Блог шаблони сайтів | Wix.com - cторінка 5\nШаблони сайтів у категорії Блог\nМандрівники, блогери, професіонали, туристи та аматори\nСтильний, але простий шаблон блогу для мандрівників, які постійно в русі. Зберігайте кожний крок своєї подорожі в текстових і візуальних постах. Простий у налаштуванні та оновленні, цей шаблон дає змогу ділитися своїми пригодами на ходу.\nБлог і подкаст про подорожі\nБлогери, ентузіасти «зроби сам», спеціалісти та любителі\nЦей чудовий шаблон, спеціально розроблений для ентузіастів «зроби сам», легко налаштовується та оновлюється. Діліться власними креативними задумами у текстах і фото. Створіть стиль блогу, що вам до вподоби, і налаштуйте палітру кольорів. Клікніть Змінити та збільшуйте кількість підписників.\nБлог «Зроби сам»\nБлогери, тренери, ентузіасти здорового способу життя та професіонали\nЦей стильний шаблон блогу ідеально підходить для прихильників здорового способу життя і готовий надихати та мотивувати. Галерея зі слайдером і макет з боксами роблять вигляд шаблону професійним, а яскрава палітра кольорів і грайливі ілюстрації додають дружні нотки. Починайте редагувати та ведіть записи про досягнення успіху.\nБлог і подкасти про їжу\nFashion-блогери, модельєри-дизайнери, кутюр'є, магазини одягу\nЯкщо ви справжня модниця і завжди відповідаєте високим стандартам стилю, цей вражаючий та стильний шаблон вам підійде. Безперечно. Великі сміливі фото стануть головним подіумом вашого сайту, а ваші стилі виглядатимуть неперевершено на цьому чистому фоні. Розмістіть фото в галереї, щоб відвідувачі сайту побачили одразу всі ваші бездоганні образи. Просто натисніть кнопку Змінити та створіть свій власний блог модниці зараз.\nБлог про моду\nБлогери, кухарі, шеф-кухарі, гурмани, рецепти, кулінарія\nЦей красиво оформлений шаблон створений для кулінарного блогу. Шаблон ідеально підійде професійним шеф-кухарям та кулінарним експертам. В кулінарному блозі можна легко ділитися своїми знаннями в галузі кулінарії, зображеннями смачних страв та рецептами приготування. Такий блог має бути у кожного гурмана!\nБлог про їжу\nДизайнери, блогери та художники\nСтворіть онлайн-спільноту дизайнерів за допомогою цього стильного та сучасного шаблона форуму. Легко налаштуйте обрані категорії та блог, присвячений найактуальнішим темам, аби підвищити активність та зацікавити нових учасників. Просто відредагуйте сайт і розпочніть онлайн-діалог, перед яким не встоять ваші колеги-дизайнери.\nБлог і форум про дизайн\nДжаз-блогери, музичні критики та промоутери.\nІмпровізація, традиція, індивідуальність. Це деякі з визначних якостей джазу, які відображено в цьому стильному та музично експресивному шаблоні. Завдяки сторінкам, присвяченим оглядам альбомів, майбутнім виступам та інтерактивним форумам, відвідувачі відчують усе, що може запропонувати джаз-культура.\nСвяткові блогери, кулінарні блогери та онлайн-колекції рецептів\nНадихніть своїх підписників відчуттям свята із цим неперевершеним шаблоном, сповненим чудових рецептів, які можна приготувати власноруч. Wix Blog спрощує створення та організацію постів у колекціях за темами. За допомогою розділу з останніми записами блогу та вражаючого каналу Instagram відвідувачі вашого сайту кожного разу знаходитимуть у блозі щось нове та захоплююче.\nФінансові спільноти, економічні та академічні організації.\nСтворіть дружню й інформативну онлайн-спільноту, члени якої підтримуватимуть та надихатимуть один одного, ділитимуться порадами щодо заощадження грошей та найкращими фінансовими ресурсами. Додайте на форум корисні посилання та відповідні категорії, щоб впорядкувати його та спростити пошук. Так учасники завжди будуть у курсі останніх тенденцій і новин.\nБлог і форум про бізнес\nТуристичні спільноти, блогери та фотографи\nСтворіть міжнародне місце зустрічі, де мандрівники з усього світу можуть спілкуватися, обмінюватися порадами та просто підтримувати зв'язок. Надихаючий, проте ефективний, цей шаблон блогу вирізняється простотою навігації та пошуку завдяки впорядкованим розділам та відповідним категоріям для всіх ресурсів, присвячених подорожам. Якщо вам потрібен інший формат, просто змініть шаблон у редакторі. Почніть свою подорож та створення власної онлайн-спільноти.


Шукають по піснях “Любе”, – як блогери розслідують перекидання російської військової техніки до кордонів України. ВIДЕО – fixnews.net\nШукають по піснях “Любе”, – як блогери розслідують перекидання російської військової техніки до кордонів України. ВIДЕО\nЯк інформує Цензор.НЕТ із посиланням на Сибір.Реалії до такого висновку дійшла група російських незалежних блогерів Conflict Intelligence Team (CIT), які займаються розслідуванням збройних конфліктів за відкритими джерелами.\nРозслідувачі CIT за останній тиждень виявили в соцмережах понад 30 відеороликів, на яких відображено процес завантаження техніки на залізничні платформи та ешелони з нею, що рухаються на захід. На платформах видно вантажівки, автозаправники, танки, бойові машини піхоти, реактивні системи залпового вогню "Град" та "Ураган". В один із роликів, ймовірно, потрапили зенітний ракетний комплекс "Тор" або зенітна самохідна установка "Шилка".\nУ CIT встановили, що більшість відеозаписів зроблено у Східному Сибіру та Далекому Сході. У CIT вважають, що техніка належить до з'єднань всіх чотирьох армій Східного військового округу Росії.\nТаке широке залучення сил, а також те, що деякі ешелони були помічені вже в Новосибірську і Кемерово (тобто за межами Східного військового округу), не дозволяє пояснити перекидання місцевими військовими маневрами. Враховуючи, що президент Казахстану Касим-Жомарт Токаєв нещодавно оголосив про виведення сил ОДКБ з країни, є найімовірнішим, що техніка приєднається до сил, зосереджених у Криму та регіонах, що межують з Україною", – кажуть дослідники CIT.\nЗасновник CIT Руслан Левієв розповів в інтерв'ю Сибір.Реалії про те, як пісні групи "Любе" допомагають їм шукати в тиктоці свідоцтва про перекидання військової техніки, і чого бояться жителі Росії, коли бачать ешелони з бойовими машинами.\n– Руслан, з якими специфічними складнощами у пошуках інформації подібного роду ви стикаєтесь зараз?\n– З кінця грудня ФСБ засекретило саме військові перевезення, тобто коли поїзд везе військову техніку, інформацію про нього в базі РЗ знайти неможливо. Надходить відповідь – "немає відповіді", коли робиш запит на сервіс gdevagon.\nНаприклад, знаходимо відео в тиктоці, де поїзд з технікою. Знаходимо там номер вагона, вбиваємо його в базу РЗ, і нам видається інформація про цей вагон, зокрема поточний рейс. Якщо ми бачимо, що у відповідь на запит по поточному рейсу приходить "немає відповіді", ми розуміємо, що це саме поточний рейс, відео актуальне, не застаріле. Але зараз він везе військову техніку.\nА щоб визначити, звідки цей поїзд виїхав, ми робимо інший тип запиту також за номером вагона в базу даних РЖД, і він показує попередній рейс, що відбувся до поточного. Оскільки військовим для перевезення техніки потрібні вагони різноманітні – і платформи, на яких стоять, наприклад, танки, і товарні вагони, і пасажирські вагони – то для того, щоб сформувати такий склад, вони роблять заявку до РЗ, і різні потяги йдуть з усієї Росії у точку відправлення. Тобто, кілька різних вагонів підтверджують точку відправки військового ешелону, оскільки інформація про прибуття туди відкрита. І те, що звідти потяг уже з технікою, теж зрозуміло, тому що наступний рейс, який об'єднав ці вагони, вже засекречений по кожному вагону.\n– Наведу конкретний приклад. Ось 12 січня вже після публікації розслідування ми знайшли відеозапис з поїздом, який їде Сибіром – у ньому товарні вагони і платформи, на яких стоять танки. Ми пробили по базі даних спочатку товарний вагон – його попередній цивільний рейс був із невеликого містечка, яке знаходиться посередині між Хабаровськом та Владивостоком, і їхав він звідти порожнім до Хабаровська. А інший вагон із цього ж поїзда, як виявилося, прямував напередодні цивільним рейсом з Наро-Фомінська до Хабаровська. Тобто на ту саму станцію в Хабаровську ці два вагони наприкінці грудня приїхали. Відповідно, ми розуміємо, що під Хабаровськом було завантаження бойової техніки, і вона зараз прямує на захід країни.\nІ так визначили станцію, звідки поїзд вирушив. А як визначити, де це відео з технікою було знято? Найчастіше можна визначити за профілем автора відео, тому що у нього в профілі або прямо сказано, з якого регіону, або в коментах пише, або він сам пише в описі профілю, з якого він міста, та інше. Зазвичай навіть не потрібна якась складна геолокація, щоб визначити де відео було знято.\nПотім цей ешелон ми зустрічаємо, наприклад, на відео автора поблизу Новосибірська, і розуміємо, що рухається він на захід. Ми ідентифікуємо його не лише за номерами вагонів, платформами, але й відповідною військовою технікою. У тому числі з якоїсь конкретно військової частини, яка має такі ось танки, її везуть. Таким чином, ми доводимо вже те, що ця військова частина теж бере участь у переміщенні своїх сил на захід.