řazení.\nTémata: Finsko, BMW, BMW (automobilka), Moskvič, Poradna: Masky, Poradna: Přístroje, Poradna: Rozvod, Poradna: Závody


Ekologie na webu - EnviWeb.cz\nEkologie na webu\nBRUNTÁL - Kniha, videokazeta a nové webové stránky, které vznikly v bruntálském Centru osvěty pro životní prostředí (COŽP), by měly zvýšit zájem o životní prostředí ve městě a jeho okolí. "Nové produkty, které stály dohromady 89 000 korun, budou sloužit pro výchovu žáků ve školách i jako informace pro širokou veřejnost," řekl mluvčí bruntálské radnice Jiří Ondrášek.\nBrožura nabízí informace o odpadech, zeleni, vodě, ovzduší i dalších věcech, se kterými se lidé každodenně setkávají. Publikaci dostala každá bruntálská domácnost a ve větším počtu i významné instituce a úřady. Vyšla v nákladu 8900 výtisků.\nMístopisný film "Voda-StromKámen" mapuje přírodu Bruntálu a okolí. "Lidé nevědí, jak zajímavé a krásné prostředí je obklopuje," vysvětlil důvody natočení 36 minut dlouhého snímku Ondrášek.\nNa nových internetových stránkách na adrese www.cozp.cz najdou lidé informace o činnosti COŽP, nebo chat, kde se mohou vyjádřit k problémům životního prostředí ve svém okolí. Na stránkách se budou objevovat i zprávy o činnosti dalších neziskových organizací zaměřených na ekologii nebo novinky z oblasti vědy a výzkumu.


Mé přátelství s Janem Pavlem II. | HOSANA\nMé přátelství s Janem Pavlem II. (Joachim Meisner) Jedním z lidí, kteří mohli o papeži Janu Pavlu II. říci, že byl jejich osobním přítelem, je i kardi... celý popis\nČíslo produktu:Osudy 33\nMé přátelství s Janem Pavlem II. (Joachim Meisner)\nJedním z lidí, kteří mohli o papeži Janu Pavlu II. říci, že byl jejich osobním přítelem, je i kardinál Joachim Meisner. V této publikaci zachycuje příběh přátelství, které začalo v roce 1975 při cestě poutníků z tehdejší NDR do polského Krakova. Nejprve formou vzpomínek, ve druhé části knihy pak formou rozhovoru líčí, jak hluboce se do jeho paměti vtiskly okamžiky strávené s krakovským arcibiskupem Karolem Wojtyłou. Kardinálovo osobní svědectví je doplněno fotografiemi z jeho osobního archivu.


Jak se žilo rytíři ve středověku? Turnaje si užívali, z bitev si odnášeli traumatické zážitky - StoryMag.cz\n9. února, 2021 9. února, 2021 6 minut Veronika Rybenská Bejvávalo\nZ chlapce se nejdříve stal panoš\nPokud se podíváme do historie a budeme pátrat po prvních rytířích, dostaneme se až do doby franského krále a prvního středověkého římského císaře Karla I. Velikého (747–815). V raných dobách se mohl rytířem stát jakýkoli voják, který prokázal své kvality, později už ne. Z rytířů se stala elita a možnost stát se jím měl jen chlapec (dívka zcela výjimečně) určitého postavení. Výcvik začal v sedmi letech a většinou se hoch automaticky stával panošem pána, pod jehož záštitou se učil. K tomu docházelo ve chvíli, kdy začal dospívat. Do té doby sloužil a učil se všemu, co bude jako rytíř potřebovat – boji s zbraněmi (ze začátku dřevěnými), jízdě na koni a rytířským ctnostem.\nJako panoše čekal chlapce náročnější výcvik. Tupé zbraně vyměnil za ostré, účastnil se lovů a v některých případech se podíval i do bitvy. Pokud panoš svou službu přežil a požadované dovednosti se naučil, byl ve svých 21 letech pasován na rytíře. Vstup do rytířského stavu ze začátku nedoprovázela žádná zvláštní sláva. To se začalo měnit až v pozdějších fázích středověku, kdy se církev snažila velkolepým obřadem zajistit, že rytíř bude brát vážně svou přísahu.\nProbíhalo pasování do stavu, jak ho známe z filmů?