Місцеві вибори: оплачуємо працю членів виборчих комісій. Оплата праці, № 10, Травень, 2014 | iFactor\nМісцеві вибори: оплачуємо працю членів виборчих комісій\nЯк оплатити працю членів виборчих комісій, що утворюються для проведення виборів місцевих голів та депутатів місцевих рад?\nУ деяких регіонах нашої країни 25.05.2014 р. громадяни обиратимуть не тільки Президента, але й міських голів (наприклад, мера міста Києва) та депутатів місцевих рад (зокрема, Київської міської ради). Звісно, для забезпечення нормального ходу таких виборів вже діють виборчі комісії (далі — ВК).\nПри проведенні місцевих виборів функціонують Центральна, територіальні та дільничні ВК. Підкреслимо: у разі проведення місцевих виборів одночасно з виборами Президента України дільничні ВК не утворюються, їх повноваження виконують відповідні дільничні ВК з виборів Президента України (ч. 9 ст. 23 Закону України від 10.07.2010 р. № 2487-VI, ч. 5 ст. 27 Закону України від 05.03.99 р. № 474-XIV).\nВиходить, що дільничні ВК єдині як для президентських, так і міських виборів. Тоді члени таких комісій отримують плату лише один раз — за здійснення повноважень членів дільничних ВК, утворених для проведення виборів Президента України. Як здійснити таку оплату, див. у статті на с. 15 цього номера.\nЗосередимось на оплаті праці членів територіальних ВК (на платній основі залучаються не більше трьох осіб). Для цього поглянемо на Порядок, наведений у додатку 1 до постанови Центральної виборчої комісії від 08.10.2010 р. № 397 (далі — Порядок № 397).\nСпочатку визначимося з місячною оплатою праці членів територіальних ВК, які залучені до виконання таких повноважень на постійній основі та не мають основного місця роботи (не перебувають у трудових відносинах з роботодавцем), — пенсіонерів та осіб, які тимчасово не працюють. Оплата праці таким особам визначається розмірами, наведеними у додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 р. № 966 (далі — постанова № 966). Наведемо такі розміри у таблиці на с. 20.\nНайменування територіальної ВК\nОбласна, міська (м. Києва)\nМіська (міст обласного значення)\nЗауважимо, що розмір заробітної плати члена ВК, який не має основного місця роботи (пенсіонера, особи, що тимчасово не працює), не може бути нижче розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на момент її нарахування (протягом 2014 року — 1218 грн.). Така норма установлена абзацом третім п. 6 Порядку № 397. Так, місячна заробітна плата заступника голови, секретаря та члена територіальної сільської (селищної) ВК повинна становити 1218 грн.\nТепер переходимо до визначення місячної заробітної плати члена територіальної ВК, що здійснює свої повноваження на постійно-платній основі та має основне місце роботи. У загальному випадку йому здійснюють оплату, наведену у таблиці вище (з урахуванням гарантій у розмірі мінімальної заробітної плати). Проте у такому питанні пам’ятайте про нюанси, установлені п. 6 Порядку № 397. Так, місячна заробітна плата таким членам ВК не може бути:\n— нижче від середньої заробітної плати за основним місцем роботи. Для цього член ВК подає до комісії довідку з основного місця роботи про середню заробітну плату. Трапляються випадки, коли середній заробіток, вказаний у довідці, менше мінімальної заробітної плати (тобто 1218 грн.). У такому разі йому здійснюють оплату за виконання повноважень члена ВК у розмірах, наведених у таблиці (з урахуванням гарантій у розмірі мінімальної заробітної плати). Це гарантовано абзацом третім п. 1 постанови № 966;\n— вище розміру заробітної плати відповідного сільського, селищного, міського голови або голови відповідної ради. Для виконання такої умови територіальна ВК звертається до відповідної ради з проханням надати довідку про розмір заробітної плати таких посадових осіб за останній повністю відпрацьований місяць, який передує виборчому процесу.\nПідкреслимо, що за місцем роботи за такими членами ВК зберігається відповідний стаж, а ось заробітну плату їм не нараховують. Тоді як особи, які виконують свої повноваження членів територіальних ВК на непостійній основі (залучаються на певний час) та мають основне місце роботи, у роботодавця отримують середній заробіток, але не отримують місячну оплату від територіальної ВК.\nМісячну заробітну плату членам територіальних ВК виплачують не рідше двох разів на місяць (п. 24 Порядку № 397).\nУсім членам територіальних ВК, залученим для виконання таких функцій на платній та безоплатній основі, за відпрацьовані день голосування та дні підрахунку голосів здійснюють оплату (не більше двох днів). Її розмір не може перевищувати 14 % мінімальної заробітної плати (170,52 грн.) за такі відпрацьовані дні (п. 17 Порядку № 397).\nТакож усі члени територіальних ВК є претендентами на одноразову грошову винагороду (пп. 19 — 22 Порядку № 397). Її розмір залежить від особистого внеску члена ВК у роботі комісії, але не може перевищувати розмірів місячної заробітної плати, наведених у таблиці вище. Така винагорода не є обов’язковою виплатою та здійснюється за наявності економії коштів фонду оплати праці, передбаченої кошторисом видатків територіальної ВК.\nНе забувайте про нарахування та утримання єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування та оподаткування податком на доходи фізичних осіб вказаних виплат (детальніше — на с. 18 цього номера).


"Смерть далеко від Європи, поки між ними стоїть український солдат. А в нас є тільки ми" | Новинарня\nHome / Колонки / “Смерть далеко від Європи, поки між ними стоїть український солдат. А в нас є тільки ми”\n“Смерть далеко від Європи, поки між ними стоїть український солдат. А в нас є тільки ми”\nнародний депутат України (фракція “Самопоміч”)\n«Це так жахливо, неймовірно і дивно, що ми маємо копати окопи і вдягати протигази через суперечку в далекій країні між людьми, про яких ми нічого не знаємо.\nЯ є людиною миру до глибини душі; збройні конфлікти між націями – це жах для мене. Війна – це жахіття, і ми маємо бути більш, ніж впевнені, що справді важливі речі є під ударом перед тим, як у неї вступити…»\nЦі слова зачитав британський прем’єр Невілл Чемберлен у вересні 1938 року, пояснюючи своїм громадянам, чому їхня країна дозволила Гітлеру окупувати Судети.\nТоді він сподівався, що, віддавши на розтерзання агресору чехословацьку жертву, його можна наситити. Він навіть казав, що це рішення принесе мир. «Мир для цілого покоління».\nТа агресора неможливо нагодувати чужою кров’ю. Поїдаючи слабші жертви він міцнішає і неодмінно прийде по тебе.\nТак і сталося з Британією. Замість миру для поколінь вона отримала і ганьбу, і війну. Зі всіх держав вона воювала у Другій світовій найдовше, шість років. В тій війні вона втратила 400 тисяч життів.\nПоки що те зло і спричинена ним смерть далеко від Європи. Вони їй чужі і будуть чужими доти, доки між ними є перепона – український солдат. Доки є Україна. Завершивши свої справи тут, зло піде на Захід, як йшло вже не раз.\nСпитаєте, чому Європа не чує? Чому не розуміє? Все просто. Їхні політики і бізнесмени такі ж, як і наші – не бачать далі за власну кишеню. Вони будуть торгувати з Росією, здавати інтереси України, Грузії, інших країн Східної Європи. Спочатку повільно, аж до того моменту, доки Росія не добудує “Північний потік” і Україна перестане бути цінною як транзитер газу. А тоді все прискориться.\nПісля того, як газовий пакт Молотова-Ріббентропа буде виконаний, розраховувати ми зможемо винятково на самих себе.\nНе майте ілюзій, Україна – прийнятна ціна компромісу для Європи.\nНіхто з них не буде нас захищати. Якщо хочемо вижити, маємо будувати сильну армію та державні інституції. В нас є тільки ми. І ми маємо бути сильними і єдиними, щоб вижити.\nРішення ПАРЄ – це питання ціни. Незалежна Україна – це питання наших цінностей і пролитої крові. Нема жодної війни, яка була б виграна тільки політико-дипломатичним способом. Гуртуймося і готуймося пуцувати чоботи нашим воїнам.\n“Вони і після цього нас повчатимуть?” Реакція соцмереж на прощення ПАРЄ Росії\nІрина Подоляк: Маємо зупинити “регіоналів” у тилу, як зупинили війська РФ на Донбасі\nПов’язані публікаціїdon't missmainВелика БританіявійнаЄСПАРЄПодоляк\nООС: дев’ять обстрілів за добу, ворог вчинив артнальоти на Мар’їнку та позиції біля Південного


Економічна ефективність виробництва картоплі та шляхи її підвищення на прикладі ТОВ “Прогрес” с. Авдіївка, Сосницького району - Ботаника и С/Х\nЕкономічна ефективність виробництва картоплі та шляхи її підвищення на прикладі ТОВ “Прогрес” с. Авдіївка, Сосницького району\nНа тему: “Економічна ефективність виробництва картоплі та шляхи її підвищення на прикладі ТОВ “Прогрес” с. Авдіївка, Сосницького району”\nДипломна робота на тему: “Економічна ефективність виробництва картоплі та шляхи її підвищення на прикладі ТОВ “Прогрес” с. Авдіївка, Сосницького району”\nОб’єктом дослідження є ТОВ “Прогрес” Сосницького району.\nМетоди дослідження – індексний, факторний, нормативний, графічний, порівняльний.\nРозроблені, запропоновані і економічно обгрунтовані агрозаходи по організації та підвищенню економічної ефективності вирощуванням картоплі у ТОВ “Прогрес” , а саме:\n– вплив ефективності попередника на урожайність картоплі та родючість грунтів;\n– вапнування кислих грунтів;\n– застосування мінеральних добрив.\nРозділ 2. Стан сільськогосподарського виробництва в ТОВ “Прогрес”\nСеред сільськогосподарських культур важко знайти таку, яка могла б зрівнятись з картоплею за універсальністю використання. Окрім харчових цілей вона використовується для виробництва крохмалю, спирту. Науковообгрунтована норма споживання картоплі встановлена-135 кг однією людиною в рік, а реальне споживання населенням України становить 116-130 кг. Сучасні обсяги виробництва картоплі в Україні протягом останніх п’яти років коливаються в межах 17-18 млн. тонн на рік, що при нинішній структурі споживання цілком достатньо для задоволення внутрішнього попиту.\nПротягом останніх років роль картоплі у задоволенні харчових потреб значно зросла. Картоплю можна вирощувати в будь-яких грунтово-кліматичних зонах України – від Полісся до Степу.\nКартоплярство – традиційна галузь сільськогосподарського виробництва Чернігівщини. Питома вага області у виробництві і реалізації картоплі в Україні складає 25-30%.\nВиходячи з мети, задачами дипломної роботи будуть:\nКартопля – одна з найважливіших сільськогосподарських культур різноманітного використання. Загальна площа під нею в Україні становить близько 1.5 млн. га.\nКартопля – один з основних продуктів харчування, її також широко використовують на корм худобі та в промисловості. Цінність цієї культури визначається змістом у бульбах крохмалю, білка, вітамінів, амінокислот і мінеральних солей.\nЗначення картоплі як важливої культури у сільськогосподарському виробництві академік Д. М. Прянишников охарактеризував так: “Вирощувати картоплю на полях – це те ж саме, що одержувати три колоси там, де раніше ріс один” [ 10, с. 5 ].\nБульби, які вирощують для харчових цілей, повинні містити багато крохмалю, білка, а також мати гладеньку, шкірку та неглибокі вічка. Вміст крохмалю в бульбах становить 14-25 %, а в окремих сортів досягає ЗО %. Сирого протеїну міститься в середньому до 2 %.\nОсобливе значення у харчуванні людини має білок картоплі. Хоч у формі білка міститься лише 40-60 % загального азоту бульб, поживність їх досить висока. Білок картоплі за біологічною цінністю стоїть значно вище білка інших сільськогосподарських культур, у тому числі й пшениці.