\n– Скільки пунктів відправлення із Сибіру та Далекого Сходу вам уже вдалося виявити?\n– Близько десяти станцій. Ешелони ще в дорозі, не приїхали. На відео, що ми знайшли, вони або тільки вийшли з Хабаровська, Владивостока, Благовіщенська, або десь їдуть десь у Сибіру. Тобто на заході будуть за кілька днів.\nВійська Західного військового округу давно перекинуті на кордон ще в листопаді. Під виглядом "маневрів", які, на нашу думку, такими не є, їх вигадують, щоб створити легенду, виправдання для переміщення військ (так само було в 2014 році. Усі солдати, які потім опинялися на Донбасі, спочатку їхали під Ростов "на віськові навчання").\nЩодо сибірських ешелонів – вони точно не дійшли, тому що ми дивимося всі відеозаписи, а не робимо пошук у конкретних специфічних регіонах. Просто шукаємо усі відеозаписи з поїздами, які везуть військову техніку. У січні так вийшло, що всі ці відеозаписи пов'язані або з Далеким Сходом як з точкою відправлення цих поїздів, або з Сибіром, де ці поїзди зараз проїжджають. Тобто, швидше за все, протягом 5–7 днів ми почнемо помічати відеозаписи десь із Уралу або навіть вже ближче до Ростова, де місцеві будуть знімати ті самі поїзди.\nСпособів пошуку таких відео багато, але один із найлегших способів робити це в тиктоці – пошук музичних треків. Тому що люди, які знімають військові поїзди та просто військову техніку, вони плюс-мінус одні й ті ж треки накладають у тиктоці. Ця соцмережа, яка сприяє тому, щоб ти до свого запису, навіть якщо вона з нормальним вихідним звуком, прикріпив зверху "саундтрек". І люди особливо не креативлять – кріплять до них типові музичні треки.\n– Наприклад, які типові для військової техніки у Росії?\n– Ну, наприклад, гурт "Фактор 2", гурт "Любе", Макс Корж, його трек про війну. Щось подібне, як правило. У тиктоці під будь-яким відео з цим треком можна натиснути музику, і програма покаже всі відеозаписи, до яких прикріплений цей саундтрек. Сиди-вибирай. Це, мабуть, найпростіший спосіб на сьогодні шукати будь-які відео на відповідну тематику.\nАле ми, звичайно, і по хештегах шукаємо, і просто за ключовими словами. І у тиктоці, і у "ВКонтакті".\n– Ви ще згадали складну перевірку геолокації. Це робиться як?\n– Наприклад, коли у нас виклали відеозапис у тиктоці, при цьому у профілі автора нічого не сказано, з якого він регіону немає жодних підказок, де це могло бути знято. Спочатку ми намагаємося цей відеозапис геолокувати, використовуючи зміст саме відео: яка погода зображена, чи багато снігу, ландшафт місцевості, чи поблизу автостради, дороги. Припускаємо, який це може бути регіон, і вже зачіпками шукаємо конкретне місце, де це було знято. Найчастіше виходить прямо точно визначити.\nЯкщо є якісь споруди, будівлі, незвичайний ландшафт на відео, визначаємо не просто навіть регіон чи місто, а ось прямо конкретне місце у конкретному місті чи конкретному селі, де це було знято. Тому що ми шукаємо унікальні зачіпки, ключові мітки в самому відео та зіставляємо їх із фотографіями місцевості.\n– А якщо, наприклад, немає жодних об'єктів, що запам'ятовуються, допоможуть, наприклад, лінії електропередач. Є безліч специфічних сайтів, які обиватель не знає. Наприклад, https://overpass-turbo.eu або openstereetmap.org – там можна відкрити карту всіх ліній електропередач в Росії, і якщо розуміти, якого рівня ЛЕП ти бачиш на відео, тому що вони розраховані на різні рівні висоти напруги, від того, наскільки потужну ЛЕП ти бачиш у кадрі, можна відразу відфільтрувати на цій карті найбільше. Це якщо поїзд десь не у місті. А в якійсь населеній місцевості, де є не просто поле та залізниця, ще простіше все пізнати. Тому що там, як правило, є якісь дорожні покажчики тощо.\n– А відео ви переважно самі шукаєте в соцмережах чи буває, що вам його надсилають свідки перекидання військ?\n– Дуже мало надсилають, здебільшого ми шукаємо самі. Зазвичай, якщо надсилають, то вже тоді, коли самі опублікували. Ось учора, припустимо, ми опублікували черговий матеріал – і навздогін одразу троє надіслали свою інформацію, що підтверджує наші відео. Один чоловік написав, що він з Улан-Уде і теж бачив ці танковози, які їхали містом і везли танки. А відеозапис цього ми вже маємо. Інша людина надіслала посилання на пару відеороликів у тиктоці, які, в принципі, ми теж знаходили вже до нього. Як правило, спалахами, коли ми щось написали або про нас написали, люди починають писати. Коли публікація з повістки новин пішла, люди теж зникають.\n– Фальшивки не траплялися?\n– З того, що нам надсилали, не траплялися. Нам трапляються іноді акаунти, які ми всередині колективу називаємо шитпостерами. Це люди, які, наприклад, створюють акаунти з військової тематики, завантажують з інтернету різні ролики чужого авторства, які так чи інакше пов'язані з армією чи війною. Їм не має значення, свіжі вони, несвіжі, причому публікують від свого імені, не кажучи, що це чуже відео, не вказуючи, що це старе відео. Ми це все, звичайно ж, перевіряємо ще раз, щоб не потрапити з відео, яке може бути багатомісячної давності, беремо тільки свіже. Але ж це не якийсь навмисний фейк, який спеціально створений якимось тролем та інше. Найчастіше це люди, які намагаються хайпанути на цій темі, набрати передплатників, публікуючи чужі відео. За вісім років роботи ми таких шитпостерів дуже швидко визначаємо, буквально по першому ж відео зрозуміло, наскільки ролик автентичний.\n– А склад техніки як з'ясовуєш? В останньому розслідуванні, наприклад, ви написали, що поки що незрозуміло, чи це зенітна самохідна установка "Шилка", чи зенітний ракетний комплекс "Тор"…\n– Через кілька годин зрозуміли, що це точно "Шилка", бо знайшли більше відеозаписів, де набагато ближче видно цей потяг. За рахунок того, що у нас Росія величезна, гігантська географічно, дуже часто буває так, що спочатку ми знаходимо потяг у тому ж Хабаровську, його знімають, наприклад, здалеку, але потім бачимо рівно той самий склад знятий біля Новосибірська, вже ракурсів більше . Таке часто зустрічається, коли той самий потяг потрапляє підряд на кілька відео в різних регіонах. Зараз точно зрозуміло, що на тому відео таки була зенітна установка "Шилка". І вона не одна – з того часу знайшли ще склади, де ці "Шилки" везуть.\n– Чи дивує склад техніки? Може, застарілішою, ніж очікувалося, чи, навпаки, якісь офіційно не представлені новинки везуть?\n– У цьому контексті нічого примітного. Це типова техніка, яку з інших регіонів теж стягували. Для нас примітний той момент, що зі Сходу перекидають техніку. Танки везуть в основному окремої П'ятої танкової бригади – тих самих людей, які усьому світу стали відомі як "бойові буряти", які взимку 2015 року раптово з'явилися на Донбасі, вони дуже сильно тоді виділялися серед місцевого населення, зі зрозумілих причин – через зовнішність. у 2014–2015 рр. CIT публікували матеріали, що доводять участь у бойових діях на Донбасі підрозділів 5-ї окремої танкової бригади ЗС РФ з Улан-Уде, військова частина №46108).\n– А ви коли розслідування у 2014–15 роках про перекидання цієї бригади з Улан-Уде вели, подібні методи застосовували?\n– Раніше були зовсім інші методи. І щороку вони сильно змінюються, тому що одні сервіси закриваються, інші з'являються, ФСБ та Міноборони вживають своїх заходів, щоб обмежити потік інформації, що виливається у зовнішній світ. Міноборони, наприклад, контролює, чи ведуть соцмережі солдати, і все частіше їм загрожують: "Якщо соцмережі вестимете, вам будуть конкретні покарання".\nНаприклад, у 2015 році, коли, власне, ці "бойові буряти" з'явилися на Донбасі, було дуже простіше, тому що можна було дуже швидко знайти у "ВКонтакті" особисті профілі цих танкістів. У них на сторінках було прямо сказано, що вони з Улан-Уде, з такої військової частини, з П'ятої танкової бригади, ось їхні товариші по службі, а ось вони на фотографіях вже під Ростовом… Гранично просто тоді було.\nА тепер і військові так не світяться, і при перекиданні особовий склад поки не везуть, тобто самі "бойові буряти", якщо говорити про них, поки не поїхали до кордону. Поїхали поки що окремо від них танки. Ну максимум умовна рота охорони. Екіпажі цих танків поки що не поїхали у бік кордону.\nЗ тиктоком поки що проблем щодо контролю силовиків жодних немає. Почасти тому, що поки що відеозаписи, які ми використовуємо, не від солдатів, а від звичайних місцевих жителів, цивільних людей, скажімо, очевидців. За ними поки що контролю такого немає.