\nRytíř každý nový den vítal modlitbou, resp. účastí na ranní mši. Ostatně podobně probíhal i den, kdy jím stal. Den před pasováním šel šlechtic nejdříve ke zpovědi, po níž následovala koupel. Oblékl se do zvláštního oděvu, v němž absolvoval vigilii. Druhý den jej čekala mše, po níž následoval samotný obřad pasování. Měl probíhat v kostele, ale velice často se odehrával přímo na bojišti těsně před bitvou.\nBěhem pasování skládal klečící šlechtic slib oddanosti svému pánovi a přísahu, že bude dodržovat rytířský kodex. Na oplátku dostal, přilbu, štít, ostruhy a pás s mečem a proběhlo i poklepání plochou meče po obou ramenou. Z počátku mohl pasování do rytířského stavu provést jakýkoli jiný rytíř, později se tohoto úkolu mohl ujmout pouze panovník či jeho zástupce, v českých zemích pouze jen král osobně.\nČtěte také: Jak se žilo římskému otrokovi? Záleželo na tom, kdo si ho koupil a jakou práci vykonával.\nDodržoval rytíř kodex, nebo i chladnokrevně zabíjel?\nRytířský kodex, k jehož dodržování se rytíř zavazuje, nařizoval věrnost, štědrost a statečnost. V praxi to znamenalo loajalitu svému pánovi a dodržování vazalský slibů, lásku k bližním, velkorysost a šlechetné činy a samozřejmě odvahu projevenou v boji. Nabízí se tedy otázka, jak samotní rytíři bitvy vnímali. Někdo by si mohl myslet, že si krvavou řež mohli snad i vychutnávat, dánský historik Thomas Heebøll-Holm (a nejen on) se ale domnívá, že to bylo přesně naopak.\nJistě se našlo mnoho mužů, pro které představoval boj naplň jejich potřeb, mnozí další ale šli do bitvy s tím, že jim nic jiného nezbývá. Své soky zabíjeli jen proto, aby sami zabiti nebyli, nikoli pro své potěšení. Z díla francouzského rytíře Geoffroie de Charnyho víme, že někteří po bitvách trpěli psychickými problémy, nechutenstvím a nespavostí. Nemohli se ale ze dne na den rozhodnout, že už toho mají dost a že se budou živit něčím jiným.\nTurnaje je připravovaly do bitev\nPokud opustíme bitvy jako takové, můžeme se podívat na běžný život rytíře. Vzhledem k tomu, že byl rytířem pouze šlechtic, mohl si dovolit jak lepší jídlo (většinou obsahující maso a sýr), tak pěkný oděv. Alkohol rytíři popíjeli stejně jako ostatní lidé, tedy častěji než vodu, kterou se většinou přenášely různé choroby a všichni se jí proto spíše vyhýbali.\nNepřehlédněte: Jak se žilo samurajovi za feudálního Japonska? Měl-li ztratit čest, raději spáchal sebevraždu.\nPokud zrovna nemuseli bojovat v bitvách, vzdělávali se (tedy zejména ti bohatší), zajišťovali své statky a samozřejmě trénovali. Nesměli vyjít ze cviku už jen kvůli tomu, že na sobě nosili těžkou zbroj (vážila běžně 30 až 50 kg). Mnohdy v brnění i spali, což jim umožňovalo jen lehký spánek a tedy možnost rychlé reakce v případě nebezpečí. Motivací k tréninku jim poskytovaly pravidelné rytířské turnaje. Účast na nich představovala čest, které se rozhodně nezříkali, protože výhra jim mohla přinést slávu v celém širém kraji a otevřít jim dveře u nejedné svobodné dívky.\nZdroje: todayifoundout.com, Wikipedia, E15.cz, wearethemighty.com, stoplusjednicka.cz, youtube.com (What It Was Like to be a Knight During Medieval Times)\nTagy: bitva, Evropa, Geoffroi de Charny, jak se žilo, kodex, rytíř, středověk, turnaj