\nЗа кількістю поживних речовин, які можна одержати з одиниці площі, серед сільськогосподарських культур, що в нас вирощуються, картоплі належить одне з перших місць. Поживних речовин з 1 га вона дає в 2-4 рази більше, ніж жито або ячмінь. Якщо повноцінність молочного білка прийняти за 100, то білок м’яса становить 90, картоплі-80, пшениці-50 і овочів-25%. Із дев’яти незамінних для людини амінокислот у картоплі виявлено вісім. Крім того, за вмістом метіоніну картопляний білок переважає горох і боби, а за вмістом лізину – зернові культури. [ 6, с. 31-32 ].\nКорисні для людини і мінеральні речовини, що містяться у бульбах. Зокрема зола її складається з таких основних елементів: калію (67-70 %), фосфору (7-10), магнію і кальцію (6 %).\nПри споживанні на добу 300 г картоплі організм людини забезпечується майже на 50 % добової норми у вітаміні С, 10-15 – у вітаміні ВІ (аневрині), 15- РР (ніацині), 56- В2 (рибофлавіні) і 1-2 %- у вітаміні А (каротині). У зварених незабаром після збирання восени бульбах міститься до 16 % вітаміну С. Взимку картопля є одним з основних вітамінних продуктів. У достиглих свіжозібраних бульбах міститься 20-40 г вітаміну С на 100 г сирої речовини.\nВ картоплі у значних кількостях є також алкалоїд соланін. Сам по собі він отруйний (бульби, які містять близько 20 мг% соланіну, для харчування використовувати не можна), проте надає м’якушу спеціального смаку і при допустимих нормах збуджуюче діє на організм та поліпшує апетит [ 10, с. 6-8].\nЖоден продукт харчування не знаходить такого найрізноманітнішого застосування в кулінарії, як картопля. Відомо більше 500 страв, що приготовляють з неї. Картоплю споживають у печеному, вареному, тушкованому та смаженому вигляді. З неї готують супи, борщі, чіпси. Використовують як гарнір до м’ясних і рибних страв. З крохмалю картоплі готують різні дієтичні страви – фруктові та молочні киселі тощо [9, с. 13 ].\nКартопля – цінний продукт харчування людини. Калорійність її становить 70-80 кал на 100 г спожитої порції.\nУ загальній кількості калорій, що їх одержує людина при споживанні кортоплі, 96% дають вуглеводи, 2,7-білки і 1,3% – жири.\nПоживна цінність картоплі, як і інших продуктів, визначається кількістю й співвідношенням у бульбах органічних та мінеральних речовин, необхідних організму. При порівняльній оцінці основних харчових продуктів які ми найчастіше вживаємо, за енергетичною цінністю картопля посідає перше місце після м’яса, хліба та макаронних виробів. За цим показником вона наближається до житнього хліба.\nПоживність 1 кг кормової картоплі становить 0,30 кормової одиниці, 16г перетравного протеїну, 0,12-кальцію, 0,7 г фосфору. За кількістю поживних речовин картопля переважає більшість коренебульбоплодів. Так 1 ц моркви дає 14 кормових одиниць, брукви-13, кормових буряків – 12, турнепсу – 9 кормових одиниць [ 11, с. 5-8 ].\nПротеїн картоплі ідеально збалансований за амінокислотами, тому раціони, до яких входить картопля, забезпечують високу продуктивність великої рогатої худоби і свиней.\nКартоплю для птиці краще згодовувати у вареному вигляді, оскільки перетравність поживних речовин при цьому поліпшується та запобігається отруєння алкалоїдом соланінам, який при варінні переходить у воду.\nБлизько 70 % усього крохмалю, що виробляється тепер, одержують з картоплі. Крохмаль з картоплі, крім використання для продовольчих цілей, широко застосовують у різних галузях промисловості: текстильній, консервній, м’ясо-молочній, паперовій, хімічній та іп.\nЩе Гіпократ писав, що людина має шукати і віднайти ліки від усіх хвороб у продуктах харчування. Одним з таких продуктів харчування, який містить ліки від десятків, а то й сотень хвороб, є картопля.\nНайширшого застосування у практиці лікування різних хвороб набули бульби. Це справді невичерпне джерело дієтичних поживних речовин, вітамінів, макро – й мікроелементів, незамінних амінокислот, що в поєднанні зумовлює їхні цілющі властивості. Так вітаміни, які містяться у бульбах картоплі широко застосовуються для профілактики та лікування різних хвороб.\nЗ 1 т картоплі мають більше 9,5 дкл спирту-сирцю. За виходом спирту з 1 га картопля переважає зернові культури в 3-4 рази. З 1т картоплі можна одержати 140 кг сухого крохмалю, 100 кг декстрину або 15-17 кг синтетичного каучуку.\nВідходи технічної переробки картоплі, зокрема бадди, використовують на корм худобі. З 1 т переробленої картоплі одержують 1,7-1,8 т барди, 1 дкл якої містить 0,5 коркової одиниці.\nСушіння картоплі дає можливість різко скоротити втрати, які бувають при зберіганні її. Сушену картоплю можна зберігати без втрат харчової цінності протягом багатьох років. Цей спосіб зберігання дає величезну економію при транспортуванні картоплі, особливо на великі відстані.\nІснують також сучасні методи промислової переробки картоплі з метою використання її для харчування людей. Галузь промисловості, яка займається виробництвом готових до вживання продуктів харчування з урахуванням постійно зростаючого попиту, невпинно розширюється. Нині асортимент таких продуктів дуже великий і різноманітний. Їх можна розділити на чотири групи:швидкозаморожені-гарнірна картопля, палички, биточки і котлети, вареники з картоплею, галушки та ін.; сушені-сухе картопляне пюре у вигляді крупки, пластівців, гранул і порошку; обжарені – хрустка картопля, крекери, чипси, снеки, палички тощо. На основі картоплі виготовляють також концентрати для приготування безалкогольних напоїв, а також квасу.\nКартопля потребує старанного обробітку. Під неї проводять глибоку оранку грунту, вносять багато добрив і систематично здійснюють догляд за рослинами, розпушуючи та очищаючи, грунт від бур’янів. У зв’язку з цим вона є одним з кращих попередників для озимої і ярої пшениці, жита, ячменю, капусти, моркви, буряка та багатьох інших культур.\nОсобливо важлива роль картоплі у польових і овочевих сівозмінах приміських господарств, які зобов’язані у великих кількостях постачати населенню міст і великих індустріальних центрів ранню картоплю. У багатьох приміських зонах республіки ранньостиглі сорти вже в кінці червня або на початку липня можуть звільняти поле для посіву на ньому післяжнивних чи озимих культур [ 32 с. 32 ].\nПротягом останніх років роль картоплі у задоволенні харчових потреб населення України значно зросла, оскільки при зниженні рівня зростання цін на такі товари, як риба, м’ясо – і молокопродукти підвищується попит на хлібопродукти та картоплю. В Україні у 1997 році розпочалося відродження картоплепереробної промисловості. Так у 1997 році почали свою діяльність заводи по виготовленню чіпсів ТВМП “Українська мова” і “Агроком”, будуються підприємства по переробці картоплі в Чернігівський області. Також є необхідність у виробництві картоплі спеціалізованих сортів для переробки на крохмаль та для Макдональдс тощо [4, с. 34-35 ].\nПонад 1,5 млн. га. картоплі висаджують в Україні в останні п’ять років, а середня урожайність становить 118 ц/га, причому в 2007 році склала 82,7ц/га (середній світовий урожай 152ц/га ). В Російській Федерації картоплю вирощують на площі яка дорівнює 3,2 млн. га, валовий збір становить 33,6 млн. т при середній урожайності 10,4 т/га, а у Белорусі площа посадки коливається від 660 до 725 тис. га, валовий збір становить 6,9 – 10,9 млн. т [1, с. 5 ], [3, с. 4 ].\nВ Сосницькому районі у 2009 році було засаджено біля 30 га, урожайність склала 281,9 ц/га, валовий збір становив 797,3 тонн. Використовуючи напрацьовані позитивні тенденції в галузі картоплярства та враховуючи “Програму ринкових перетворень і стабілізації роботи АПК Чернігівської області на 2000-2007 роки “, прогнозується отримати валовий збір картоплі у всіх категоріях господарств в обсягах 1545 тис. тонн, в тому числі 4,0 тис. тонн еліти і 6 тис. тонн насінневої картоплі 1-3 репродукції.\nОбсяг продукції сільського господарства в усіх категоріях господарств за 8 місяців 2009 р., проти січня-серпня 2008 р., скоротився на 3,4%, у т. ч. в агропідприємствах – на 3,0%, у господарствах населення – на 3,7%. Причина – зменшення виробництва продукції рослинництва.\nСкорочення обсягів виробництва продукції становить 7,2%, у т. ч. в аграрних підприємствах – на 10,0%, у господарствах населення – на 5,2%. Дані щодо збирання врожаю станом на 31 серпня 2008 р. порівняно з 01.09. 2007 р. наведено у таблиці 1.2.1.\nТис. т 2008 р. до 2007 р. Тис. га 2008 р. до 2007 р. Ц з 1 га 2008 р. (+/-) до 2007 р.\nУ т. ч. пшениця (озима та яра) 14532,1 150,7 101,0 5927,6 552,3 110,3 24,5 -2,3\nСоняшник1 272,5 245,2 У 10,0 р. б. 251,8 232,8 У 13,3 р. б. 10,8 -3,7\nОвочі відкритого грунту 2859,3 -288,7 90,8 217,5 1,5 100,7 131 -15\nРеалізація сільгосппродукції аграрними підприємствами зменшилась на 0,3%, у т. ч. продукції рослинництва – на 13%, а обсяг продукції тваринництва збільшився на 12%.\nЗнову ж таки, станом на 31.08.09 р., зернові та зернобобо ві (без кукурудзи) було скошено та обмолочено на площі 11,2 млн. га, що складає 86% посівних площ урожаю-2007. Одержано 22,5 млн. т зерна (у початково оприбуткованій вазі), що на 20% менше торішнього, у т. ч. агропід-приємствами намолочено 17,6 млн. т (на 19% менше), господарствами населення – 4,9 млн. т (на 24% менше).\nЧернігівщина завжди була провідною областю по виробництву картоплі на Україні і її питома вага складала біля 30 відсотків. В структурі валового доходу рослинництва, доля картоплі становила біля 34 відсотків, займаючи в структурі посівних площ лише 6 відсотків. Для зміцнення матеріальна технічної бази галузь картоплярства були спрямовані значні капіталовкладення. Збудовано типових картоплесховищ на 420 тис. тонн, придбано 1000 картопле-сажалок, 1700 картоплезбиральних комбайнів, 1200 сортувальних пунктів. Проте тривала соціально-економічна криза попередніх років негативно вплинула на розвиток сільського господарства в цілому, зокрема на виробництво картоплі. Оскільки на сьогодні ресурсний потенціал господарств усіх категорій перебуває у кризовому стані, то продуктивність картоплі залежить багато в чому від погодної ситуації відповідного року. Проте на зниження урожайності та виробництва картоплі в останні роки суттєво вплинули не лише складні погодні умови та незадовільне матеріально-технічне забезпечення, а також порушення технології вирощування, недоліки в системі удобрення, і особливо, насінництві.\nЗа останні роки значно зменшилося внесення органічних та мінеральних добрив. Так, якщо в 1990 році на 1 га їх було внесено 90 тонн і відповідно 213 кг діючої речовини мінеральних добрив, то в 2009 році ці показники відповідно становили 15 тонни і 45 кг. Забур’яненість посівів картоплі часто значно перевищує допустимі норми шкодочинності. Однієї з головних умов одержання високих і сталих врожаїв картоплі є якість і продуктивність посадкового матеріалу, що забезпечується постійним і своєчасним проведенням сортозміни та сортооновлення згідно існуючих систем насінництва. Практикою встановлено, що прибавка врожаю картоплі від сортозміни та сортооновлення може становити 20-40%. З точки зору американських фермерів, кожний вкладений в закупівлю нового сорту долар дає три долари прибутку. Особливо важливим в сучасних умовах є своєчасна сортозміна в зв’язку з розвитком картоплепереробної промисловості, оскільки росповсюджені сорти для виготовлення картоплепродуктів.\nНа Чернігівській дослідній станції по картоплі розроблена і впроваджена промислово-гідропона технологія виробництва міні бульб на оздоровленій основі, яка дозволяє щорічно одержувати 250-300 тис. штук міні бульб і перейти на скорочену схему відтворення еліти [7, с. 14-15 ].