\nВзагалі, росіяни дуже часто, коли у себе в місті та в дорозі бачать військову техніку, відразу знімають і неспокійно поводяться. У нас, в принципі, вже давно такий менталітет – де завгодно бачать колону військової техніки, чи то якась Камчатка чи Далекий Схід, – одразу в голові включається: жах, настає війна, Третя світова. Вкрай рідко думають, що це просто військові навчання або просто перекидання техніки на обслуговування чи щось таке. Тільки бачать техніку – все, одразу війна. І тому на хвилі таких емоцій очевидці часто знімають такі відео, активно діляться ними в соцмережах, супроводжуючи хештегами "скоро війна".\n– Є відчуття, що ніхто насправді й не хоче приховувати перекидання військ і, можливо, це робиться навіть демонстративно? Вони нібито роблять це потай або під виглядом навчань, але на відкритих платформах танки везуть. Чому не в герметичних контейнерах хоча б, якщо справді хочуть приховати те, що відбувається?\n– Просто подібного роду закритих платформ у Росії навіть немає. Подивитися ті ж платформи, які везуть танки, – більша частина військової техніки сильно виступає за межі цих платформ. Тобто у закриті фургони вони просто не помістяться, немає таких у країні. Той самий танк ширше і виступає межі платформи. І техніка при цьому різна за габаритами, якась виступає завширшки за межі платформи, щось назад.\nТому приховати це справді практично неможливо. Для цього РЗ та людям у погонах доведеться розробити абсолютно нові типи вагонів. Причому це буде абсолютно невигідно, бо фактично такі вагони будуть потрібні лише військовим. Сьогодні військові просто роблять замовлення в РЗ: дайте нам стільки платформ. І оскільки в РЗ немає якихось спеціалізованих платформ, виключно для військових, які б дотримувалися секретності, приховували техніку – їм дають звичайні цивільні платформи.\n– Скільки всього техніки нарахували за цей час?\n– Це будуть оціночні міркування, оскільки ми не маємо таких методик, щоб візуально порахувати кожну одиницю техніки, автоматично виключивши дублі. Можу приблизно сказати, скільки в цілому можливо техніки накопичено зараз на кордоні і в русі зі сходу Росії на захід. У дорозі, ми вважаємо, зараз перебувають близько п'яти батальйонно-тактичних груп, а загалом уздовж усього кордону Росії та України – кілька десятків батальйонно-тактичних груп.\nЗазначу, що зараз люблять згадувати цифру у 100 тисяч накопичених солдатів на кордоні Росії та України. Загалом ми з цією цифрою згодні, але з важливим застереженням – більша частина з цих 100 тисяч осіб – особовий склад військових частин, які спочатку там і були розташовані поблизу кордону Росії та України.\nЗ 2014 року Росія почала створювати або зміцнювати військові частини поблизу кордону Росії та України, наповнювати їх солдатами, і ці 100 тисяч переважно там і знаходилися, ніхто їх разом наприкінці 2021 року не перекидав.\nПри цьому важливо також розуміти, що значна частина цих 100 тисяч – строковики (солдати строкової служби), не контрактники. З досвіду воєн, у яких брала участь Росія, – це Грузія, і Україна, і Сирія, бачимо, що з військових кампаній, які проходять поза межами Росії, зазвичай, строковиків не використовують, а використовують контрактників. Відповідно, із цих 100 тисяч людей, які зараз перебувають на кордоні Росії та України, значна частина явно не братиме участі у військовій кампанії, якщо вона станеться.\nУ цілому нині ознак перекидання особового складу на захід ми поки що не бачили. Тобто ми бачимо, що ці поїзди з технікою мають, як правило, один, два, три пасажирські вагони – швидше за все, там просто водії, які розвантажуватимуть техніку, і плюс рота охорони.\nІнший важливий момент: на супутникових знімках всіх польових таборів, які ми зараз знаємо, – це Удільне, Заїжджі двори, Погонове, Апук – на жодному з них не видно наметових містечок. Якщо згадати, наприклад, весну 2021 року, коли відбулося перше подібне масове стягування російських військ до кордону Росії та України, у тому ж Погоновому під Воронежем розбили величезне наметове містечко ще й з польовим госпіталем, і воно було чудово видно на супутникових знімках. Журналісти навіть їздили і знімали його, і на кадрах із землі видно це наметове містечко, з охороною тощо. Нині нічого подібного немає в жодному з польових таборів, про які ми знаємо.\n– Ваша думка, чи це реальна підготовка до військових дій чи тактика залякування, шантажу?\n– З одного боку, ми маємо справу з людьми, які, на мою думку, вже далеко відірвані від реальності і готові розв'язувати війни заради своїх особистих інтересів. Ось Володимир Путін вважає, що НАТО має бути далеко від кордонів Росії, і, зважаючи на все, він готовий піти на нові війни заради того, щоб змусити західні країни відмовитися від планів розширення НАТО на схід.\nЗ іншого боку, ту техніку, яку зараз перекидають зі сходу (ми вже в коментарях сьогодні і вчора відзначили), везуть, швидше за все, до Білорусі. Оскільки Володимир Путін оголошував про білорусько-російські навчання, які пройдуть у лютому. І ми вважаємо, що ця техніка розташовуватиметься на кордоні Росії, Білорусі та України, ніби створюючи загрозу Києву, столиці. Але звідти навряд чи буде наступ та перетин кордону, ми зовсім у це не віримо.\nНавіть якщо почнеться військова кампанія, ми не віримо, що наступ буде з півночі, з боку Білорусі, на Київ. Швидше за все, ось це стягування військ до Білорусі ведеться для того, щоб створити просто загрозу Києву, щоб змусити українську армію значну частину своїх збройних сил тримати в тилу для захисту столиці.\nЦе робиться, щоб на сході України більше свободи дій російським військам забезпечити у разі воєнної кампанії. А у наступ у масованому форматі на Київ, особливо з півночі, – ні, зовсім не віримо.\nАле якусь бойову операцію на тій території, яка зараз перебуває під контролем сепаратистів (зокрема навіть трохи розширенішу операцію, з настанням на прикордонні райони), м'яко кажучи, не виключаємо.\n– Але чи не явно російську?\n– Ні, чому цілком можливо, що це буде і якась офіційна російська операція. Є ж типова методика російських сил, щоб виправдати початок подібної воєнної кампанії. На Донбасі для цієї мети багатьом сепаратистам і просто місцевим жителям кілька років, ось буквально кожному, вручали російські паспорти. Дуже легко зараз влаштувати якусь провокацію з обстрілом, показати жертв, у тому числі серед новоспечених громадян Росії, і заявити, що через це ми вводимо війська на Донбас, у прикордонні райони, які зараз перебувають під контролем Києва. "Все для того, щоб захистити російських громадян, які проживають на цій території!"\nАналогічна тактика використовувалася у 2008 році у війні з Грузією. Тоді було прямо заявлено: "Ми вводимо війська на територію Грузії для того, щоб захистити наших громадян, які проживають на території Абхазії та інших прикордонних територіях. Їх захистять наші миротворці".\nІ в цілому за останні пару місяців риторика і з боку військових, і від чиновників, і російських дипломатів була саме така: на Донбасі живе багато громадян Росії, а українці проводять якісь провокації, від яких можуть постраждати мирні жителі, у тому числі росіяни , які живуть на Донеччині, і ми будемо готові захищати їх, у тому числі військовими засобами.\nПерекидання військ до кордону України та Росії активно обговорюється ще з весни 2021 року. Два місяці тому американські ЗМІ з посиланням на спецслужби США писали про плани вторгнення Росії до України на початку 2022 року. Про ймовірну війну попередили представників Євросоюзу. У Кремлі цю інформацію назвали "безпідставним нагнітанням", її спростовували кілька високопосадовців і сам президент Володимир Путін.\nПроте аналітики з Conflict Intelligence Team ще у листопаді підтвердили, що Міністерство оборони почало стягувати військову техніку з Абакана до Погонового під Воронежем, а звідти до Єльни Смоленської області. Вони знайшли кілька відео в соцмережах, на яких поїзд із бронеавтомобілями "Тигр", КамАЗами та "Уралами" рухається у бік місця розташування військової техніки 41-ї загальновійськової армії Центрального військового округу.\nУ CIT намагалися знайти інформацію про одну з платформ ешелону в сервісі GdeVagon, але виявили, що не можуть зі свого облікового запису замовити виписку або створити запит. За словами аналітиків, із тією ж проблемою зіштовхнулися й інші розслідувачі. У CIT вважають, що так спецслужби чи адміністрація сервісу намагаються протидіяти моніторингу ситуації навколо нарощування російського угруповання біля кордону з Україною та Кримом.\nЗ одного із запасних акаунтів у CIT з'ясували, що техніка їхала до західних кордонів Росії. На інших відео із соцмереж експерти виявили пересування ідентичної техніки автошляхами в Хакасії та Саянських горах. Найближче з'єднання, оснащене такою технікою – це 55-а окрема мотострілецька бригада в Кизили, яка також входить до складу 41-ї армії.\nАналітик CIT Кирило Михайлов заявив, що військовими навчаннями пояснити такі пересування неможливо, оскільки жодних великих навчань заявлено не було. Планові навчання, за словами Михайлова, вже пройшли у вересні, і після них техніка мала повернутися до Сибіру, але натомість вона перемістилася ближче до західних кордонів. "Виглядає це як підготовка якоїсь можливої операції на території, підконтрольній Україні", – заявив аналітик.\n1 грудня представник російського МЗС Марія Захарова заявила, що Україна направила до Донбасу 125 тисяч військових – це половина всього складу збройних сил України.\nПізніше Міноборони РФ оголосило, що в регіонах, що межують з Україною, розпочалися навчання Західного військового округу за участю 3 тисяч військових та 300 одиниць військової техніки.\nПопередня Unilever має намір купити власника брендів «Терафлю» та «Вольтарен» за $68 млрд\nНаступна Шукають по піснях “Любе”, – як блогери розслідують перекидання військової техніки до кордонів України. ВIДЕО