POZVÁNKA: Křest Kuchařky stylu moderního muže - pokřtí Linda Rybová a Magdalena Vokáčová | CelebrityTime\nPOZVÁNKA: Křest Kuchařky stylu moderního muže - pokřtí Linda Rybová a Magdalena Vokáčová\nHome » Life Style » Nové knihy » POZVÁNKA: Křest Kuchařky stylu moderního muže - pokřtí Linda Rybová a Magdalena Vokáčová\njménem nakladatelství Došel karamel si Vás dovolujime pozvat na křest knihy Kuchařka stylu moderního muže od Lukáše Otyse.\nEtiketa, oblékání, randění, stravování, cvičení, hygiena, správné techniky relaxování či sebevzdělávání… Je toho hodně, co by měl moderní gentleman zvládnout! Lukáš Otys – autor „dortoblogu“, zkušený manažer, spolumajitel známé pražské cukrárny Saint-Tropez, gurmán a milovník života – podává pomocnou pravačku všem chlapům, kteří to vše chtějí dokázat s elegancí a na úrovni.\nKuchařka stylu moderního muže přináší 7 kapitol plných příhodných rad, tipů a fotografií, které doplňují rozhovory se specialisty v dané oblasti, třeba s proslulým ševcem, barberem či zkušenou koučkou. Novinka se na knižním trhu objeví v první polovině dubna a potěší nejen pány, ale také ženy a dívky, které dosud marně hledaly ten správný inspirativní dárek pro své partnery, tatínky či kamarády.\nKDY: čtvrtek 11. dubna 2019 od 11 hodin\nKDE: KOGO – SLOVANSKÝ DŮM (Na Příkopě 22, Praha 1)\nKnihu pokřtí: herečka Linda Rybová, osobní koučka Magdalena Vokáčová, blogerka Tereza Váchalová, influencer a autor projektu Book’s Calling Jakub Pavlovský, známý pražský švec Erik Martin Lawart a barber pan Homola.\nEtiketa, oblékání, randění, stravování, cvičení, hygiena, správné techniky relaxování či sebevzdělávání… Je toho hodně, co by měl moderní gentleman zvládnout! Lukáš Otys – autor „dortoblogu“, zkušený manažer, spolumajitel známé pražské cukrárny Saint-Tropez, gurmán a milovník života – podává pomocnou pravačku všem chlapům, kteří to vše chtějí dokázat s elegancí a na úrovni. Kuchařka stylu moderního muže přináší 7 kapitol plných příhodných rad, tipů a fotografií, které doplňují rozhovory se specialisty v dané oblasti, třeba s proslulým ševcem, barberem či zkušenou koučkou. Novinka se na knižním trhu objeví v první polovině dubna a potěší nejen pány, ale také ženy a dívky, které dosud marně hledaly ten správný inspirativní dárek pro své partnery, tatínky či kamarády.\n„Jak tak sedávám v cukrárnách a pozoruju dění kolem sebe, vidím, že si lidé spolu už nepovídají. Muž místo toho, aby hladil ženu hezkým slovem, komunikuje s telefonem, nepomůže jí do kabátu, usadí ji většinou na nejhorší místo v místnosti, nedolije nápoj, pomalu by ji propíchl deštníkem, který jí neohrabaně bere z rukou, a takových věcí jsou desítky. Pořád jsem mluvil o tom, jak bychom se my muži měli chovat, že bychom si měli najít vlastní styl, a hořekoval jsem nad ztrátou gentlemanství a pádem společnosti někam, kde se mi to nelíbí. Přátelům už ty stesky lezly tak na nervy, že mě vyburcovali k tomu, abych napsal knihu. A tak jsem místo bědování začal psát,“ přibližuje Lukáš Otys genezi vzniku své knižní prvotiny a dodává, že jeho ambicí nebylo napsat manuál pro život, ale v jedné knize koncentrovat doporučení, která se mohou hodit v každodenní praxi. Ať už jde o oblékání, chování ve společnosti, bodování u žen anebo jen relaxování a užívání si volného času.\nZ prodeje každé Kuchařky stylu moderního muže půjde 50 Kč na Nadační fond Kolečko, který z vybraných peněz zajišťuje vybavení traumatologických center pro děti s úrazem z dopravních nehod. Každý, kdo si knihu zakoupí, tedy pomůže téhle potřebné organizaci. A jak Lukáš Otys podotýká v závěru knihy, dobré srdce s gentlemanstvím rozhodně souvisí, spolehlivě prozáří jakýkoliv hezký oblek i kvalitní sako.\nLukáš Otys: Kuchařka stylu moderního muže, 176 stran, doporučená cena 299 Kč, v prodeji od 1. dubna 2019.\nred/Zdroj: Red/nakladatelství Došel karam