\nОднак, труднощі, що склалися за останні роки в галузі картоплярства поставили під загрозу розвалу існуючої системи насінництва. Господарства області усіх категорій практично припинили сортозаміну та сортооновлення і, як наслідок, більше половини площ картоплі висаджуеться насінням масових репродукцій. Так, якщо в 1990 році було заготовлено 155 тис. тонн сортового насінневого матеріалу, в т. ч. 20 тис. тонн еліти, то в 2007 році відповідно 6 і 3,9 тис. тонн [ 5, с. 107 ]. Актуальність цієї проблеми полягає ще й в тому, що на сьогодні 95% картоплі висаджується в індивідуальному секторі, де в результаті вирощування цієї культури без сортозаміни і сортопоновлення та практично, недотримуючись сівозміни, в багатьох населених пунктах виявлені вогнища картопляної нематоди і раку [17, с. 75].\nПроцес виробництва є важливою стадією кругообігу коштів підприємства. В ході його здійснення підприємство, витрачаючи матеріальні, технічні, трудові та фінансові ресурси, формує собівартість продукції та фінансові результати діяльності ─ прибуток та збиток. За типовим положенням з плану, обліку і калькулювання собівартості продукції (робіт, послуг), затвердженим постановою Кабінети Міністрів України від 26.04.1996р. №473, собівартість промислової продукції (робіт, послуг) – це виражені в грошовій формі поточні витрати підприємства на її виробництво і збут. Як економічна категорія собівартість являє собою:\n– основу для обліку та контролю за рівнем затрат на випуск і реалізації продукції;\n– слугує базою ціни товару і її нижньою межею, “обмежувачем” для виробника (підприємство не може встановлювати ціну нижчу за собівартість, оскільки воно матиме збитки;\n– визначає прибуток і рентабельність;\n– відображає ефективність використання виробничих ресурсів, впровадження нових технологій та нововведень, удосконалення системи організації та управління виробництвом;\n– є важливим елементом економічного обгрунтування управлінських та інвестиційних рішень.\n– чітке розмежування витрат підприємства по сферах господарської діяльності ─ виробнича, адміністративна, капітальні вкладення, невиробнича, збутова;\n– безпосередній зв’язок витрат з процесами виробництва та обігу;\n– зміщення витрат в процесі відтворення для відновлення основної виробничої діяльності;\n– повний облік фактичних витрат незалежно від рівня дотримання встановлених норм та умов;\n– прямий зв’язок витрат на виробництво продукції з визначеним періодом часу.\nВ господарській практиці склад витрат, які включають в собівартість промислової продукції, визначається в централізованому порядку. Для забезпечення єдиних засад формування собівартості продукції і фінансових результатів на підприємствах України незалежно від форм власності рекомендується дотримуватися основних засад “типового положення з планування, обліку і калькулювання собівартості продукції у промисловості”.\nМетою планування собівартості є економічно обгрунтоване визначення величини витрат, необхідних у плановому періоді для виробництва і збуту кожного виду та всієї промислової продукції підприємства. Головним завданням аналізу собівартості продукції є:\n1) оцінка обгрунтованості планових завдань із собівартості продукції;\nВизначивши мету, завдання, послідовність розробки плану, необхідно з’ясувати, що саме впливає на рівень витрат на виробництво. Собівартість продукції є комплексним показником, в якому відображена велика кількість факторів, що впливають на рівень собівартості. Усі фактори можуть бути поділені на зовнішні, тобто ті, які знаходяться поза підприємством та внутрішнього порядку. До зовнішніх відносяться:\n– зміна цін на матеріали, напівфабрикати, інструмент, пальне, енергію, які підприємство отримує від сторонніх підприємств;\n– зміна встановлених розмірів мінімальної заробітної плати, а також різного роду обов’язкових внесків, відрахувань і нарахувань на заробітну плату (наприклад, соціальне страхування);\n– зміна тарифів на перевезення вантажів;\n– зниження трудомісткості продукції;\n– зниження матеріаломісткості продукції;\n– ліквідація втрат від браку;\n– обсяг виробництва;\n– постійних витрат;\n– змінних витрат.\n– технологічного переділу.\n– типові представники виробів;\n– групи однорідних виробів;\n– одноразові замовлення;\n– напівфабрикати, валову, товарну, реалізовану продукцію.\n– непрямі витрати.\n– Виробничі витрати:\n.. прямі матеріальні витрати (сировина та основні матеріали, куповані напівфабрикати та комплектуючі вироби, допоміжні та інші матеріали), які безпосередньо відносяться до конкретного об’єкту витрат;\n.. прямі витрати на оплату праці (заробітна плата та інші витрати робітникам, що зайняті у виробництві), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об’єкту витрат;\n.. інші прямі витрати;\n.. загально виробничі витрати (витрати на управління виробництвом, амортизація основних засобів та нематеріальних активів загально виробничого призначення, витрати на управління та експлуатацію устаткування, витрати а обслуговування виробничого процесу, витрати на опалення, водопостачання виробничих приміщень, витрати по охороні праці, техніці безпеки та захист навколишнього середовища, інші витрати);\n– Витрати періоду:\n.. втрати періоду операційної діяльності (адміністративні витрати, витрати на збут, інші операційні витрати);\n.. фінансові витрати (витрати на процентні та інші витрати підприємства, пов’язані із залученням позичкового капіталу);\n.. інвестиційні витрати (втрати від участі в капіталі, витрати на ліквідацію необоротних активів та інше).\n– змінні витрати;\n– умовно ─ постійні витрати.\n– виробничі витрати;\n– поза виробничі витрати.\n– витрати поточні;\nБезперервні витрати – це постійні витрати незалежно від виробництва продукції (утримання приміщень, споруд, устаткування, апарату управління тощо.)\n– ф. №5 ─ с “Звіт про витрати на виробництво продукції, робіт, послуг”;\n– ф. №2 ─ “Звіт про фінансові результати”;\n– кошториси витрат;\n– дані синтетичного і аналітичного обліку витрат за основними і допоміжними виробництвами;\n– матеріали ревізій та обстежень;\n– результати аналізу собівартості за попередні роки.\nРеформування бухгалтерського обліку спричиняє необхідність зміни організації усієї економічної діяльності підприємства. Формування собівартості окремих видів продукції належить до сфери внутрішньогосподарського (управлінського обліку). Стаття І “Закону про бухгалтерський облік” передбачає самостійність підприємства при розробці системи і форми управлінського обліку, у звітності й контролі господарських операцій.\nРозділ 2. Стан сільськогосподарського виробництва в ТОВ “Прогрес” 2.1 Природнокліматичні умови та розміщення підприємства\nТОВ “Прогрес” розташоване в с. Авдіївка Сосницького району за 30 км. від районного центру і за 120 км від м Чернігів. Через село проходить шлях Чернігів – Новгород-Сіверський.\nГосподарство знаходиться в зоні помірного клімату з теплим, вологим літом і м’якою хмарною зимою. Середньорічна температура повітря становить 4+6°С. Влітку середня температура сягає 20-22°С, а взимку -14 -15°С, найбільші морози бувають у січні та лютому. Тривалість безморозного періоду становить 140-160 днів. Вегетаційний період продовжується від другої декади квітня до третьої декади жовтня місяця. На території селища протягом року випадає 530-580 мм опадів, що значно більше, ніж у інших регіонах лівобережжя. Позитивний в основному баланс вологості у грунті забезпечує нормальний розвиток рослинництва та вирощування кормових, технічних і зернових культур. Сніговий покрив майже рівномірний (10-30 см) і триває 95-110 днів, але характерні часті відлиги. В цілому сніговий покрив достатній для захисту озимих культур від вимерзання, та сприяє їх ефективному вирощуванню. Середня глибина промерзання грунту 40-50см.\nНайбільш поширені в господарстві дерново-підзолисті грунти, дерново-середньопідзолисті грунти супіщаного і легкосуглинкового механічного складу з вмістом гумусу 2,2 % та кислотністю 5,4 рН. Для підвищення їх родючості господарство вносить органічні та мінеральні добрива, але доза органічних добрив досить низька. За останні роки вона не перевищує 1,5 т/га. Для підтримки балансу гумусу доза повинна становити не менше 10 т/га.\n1 Зернові та зернобобові – всього 854 99 890 99 700 99\nВ наш час існує дуже велика кількість с.-г. підприємств які займаються виробництвом досить широкого спектру продукції. Критерієм спеціалізації аграрних підприємств з виробництва певних видів продукції є їх економічна зацікавленість. Не виключенням є і підприємство яке ми досліджуємо. Структура товарної продукції ТОВ “Прогрес” представлена в табл.2.1.2.\nТаблиця 2.1.2. Галузева структура ТОВ “Прогрес”\n3 1. ПРОДУКЦІЯ РОСЛИННИЦТВА – всього 994,8 82,1 1003 77,8 1601 75,3\n4 У тому числі: зернові та зернобобові – всього 936,2 79,5 937,5 72,1 1502,3 70,7\n11 1. ПРОДУКЦІЯ тваринництва – всього 216,4 17,9 286,3 22,2 523 24,7\nРозглянувши природно-економічні умови, розміщення та спеціалізацію ТОВ “Прогрес”, необхідно приділити увагу і до забезпеченості товариства основними виробничими фондами, наявність яких суттєво впливає на розвиток господарства та фінансово-економічні показники, які повинні з кожним роком зростати. До таких виробничих ресурсів належать земельні, трудові, нематеріальні ресурси, а також наявність та знос основних виробничих та оборотних фондів. Саме про наявність їх в господарстві та ефективність їх використання і піде мова нижче.\nРезультати сільськогосподарської діяльності пов’язані саме з кількістю та якістю обробленої землі, а ще і тому, що земля в сільскому господарстві є предметом і засобом праці; вона обмежена в просторі і штучно не відновлюється; є незамінним засобом виробництва, що не характерно для інших видів виробничих ресурсів, які взаємозамінні. На прибутковість аграрних підприємств суттєво впливає також і місце розташування земельної ділянки, а значить наявність гумусу і родючість. Отже, структуру земельних угідь та землезабезпеченість господарства ТОВ “Прогрес” наведемо в таблиці 2.2.1.(див. нижче), враховуючі дані за три роки і порівняємо їх між собою.\nПоказники 2006р 2007р 2008р Середньо-обласні дані за 2001р. 2008р. у % до\n3344,6 3344,6 3344,6 Х 100 –\n2.В т. ч. с.-г. угіддя, га 3344,6 3344,6 3344,6 Х 100 –\n3.із них : рілля 2816,1 2816,1 2816,1 Х 100 –\n4. пасовища 294,1 294,1 294,1 Х 100 –\n5. перелоги – – – Х –\n6.Середньорічна чис. працівників, осіб 95,2\n125 132 119 Х –\nПоказники використання с.-г. угідь\n9.Питома вага пасовищ в площі с.-г. угідь, %\nЗемельної площі, га 26,7 25,337 28,10 26,7 105,04 105,27\nС.-г. угідь, га 26,75 25,33 28,1 17,9 105,04 157,02\nРіллі, га 22,52 21,33 23,6 13,4 105,04 176,60\nАналізуючи дані таблиці можна відзначити, що на протязі трьох років земельні ресурси господарства залишилися незмінними. Землі с/г угідь у 2008 році в порівнянні з 2006 роком не змінились також. Щодо пасовищ, то площі під них в кожному аграрному господарстві змінюються з кожним роком, а це залежить від багатьох факторів, а саме, від наявності в господарстві худоби та розвитку рослинництва, від якого залежить кормова база для худоби та інших тварин, що вирощуються в господарстві, а також від спеціалізації і напряму діяльності господарства. Однак, у ТОВ “Прогрес”, не зазнали змін пасовища. Відповідно до цього, показники інтенсивності використання земельних угідь також не змінилися.