На Хмельниччині під час пожежі знайшли тіло чоловіка | Новини\nНа Хмельниччині під час пожежі знайшли тіло чоловіка\n15:30, 19 грудня 2015 р.\nРятувальники під час ліквідації пожежі у Красилові виявили тіло чоловіка. Поки причини пожежі невідомі.\nУ прес-службі відомства повідомили, що подія сталася вчора, до місця виклику прибув черговий караул 14-ї державної пожежно-рятувальної частини, який пожежу площею 15 кв. м локалізував о 13:18, ліквідував о 13:21. Під час проведення розвідки та гасіння пожежі вогнеборці виявили тіло 47-річного власника житлового будинку. Через сильне задимлення, вогнеборці працювали в апаратах захисту органів дихання.\nТакож пожежа знищила речі домашнього вжитку, пошкодила перекриття та покриття.\nДСНС України в Хмельницькій області\nпожежа рятувальники ДСНС смерть


Як мене на службу проводжали... - Олександр Горобець / ЛІГА.Блоги - LIGA\nЯк мене на службу проводжали...\nЗворушлива історія старої фотографії...\nОсь уже 47 років, як я вважаю, що 12 листопада для мене особисто – чорний день життя. Бо саме цієї доби далекого-далекого вже 1969-го мене призвали виконувати, як тоді називалося, – «свій священний обов’язок».\nУ мене з призовом на службу в армію виникла просто дивна історія. Ставши школяриком на рік раніше звичайного, оскільки з малолітства гарно читав книги й газети, рахував до тисячі, я її закінчив у 16-ть літ, і з понеділка після випускного вечора почав трудитися літературним працівником у районній газеті. Через пару років я вже був своєрідною творчою «зіркою» цього видання, і коли мені одного дня прийшла повістка з військкомату, її з моїх рук вихопив редактор і щодуху помчав до першого секретаря райкому партії - примітного місцевого князька. Заявив тому щось подібне до того, що начебто він знайшов, навчив грамоти, тримати перо у руках хлопчака зі школи, тепер на ньому тримається уся газета, а тут воєнком Боженов вирішив його забрати на службу в армію. Оголює штат редакції. Насправді ж це абсолютно не відповідало дійсності, адже ніхто нікого, в тому числі й ніякий університет, не те, що редактор-начальник не навчить людину літературному хисту, якщо мати дитину не нагородила цим Божим даром. Тому, коли він уже є, то й далі, мабуть, розквітатиме, а коли подібного утробно не сталося, то ні звідки цей дар не візьметься. Нехай хоч гопки поруч з молодою людиною скаче редакційний начальник...\nПідполковник Боженов, районний військовий комісар, чоловік зовні опецькуватий, неповороткий, любитель випити і закусити на дурняк, з вигляду вагою кілограмів 140, а то й більше. По-військовому - самодур і служака. Йому одразу по приїзді у район приліпили курйозну кличку «жеребець у погонах». Бо попри всю свою громіздку кубатуру, казали, був вельми ласий до чужих молодичок. Якось на одній з великих районних нарад, за участі першого секретаря і людей з обкому, цей комічний «міністр оборони» заснув із диким храпом, і впав поміж крісла районного будинку культури, та й там… застряг. Його довго не могли звідти витягнути мужики, під дикий регіт усього командного люду. Я про це написав перший свій смішний фейлетон. Увесь район гомонів і хихотав, носив із хати в хату нашу газетину. Переказували, що воєнком поклявся мене провчити...\nСекретар райкому, викликавши «жеребця в погонах» Боженова, порвав перед самим його носом мою повістку і наказав призовника з редакції не чіпати. Я, мовляв, потрібен районній газеті тут, а не десь там на службі. І йому вже пора стати патріотом району, бо інакше доведеться поїхати звідси у якусь військову частину до лісу. Я неймовірно радів цьому, думав, що мені добряче везе. Ровесників забривали у рекрути, а я залишався дома. І весняного призову, і осіннього.\nАле менше, ніж за рік мене запросили на роботу до зональної республіканської газети «Комсомольське плем`я» (КП) (видавалася вона тоді аж на три області Поділля - Вінниччину, Хмельниччину й Тернопільщину, ще й на Буковину), і восени 1969-го повістка від підполковника Боженова з Шаргорода мене вже знайшла у Вінниці, де я був, звичайно ж, без райкомівського захисту. Я показав її тодішньому редактору КП Володимиру Конюку. Він покрутив папірець у руках, а потім поглянувши на мене, співчутливо сказав:\n-Що поробиш, доведеться йти служити. Що раніше відправишся в новобранці, тим швидше знімеш це ярмо з шиї… Військкомат же, знай, нізащо не відстане. Невже тоді краще буде йти служити у двадцять п`ять років, коли заведеться сім`я?\nДощового осіннього вечора, 11 листопада 1969 року, у тіснуватій, сільській батьківській хаті зібралося багато людей – родичі, сусіди, приїхали колеги з тутешньої районної газети, і з зональної - КП. Коли вже всілися всі, враз з`явилися ще одні дорогі гості: приїхав голова місцевого колгоспу Микола Володимирович Попов, якого всі в селі надзвичайно поважали, поспіль з гарною своєю дружиною, місцевою вчителькою. Моя мати, член буряківничої ланки з тринадцяти своїх дівчачих літ була надзвичайно рада й щаслива з цього несподіваного візиту, що самі голова зайшли до хати. Під тости, яких було надзвичайно багато, пили самогон. Навіть не самогон, а перегін. Це коли самогон для додаткової очистки його від сивушних масел іще раз переганяють через апарат і видають продукт градусів за сімдесят. Концентрат близький за міцністю до медичного спирту. Дві таких чарки прозорої, як сльоза рідини "на борт", і найміцнішому хлопаку можна йти відпочивати…\nА ось наступного дня, коли вже під ворітьми стояла вантажівка, котра мала відвезти новобранця зі своїми найближчими друзями за двадцять кілометрів до райвійськкомату, ми вийшли на город побіля хати, щоб на пам’ять сфотографуватися. І як бачите, світлина ця збереглася. Мені зненацька її 2015-го прислав електронною поштою голова Вінницької обласної організації Національної спілки письменників України, відомий український поет Михайло Каменюк. Фото дивом збереглося в його сімейному архіві. Як написав, мав відправити його мені на військову службу ще в шістдесяті роки, але чомусь не вийшло, не склалося це. Можливо, й слава Богу, що здійснилося все саме так. Зате тепер є гарна нагода з висоти майже півстолітнього віку поглянути на все і всіх. Повернутися подумки в осінь 1969-го...\nОтож, подивімося на світлину, зроблену погожого ранку 12 листопада 1969 року в моєму рідному селі Джурин, на Вінниччині. Буквально перед хатою на городі. Попереду всіх - мій дядько Євдоким Сайчук, чоловік сестри моєї матері Гафії, який уже ковтнув чарчину, стояти, звісно ж, на міг, і тому приліг у ногах гурту, що вишикувався для зйомки за його спиною. Це був надзвичайно цікавий і мудрий чоловік, який всю Другу світову війну пройшов зв’язківцем, і повернувшись додому без найменших ушкоджень, увесь трудовий вік прокладав телефонні лінії, радіофікував довколишні подільські села, і надзвичайно гордився своїм фахом та громадянською місією. Для нього пошта - це була вершина всього світу. Він завжди розхвалював цю контору, до якої був приписаний назавжди. Якщо не помиляюся, то дід Євдоким був 1903-го року народження, дожив до проголошення української Незалежності. Отже, на момент фотозйомки мав лише 66 років, а виглядав, даруйте за відвертість, як беззубий старезний дідуган. Таким його зробило багатотрудне життя.\nВарто було дідусю Євдокиму хильнути чарчину і він уже бадьоро заспівував: "Як піду я в ліс по дрова, наламаю лому..." Всі при цих словах змовкали за столом, а дід Євдоким красиво виводив: "...Завів мене чужий розум на чужу сторонку."\nА в чужій і сторононьці\nПісля соловейка у цій же співанці мовиться журливе про рожу на воді.\nОй, зірву я з рожі квітку\nТа й стала журиться.\nНа воді зів'яла.\nОй, чого ж ти, моя доню,\nДід Євдоким завжди багато працював. Мав великого города. З обох боків по межах його обійстя від сусідів, котрі тяглися з долини до високого подільського пагорба, розросталися родючі сливи. Ще була при хаті старезна, надзвичайно духм ` яна своїми плодами спасівка-груша, і декілька яблунь А на самій горі, з-поміж дикої скали, де й взялася, піднеслася черешня. Висока, над усім селом нібито вивищилася. Мені чомусь здається, що це була єдина в окрузі оманлива ягідниця з-поміж вишеньок-дичок, на котру ми, пастушки, завжди нападали саранчою, і нас повсякчас ганяв-полохав суворий дід Євдоким з вусиками «а-ля Гітлєр». Та принадна черешня щороку щедро обдаровувала людей гіркими до блювоти ягодами, але ж які водночас привабні були вони для нас - пастушків! Їх відразливий присмак сниться і по нині.