Pro partnery a sponzory - KVH 276th sqdn. (reenactment) RAF\nPRO PARTNERY / SPONZORY\nJIŽ OD ROKU 2007 PŘIPOMÍNÁME ČESKOSLOVENSKÉ LETCE RAF A ŽENY VE WAAF REALIZACÍ POMNÍKŮ A PAMĚTNÍCH DESEK, VÝSTAV, UKÁZEK, PŘEDNÁŠEK I ČLÁNKŮ.\nK tomu, abychom v tom mohli i nadále takto pokračovat, nám můžete pomoci i Vy.\nVýsledky naší činnosti můžete vidět například v Trhové Kamenici nebo na plzeňském Karlově v podobě památníku, v Cattericku, Manstonu, pražské Výtoni nebo Mnichově Hradišti na pamětních deskách, ve filmech Balada o pilotovi, Útěky Josefa Brykse a dalších, na našich i cizích výstavách.\nNěkteré z pamětních desek jsou plánované dlouho dopředu, ale na některých pracujeme ve spolupráci s místními poměrně krátce, a tak není možné jejich realizaci financovat z grantů.\nO naše výstavy mají zájem ve městech, obcích, větší či menší instituce. Ne vždy je pro ně či pro nás možné platit náklady na dopravu, finance jsou potřeby i na opravy výstavy a jejich rozšíření.\nPravidelně doplňujeme vybavení a výstroj příslušníků RAF a příslušnic WAAF, abychom je mohli prezentovat ve školách, na výstavách či ve filmech a ukazovat tak i našim návštěvníkům předměty spojené s našimi letci, ženami ve WAAF a jejich bojem za svobodu.\nKromě toho se věnujeme novým didaktickým projektům, o kterých se zatím nelze zde na webu konkrétně zmínit, ale u kterých bychom uvítali Vaši podporu. Rádi Vás o těchto aktivitách budeme informovat, ať už emailem nebo při osobní schůzce.\nPodpořit nás můžete i prostřednictvím tohoto skriptu od Darujme.cz:\nPokud byste potřebovali více informací, kontaktujte nás na mailu: filip@276.cz nebo telefonu 777 220 517.\nKlubové konto má číslo: 219944022/0300.\nAdresa našeho klubu:\nPomoci můžete nejen finančně, ale i zájmem o naši činnost, návštěvou našich akcí, svými kontakty či službami. Snažíme se, aby naši letci v RAF a příslušnice WAAF nebyli zapomenuti. Poděkovat Vám můžeme nejen prostým „děkuji“, ale i zapůjčením některé z našich výstav, přednáškou, i zajímavým věcným darem s tematikou RAF.


Newsletter: Plenární zasedání Evropského parlamentu ve Štrasburku 23. - 26. listopadu 23.11.2015\nNa svém plenárním zasedání ve Štrasburku ve dnech 23. - 26. listopadu se budou poslanci Evropského parlamentu věnovat mimo jiné těmto tématům: Rozprava o útocích v Paříži a opatřeních na boj s terorismem Poslanci budou ve ...\nCo dělat, když se Vám nepovede nákup, poradil seminář Olgy Sehnalové ve Velké Bystřici 20.11.2015\nPokud si pořídíte věc či službu, s níž po nákupu nejste spokojeni, nabízí české zákony řadu možností, jak si s nepovedeným nákupem poradit. Přesto o nich mnoho spotřebitelů neví nebo je neumí správně využívat. Jak reklamovat ...\nOběhové hospodářství – budoucnost spotřebitelské politiky? 19.11.2015\nZdálo by se, že efektivní nakládání se surovinami a omezení plýtvání je v EU samozřejmostí, která by měla být v zájmu všech. Přesto je veřejným tajemstvím, že i např. se životností výrobků se dá kouzlit tak, že vydrží ...\nNávštěva centra podnikání v Tel Avivu 18.11.2015\nDelegace EP dnes pokračovala návštěvou Tel Avivu, centra izraelské ekonomiky, které je známo rovněž jako místo cílevědomě podporující začínající malé firmy a kde je koncentrován inovační potenciál země, zejména v oblasti ...\nMeziparlamentní setkání v Izraeli 17.11.2015\nDelegace Evropského parlamentu je tento týden na návštěvě Izraele. Setkání představitelů Evropského parlamentu a poslanců izraelského Knesetu se jako první místopředsedkyně Delegace pro vztahy s Izraelem účastní i Olga ...\nProbíhají konference ČSSD 14.11.2015\nOlga Sehnalová dnes navštívila okresní konferenci ČSSD v Prostějově a krajskou konferenci ČSSD Zlínského kraje ve Zlíně, která byla současně konferencí volební. Novou předsedkyní Krajského výkonného výboru ČSSD byla ...