\nТОВ “Прогрес” має в своєму розпорядженні та господарюванні значну кількість земельних угідь, але необхідно докорінно змінювати своє ставлення до землі, бо без сільського господарства ми не зможемо повноцінно жити і працювати;\nПрибутку Тис. грн. 507,0 415 304 60\nДалі розглянемо забезпеченість господарства виробничими фондами. І так, фонди – це знаряддя і предмети праці, виражені у вартісній формі, разом з грошовими ресурсами, що обслуговують процес виробництва. За своїм економічним значенням фонди поділяються на виробничі і не виробничі. Виробничі – це ті, які безпосередньо беруть участь в процесі виробництва. На них припадає 85-90% фондів підприємства. За характером обороту та функціональною роллю засоби виробництва поділяються на основні та оборотні фонди. Забезпеченість ТОВ “Прогрес” виробничими фондами розглянемо в таблиці 2.2.3.(див. нижче)\nТаблиця 2.2.3. Забезпеченність виробничими фондами, показники руху та стану основних фондів\nПоказники 2 006р. 2 007р. 2 008р. 2008р. у% до 2006р.\n1.Середньорічна вартість основних фондів, тис. грн. 13255,85 18708,41 17768,1225 134,04\n2.Середньорічна вартість основних виробничих фондів с.-г. призначення, тис. грн. 8215,8 13961,5 13210,5 160,79\n3.Середньорічна вартість оборотних засобів, тис. грн 5040,05 5099,6 4826,6 95,76\n4.Амортизація основних засобів, тис. грн. 6718,75 396 1775 26,42\nПрипадає на 100га с.-г. угідь, тис. грн.:\n5.Основних виробничих фондів с.-г. призначення\n7.Основних виробничих фондів с.-г. призначення\nХарактер руху основних виробничих фондів визначається за допомогою коефіцієнта (швидкість) обороту. Швидкість обороту основних виробничих фондів в ТОВ “Прогрес” в 2006 році становить – 0,31, а в 2008 році – 0,2, а за середньообласними даними – 0,05. Збільшення цього показника по господарству говорить, що ефективність використання основних виробничих фондів є вищою, ніж по області.\nПро стан основних виробничих фондів можна судити з двох показників: коефіцієнта зношення (в 2006році – 0,51, 2008 – 0,1 ) і коефіцієнта придатності (відповідно 0,49 і 0,9 ). Чим вище коефіцієнт придатності і менше коефіцієнт зношення, тим кращі умови має підприємство для більш раціонального використання основних фондів. А господарство ТОВ “Прогрес” має не найкращі умови для раціонального використання основних фондів. Економічну ефективність використання виробничих фондів розглянемо в таблиці 2.2.4.(див. нижче).\n2 Фондоозброєність Тис. грн/ чол. 65,73 105,77 111,01 168,90\nОборотні фонди з економічного погляду є авансованою вартістю на стадії виробництва, але водночас частина авансованої вартості перебуває і на товарній, і на грошовій стадіях. Ці кошти називають фондами обігу. Сукупність оборотних фондів і фондів обігу утворюють категорію оборотних засобів. Розглянемо показники економічної ефективності використання оборотних засобів в таблиці 2.2.5.(див. нижче)\nЯк бачимо, склад оборотних засобів ТОВ “Прогрес” досить різноманітний. Процентне співвідношення між окремими елементами оборотних засобів називають структурою цих засобів. Більша частка оборотних засобів припадає на оборотні фонди (72,5%).\nЩе одним з видів основних виробничих ресурсів є трудові ресурси. Трудові ресурси – це працівники, які мають достатній фізичний розвиток і відповідні навички для виконання с/г робіт. Трудові ресурси поділяються на основні – жінки, віком 16-55 років та чоловіки, віком 16-60 років і додаткові – підлітки, які працюють, пенсіонери, люди з фізичними вадами. В залежності від умов найму, трудові ресурси діляться на постійних, тимчасових та сезонних найманих робітників.\nЗабезпеченість ТОВ “Прогрес” трудовими ресурсами розглянемо в таблиці 2.2.6.\nУ т. ч.: в рослинництві 62 58 43 69,3\nНе дивлячись на це, можна зробити висновок, що в ТОВ “Прогрес” потрібно покращувати забазпеченість виробничими ресурсами.\nЗа останні роки дуже скоротилося внесення органічних і мінеральних добрив. Так, якщо в 2006 році на 1 га їх було внесено під картоплю відповідно 95 тонн і 548 кг діючої речовини, то під урожай 2008 року органічних – 54 тонни, а мінеральні добрива зовсім не вносили. Забур’яненість посівів картоплі часто перевищує пороги шкодочинності.\nПосівна площа, га 6 6 7 116\nПрибуток, тис. грн. 13378 10753,2 16897,1 126\nНегативна динаміка ціни на картоплю, яка зменшилась на 4,9%. При цьому в господарстві спостерігається стрімкий ріст собівартості продукції, що є негативним фактором для наступного ефективного господарювання. В 2008 році собівартість в господарстві зросла в порівнянні з 2006 роком на 44,0% і становила 72,8 грн, тоді як у 2006 році дорівнювала 50,4 грн. Стрімкий ріст цін на промислову продукцію, яка потрібна для сільського господарства призвів до диспаритету цін і тому це в якійсь мірі вплинуло на зростання собівартості сільськогосподарської продукції. Однак, як дуже зазначалось вирощуваня картоплі у ТОВ “Прогрес” є прибутковим, тому необхідно не втрачати позицію. Для збільшення прибутковості необхідно розширити посівні площі до 20 га, підвищення врожайності на 15% та товарності до 70-80%.\nДля кожного господарства по кожній сільськогосподарській культурі існує критичний рівень виробництва, що не забезпечує прибутку, але покриває затрати. Тому, насамперед, для досліджуваного господарства буде корисним визначити такий рівень беззбитковості. В нашому випадку це буде стосуватися рівня урожайності картоплі (мал 2.4.3.). Визначення критичного обсягу реалізації, а також аналіз беззбитковості виробництва та прогнозування прибутку грунтується на використанні принципу класифікації витрат залежно від їх зв’язку з обсягом виробництва. Розглянемо графічний спосіб аналізу беззбитковості виробництва картоплі. Урожайність картоплі у 2008р. склала 232 ц/га, постійні витрати на 1 га – 11097 грн., змінні – 58,1 грн./ц. ціна реалізації картоплі становить 131 грн./ц\nВизначення критичної точки урожайності, при якій досягається беззбитковість виробництва: ОМ – лінія грошової виручки від реалізації продукції; АС-лінія сукупних витрат; ТН – перпендикуляр, що вказує на критичну точку урожайності, в нашому випадку це 152,2 ц/га. Отже за допомогою побудованого графіка ми маємо можливість аналізувати параметри галузі, а саме грошову виручку, прибуток, суму змінних і сукупних витрат при різних рівнях урожайності.\nЯк зазначає О. О. Сабко (1985) основним завданням землеробства на всіх етапах його розвитку є раціональне використання і захист землі, збереження та підвищення її родючості. У системі агротехнічних заходів та його цілеспрямованого впливу на грунт провідною ланкою є сівозміна.\nКрім того, сівозміна зумовлює агрономічну стратегію підвищення продуктивності грунту і врожайності сільськогосподарських культур, визначає та взаємопов’язує в єдиний комплекс всі ланки системи землеробства. Від спеціалізації сівозміни, складу, і чергування культур залежать системи удобрення, обробіток грунту, врожайність культур, а також оптимізація гумусового та фізико-кліматичного стану грунтового покиву, регулювання балансу поживних речовин і вологи та запобігання явищам грунтовтоми.\nВ грунтах з більшим вмісто гумусу поліпшуються фізико-механічні показники, вони менше ущільнюються пр. проході сільськогосподарської техніки. Так, грунти з вмістом гумусу до 2% при навантажені 2 кг/см2 і вологості 18% ущільнюються на 15 %, ніж грунти, що вміщють гумусу до 1% (Барштейн Л. А; Бергульова Л. Я. 1985 р)\nОсновним джерелом нагромадження органічних речовин у грунті, який обробляється, я культура польових рослин, їх кореневі та післяжнивні залишки з рослинними рештками у типових сівозмінах надходить у грунт більше органічних, ніж з органічними добривами. Деякі нагромадження органічної речовини в грунті відбувається уже в процесі вегетації рослин за рахунок регенерації кореневої сисистеми, кореневих виділень та посиленої діяльності мікроорганізмів. Таким чином, вирощувані культури виступають не лише споживачами, а й активними творцями грунтової родючості. Так, за даними Ликова О. М.(1982 р) вміст гумусу в грунті на ділянці беззмінного чорного пару за півстоліття знизився більше як на половину, тоді як під посівами с/г культур він утримався на вихідному рівні, або навіть підвищувався.\nЗа даними НДІ землеробства (Зубенко В. Ф. 1981 р) с/г культури за їх здатністю нагромаджувати рештки поділяються на три основні групи:\nПозитивний впли с/г культур на родючість грунту визначається не тількі кількістю а якістю рослинних решток, зокрема, вмістом азоту. Решти бобових культур містять 2-2,5% більше азоту, тоді як рештки злакових 0,5-1,05%. У порахунку на гектар посіву, як зазначає Геллер І. А. та інші (1985), з рештками багаторічних трав зокрема конюшини, в грунті залишається від 90 до 200 кг азоту, люпину – 70, озимих – 55 , з рештками кукурудзи і картоплі 20-40 кг.\nВ зв’язку з чим при вирощуванні картоплі необхідно підбирати такі попередники, які максимально можуть забезпечити рослини елементами живлення, завдяки накопичення рослинних решток, що дають можливість значно збільшити вміст органічної речовини і створити необхідні водно-фізичні властивості для росту і розвитку рослин картоплі.\nЗа даними Якушніна У. В. урожай картоплі значно залежить від попередника. Так, при її вирощуванні по картоплі урожай склав 155 ц/га, по попросу 165, по гороху 167, по квасолі 190 ц/га.\nКартопю можну культивувати в будьяких грунтовокліматичних зонах, протк кращими для картоплі є дерново-підзолисті супіщані, сірі та чорноземні опідзолені грунти Плолісся які мають добру теплопровідність у весняний період добре просихають, нагріваються, не запливають і не утворюють кірки.\nПри побудові сівозміни дуже важливим заходом збільшення обсягів виробництва є розміщеня картоплі по кращих попередниках: зернобобових, багаторічних травах, озимих зернових.\nСлід зазначити що люпин в сівозміні мона вводити проміжною культурою, використовуючи його на зелене добриво. При врожаї люпину 300 ц/га його удобрювальна дія може бути еквівалентною 30-35 т/га напівперепрілого гною при цьому слід мати на увазі скорочення витрат на перевезення і внесення в грунт, які здійснюються при застосуванні гною. Так, за даними Вишинського А. М., затрати (за сучасними розцінками) на удобрення гноєм при перевезенні його на відстань 8 км складають 25 грн/га. При внесенні 30 т/га гною вони бутуть складати 950 грн/га. При застосуванні зеленого добрива витрати пов’язані з посівом люпину не перевищують 270 грн/га, що на 680 грн/га менше в порівнянні із застосуванням гною.\n3 В т. ч. додаткові витрати, грн.. .на 1 га 310\n8 Рівень рентабельності,% 163 396 233 –\n3 В т. ч. додаткові витрати, грн.. .на 1 га 290\nПотреба рослини картоплі в елементах мінерального живленя досить висока. Наприклад, урожаєм у 100 ц і відносної кількості бадилля з грунту виноситься в середньому 50 кг азоту, 20 фосфору, 60 калію, 25 кальцію. Слід зазначити, що картопля має не досить добре розвинену кореневу систему. Основна маса її розміщується в орному шарі грунту на глибині 20-25 см. Тому повністю потреба рослини в елементах живленя буде задовольнятися лише тоді коли вони містяться в грунті у легкодоступній формі і увеликій кількості.\nНе меншу чутливість картоплі на мінеральні добрива в порівнянні з гноєм вказує Нйдін П. Г. що підтверджує специфічну і значну роль органічних добрив на легких підзолистих грунтах. Незважаючи на такі твердження найбільш високі врожаї картоплі одержують при комбінації гною з новим мінеральним дбривом. За дослідженнями урожай картоплі небув менший 200 ц/ га. Прирости врожаю знаходились в межах 90-10 ц/га. Що вказує на високу ефективність сумісного застосування під картоплю органічних і мінеральних добрив.