\nДід мав сушильню, де з початку осені до перших заморозків не згасав вогонь з димком, на великих деках засмагали різноманітні фрукти, і тітка Гафія завжди нам на зиму приносила трохи сушні. Були там окрім слив і духм`яні яблука та груші. Мені здається, що якби я нині дуже забажав згадати ті неповторні п`янкі пахощі їхнього давнього городу-саду, я міг би їх відтворити у пам`яті, заплющивши очі, і повернувшись подумки в далекі роки минулого століття...\nЖив дід з молодшим сином Василем. Його синьоока дружина Валентина, як і її чоловік електрик, бо познайомились вони, подружилися у Брацлавському сільськогосподарському технікумі електрофікації, куди дівчина ходила на заняття з ближнього села Вовчок, що розкинулося понад Південним Бугом, має пречудовий голос, нині, тільки сядуть до столу в торжество, заспіває дідової:\nПойте, пойте, соловейки,\nПані Волентина з дідової улюбленої пісні увібрала сум і тугу за своїм кучер`явим Надбужжям. Вона завжди невимовно гордилася тим, що походить фактично з козацької столиці Брацлавщини. Що це край, де писала свої знамениті твори незабутня Марія Вілінська, яка поіменувалася там Марком Вовчком. Працюючи в школі тривалий час, розповідала це дітям.\nЧоловік її, Василь Євдокимович тільки скромно пересмішкувато хмикає: "От дає..."\nВася, мій найближчий двоюрідний брат, позаяк майже мій ровесник, ніколи їй у цьому не перечив. Бо багато цікавого сам розповів Валентині про знамениту письменницю, котру свого часу, та дехто й нині вважає другим номер у рівневі торчої сили українців, услід за самим Тарасом Шевченком. Василь Євдокимович у тамтешній вінницькій окрузі, мабуть, є чи не найбільш, казати б, начитаною людиною. Він перечитав усі книги Джуринської сільської бібліотеки, Валентина Сергіївна носила йому окремі твори з шкільної книгозбірні.\nКоли я почав працювати в редакції районної газети, дядько Євдоким, як випивав чарчину, завше запитував мене: "Слухай, мов, ти мені правду скажи: війна буде чи ні?" Він надзвичайно боявся нової людської бойні, переживши ненависне лихоліття битви з фашизмом. Це дивне слово "мов", дід вставляв часто, як зв`язку для піднесення важливості суті свого запитання. Коли він випивав трохи довшу чарчину від того, що треба було б, ще міг залюбки вжити свою веселу, непереквітну примовку, проти тих, хто намагався покерувати за столом: "Ти не пи*ди і не грай "Бариню", - весело казав. Що воно насправді означало - тільки можна здогадуватись.\nУ дядька Євдокима було четверо дітей. Старший Іван, себто мій двоюрідний брат, ще в п`ятдесяті роки закінчив Ленінградський інститут інженерів залізничного транспорту. З вузу направлений на роботу до Білорусії, у Гродно. Трудився він на "чугунці" на самому радянсько-польському кордоні, все життя ходив там у залізничному начальстві. Смуглявий, з циганкуватими вусиками, як у батька, "а-ля Адольф", у чорному костюмі з золотими кокардами - дід Євдоким дуже гордився Іваном. Бо ж ви уявляєте, що таке мати вищу освіту у ті далекі часи. Цим могли похвалитися буквально одиниці з Джурина, який був тоді райцентром. Десь там, на кордоні з Польщею, зустрів інженер-залізничник красуню польського походження пані Яну, з якою прожив багато літ. Нині йому за вісімдесят, залишився одинаком, має двох синів і троє правнуків. Часто телефонує до рідних в Україні. Ще була дочка Ганна, он вона стоїть першою ліворуч у першому ряду. Інша дочка Олена, агроном за фахом, мешкає в сусідньому селі. А Василь Євдокимович, ще один мій двоюрідний брат по материнській лінії, ровесник і побратим, хазяює на батьковому обійсті. На цю світлину вони чомусь не потрапили...\nПримітне, що далеко на задньому плані, в серпанку осені, ледве видно, мовби на художньому полотні, стоїть у задумі частинка вулиці Джурина, яка пролягла по високому протилежному подільському пагорбу. Щоб дістатися туди, де видніються хати протилежного сільського бугра, потрібно від материнської хатини спуститися крутосхилом униз, перейти долину, кладкою здолати в`юнисту річечку, що тече поміж верболозом, подолати ще одну долину і піднятися на протилежний крутий берег. Там, паралельно нашій, пролягла вулиця, яку ми в просторіччі називали «за річкою», або «тим берегом». Одним своїм кінцем вона впирається в далекій, за три кілометри від тих хат, які видніються, центр села, інша веде до сусіднього села Вербівки. Зеленого, під густими вербами й тополями населеного пункту. Туди благоліпної літньої пори ми з хлопчаками на велосипедах по декілька разів на добу їздили купатися.\nНа межі наших двох сіл стояв старезний млин. До нього згори, себто зі сторони Вербівки, притулився порослий комишами й татарським зіллям ставок. Добу, або й дві на ньому були підняті заставки, і вся вода, яка стікала річкою наповнювала водоймище. Коли збиралося вдосталь млива, старий вусатий млинар, весь у білому, бо одяг його уже не відпирався і не витріпувався, запускав жорна, відкривши заставки. Вода з веселим шумом ринула до бетонного котловану, з нього кидалася на лопаті млинарної мащини. Усе наразі у млині починало надтужно гудіти, вода бурхливо шуміти, кам’яні колеса – жорна - крутитися, білою цівкою в прийомник згори, де засипали золотисте зерно, починало сіятися запашисте борошно. Це було незгладиме, вікопомне видовище, густо насичене свіжим мливом.\nДжуринські навколишні крутосхили наповнені покладами вапняків, позаяк це колись було буцімто дно моря, тут з п`ятдесятих років минулого століття почався видобуток каменю-ракушняка. Це гарний будівельний матеріал. З нього за часи розробок тут корисних копалин вимуровано десятки тисяч осель, громадських приміщень у подільському краї. Тому всі наші пагорби в розробках кар`єрів з протяжними, подекуди у декілька кілометрів завдовжки, підземних виробок, які тут називають штольнями. Це проходки на глибині 5-8 метрів від поверхні ґрунту. Відтак, частина моїх односельців, окрім хліборобів, ще й шахтарі з підземного видобутку вапняків. Про людей села, про наземний і підземний Джурин більше можна прочитати у моїй есеї – « Родинна колиска – Джурин ». (http://www.ozarinci1.narod.ru/download/dzhurynb.pdf )\nОдначе, повернемось до старого фото.\nСподіваюся, що новобранця ви пізнали – я у білій капроновій краватці, як і в зеленій також капроновій сорочці. Таким тоді був модний, але не зовсім зручний для тіла парубоцький одяг. Я окрім цього, пригадується, гордився ще й капроновим чи точніше сказати б, - целофановим плащем, котрого можна було зіжмакати в руці…\nЗа спиною, обпершись мені на плечі стоїть чорночубий, закучерявлений Мишко Каменюк, молодіжна поетична зірка Вінниччини, у майбутньому відомий український поет. Ми з ним поспіль трудилися у зональній газеті. Його вірші вже гриміли на всіх усюдах, друкувалися не лише у газетах, але й у товстих журналах та альманахах, декламувалися й по радіо. Він увечері за столом сказав слова, які я пам’ятаю й по сьогодні:\n-Добиралися довго – не близький світ із Вінниці до Джурина. Але ось нарешті і начебто й ваша хата. Заходимо в подвір’я, однак не знаємо, чи правильно потрапили на проводи. А тут бачимо, батько запрягає коней. Значить не помилилися: воза споряджають, коли син збирається у дорогу…\nНещодавно відомому українському поету Михайлові Каменюку виповнилося вже 68-ім. Якщо бажаєте прочитати більше про нього, знайдіть пост мого блогу, озаглавлений «Буде так, як скаже дощ…», читати тут - http://blog.liga.net/user/ogorobets/article/24770.aspx\nБільшості з цих людей, сфотографованих рівно 47-ім літ тому, вже давно немає на білому світі. І не дивно: навіть тому маленькому хлопчику, якому кашкетика поправляє мати, пані Надія Свідніцька-Зеленюк, незабаром виповниться 55-ть. Час невблаганно летить уперед.\nОсь ліворуч від мене зображений чубатий красень з гармошкою. Це мій двоюрідний брат Володимир Чорний. На два роки старший за мене. Він на той час був уже жонатий. Ліворуч від мене його тодішня дружина Олена. Голосиста співачка на все село. Сімейне життя у них, на жаль, не склалося, народився син.\nУ середині дев’яностих років, коли я працював головним редактором газети «Правда України», мені одного дня з відділу листів наші дівчата принесли послання з рідного села. Писав племінник, син Володимира та Олени. Сповістив, що не може знайти роботи в рідних краяв, просив посприяти з цим у Києві. За десяток-другий діб по цьому, я нарешті розшукав по телефону через сільраду двоюрідного брата по батьковій лінії, став уточняти, яку ж роботу може виконувати, ким хотів би працювати його Олег. Володимир мені відповів, що турбуватись не треба: сина його зараз у селі немає, він повернувся на службу в російську армію, де його раніше застав розвал Союзу. А через деякий час із Чечні прийшло страшне повідомлення: хлопець підірвався на фугасі в ході бойових дій. За що і за кого він поклав свою буйну голову в російсько-чеченській війні? Відповіді на це питання, мабуть, не складе ніхто...