Lyžování Rakousko » Štýrsko » Hauser-Kaibling » Sjezdovky a skipasy\nSjezdovky v Hauser - Kaibling\nMezi jižními stěnami Dachsteinu a hřebenem Schladminger Tauern se nachází celkem 8 turistických středisek regionu Schladming - Dachstein, která nabízejí širokou nabídku služeb, svéraznou atmosféru, štýrskou pohostinnost a ubytování ve všech kategoriích. Schladming - Dachstein disponuje celkem 109 moderními lanovkami a vleky a 223 kilometry sjezdovek, perfektní lyžařskou infrastrukturou, ale i tradičními horskými chatami a podniky, které jsou zárukou nekonečných zimních radovánek v oblasti Schladming - Dachstein. Region leží uprostřed Ski Amadé a proto tato největší rakouská lyžařská oblast nabízí i spoustu výhod. Jediný skipas zpřístupňuje lyžařům 270 lanovek a vleků a 860 km sjezdovek všech stupňů obtížnosti. Věřte, že v žádné jiné alpské oblasti není soustředěno tolik rozmanitých nabídek. Lyžaře v oblasti jistě potěší také záruka kvalitního sněhu, hustá síť služeb a třeba i půjčovny lyžařského vybavení. Schladming - Dachstein je také perfektně připraven pro pobyt rodin s dětmi, celá oblast nabízí 18 lyžařských škol s 11 lyžařskými školičkami a celodenním hlídáním dětí. V samotném lyžařském středisku Hauser Kaibling se lyžaři mohou těšit na 37 kilometrů sjezdových tratí, které se rozprostírají v nadmořské výšce od 750 metrů do 2 015 metrů. Nejdelší svezení si užijete na sjezdovce, jejiž celková délka činí 7 kilometrů. Na vrcholky sjezdovek resortu Hauser Kaibling transportuje návštěvníky celkem 11 vleků a počítat zde můžete i s lyžařskou školou. V okolí se nachází zhruba 40 kilometrů běžkařských tras. Nová, nejmodernější a extrémně rychlá osmi kabinková lanovka jen posiluje dobrou pověst Hauser Kaibling jako inovativní lyžařské oblasti.\nZájezdy do Hauser - Kaibling\nCeny skipasů Hauser - Kaibling\nCeny jsou v EUR. Ceny jsou pouze orientační. Pro aktuální ceny skipasů navštivte stránku Hauser - Kaibling - ceník skipasů.\nHauser - Kaibling - informace pro běžkaře\nCo se týká běžeckého lyžování, celá oblast Schladming- Dachstein nabízí celkem 328 km upravovaných běžeckých tratí, z toho je 129 km lehké stopy, 127 km střední stopy a 72 km těžké stopy. K dispozici jsou i následující tratě:\nRohrmoss - Unteral, Kristall - Loipe (poplatek € 4/den) - délka 32 km, 880 - 1 100 m n.m., obtížnost střední\nRamsau - Rittisberg (poplatek € 6/den, € 19/týden) - délka 21 km, 1 200 - 1 400 m n.m., obtížnost těžká\nPichl - Mandling Steirerloipe (poplatek 6/den) - délka 6 km, 1 000 - 1 150 m n.m., obtížnost střední\nHaus i. E. trať Dörfer - délka 22 km, 740 - 760 m n.m., obtížnost lehká\nRamsau - Dachstein gletscher (poplatek € 6/den, € 19/týden) - délka 15 km, 2 700 m n.m.\nRohrmoss - Unteral Silberstein - Loipe (poplatek € 4/den) - délka 19 km, 960 - 1 080 m n.m., obtížnost střední\nRamsau Sonnenloipe Obere Klaus (poplatek € 6/den, € 19/týden) - délka 10 km, 760 - 800 m n.m., obtížnost lehká\nRamsau - Langalauf stadion (poplatek € 6/den, € 19/týden) - délka 4 km, 1 150 - 1 200 m n.m., obtížnost lehká (s osvětlením)