\nТому в досліджуваному господарстві ефективним буде застосування повного мінерального добрива на фоні зеленого добрива. Мінеральні добрива пропонується вносити при заорюванні зеленої маси люпину в дозах 45 кг/га д. р. азоту, фосфору і калію, що дає можливість додатково отримати приріст врожаю 30,0 цн/га. Розрахунки економічної ефективності від застосуванн мінеральних добрив приводяться в таблиці 3.2.2\n3 В т. ч. додаткові витрати, грн.. .на 1 га 1202\nЕлементи живлення по різному впливають на насінні чкості бульб. Їх нестача, призводить до зниження врожаю бульб у наступних репродукціях. Надлишок азоту сприяє заселенню посівві картоплі комахами – переносниками вірусних хвороб, що утруднює проведення фіто санітарних, добір здорових сортів Панченко М. Г. (1995 р).\n3 В т. ч. додаткові витрати, грн.. .на 1 га 4500\nУ кожному із заходів наведено їх обгрунтування та проведений розрахунок економічної ефективності який засвідчує правильність вибору агрозаходів спрямованих на підвищення врожаю картоплі майже в 2 рази та одержання якісної продукції.\n3 В т. ч. додаткові витрати, грн.. .на 1 га 6302\n3. В досліджуваному господарстві ТОВ “Прогрес” картопля не є профілюючою і стабільною культурою, як за площою вирощування, так і за врожайністю. За останні три роки площі посадки коливається в межах 6-7 га а врожайності від 168,7 – 241,1 ц/га.\n5. Застосуваня органічних і мінеральних добрив обмежується економічним станом господарства. Доза органічних добрив не перевищує 0,8- 1,6 тонн/га орних земель, а мінеральні 61,3-85,0 кг/га д. р.\nВ результаті здійснення запропонованих заходів сумарний ефект може становити 17377 грн/га, на всю площу 121641,1 грн. Рівень рентабельності при цьому складає 455%, тобто рентабельність зросте на 292%. Для одержання більш високого рівня економічної ефективності при вирощуванні картоплі у ТОВ “Прогрес” доцільним булоб довести площі посадки до 20 га.\n2. Господарський кодекс України // Офіційний вісник України. -2003. -№11.\n4. Алєксєєв І. В., Мороз А. С., Романів Р. М., Хома І. Б. Фінансовий аналіз: техніка розрахунків та моделювання економічних ситуацій: навч. посібник.- Львів: видавництво “Бескид Біт”, 2003. – 152 с.\n5. Алімов Д. М., Шелестов Ю. В. Технологія виробництва продукції рослинництва. – К: Вища школа, 1995 – 235 с.\n7. Андрійчук В. Г. Внутрішня будова ринку сільськогосподарської продукції: теорико-методологічний аспект// Економіка АПК. – 2004. – №3 – с.29-34\n8. Андрійчук В. Г. Внутрішня будова ринку сільськогосподарської продукції: теорико-методологічний аспект// Економіка АПК. – 2004. – №3 – с.29-34\n9. Анисомов Б. В. Картофель 2000 – 2006 итоги, прогнозы, приоритеты // Картофель и овощи. – 2001. – № 1. – с. 5 – 6.\n10. Бакун Ю. О. Вплив доз і форм калійних добрив на врожайність картоплі на дерново-підзолистих грунтах // Вісник Аграрної науки. – 1999. – № 9. с. 34.\n11. Банадысев С. А. Картофелеводство Беларуси : проблемы и пути их решения // Картофель и овощи. – 2002. – № 1. – с. 3 – 4.\n12. Батюта В. Г. Резерви підвищення продуктивності картоплі. – К.: Вища шк., 1990. – с.34 – 45.\n13. Білан Ю. Б. Ефективність виробництва картоплі // Економіка АПК. – 2001. – № 2. – с. – 106 – 108.\n14. Білоножко М. А. Рослинництво. – К.: Урожай, 1990 – 392с.\n15. Білоножко М. А. Рослинництво. – К.: Урожай, 1990 – 392с.\n16. Бобкова Л. П. Картопля. – К.: Вища шк., 1976. – с. – 31 – 35.\n17. Бойко В. І. До проблеми формування ринку зерна// Економіка АПК. – 2004. – №3 – с.35-37\n18. Бойко В. І. До проблеми формування ринку зерна// Економіка АПК. – 2004. – №3 – с.35-37\n19. Бондар В. В. Стан та шляхи підвищення ефективності картоплярства на Чернігівщині // Агроінком. – 2001. – № 7. – с. 13 – 16.\n20. Бугутьський Ю. О. Забезпечення населення картоплею // Економіка АПК. – 1997. – № 6 – с. – 74 – 77.\n21. Бульботко Г. В. Картопля. – К.: Урожай. – 1997. – с. – 13 – 17.\n22. Бурковська А. В. Розвиток інтеграційних прцесів як важлива умова формування ефективного ринку аграрної продукції// Економіка АПК. – 2004. – № 12. – с.107-109\n23. Бурковська А. В. Розвиток інтеграційних прцесів як важлива умова формування ефективного ринку аграрної продукції// Економіка АПК. – 2004. – № 12. – с.107-109\n24. БуткоМ. П.,Зеленський С. М.,Зеленська О. О. Організаційні аспекти функціонування сільського господарства Чернігівщини і перспективи його розвитку// Економіка АПК. – 2004. – №5 – с.28-35\n25. В. В. Вітвіцький. Методика розрахунку і норми виробітку та витрати пального на збирання сільськогосподарських культур і стаціонарні роботи. – К.: ТОВ ” Комплекс Віта”, 1996. – с 668.\n26. В. І. Дробот, Г. І. Зуб, М. П. Кононеко та ін. /За ред.. Ю. Я. Лузана, П. Т. Саблука. Економічний довідник аграрника. – К.: “Преса України”, 2003.-С.457-532.\n27. Вітенко В. А. Довідник картопляра. – К.: Урожай. 1985. – с. – 5 – 8.\n28. Вітенко В. А. Картопля. – К.: Урожай. – 1990. – с. – 5 – 8.\n29. Войцешина Н. І. Сортові особливості амінокіслотного складу картоплі // Вісник Аграрної науки. – 2000. – № 9. с. 11 – 14.\n30. Волков В. Д. Інтенсивная технологія виробнийтва картоплі. – Київ.: Урожай. – 1989. – с. – 96 – 99.\n31. Горкуценко О. В. Виробництво ранньої картоплі. – К.: – Урожай. – 1988. – с. – 18 – 23.\n32. Горкуценко О. В. Скорочення витрат – важливий результат збільшення виробництва картоплі і овочів. – К.: – Урожай. – 1985. – 53 – 71.\n33. Замотаєв А. І. Інтенсивна технологія виробництва картоплі. К. – Вища шк. – 1989. с. – 56 – 72.\n34. Зеленська О. О. Розвиток картоплярства на чернігівщині // Економіка АПК. – 1999. – № 6. – с. – 74 – 77.\n35. Зубенко В. Ф., Геллер У. А. та ін.. Значення сівозміни у формуванні родючості грунту // К.: Урожай 1985 с.8-46\n36. Киценко П. Т. Монетний двір Полісся. – 1999. – с. 6 – 39.\n37. Костюк М. Практичні поради // Картопляр. – 2002. – № 2. – с. – 8.\n38. Котюк Л. А. Особливості біологічної стеблевої нематоди в умовах Полісся\n39. Кучко А. А. Фізіологія та біохімія картоплі. – К.: Довіра. – 1998. – с. – 35.\n40. Кушко А. А. Фізіологічні основи формування врожаю і якості картоплі. – К.: Довіра. – 1997. – с. – 128.\n41. Линов А. М. Воспроизводство плодородия почв в Нечерноземной зоне. М.: 1982\n42. Литун Б. П. Картоплеводство зарубежних стран. – Х. Выш. Шк. – 1986. с. – 46 – 52.\n43. Молоцький М. Насінництво потребує допомоги // Картопляр. – 2000. – № 2. – с. – 10 – 11.\n44. Оненко В. Резерви картопляного поля // Картопляр. – 2001. – № 2. – с. – 4.\n45. Осипчук А. А. Оцінка потомства картоплі за ознаками пластичності та стабільності, крохмалистості // Вісник Аграрної науки. – 1999. – № 9\n46. Павчак В. А. Економика сельского хозяйства. – К.: Высш. Шк. – 1990. – с. – 35 – 41.\n47. Сабко В. Ф. Наукові основи ведення зернового господарства. – Урожай, 1994\n48. Сидорчук О. В. Економічні аспекти розвитку картоплярства // Економіка АПК. – 1999. – № 3. – с. – 14 – 17.\n49. Теслюк П. С. Картопля другий хліб. – К.: Довіра. – 1995. – с. – 101 – 104.\n50. Теслюк П. С. Практичне насінництво картоплі. – К.: Урожай. – 1992. – с. – 10 – 13.\n51. Теслюк П. Т. Экспорт Украинского картофеля – это не далекая перспектива // АГРО Перспектива. – 2001. – № 9. – с. – 18 – 22.\n52. Трибель С. Вплив сівозмін та інших факторів землеробства на родуктивність картоплі // Пропозиція. – 2001. – № 1. С. – 32. України // Вісник Аграрної науки. – 1998. – № 8. С. – 23 – 26.\n53. Федорова Л. В. Економика производства овощей и картофеля. – К.: Довіра. – 1984. – с. – 34.\n54. Франц К. М. Удобрення картоплі рядковим способом // Пропозиція. – 2000. – № 4. – с. 56.\n55. Цимбалюк Ю. А. Збільшення обсягів виробництва картоплі в Україні // Економіка АПК. – 2001. – № 7. – с. – 36 – 37.\n56. Чернецький П. Щороку з добрим урожаєм // Картопляр.- 1999. – № 1.- с.- 4.\n« Коммуникативная парадигма в современной социологии\nПонятие общества. общество и природа. Взаимодействие основных сфер общественной жизни »


194. Організація спортивного життя в окупованій німцями Україні (1941-1944 рр.) - Історія (збірка наукових праць) - - Електронна бібліотека\nВ статті на основі широкого спектру джерел досліджується організація спортивного життя в окупованій нацистами Україні. Розглядаються питання фінансування спорту, його структура, відношення до такого явища окупантів, причини, що спонукали українців займатися спортом.\nКлючові слова: спорт, фізична культура, окупація.\nОстаннє десятиріччя вітчизняні історики та спеціалісти періоду Другої світової війни значну увагу приділяють вивченню різних сфер життя та побуту населення у роки окупації. Однак досі питання спорту залишались поза їх увагою. Даній тематиці досі не присвячено жодної історичної розвідки, виключення становить, так званий «матч смерті», проведений в серпні 1942 р. у Києві між українською командою «Старт» і німецькою «Флакельф». Між тим, в архівах містяться документи, які засвідчують розвиток спорту в період окупації практично в всіх регіонах України.\nТак, у повному обсязі він був представлений у дистрикті «Галичина». В рейхскомісаріаті «Україна» (далі - РКУ) і «Трансністрії» - тільки футбол, бокс, баскетбол, волейбол, шахи, шашки, рідше - гімнастика, легка атлетика. При цьому слід зазначити: якщо в двох останніх окупаційних територіальних утвореннях, вони зосереджувалися в відповідних гуртках або секціях, то у Західній Україні було створено низку спортивних ліг (футбольну, волейбольну, баскетбольну), де постійно проводилися змагання.\nВиходячи з вище сказаного, мета даного наукового дослідження на основі архівних матеріалів, тогочасної преси, спогадів учасників подій дослідити організацію спортивного життя, його фінансування в різних адміністративно-територіальних утвореннях створених німцями на початку окупації.\nПриродно, що аналізуючи функціонування спорту в зазначений період, перед нами виникне ряд питань: як до такого явища відносилися представники тодішньої влади, в даному випадку німці та румуни? На кого покладалася організація цієї справи? Звідки надходили фінанси, без яких неможливо налагодити жодної справи? Які причини спонукали українських спортсменів, враховуючи важкі умови тогочасного життя, приймати участь у змаганнях різного ґатунку?\nВідразу потрібно зазначити, що в розгортанні спортивного життя українці не мали права на власну ініціативу. Всю свою роботу вони погоджували з представниками окупаційної влади. Так, керівник Українського Центрального Комітету (далі - УЦК) В. Кубійович зазначав, що всі спортивні товариства в Західній Україні діяли «за тихою згодою німців і під їх контролем» [1, с. 246]. Голова спортивної секції Києва М. Дубянський, 25 січня 1942 р., отримав від представника німецької влади Ріка конкретні завдання своєї роботи, яка зводилася до налагодження функціонування стадіонів, організації для німців водної бази, відкриття шахового клубу [2, арк. 9]. Програма роботи трьох відділів житомирського «Українського клубу», серед яких був і спортивний, затверджувалася, виключно, штадсткомісаром міста [3, арк. 18].\nВлітку 1942 р. в «Новому українському слові» з’явилася стаття- повідомлення Г. Швецова (голова столичного спортивного товариства «Рух» В. Г.), де він писав, що спортивне життя Києва відновили з дозволу штандартскомісаріату та за допомогою міської управи . Така ж ситуація була і в інших містах РКУ та «Трансністрії». В 1941 р. «Вінницькі вісті» зазначали, що в місті організовано дві футбольні команди з метою проведення товариських матчів з німецькими військовими .\nСтавлення окупантів до відновлення спорту не було негативним, як скажімо, до проголошення 30 червня 1941 р. українськими націоналістами, бандерівського крила, незалежності України чи функціонування вищих навчальних закладів гуманітарного типу. Власне, вони відносились до таких явищ позитивно з двох причин.