\nВи, мабуть, мене запитаєте, а чому ж усе-таки на початку цієї публікації було вказано, що 12-е листопада для мене чорний день. Тому, що за складом своїх душевних якостей я переконаний пацифіст. Сказати б, глибоко антивійськова людина. Вільнодух, надзвичайно свободолюбива персона. І для мене щось виконувати за командою, та ще й тоді, коли розпорядження подане від обмежених людей, буцімто командирів, яким начепили лички, а до голови не дали нічого, - немовби зносити принизливі знущання. До того ж, «жеребець у погонах», районний військовий комісар підполковник Боженов таки познущався наді мною за дошкульний фейлетон про його падіння між стільці на велелюдній районній нараді, – він спровадив мене служити на флот. Себто, на цілих три роки, тоді, коли всі хлопці несли лямку лише два роки в армії, Цей час виявився практично безцільно вирваним із мого життя. Нічим на тій їхній службі я не збагатився, тільки надивився на знущання одних людей над іншими. Бо побут строкової служби це неймовірно важкий тягар, особливо для таких людей, як я.\nНа військовій службі мені було надзвичайно смутно морально, бо прийшов я на службу дещо старшим за інших, маючи за спиною роботу в районній і зональній газетах, і вже щось побачив, спізнав у житті. Рятувало лише те, що дуже швидко налагодив стосунки з флотською газетою «Флаг Родины», у Севастополі, яка з великою охотою публікувала всі мої статті, оповідання. Бо навряд чи хто міг там зрівнятися зі мною в творчій викладці фактажу статей. Я першого ж року служби удостоївся другої премії на конкурсі оповідань, опублікованих у газеті. І офіцери-журналісти з потужної флотської газети заходили до мене у військову частину, як до рівного їм колеги. Це справляло на всіх тамтешніх офіцерів-стройовиків та мічманів, які завжди за ніщо мали матросів строкової служби, разюче враження. Попри те, я отримував за свої публікації на диво високі гонорари. А друкувався часто. За зароблені кощти пошив чотири чи п’ять шикарних костюмів. І всі командири та політпрацівники мене аж дещо побоювались. Хоча я ніколи проти будь-кого не скористався гостротою свого пера. Просто знав, що треба відбути цю жахливу оказію, і забути за неї, вийшовши за поріг в/ч. Так воно й сталося. Я буквально за КПП переодягнувся в цивільне, а форму вкинув до сміттєвого бака…\nПривіз лише безкозирку...\nТеги: Олександр Горобець, військова служба, флот, свобода особи, журналістика


Локдаун в Європі – в Німеччині, Франції, Британії діє жорсткий карантин » Слово і Діло\nКарантин через коронавірус: в яких країнах обмеження жорсткіші ніж в Україні\nУкраїна, схоже, не уникне нового локдауну, питання тільки у тому, коли і на скільки його запровадять. Найбільш вірогідним здається посилення карантину на новорічні свята. Із таким закликом уже виступив міністр культури Олександр Ткаченко: на його думку, краще відмовитися від масових заходів і зустріти свята в режимі онлайн. Згодом Денис Шмигаль підтвердив, що Кабмін готує план реагування у разі погіршення епідеміологічної ситуації наприкінці грудня. А сьогодні голова МВС Арсен Аваков закликав не баритися і терміново оголосити локдаун на три-чотири тижні.\nПоки що в Україні до 30 листопада діє карантин «вихідного дня». Його ефективність влада має оцінити за тиждень-два. Можливо, що тоді і буде прийматися рішення щодо локдауну.\nВодночас поки Україна готується до можливого посилення карантину, в інших країнах цей етап пройшли і планують на різдвяні свята, навпаки, пом'якшити заборони. «Слово і діло» розібралося, які карантинні обмеження зараз діють в інших країнах і як вони планують святкувати Різдво і Новий рік.\nУсі пам'ятають «шведський шлях» з подолання коронавірусу цієї весни: коли всі країни оголосили локдаун, Швеція тільки оголосила деякі обмеження.\nЗараз у країні 230,5 тисяч інфікованих коронавірусом і, за словами прем'єр-міністра Стефана Левена, ситуація дуже серйозна. При цьому в Швеції немає обов'язкового маскового режиму і локдаун вводити влада, як і раніше, не збирається. Поки в країні діють такі обмеження:\nвимагають уникати вечірок, весіль, похоронів й інших масових заходів;\nрекомендують не перебувати у закритих приміщеннях із великою кількістю людей всередині;\nроботодавцям рекомендували максимально перевести співробітників на віддалену роботу;\nвідвідувачів за столом у закладі громадського харчування не повинно бути більше 8;\nу деяких регіонах заборонена робота музеїв, спортзалів і басейнів;\nдо кінця лютого заборонений продаж алкоголю після 22 години.\nУ Німеччині налічується 985,6 тисяч хворих на коронавірус. Наприкінці жовтня влада запровадила жорсткий карантин, який продовжили до 20 грудня. У канцлерки Ангели Меркель не виключають, що обмеження діятимуть до кінця березня.\nЗараз у країні закриті розважальні заклади, спортзали, установи культури, бари і ресторани, але відкриті магазини і школи. Крім того, не можна збиратися більше 10 осіб, з 1 грудня заборона буде посилена – максимум 5 осіб.\nПроте, влада не має наміру псувати Різдво своїм громадянам і передбачила на кінець року деякі послаблення: дозволять збиратися до 10 осіб, збільшать пропускну здатність державної залізниці (щоб продавати менше місць у потязі). Однак феєрверки на свята будуть заборонені, щоби не було скупчення людей.\nМайже 119 тисяч хворих на COVID-19 в Грузії. На цьому тлі прем'єр-міністр Георгій Гахар сьогодні оголосив про нові обмеження.\nЗ 28 листопада по 31 січня у країні діятиме частковий локдаун:\nобмежать роботу фітнес-центрів, проведення культурних і розважальних заходів можна лише в онлайні;\nзаклади громадського харчування працюватимуть тільки «на винос»;\nобмежать регулярне міжміське сполучення;\nобмежать пересування пішоходів і автомобілів з 21 години до 5 ранку. Виняток – 31 грудня і 6 січня.\nУ великих містах – Тбілісі, Телаві, Батумі, Кутаїсі, Руставі, Горі, Поті та Зугдіді – не буде працювати муніципальний транспорт, заклади освіти перейдуть на дистанційний режим.\nОднак влада не забула про прийдешні свята: з 24 грудня по 2 січня працюватимуть торговельні центри, міський та міжміський транспорт. Потім від 3 по 15 січня повернуть частковий локдаун, а з 16 по 31 січня буде карантин «вихідного дня».\nУ Франції кількість хворих на коронавірус сягнула більш як 2 мільйони. З 28 жовтня в країні діяв суворий карантин – було зачинене усе, крім шкіл і підприємств, на вулицю можна було виходити тільки по роботі або до лікаря (для цього потрібно було заповнити спеціальну форму).\nУчора президент Франції Еммануель Макрон оголосив про пом'якшення карантину, яке відбуватиметься у три етапи, перший стартує вже від 28 листопада. Громадяни зможуть займатися спортом на вулиці, відходити від будинку на 20 кілометрів. Також відкриють магазині з іншими товарами, крім продуктів.\nНа другому етапі, з 15 грудня, відкриють театри і кінотеатри, але комендантська година все ще буде діяти. На третьому, з 20 січня, відкриють ресторани, спортзали і відновлять навчання у школах. Послаблення будуть можливі тільки за сприятливої епідеміологічної ситуації. Якщо вона налагодиться раніше, то перед Різдвом влада дозволить відкрити ресторани.\nУ Британії понад 1,5 мільйона інфікованих і з початку місяця у країні локдаун: закрилися ресторани, паби, непродовольчі магазини. Громадянам дозволено залишати будинок тільки з поважних причин, школи і університети працюють.\nЗ 2 грудня в країні планують повернутися до трирівневої системи обмежень, це як епідеміологічне зонування в Україні: для різних зон ризику будуть різні за суворістю обмеження. При цьому влада погодилася запровадити деякі послаблення на свята: на п'ять днів дозволять вільне переміщення по країні, в будинках і релігійних установах можна буде збиратися групами.\nУ Польщі поки що повний локдаун не планують, але статистика захворюваності там теж не тішить – більше 941 тисячі інфікованих.\nЗ 7 листопада в країні діють суворіші обмеження:\nзакрили установи культури;\nобмежили роботу торговельних центрів;\nТуреччина, де від початку пандемії зафіксували майже 468 тисяч випадків захворювання, останнім часом пережила вже кілька етапів посилення карантину.\nЗ 18 листопада в країні закриті школи, а у вихідні дні діятиме комендантська година – виходити на вулицю можна буде з 10 до 22 години. В цей час зможуть працювати торговельні центри, ринки, перукарні, але ресторанам дозволено обслуговувати тільки «на винос». Крім того, до кінця року в Туреччині закриті кінотеатри.