Pákistán obviní z vlastizrady lékaře, který pomáhal chytit bin Ládina - iDNES.cz\nPákistán obviní z vlastizrady lékaře, který pomáhal chytit bin Ládina\n7. října 2011 8:00, aktualizováno 8:00\nPákistánský lékař Šakíl Afrídí, který pomáhal CIA pomocí falešné očkovací akce najít teroristu Usámu bin Ládina, bude obviněn z vlastizrady. Oznámilo to pákistánské ministerstvo informací. Pokud by byl shledán vinným, hrozil by mu trest smrti, uvedl list The Washington Post.\nNovináři a vesničané postávají před domem v Abbottábádu, kde se šest let skrýval Usáma bin Ládin. | foto: AP\n"Proti doktoru Šakílu Afrídímu se připravuje proces kvůli spiknutí proti pákistánskému státu a velezradě," prohlásilo ve čtvrtek ministerstvo, když oznamovalo výsledky vyšetřování smrti šéfa al-Káidy Usámy bin Ládina. Toho na začátku května bez vědomí Islamabádu zabilo na pákistánském území americké komando.\nS dopadením nejhledanějšího teroristy světa se jim snažil pomoci právě Afrídí, kterého si Američané najali, aby spolu se zdravotními sestrami zorganizoval cestu do Abbottábádu, kde bin Ládin několik let nerušeně žil. Úkolem zdravotníků bylo pomocí falešné očkovací akce získat vzorky DNA lidí z jeho domu (více o falešném očkování čtěte zde).\nTelevize BBC připomněla, že dosud není jasné, zda se nakonec podařilo touto cestou vzorky členů teroristovy rodiny skutečně získat. Nejmenovaný americký činitel televizi CNN prozradil, že falešná očkovací kampaň se odehrála těsně před dopadením teroristy letos v květnu.\nPákistán, se kterým Washington akci z obav před únikem informací nekonzultoval, označil tajnou akci Američanů na svém území za porušení své svrchovanosti. A vztahy obou zemí tehdy utrpěly značné trhliny. Pákistánci zatkli Afrídího v červenci a od té doby je ve vazbě, nepomohly ani žádosti Spojených států o jeho propuštění. Washington neuspěl ani s nabídkou, aby lékař žil v USA.\nTémata: Pákistán, rodina, Smrt Usámy bin Ládina, televize, BBC, CIA, CNN, Očkování, Program CNN, Trest smrti, Usáma bin Ládin, Velezrada, Výpověď z pracovního poměru, Washington Post\nCIA v Abbottábádu řídila falešnou očkovací akci, aby dostala bin Ládina\nAmerická CIA před časem zorganizovala falešnou očkovací akci proti žloutence typu B v pákistánském Abbottábádu. Agenti...\nAmeričané chtěli bin Ládina od začátku zabít, tělo nabízeli Saúdům\nAmerický týdeník New Yorker přinesl dosud nejpodrobnější popis dopadení Usámy bin Ládina. Američané prý před operací...\nCIA se bojí o „lovce“ bin Ládina, zůstal na fotkách Bílého domu\nAmerická CIA se obává o život svého analytika, který sehrál klíčovou roli při honu na Usámu bin Ládina. Muž...\nBin Ládina zastřelili za 90 sekund, tvrdí bývalý velitel komanda USA\nBývalý velitel komanda Navy SEAL, které v květnu v Pákistánu zneškodnilo Usámu bin Ládina, zpochybnil oficiální verzi...\nPomáhal chytit bin Ládina. Doma mu hrozí smrt, USA mu chtějí dát medaili\nPákistánský doktor Šakíl Afrídí pomáhal Spojeným státům při dopadení teroristy Usámy bin Ládina. Zatímco doma mu hrozí...\nPákistánci zbourali Usámovu skrýš, zbyly jenom obvodové zdi\nV Pákistánu zbourali dům, ve kterém se před smrtí skrýval Usáma bin Ládin. Úřady neuvedly žádný oficiální důvod...\nJedl jsem jako pes, líčí věznění lékař, jenž pomáhal s dopadením Usámy\nPákistánský lékař Šakíl Afrídí, jenž pomohl CIA s dopadením Usámy bin Ládina, poprvé z vězení promluvil. Netušil jsem,...\nPákistán nařídil nový soud s lékařem, jenž pomáhal chytit bin Ládina\nPákistán zrušil verdikt nad doktorem Šakílem Afrídím, který pomáhal agentům CIA pomocí falešné očkovací akce najít...