\nПо-перше, для німців, як і українського населення, спорт виконував культурницьку функцію та був своєрідним психологічним релаксатором. Відвідуючи спортивні змагання, або приймаючи в них участь, вони на певний час відривалися від реалій воєнної дійсності, де їх на кожному кроці підстерігала смертельна небезпека. В статуті житомирського «Українського клубу» затвердженого міським комісаріатом відмічалося, що головна його мета: «культурно обслужити цивільних та військових громадян міста під час їх дозвілля: постановками п’єс, концертами, художніми і літературними вечорами, виступами спортивних груп, організацією футбольних, волейбольних, баскетбольних матчів та шахово-шашкових матчів» [6, акр. 15зв.]. Капітан румунської військової футбольної команди «Крим», Метан, перебуваючи в Одесі в 1943 році з цього приводу говорив: «Війна нам, а ні трохи не заважає займатися спортом, який полегшує всі тяготи бойової обстановки» .\nПо-друге, нацисти намагалися використати спорт у пропагандистсько- політичних цілях, в основному в антирадянській агітації. Особливо чітко це простежується в футбольній царині, де досить часто організовувалися відповідні заходи. Так, у повідомленні газети «Нове українське слово», за 15 липня 1942 р. відмічалося, що стадіон німці відкрили, для українського населення на честь «річниці звільнення від більшовиків» Києва . З помпезністю 24 жовтня 1943 р. румунське керівництво відсвяткувало річницю звільнення Одеси від радянської влади провівши спортивні змагання на місцевому стадіоні «Вікторія» (відзначити дату безпосередньо в день вигнання більшовиків, 16 жовтня, завадила погана погода - В. Г.) .\nЗрозуміло, що займатися спортивними організаційними моментами нацисти не збиралися, тим паче вони не були знайомі з системою функціонування місцевого спортивного життя, тому всю роботу переклали на плечі української адміністрації. Центрами відновлення спорту в Україні, як правило, були великі міста: Київ, Львів, Тернопіль, Дніпропетровськ, Одеса, Житомир, Луцьк, Рівне, Херсон, Запоріжжя, а вже з міст українська адміністрація намагалася поширити ці процеси на навколишні території. Відповідна практика активно застосовувалася в західних областях, де в багатьох районних містечках і селах існували спортивні товариства. Практично нічого в цьому плані не було зроблено в сільській місцевості РКУ і «Трансністрії».\nПравда в 1941р. в РКУ спостерігалися окремі спроби налагодити спортивне життя на селі, однак вони не завжди знаходили підтримку серед німецької влади. Так, у звіті одного з житомирських членів ОУН Я. Залізняка є відомості про існування спортивних організацій «Січ» у шести селах Миропільського району (Житомирська обл.): Ново-Миропіль, Колодязьне, Булдачов, Великі Кошари, Малі Кошари, Кам’янка [10, арк. 30]. До речі, ця організація була досить популярна серед місцевої молоді, про що свідчить чисельний склад осередків. Наприклад, «Січ» Ново-Мирополя нараховувала 62 члени, (з них дівчат - 45, хлопців - 17), Малих Кошар - 45, (дівчат - 30, хлопців - 15), Кам’янки - 25, (10 дівчат і 15 хлопців) [10, арк. 30].\nУ кожному із трьох окупаційних адміністративних утворень, враховуючи їх історичні традиції, з метою керування відповідною роботою були створені певні спортивні структури.\nПісля відступу радянських військ з Західної України і створення там німцями дистрикту «Галичина» відновленню спортивного життя сприяв УЦК і його Відділу Молоді. Відомий львівський футболіст О. Скоцень згадуючи той період зазначав: «Відділ Молоді Українського Центрального Комітету був найвищим чинником, який керував всією працею нашого фізкультурного виховання в Галичині. За короткий час наш спорт розвинувся до масового рівня, якого ще до цього часу ніколи не було. Всім керували самі українці.» [11, с. 289].\nВ свою чергу Відділу Молоді підпорядковувався Міський Відділ Тіловиховання, що знаходився в Львові (вул. Пекарська 1) . Власне, він перейняв усі функції радянського комітету фізичної культури та спорту. Головою відділу став проф. Гайдучок, його заступником Тріль. Під контролем цієї структури знаходилися всі спортивні площі, зали, басейни, тенісні корти та спортивне спорядження колишніх радянських організацій, яке розділялося поміж відновлених спортивних товариств. Відділ також проводив контроль над їх роботою вирішував спірні питання та дбав про спорт у регіоні. Нижчою ланкою вважалися спортивні округи, на чолі з референтами, які всю наявну інформацію надсилали до Відділу Тіловиховання. Замикали цю своєрідну ієрархію спорттовариства, причому всі вони мали реєструватися в УЦК і проводити свою роботу тільки з його відома.\nУ рейхскомісаріаті «Україна» такі функції виконували секції фізкультури та спорту, що знаходилися при обласних відділах освіти та культури і відповідно їм підпорядковувалися. Наприклад, у Києві на обліку секції знаходилося все спортивне майно міста загальною сумою 10 млн. крб [13, арк. 13]. У «Трансністрії» ці завдання покладалися на спортивний відділ при дирекції культури і просвітництва одеської Преторії.\nПершими кроками, з відновлення спорту в незалежності від регіону, було проведення інвентаризації спортивного реманенту та реєстрації спортсменів із метою визначення подальших напрямків роботи. Так, у Києві після інвентаризації майна спортивних споруд та забезпечення його охорони секція спорту провела реєстрацію спортсменів і викладачів фізкультури міста. Всього зареєстрували 183 особи, серед них 40 чемпіонів та рекордсменів із різних видів спорту, республіканського і союзного масштабу [2, арк. 8]. Аналогічну роботу провів культурно-мистецький відділ міської управи Вінниці .\nІнколи траплялися випадки, коли спортивні споруди та майно намагалися здати в оренду адміністративні установи, які на той момент не мали ніякого відношення до них. Тоді спортивне керівництво зверталося з листами про допомогу до міської влади. Один з таких листів, 13 квітня 1942 р., надійшов на адресу голови міста Києва від керівника відділу культури і освіти Солодовника та керівника секції фізкультури і спорту Снетенчука, де зазначалося: «Секція фізкультури та спорту при відділі культури і освіти в розпорядженні якої повинні знаходитися всі спортивні споруди (стадіони, водні станції тощо) зараз стоїть перед таким фактом, коли різні установи передають спортивне майно, здають його в оренду, знищують. Наприклад, дерева розташовані на терені колишнього «Республіканського» стадіону здано в оренду співробітникам Дому вчених, земельним відділом. Також земельним відділом дано дозвіл на вирубку дерев на водній станції «Стріла». Спортзал «Динамо» (вул. Левашівська, 27) перебудовано на церкву, стадіон «Спартак» (вул. Кирилівська, 103) передбачається церковною общиною використати під огород. Вважаючи таке становище не припустимим, і щоб зберегти спортивне майно, просимо видати постанову якою всі споруди і майно закріпити за секцією та звільнити їх від орендної плати і місцевих податків» [2, арк. 38]. Прохання міська влада задовольнила.\nСтосовно коштів, то німці виділяли значні суми лише на ремонт спортивних споруд (залів, стадіонів) не більше. Загалом спорт в окупованій Україні знаходився на самоутриманні, виключення становила «Трансністрія», де румуни надавали всебічну допомогу в його розвитку. Справа в тому, що тут спорт був комерціалізованим. У свою чергу єдина допомога від міських управ на яку могли розраховувати діючі спортивні організації РКУ була виділення приміщень та відстрочка під час погашення орендної плати.\nОсновним джерелом фінансування були індивідуальні внески членів спортивних товариств, пожертвування, дохід від організації змагань та створених підсобних господарств.\nНаприклад, у Києві спорттовариство «Рух», створене 15 січня 1942 р. Швецовим, мало в своєму розпорядженні їдальню на сто чоловік, де отримали право харчуватися, за картками, тільки спортсмени і члени товариства, спорт майстерню та крамницю. Майстерня і крамниця були створенні для налагодження постачання спортивного інвентарю місцевим спортсменам та окупантам. Крім того, весь час з боку німецьких, мадярських футбольних команд та окремих військових на адресу товариства надходили прохання допомогти в придбанні спортивних речей. Щоб якось зарадити в цій справі Швецов надіслав листа до секції фізкультури і спорту, в якому прохав передати в розпорядження товариства склад спортивного майна, на вул. Олександріївській 95, зобов’язуючись наявний там реманент привести до ладу та забезпечити ним спортсменів (прохання було підтримане - В. Г.) [2, арк. 38].\nСлід відмітити, що підсобні підприємства в Києві мала також секція фізкультури і спорту. На 1941 р. планувалося відкрити радіо-майстерню, їдальню, крамниці - комісійну і радіо приладів, більярдний зал. Зі слів голови секції Дубянського розгортання підсобних господарств мало на меті, забезпечити фінансовий розвиток фізкультурної роботи. Однак, із запланованих підприємств були відкриті лише радіомайстерня та їдальня.\nДохід від радіомайстерні ділився таким чином: 53% з суми надходжень отримував штат робітників, 44% йшли на покриття інших витрат (відрахування секції фізкультури і спорту, оплати за оренду приміщення тощо). За час роботи майстерні прибуток становив: у жовтні 1941 р. - 155 крб., у листопаді - 4146 крб. 70 коп., у грудні - 5242 крб. 90 коп., у першій половині січня 1942 р. - 2293 крб [2, арк. 10 зв.].\nНевеличкий магазин «Спорт» (вул. Михайлівська, 35) існував у житомирського спорттовариства «Січ», який складався з двох відділів спортивного та культтоварів і приносив незначний дохід. У магазині продавалися різні запасні частини для роверів, лиж, ковзанів тощо . Крім магазину «Січ» отримувала фінансові надходження від проведення вистав, концертів, футбольних матчів для жителів міста. На виручені кошти товариство також утримувало всіх спортсменів і артистів [6, арк. 18 зв.].\nФінансування в Галичині проводилось за такою ж схемою як і в РКУ, а також завдяки надходженням від УЦК і пожертвам місцевих прихильників. Враховуючи, що центральний комітет був підзвітним окупантам, то, по-суті, фінанси на розвиток спорту тут виділялися зі згоди німців. Причому останні вимагали від українських спорттовариств регіону детальних звітів про зроблену роботу та виконання певних умов: реєстрацію товариства в УЦК, використання коштів виключно на потреби спорту, допомога повинна бути використана тільки на закупівлю спортивного реманенту [16, арк. 12]. В такий спосіб в грудні 1941 р. спортивне товариство «Сян» отримало від уповноваженого в справах спорту в Генерал-губернаторстві 3 тис. злотих [16, арк. 17].\nІноді уповноважений, із метою заохочення, виділяв певні суми, так в кінці 1941 р. 12 українських спортивних товариств отримали 50 тис. злотих. Крім цього він посприяв організації в містечку Криниця (тепер територія Польщі - В.Г.) спортивного табору на 40 ліжок, для проведення тренувань із зимових видів спорту .\nБільше того, відділ опіки над молоддю і родиною при складанні річного бюджету УЦК мав спеціальну статтю видатків на спорт. У 1944 р. на такі потреби передбачалося 280 000 тис. злотих [18, арк. 29]. Причому на кожен вид спорту виділялася окрема сума.\nВиходячи з цього, дещо перебільшеним є твердження О. Скоценя, який згадуючи в своїй книзі «З футболом у світ» ті часи, писав: «Ніяких фінансових дотацій (від окупантів - В.Г.) не можна було сподіватися. Вся діяльність спиралася на допомогу і підтримку лише мас населення « [11, с. 294].