\nТакож у країні діє обов'язковий масковий режим – у транспорті, закритих приміщеннях і навіть на вулицях.\nВ Австрії на даний момент кількість хворих на коронавірус становить більше 260,5 тисяч. З 3 до 30 листопада в країні діє жорсткий карантин.\nПо всій території введено комендантську годину (з 20 години вечора до 6 ранку), але з певними винятками. Також заборонені культурні та спортивні заходи, ресторани можуть працювати тільки «на винос», старша школа і університети перейшли на дистанційне навчання. Крім того, в країні не буде традиційних ярмарків на Різдво.\nВ Іспанії коронавірусом заразилися більше 1,6 мільйона громадян. Нещодавно влада продовжила загальнонаціональний карантин до 9 травня наступного року. Він передбачає комендантську годину з 23 години до 6 ранку, обмеження на соціальні контакти, можливе обмеження пересування.\nКрім того, в деяких регіонах через спалахи захворюваності були закриті ресторани, розважальні установи і спортзали. З 23 листопада в Барселоні почали знімати ці обмеження: запрацювали заклади громадського харчування, кінотеатри, театри, концертні зали і спортивні об'єкти. Але за умови заповнення тільки наполовину. Це один із чотирьох етапів ослаблення карантину в регіоні.\nНагадаємо, раніше ми писали, в яких країнах діє карантин «вихідного дня».\nТакож «Слово і діло» вивчило, який середній розмір штрафів за відсутність маски у різних країнах світу.\nУкраїна Франція Іспанія Німеччина Польща Великобританія Грузія Туреччина Коронавірус Карантин Коронавірус з Китаю Вірус з Китаю Швеція Австрія Коронавірус в Україні Локдаун


Пішов із життя політолог Юрій Левенець | Газета «День»\nПішов із життя політолог Юрій Левенець\n9 жовтня, 2013 - 09:56\n8 жовтня 2013 року з життя пішов Юрій Анатолійович Левенець, визначний український вчений, історик, політолог, доктор політичних наук, академік НАН України.\nЮ.А.Левенець народився 6 серпня 1961 року місті Бугуруслан Оренбурзької області. У 1968 році родина переїхала до міста Кременчука, де Ю.А.Левенець закінчив середню школу, був робітником на одному із заводів. У 1979 році переїхав до Києва, працював лаборантом у одному з науково-дослідних інститутів, почав заочно вчитися на історичному факультеті Київського державного університету імені Т.Г.Шевченка, а згодом перейшов на стаціонар. У 1983 році з відзнакою закінчив університет, був направлений на роботу в Полтавський педагогічний інститут. Того самого року вступив до аспірантури у Київському університеті, у 1987 році захистив кандидатську дисертацію, викладав на історичному факультеті.\nЗ березня 1990 року Ю.А.Левенець почав працювати в Інституті політичних досліджень при ЦК Компартії України, на базі якого з 1991 року було створено Інститут національних відносин і політології АН України. З 1998 року це - Інститут політичних і етнонаціональних досліджень НАН України. З лютого 1994 до листопада 2005 року Ю.А.Левенець працює ученим секретарем, заступником директора. У жовтні 2005 року раптово з життя пішов тодішній директор Інституту академік Іван Курас. Тоді колектив саме Ю.А.Левенцю довірив виконання обов’язків директора, а в травні 2006 року обрав директором інституту.\nЮ.А.Левенець був авторитетним ученим у галузі етнополітології, теорії та історії політичної науки, політічної історії України. Підтвердженням цього стало його обрання членом-кореспондентом (2006), а згодом академіком НАН України (2009). До кола його наукових інтересів входили проблеми теорії, історії та динаміки розвитку національних процесів в Україні, взаємопроникнення і взаємовпливи політики, політичної культури, етнонаціональних, реґіональних, релігійних відносин. Значний творчий доробок Ю.А.Левенця становлять праці, присвячені вивченню правових, соціально-політичних та етнопсихологічних механізмів регулювання міжетнічних конфліктів. У серії праць Ю.А.Левенець виклав еволюцію української національної ідеї на тлі політичної та етнічної історії, у контексті пошуків етнополітичних моделей. Беззаперечною новацією в Україні стало дослідження Ю.А.Левенцем проблем політичної антропології, заглиблення в традиції політичних практик різних народів, аналіз технологій політичних інтеракцій різних політичних суб’єктів.\nЮ.А.Левенець був одним з ініціаторів створення 6-томної «Політичної історії України ХХ століття» (2001-2002), однотомника “Україна: політична історія. ХХ-початок ХХІ століття” (2008), а також багатьох інших науково значущих проектів. У 2012 році Президія НАН України своїм рішенням довірила Ю.А.Левенцю очолити Головну редакційну колегію майбутньої “Великої Української Енциклопедії”. Не дивлячись на складні обставини, Ю.А.Левенець встиг надзвичайно багато зробити для того, щоб цей важливий державний проект, що реалізується за президентським указом, набрав обертів, почав втілюватись в життя.\nЮ.А.Левенець був секретарем Координаційної ради з питань внутрішньої політики при Президентові України (1998-2000), членом колеґії Державного комітету у справах національностей та міґрації (2006-07), членом колеґії МЗС України (з 2008). Залужений діяч науки і техніки України (2011).\nВсі, кому довелось працювати з Ю.А.Левенцем, знали його не лише як талановитого науковця, принципового керівника, а й як динамічну, щиру людину, здатну завжди зрозуміти інших і прийти на допомогу, як людину, яка цінувала і плекала родину і сімейні цінності.


В "ДНР" у Єнакієвому і Горлівці ставки стали брудно-рудими через закриття шахт – останні новини Краматорська\nВ "ДНР" у Єнакієвому і Горлівці ставки стали брудно-рудими через закриття шахт\nНа окупованій Донеччині ставки в Єнакієвому (район селища Стандартний) стали рудо-рожевими\n4 травня 2020 11:43\nУ ставки куди течуть шахтні води, а всі шахти в місті бойовики знищили і закрили, передає Depo.Донбас з посиланням на блог Дениса Казанського.\nМісцеві кажуть, що водовідлив на закритих шахтах не працює.\n"Іржава, мертва вода потрапляє в річки, тече в ставки. Ще рік тому вони були звичайного блакитного кольору. Тепер - рудо-оранжевого. подібна ситуація і в Горлівці. Там іржаві струмки течуть у річку Кривий Торець, а далі - в Сіверський Донець, з якого Донбас і п'є воду", - додав Казанський.\nНагадаємо, 4 квітня на окупованій Луганщині у місті Зоринськ гірники і їхні родини шостий день бастують проти закриття шахти "Никанор-Новая" і вимагають виплатити зарплату за 22 місяці.\nВ "ЛНР" офіційно оголосила про початок реорганізації вугільної галузі покладаючись на досвід РФ. Це означає закриття шахт на окупованій Луганщині. Зокрема шахта "Ніканор-Нова" в Зорінську буде закрита до 1 лютого 2021 року . Загалом"ЛНР" вже закрила 15 шахт.\n13:43 Приїхали на практику: Кремль перекинув на Донбас "свіжих" російських спецпризначенців


ВСІ КАМ’ЯНЧАНИ - НАЙКРАЩІ. А ОСОБЛИВО - МАЛЕНЬКІ | Газета "Подолянин"\nВСІ КАМ’ЯНЧАНИ – НАЙКРАЩІ. А ОСОБЛИВО – МАЛЕНЬКІ\nДвадцять дітлахів, які народилися в Кам’янці 2019-го року, виборювали «лайки» в конкурсі на краще фото «Я – маленький кам’янчанин», що стартував 18 травня. Малюки отримали понад 2 тисячі переглядів та голосів.\n1 червня, в Міжнародний день захисту дітей, конкурс завершився. Як повідомила пресслужба міськради, виконавчий комітет міськради присвоїв титул кожній світлині, адже на їхню думку, важливо показати, що всі дітки – прекрасні та чудові.\nНагородження всіх учасників відбудеться 26 вересня 2020 р. у рамках відзначення Дня міста.\n1. Містер «Like» – Костянтин Горний\n2. Містер «Мужність» – Захар Сторожук\n3. Міс «Глядацьких симпатій» – Меланія Федоряк\n4. Міс «Грація» – Еліна Яворська\n5. Містер «Стиль» – Герман Бабійчук\n6. Містер «Елегантність» – Марк Шиманський\n7. Міс «Ніжність» – Софія Олійник\n8. Містер «Фантазія» – Даниїл Журавленко\n9. Міс «Чарівність» – Єлизавета Стецюк\n10. Містер «Симпатія» – Іван Журляк\n11. Міс «Витонченість» – Філомена Кричківська\n12. Міс «Фотогенічність» – Христина Прокопович\n13. Містер «Креативність» – Володимир Моспан\n14. Міс «Оригінальність» – Дарія Антонюк\n15. Містер «Шарм» – Роман Івасюк\n16. Містер «Загадковість» – Сергій Вавренюк\n17. Міс «Артистичність» – Владлена Маршевська\n18. Міс «Посмішка» – Катерина Безкидевич\n19. Міс «Топ модель» – Таїсія Андржієвська\n20. Міс «Вишуканість» – Мілана Карпюк\nБільше фото учасників на сайті міськради.


Відновлює шампунь з амінокислотами Masil 3 Salon Hair C...\nБезрезультатний бій з сухістю і ослабленим волоссям змушує вас опустити руки? Ще не час здаватися! Ш..\nВідновлювальний шампунь з амінокислотами Masil 3 Salon ...\nМіні-версія дитячого шампуню для волосся "2в1"...\nДитячий шампунь-кондиціонер Atopalm Fresh 2in1 Shampoo Kids допоможе доглядати ніжну шкіру голови ди..\nШампунь для волосся La'dor Damaged Protector Acid Shamp...\nМайстри відомого корейського бренда La'dor переконані, що всі найцінніші інгредієнти для краси вже є..