\nЗвичайно допомога від мешканців краю на потреби спорту надходила. Наприклад, після того, як стрийська футбольна команда «Скала», в 1943 р., стала чемпіоном Галичини з футболу, на рахунок колективу від вдячних вболівальників поступила сума в розмірі 4 220 злотих. Прихильники команди жертвували хто скільки міг від 10 до 500 зл.. Керівництво команди на отримані кошти організувало в містечку Сколім тренувальний табір для футболістів, запросивши туди колег із самбірського «Дністра», миколаївського «Дніпра» та дрогобицької «Ватри» .\nПід час організації спортивних змагань у дистрикті «Галичина» переїзд харчування спортсменів мали забезпечувати місцеві спорттовариства. Так, футбольні чемпіонати фінансувалися на таких умовах: суперники, коли ігри складалися з двох поєдинків, їздили один до одного за власний кошт, якщо з одного, проїзд суперників на 50% фінансувала команда-господар. При цьому, делегація суперника мала складатися з 15 осіб (згідно регламенту: якщо їм приходилося долати відстань більше 110 км, то кожен футболіст отримував від керівництва команди на добу по 20 зл., а за 150 дозволялося платити 40 зл. - В.Г.) Всі прибутки від продажу квитків ділилися навпіл [18, арк. 56].\nТільки в разі проведення краєвих першостей з легкої атлетики, плавання, гімнастики Відділ Тіловиховання брав на себе зобов’язання облаштування спортсменів на ночівлю та приготування їм їжі, правда за умови, що кожен учасник привезе з собою наступні продукти харчування: 3 кг. картоплі, 0,5 кг. крупів, 15 дкг. масла, 5 яєць, 10 дкг. цукру і кави та 1 кг. хліба .\nВ «Трансністрії», румуни, поставивши спорт на комерційні рейки надавали і відповідну допомогу. Ті структури або чиновники, які стояли за певними футбольними командами або боксерськими клубами забезпечували своїх підлеглих всім необхідним. Наприклад, колектив одеської «Вікторії», (належав міському муніципалітету - В.Г.) для тренувань у зимовий період навіть виділявся спортивний зал «Форум» по вулиці Ланжеронівській 24 . (таку розкіш не могла собі дозволити жодна з команд Галичини, а тим більш РКУ - В. Г.). Повністю всім забезпечували свій спортклуб «Рапід», чиновники залізничного транспорту Одеси. Спеціально для клубу навіть облаштовували спортзал по вул. Пушкінській 49 .\nПричини які спонукали українських спортсменів за умов «нового порядку» приймати участь у змаганнях та тренуватися є різними: - одні намагалися в такій спосіб заробити, другі убезпечити себе від відправлення на роботи до Німеччини, треті знаходили в спорті розраду та відпочинок. Наприклад, зі слів одесита К. Прохоровича виходити на боксерський ринг у ті часи його примушувало скрутне фінансове становище в сім’ї . На той час боксери з «південної Пальміри» за кожен бій отримували від 300 до 3000 марок в залежності від статусу поєдинку, а міський професійний боксерський клуб «Ринг» згідно підписаних контрактів з дванадцятьма своїми боксерами- професіоналами платив їм місячну зарплату в розмірі 800 рейхсмарок (8 тис. крб.) плюс відсотки від кожного проведеного двобою (як правило, кожен боксер двічі на місяць виходив на ринг цирку - В.Г.) . Керівництво галицького спортклубу «Сян» активно допомагало своїм членам фінансами, продуктами харчування та одягом. Тільки в 1941 р. на такі потреби організацією було використано 4 тис. злотих [16, арк. 6]. У свою чергу, голова житомирського «Українського клубу» Л. Пінтов відмічав, що більшість членів клубу вступали до нього, аби отримати посвідку про роботу і не потрапити в списки остарбайтерів [3, арк. 61].\nОднак, стверджувати зі стовідсотковою впевненістю, що тільки ці причини штовхали українців приймати участь в окупаційному спортивному житті не слід, для багатьох людей, враховуючи людську індивідуальність, вони були різними. Правильніше було б назвати їх основними.\nПотрібно зазначити, що спортивне життя в окупації не було таким масовим як до війни, цьому передувала низка причин: воєнне становище, відсутність належного фінансування, постійна праця спортсменів на підприємствах, що заважало проведенню систематичних тренувань тощо.\nЩе однією із причин такого стану тогочасні спортивні журналісти називали відсутність ідейних людей у цій галузі, чого не спостерігалося до війни і слабку роботу в цьому напрямку в школі.\nВ статі надрукованій у «Краківських вістях» за 1943 р. з цього приводу писалося наступне: «Ціла низка спортивних імпрез закінчує цьогорічний сезон. Саме тепер пора зробити деякі підсумки результатів тіловиховної роботи. Тіловиховне життя в цю пору показує набагато менше спортивної ідейності як перед війною. Тепер досить гостро відчувається брак ідейних спортсменів. Можливо, що причиною цього є воєнні обставини, можливо надмір праці не дозволяє вести систематичних тренінгів. Але все це тільки спроби знайти виправдання для теперішнього незадовільного життя в спорті. Подивіться на спортивних керівників у окремих місцевостях. Скільки з них там зовсім випадкові люди, що з тіловихованням не мали нічого спільного. Подібних прикладів багато ще серед шкільних учителів, деякі з яких не мають належного розуміння в вихованні « .\nТаким чином, можна зробити висновок, що організацією спортивного життя в Україні займалися українці при підтримці окупантів. Вся робота в даній царині погоджувалася з німцями і проводилася виключно після їх згоди. Фінансування спорту було слабким через відсутність підтримки з боку окупаційної адміністрації. В основному фінанси надходили від проведення різних спортивних імпрез (футбольних, хокейних матчів, боксерських поєдинків тощо), внесків членів спорттовариств та благодійних пожертв. Виключенням можна вважати «Трансністрію», де румуни комерціалізували спорт за власним зразком і відповідно фінансували його з міських бюджетів. Беручи участь у спортивному житті того часу українці переслідували різні цілі, тоді як, для окупантів відновлення спорту мало на меті забезпечити відпочинок німецьким солдатам у тилу.\nКубійович В. Українці в генеральній губернії 1939-1941. - Чикаго, 1975.\nДержавний архів Київської області (Далі - ДАКО). - Р.2356. - Оп.6. Спр. 207.\n3 Державний архів служби безпеки в Житомирській області (Далі - ДАСБУ ЖО). - Ф. 103. - Оп. 2. - Спр. 3936.\nНове Українське слово. - 1942. - 6 червня.\nВінницькі вісті. - 1941. - 19 вересня.\nДержавний архів Житомирської області (Далі - ДАЖО). - Ф. 1152. - Оп.1. - Спр. 19.\nМолва. - 1943. - 15 октября.\nНове Українське слово. - 1942. - 15 липня.\nБуг. - 1943. - 27 октября.\nДАЖО - Ф. Р. 1151. - Оп.1. - Спр. 2.\nСкоцень О. З футболом у світ. - Торонто, 1985.\nКраківські вісті. - 1941. - 13 серпня.\nДАКО. - Ф. Р. 2356. - Оп. 6. - Спр. 200.\nПеремога. - 1941. - 9 жовтня.\nЦентральний державний архів вищих органів влади і управління України (Далі - ЦДАВОУ). - Ф. 3959. - Оп. 2. - Спр. 3.\nКраківські вісті. - 1942. - 5 лютого\nЦДАВОУ. - Ф. 3959. - Оп.2. - Сп. 82.\nЛьвівські вісті. - 1943. - 2 вересня.\nКраківські вісті. - 1942. - 30 серпня.\nМолва. - 1943. - 23 января.\nОдесская газета. - 1943. - 16 сентября.\nІнтерв’ю з К. Прохоровичем. Особистий архів автора. Аудіозапис зроблено 23 січня 2007 р.\nОдесская газета. - 1944. - 15 февраля.


Іноді здається, що за всі роки озвучені вже всілякі слова. Це не так. У нас є колекція привітань з першим днем весни , в якій ви точно знайдете що сказати.


Чим менше державних компаній – тим менше корупції, - Фурса - ЗНАЙ ЮА\nЧим менше державних компаній – тим менше корупції, - Фурса\nДержава – це регулятор, який встановлює правила гри, - Фурса про приватизацію держкомпаній\nУ програмі «Суб'єктивно з Янікою Мерило» ведуча Яніка Мерило поцікавилася в економіста Сергія Фурси, чи потрібно приватизувати державні компанії.\n«Треба, і все. У США всього 3 державних підприємства – у нас тисячі. Так, звичайно, можна сказати, що у нас є якісь стратегічні, але їх буде десь штук 10. Державна компанія – це корупція і це та «іржа», що роз'їдає державну систему. Чим менше державних компаній – тим менше корупції», - зазначив Фурса.\nЗа словами економіста, у людей є відчуття, що якщо компанія належить людям, то це означає, що вона їм дійсно належить і щось приносить, але це не так. Компанія приносить «щось» тільки чиновникам, які це контролюють, а людям залишаються збитки.\n«Для людей треба, щоб компанія була продана і хтось з інвесторів купив її і платив потім податки і все, щоб більше держава туди не «лізла». Держава – це регулятор, який встановлює правила гри, але не власник, тому що власник з держави «хреновенький»», - підкреслив експерт.


Підписант ВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ — досьє керівника\nПідписант ВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ\nТут представлено інформацію, в яких компаніях та коли ВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ займав посаду підписанта. Вся зібрана інформація є дійсною на момент здійснення вами пошукового запиту в особистому кабінеті YouControl.\nВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ займав посаду підписанта у компаніях: "МРІЯ"\nЦінність перевірки інформації про підписанта ВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ у базі YouControl\nБезумовно, інформація о ВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ сприяє подальшому розвитку приватних відносин та робить підприємницьку роботу в Україні більш безпечною, перш за все для самих підприємців. Тому рекомендуємо більш детально проаналізувати отримані вами дані про підписанта ВІНЦЕВИЧ ГЕННАДІЙ КОСТЯНТИНОВИЧ, адже вони є корисними!


Вже цієї неділі в Шевченківському гаю відбудеться десятий благодійний фестиваль «Святкуймо Воскресіння разом» | Інформаційний портал UA: ЛЬВІВ\nДомашня / Новини / Новини / Вже цієї неділі в Шевченківському гаю відбудеться десятий благодійний фестиваль «Святкуймо Воскресіння разом»\nБО «Фундація Духовного Відродження» ЛА УГКЦ запрошує усіх 15 квітня на десятий ювілейний благодійний фестиваль «Святкуймо Воскресіння разом». Подія традиційно відбудеться у Музеї народної архітектури та побуту імені Климентія Шептицького (Шевченківський гай). Гасло цьогорічного фестивалю – «Радійте серцем!». Про це інформує прес-служюа ЛМР.\n«Хочемо поділитися з усіма великою радістю від Воскресіння Господнього. Тому гасло нашого ювілейного фестивалю – «Радійте в Господі! Радійте серцем!». Наш фестиваль – це чудова нагода поспілкуватися і зарядитися духовним настроєм, навчитися бачити радість у щоденному житті», – повідомив директор БО «Фундація Духовного Відродження» ЛА УГКЦ о. Любомир Гладюк.\n– 12.00 – Архиєрейська Літургія;\n– з 14.00 до 20.30 – традиційно лунатиме масштабний концерт за участю українських музикантів, серед яких – «ЯгОди», Бріа Блессінг, Софія Федина, Оркестр «Львівські фанфари» та інші.\nКрім того, буде діяти 9 різнопланових майданчиків: митці навчатимуть малярства на склі, азів театральної майстерності, водіння гаївок і фантастична пісочна анімація з великодніми мотивами. Для дітей запланований особливий курс із цікавої хімії. Ділитимуться секретами акторської майстерності театри «На Симонових стовпах» та «САД». Львівські і тернопільські осередки «Спілки української молоді» навчатимуть всіх охочих писанкарству.\nОдним із спікерів фестивалю буде отець Тихон Сергій Кульбака, який є донеччанином у шостому поколінні і зараз мешкає та служить у Львові. Коли отець Тихон перебував на Донбасі, він відчув «руку війни», адже кілька днів перебував у полоні терористів. Всі охочі під час зустрічі зможуть поставити отцю Тихону свої запитання.\nІ звісно, забави та гаївки, зокрема лемківські гаївки, що зараз здобувають все більшу популярність; благодійна лотерея для тих, хто любить приємні сюрпризи та квест «Збери свій великодній кошик».


Який вигляд має низькопідлоговий трамвай українського виробництва — The Village Україна\nМарина Яцкевич, 16 грудня 2020 в 19:05\nЯкий вигляд має низькопідлоговий трамвай українського виробництва\nУкраїнська компанія «Татра-Юг» показала свій новий низькопідлоговий трамвайний вагон, пише «Пасажирський транспорт».\nУ компанії кажуть, що вагон майже готовий до роботи в Україні та за кордоном. Проте на фото видно, що він ще не має ходових візків і пульта управління в кабіні водія. Також не зрозуміло, чи повністю зібраний салон.\nТрамвай моделі К1Т306 є повністю низькопідлоговим і має 3 секції. У першій і третій встановлено двоє широких дверей, у другій їх немає. У салоні та кабіні водія встановлять кондиціонери. Пасажири зможуть користуватися USB-портами для зарядки й інтернетом. Вагон виготовляють за стандартами Євросоюзу для європейського ринку.\n«Татра-Юг» розробляє трамвайні вагони на базі заводу «Южмаш» у Дніпрі. Компанія бере участь у тендері на постачання низькопідлогових багатосекційних трамваїв для Києва за кредитом Європейського інвестиційного банку, а також у тендері на постачання 14 трамваїв до Одеси.\nОбкладинка й фото: «Татра-Юг»\nСкільки громадських убиралень відремонтували в Києві\nУ лісі на Виноградарі з’явилася «стежка здоров’я» з інструкціями для 32 вправ


Протокол засідання установчих зборів інститутів громадянського суспільства з утворення громадської ради при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради від 03.04.2017 року\nзасідання установчих зборів інститутів громадянського суспільства\nз утворення громадської ради при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради\nПрисутні: 64 делегати від ІГС (список реєстрації учасників зборів додається).\nНазаров Р. Г. – заступник начальника управління організаційно-інформаційної роботи та контролю Хмельницької міської ради, Разуваєв В. А. – журналіст газети «Проскурів», Галянт Анастасія - журналіст МТРК «Місто».\nГолова ініціативної групи з підготовки установчих зборів Папуга О.Д. відкрив засідання установчих зборів інститутів громадянського суспільства (далі - ІГС) з утворення громадської ради при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради та запропонував затвердити наступний регламент роботи:\n- всі рішення Зборів приймаються шляхом проведення відкритого голосування мандатами простою більшістю голосів зареєстрованих на Зборах уповноважених представників;\n- для виступів та пропозицій відводиться не більше 2 хв., для запитань - не більше 1 хв.;\n- за дотриманням регламенту зобов’язаний слідкувати секретар Зборів;\n- виступ одного уповноваженого представника з одного і того ж питання більше двох разів не допускається.\nВирішили: затвердити запропонований регламент.\nГолова ініціативної групи з підготовки установчих зборів Папуга О.Д. запропонував затвердити наступний проект порядку денного Зборів:\nІнформація голови ініціативної групи про підготовку до установчих зборів.\nВизначення кількісного складу та обрання членів громадської ради.\nВирішили: прийняти порядок денний за основу та в цілому.\nПо першому питанню порядку денного виступив голова ініціативної групи з підготовки установчих зборів Папуга О.Д., який надав інформацію про проведену роботу з підготовки установчих зборів ІГС для обрання нового складу громадської ради при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради.\nЗазначив, що відповідно до Положення про громадську раду, затвердженого рішенням виконавчого комітету від 13.08.2015 р. №573, 31 січня 2017 року на засіданні громадської ради було утворено ініціативну робочу групу з підготовки та проведення установчих зборів з обрання громадської ради при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради на 2017 – 2018 роки у складі: Покотило О. А., Бірюк Л. В., Дорога О. С., Мороз С. В., Береза А. А., Папуга О. Д., Ходецький П. А., Заречнюк В.В., Кривий О. М., Назаров Р. Г., Краєвський В.М., Ковальчук Р.В..\nГоловою ініціативної групи з підготовки установчих зборів було обрано Папугу Олександра Дмитровича - голова Громадського об’єднання «Бойове Братство». Ініціативною групою проведено відповідну підготовчу роботу з організації установчих зборів.\nБільш, як за 30 днів до дня проведення установчих зборів, а саме 15 лютого 2017 року оприлюднено на веб-сайті Хмельницької міської ради повідомлення ініціативної групи про проведення установчих зборів та зразки обов’язкових документів щодо реєстрації для участі в установчих зборах.\nДо ініціативної групи надійшли заяви про участь в установчих зборах від 77 інститутів громадянського суспільства. Документи 76 ІГС відповідають Положенню про громадську раду. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань громадська організація «Пейнтбольний клуб «Поділля» перебуває в стані припинення за рішенням суду.\nТаким чином, кількість уповноважених представників ІГС для участі в установчих зборах, які є кандидатами на членство в громадській раді, складає 76 осіб.\nНа момент проведення установчих зборів для участі у них зареєструвалось 64 представники ІГС. Всі представники ІГС отримали мандати для голосування. В зв’язку із відсутністю з поважних причин 5 уповноважених представників ІГС – кандидатів до складу громадської ради (Мороз Сергій Володимирович - голова БО «Оберіг Поділля», Покотило Олена Анатоліївна - член громадської організації «Жіночий антикорупційний рух», Данилевський Віктор Михайлович - заступник голови благодійного фонду «Подих надії нації», Таратасюк Андрій Валерійович - член благодійної організації «Хмельницький фонд захисту Вітчизни», Крижанський Віталій Вікторович – голова ОСББ «Набережний квартал-3»), було подано 5 доручень на представлення їх інтересів у Зборах.\nГолова ініціативної групи запропонував шляхом голосування вирішити питання щодо можливості участі осіб, які за дорученням представлятимуть їх інтереси в установчих зборах, та легітимності їх мандатів.\nГолосували за зазначене рішення:\nВирішили: допустити до участі в установчих зборах осіб, які представляють уповноважених представників ІГС – кандидатів до складу громадської ради за дорученням.\nПо другому питанню порядку денного слухали голову ініціативної групи з підготовки установчих зборів Папугу О. Д., який запропонував надати пропозиції щодо обрання робочих органів установчих зборів (лічильної комісії, голови зборів та секретаря).\nНадійшло дві пропозиції щодо кількісного складу лічильної комісії : перша - 4 осіб та друга - 3 особи.\nГолосували по першій пропозиції:\nГолосували по другій пропозиції:\nВирішили: склад лічильної комісії затвердити у кількості 3-ох осіб.\nГолова ініціативної групи з підготовки установчих зборів Папуга О. Д., запропонував внести пропозиції щодо кандидатур до складу лічильної комісії.\nНадійшли пропозиції обрати до складу лічильної комісії Ходецького П. А., Ковальчука Р. В., Цимбалюка І. В.\nВирішили: обрати лічильну комісію з 3-х кандидатур, а саме: Ходецького П. А., Ковальчука Р. В., Цимбалюка І. В.\nГолова ініціативної групи з підготовки установчих зборів Папуга О. Д. запропонував вносити кандидатури для обрання голови установчих зборів.\nБірюк Л. В. запропонував обрати головою установчих зборів Папугу О. Д.\nВирішили: обрати Папугу О. Д. головою установчих зборів.\nГолова установчих зборів Папуга О. Д. запропонував внести пропозиції щодо кандидатури на посаду секретаря зборів. Запропонував Дорогу О. С.\nВирішили: призначити Дорогу О. С. секретарем установчих зборів.\nПо третьому питанню порядку денного Папуга О.Д. запропонував вносити пропозиції щодо кількісного складу громадської ради.\nБугачук В.Я. запропонував встановити склад громадської ради при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради на 2017-2018 роки у кількості 64 членів, тобто вважати обраними до складу громадської ради усіх 64 уповноважених представників ІГС – кандидатів, які зареєструвались та беруть участь в установчих зборах.\nВирішили: вважати обраною громадську раду при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради на 2017-2018 роки у наступному складі:\nПрізвище ім’я, по-батькові кандидата\nПосада кандидата із зазначенням назви ІГС, що висунув кандидата\nкерівник інформаційно – аналітичного центру «Хмельницькі ініціативи»\nАнтонюк Галина Степанівна\nголова Хмельницької міської організації Всеукраїнської громадської організації “Захист дітей війни”\nголова правління Асоціації приватних підприємців Центрального продовольчого ринку\nсекретар громадської організації «Хмельницький майдан» Рада Майдану\nчлен Хмельницького міського козацького товариства «Плоскирівський козацький курінь ім. Отамана Якова Гальчевського»\nголова громадської організації «Асоціація приватних перевізників «Поділля»\nчлен ГО «Повітряні ворота Хмельниччини»\nчлен відокремленого підрозділу громадської організації «Державницька ініціатива Яроша»\nБровко Володимир Володимирович\nчлен громадської організації «Міжрегіональний народний контроль»\nБукацький Микола Іванович\nголова Хмельницького регіонального суспільно – культурного товариства «Переселенці»\nВелиган Віталій Романович\nзаступник голови правління громадської організації «Правий альянс приватних підприємців»\nВіраг Едуард Олександрович\nчлен громадської організації «Вирвемо Україну з прірви разом!»\nголова громадської організації «Фундатори підприємництва Хмельниччини»\nГура Аделія Броніславівна\nчлен громадської організації «Хмельницький портал»\nзаступник голови благодійного фонду «Подих надії нації»\nДичко Олег Анатолійович\nчлен інформаційно-аналітичного центру «Акцент»\nчлен громадської організації «Хмельницьке обласне об’єднання «Альтернатива»\nчлен громадської організації «Самопоміч Хмельницького»\nЗахаренко Андрій Віталійович\nголова Хмельницької міської громадської організації «Екологічний рух УРА»\nКовальчук Руслан В’ячеславович\nчлен обласного військово-патріотичного клубу «Склавин-воїн»\nКогут Олександр Андрійович\nчлен громадської організації «Центр дослідження політичних процесів Політком»\nКопецький Андрій Володимирович\nчлен громадської спілки «Слава Україні»\nголова громадської організації «Країна 5.10»\nКотелба Руслан Олександрович\nчлен ХОГО «За конкретні справи»\nКошай Наталія Анатоліївна\nчлен ОСББ «Набережний квартал-4»\nчлен Хмельницького обласного громадського об’єднання «Українська громада»\nКривий Олександр Миколайович\nчлен Хмельницької обласної громадської організації «Об’єднання правників «Злагода»\nголова ОСББ «Набережний квартал-3»\nчлен громадської організації «Сильне місто»\nдиректор Хмельницького обласного фонду милосердя і здоров’я\nЛарійчук Світлана Миколаївна\nчлен Хмельницького міського відділення Всеукраїнського об’єднання ветеранів\nчлен громадської організації «За кадром»\nМакогнюк Світлана Вікторівна\nкерівник Хмельницької обласної асоціації педагогів «Нове покоління»\nМойсюк Володимир Ігорович\nчлен Хмельницької Крайової Організації Всеукраїнського Лікарського Товариства\nМокра Анжеліка Петрівна\nчлен ГО «Лікарський клуб ім. С. Руданського»\nМолотай Олег Станіславович\nчлен комітету самоорганізації населення мікрорайону Ружична\nчлен Хмельницької обласної громадської організації захисту виробничих і майнових прав власників землі\nголова БО «Оберіг Поділля»\nНімець Віктор Григорович\nчлен релігійної громади м. Хмельницького Хмельницької єпархії УПЦ\nголова Хмельницького обласного відділення «Міжнародної Поліцейської Автомобільної Корпорації України»\nПанасова Тетяна Анатоліївна\nчлен громадської організації «Федерація хокею Хмельницької області»\nПапуга Олександр Дмитрович\nголова Громадського об’єднання «Бойове Братство»\nПовадюк Олег Євгенович\nголова Хмельницького обласного громадсько – політичного об’єднання «Українська справа»\nПоворознюк Євген Євгенович\nголова громадської організації «Україна – рідний край»\nПокотило Олена Анатоліївна\nчлен громадської організації «Жіночий антикорупційний рух»\nПолоницький Віталій Миколайович\nчлен громадської організації «Сильний Хмельницький»\nСевастьянова Світлана Петрівна\nчлен громадської організації «Хмельницька міська рада жінок»\nСередюк Вікторія Вікторівна\nголова громадської організації «Автомайдан-Хмельниччина»\nвиконавчий директор громадської організації «Асоціація Хмельницьких ринків»\nголова відділення Всеукраїнської благодійної організації «Турбота про літніх в Україні» в м. Хмельницькому\nСтародуб Юлія Валентинівна\nчлен громадської організації «Хокейний клуб «Проскурів»\nСторожук Артур Мойсейович\nголова Хмельницького обласного відокремленого підрозділу Громадської організації «Стоп корупції»\nчлен громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Плоскирівська Сотня»\nТаратасюк Андрій Валерійович\nчлен благодійної організації «Хмельницький фонд захисту Вітчизни»\nХодецький Павло Анатолійович\nзаступник голови Хмельницької міської федерації кікбоксінгу «ВАКО»\nчлен Духовної ради християнських Церков і релігійних організацій м. Хмельницького, диякон церкви ЄХБ «Дім Євангелія»\nЦимбалюк Ігор Анатолійович\nголова громадської організації «Громада Поділля»\nголова Ради центру громадських ініціатив «Право громади»\nШершова Людмила Михайлівна\nчлен громадського формування «Нагляд»\nШпулак Неля Володимирівна\nчлен громадської організації «Нагляд»\nголова головного координаційного комітету ХОАІМ «Громадський рух «Проскурів»\nЯневич-Федишина Ольга Олександрівна\nголова громадської організації «Батьківська ініціатива міста Хмельницького»\nЯнковенко Петро Григорович\nчлен громадської організації «Хмельницька платформа»\nголова правління Хмельницької обласної громадської організації «Правовий захист професійної діяльності та соціальних гарантій медиків та фармацевтів «Моноліт»\nВирішили: доручити секретарю установчих зборів Дорогій О. С. підготувати протокол установчих зборів та подати новообраний склад громадської ради на затвердження до виконавчого комітету Хмельницької міської ради.\nГолова зборів Папуга О. Д. подякував усім за результативну роботу та оголосив збори закритими.