L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas, Franschhoek – Оновлені ціни 2018\nГотелі у місті Franschhoek 156 помешкань\nПропозиції для L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas (ПАР)\nІнформація про номери та ціни Зручності Зверніть увагу Відгуки гостей (390)\nLambrechts Road, 7690 Franschhoek, Південно-Африканська Республіка – Відмінне розташування - показати на карті\nВідмінне розташування — оцінка 9,1 з 10! (оцінка на основі 390 відгуків)\nЗа оцінкою гостей, які зупинялись в помешканні L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas.\nНе пропустіть відмінну ціну на помешкання L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas. Оцінка за відгуками нещодавніх гостей: 8,5.\nAudrey, Південно-Африканська Республіка\nNthabe, Південно-Африканська Республіка\nTs'eli, Південно-Африканська Республіка\nDave, Південно-Африканська Республіка\nОдне з наших найпопулярніших помешкань у місті Franschhoek.Exclusive accommodation and first-class facilities await guests in these luxurious villas and apartments, located on the prestigious Franschhoek Estate amidst indigenous fynbos.\nL'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas - приймає гостей Booking.com з 20 вер. 2010\n뀐 Це помешкання розташоване в районі з найвищою оцінкою у місті Franschhoek. Оцінка за відмінне розташування: 9,1\nКоли б ви хотіли зупинитись в помешканні L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas?\nЩойно заброньовано у місті Franschhoek: 1 готель, схожий на L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas було щойно заброньовано\nВинний трамвай у Франшхоєк 1 km\nWine estates Ринок 0,2 km\nMany restaurants Ресторан 1 km\nFranschhoek Dam Озеро 0 km\nHottentots Holland Гора 0,1 km\nBerg River Річка 2 km\nGordon's Bay Море/океан 45 km\nМіжнародний аеропорт Кейптаун 49,8 km\n5 причин вибрати L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas\nЗручності у готелі L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas Відмінні зручності! Оцінка: 8,1\nЗверніть увагу L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas приймає особливі побажання! Додайте їх на наступному кроці.\nL'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas приймає зазначені кредитні картки і залишає за собою право тимчасово утримати кошти на вашій картці до вашого приїзду.\nLa Cotte Forest Cottages: оцінка за відгуками гостей - 9,3\nПерегляньте 10 найкращих готелів у місті Franschhoek, на основі 2 706 справжніх відгуків про готелі на Booking.com.\nПоказати відгуки від: Усі гості Сім'ї (76) Пари (233) Групи друзів (66) Індивідуальні подорожуючі (15) Бізнес-мандрівники (10) Показати відгуки від: Усі оцінки за відгуками Чудово: 9+ (188) Добре: 7 – 9 (138) Прийнятно: 5 – 7 (49) Погано: 3 – 5 (13) Дуже погано: 1 – 3 (2)\n4-зірок 9,0 Чудово 252 відгуки\n4-зірок 8,9 Блискуче 420 відгуків\n5 осіб шукають помешкання у місті Franschhoek\nМіжнародний аеропорт Кейптаун – L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas: як дістатися\n“Our room was lovely and big with a balcony overlooking the mountains. We had a nice big bathroom and bathtub. “\n“Breakfast was good. Location convenient and relaxing. Room was comfortable“\n“Location and serenity - perfect for a family trip! “\n“The room was lovely and the gardens well maintained.“\n“Location, the villas and their amenities, the breakfast.“\n“GOOD QUIET LOCATION WITH GREAT BREAKFAST AND LINEN“\n“Room/Suites were large and in a very beautiful area just outside of Franschhoek. Breakfast was included and quite good. the staff were all incredibly friendly.“\n“Lovely old building, plenty of character and in picturesque grounds. Massive room with separate dressing area! Food great and breakfast choice varied. Walking distance to the town for all the attractions and shops.“\n“Quiet location outside the main town of Franschoek. Rooms are spacious. Overall a lovely hotel“\n“Everything was top. The Food through the Restaurant Could have been better though. “\nМи знайшли інші помешкання, схожі на L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas, які сподобалися іншим мандрівникам\nMaison d'Ail Guest House 4-зірок\nДосі шукаєте? Перегляньте інші готелі, схожі на L'ermitage - Franschhoek Chateau & Villas\nFranschhoek – найцікавіше Натисніть тут, щоб побачити більше помешкань поблизу популярних пам'яток у напрямку Franschhoek\nВинний трамвай у Франшхоєк


Дитяче харчування.Чому харчування змінюється з віком? - Дитина Инфо - родительский портал\nЇжею можна відродити, а можна і вбити, повчали стародавні мудреці.\nЯкщо за одним столом збираються три покоління жінок — дочка, мама, бабуся, то яке меню підібрати? Чи відрізняється харчування жінок в 20, 30, 40 і 50 років?\nЗ віком змінюються основні обмінні процеси, зменшується витрата енергії. Відповідно, стає іншою і енергетична цінність раціону.\nЗ віком людина фізіологічно все менше витрачає енергії на життєзабезпечення. І образ життя вже інший: якщо в молодості до роботи добиралися пішки або на громадському транспорті, то зараз на особистому автомобілі. При поході в магазин купують не те, що потрібно, а те чого хочеться. А хочеться не того, що треба.\nТреба усвідомити дві речі. Перше: з роками калорійність раціону змінюється в меншу сторону. Друге: якість якості різниця. Буває, що ті, кому за 50, міркують: краще купити невеликий шматочок м’яса, але хороший — телятину або курятину. Насправді це не зовсім правильно.\nПісля 50 треба орієнтуватися не на курча, а на курку, не на телятину, а на яловичину, не на порося, а на свинину. Тому що і курча, і телятина, і порося містять багато пуринів. А при порушенні обміну пуринів розвивається подагра.\nХоч це хвороба літніх людей, але може розвинутися і в молодому віці, і при надлишку в раціоні продуктів з пуринами. Те ж стосується і солі. Увага: на її дозування треба звертати і в юності, і в зрілості.\nЗ віком підвищується чутливість судин до натрію, внаслідок чого навіть невелике збільшення солі в раціоні може призвести до підвищення артеріального тиску, затримці рідини (набряків). Тому бажано сіль використовувати не при приготуванні їжі, а додавати її в готові страви. А ще краще замість неї використовувати кислі продукти. Наприклад, якщо покласти в борщ лимон, то можна обійтися і без солі.\nВзагалі смакові звички виробляються з дитинства. При спадковій схильності до гіпертонії крім обмеження солі варто обмежити продукти з вмістом великої кількості натрію — напівфабрикати, консерви, копченості. У ковбасі натрію в 50 разів більше, ніж у м’ясі, а в сирі — в 30 -50 разів більше, ніж у сирі домашнього походження. У консервах значно більше натрію, ніж в натуральних продуктах.\nКонсерви бувають різні. Якщо вони зроблені за правилами, то для здоров’я не небезпечні. Наприклад, зелена стручкова квасоля знижує цукор в організмі, вона корисна в будь-якому вигляді — свіжому, замороженому, консервованому. Звичайно, краще вживати свіжі продукти, але не у всіх є така можливість.\nТа й поняття «шкідливо» відносне. Наприклад, молоко. З віком у жінок змінюється не тільки обмінний процес, але і гормональний, зменшується вироблення естрогену. Щоб на цьому тлі не розвинувся остеопороз, потрібно більше кальцію.\nМолоко необхідне в будь-якому віці — і в дитинстві, і коли жінка стає матір’ю, яка годує, і в літні роки. Гінекологи вважають, що після 35 років жінки ще мають приймати і гормони, щоб краще засвоювався кальцій і не було остеопорозу. Продукти, багаті кальцієм, треба збільшувати в раціоні після 35 років. Якщо молоко важко засвоюється через брак ферментів, його варто замінити на кисломолочні продукти, сир.\nДля профілактики атеросклерозу треба зменшува- ти кількість продуктів багатих холестерином. Він міститься в тваринному жирі. До речі, в рослинному маслі його ніколи не було і бути не може.\nАле при цьому холестерин важливий у будь-якому віці — і в молодому, і в середньому, і в літньому. Без холестерину людина не може існувати. Наш організм здатний самостійно його виробляти. Причому існує така залежність: якщо багато холестерину надходить з їжею, то власного виробляється менше, і навпаки.\nВін міститься в жирному м’ясі, вершковому маслі. Але щоб зайвий холестерин не відкладався в судинах у вигляді атеросклеротич- них бляшок, з віком кількість тваринних жирів зменшуємо. Якщо в харчуванні молодої жінки частка рослинних жирів становить 20-25 відсотків, то після 40 років залежно від того, наскільки виражені атеросклеротичні зміни, на частку рослинних жирів доводиться вже 30 — 50 відсотків. Але готувати треба так, щоб частина холестерину йшла з продуктів, наприклад, у відвар.\nЯкщо супи, то на вторинному бульйоні. Тобто м’ясо поклали у воду, довели до кипіння, 10 хвилин кип’ятимо, потім виливаємо цей бульйон, м’ясо промиваємо і, знову заливаємо чистою водою, варимо до готовності. Молодим людям такі рекомендації з приготування м’яса даються при захворюваннях шлунково-кишкового тракту, наприклад, при виразковій хворобі дванадцятипалої кишки, а в літньому віці подібний спосіб приготу- вання повинен стати правилом.\nВесь жир — висококалорійний. Один грам, що рослинного, що тваринного, що риб’ячого, містить дев’ять кілокалорій. Але риб’ячий жир містить поліненасичені жирні кислоти з сімейства Омега3, які вкрай необхідні для нормального протікання обмінних процесів у нашому організмі.


Маючи в будинку лоджію, напевно кожен хоче її утеплити. Це дозволяє створити ще одну повноцінну кімнату, яка може стати як місцем для усамітнення, так і робочим кабінетом, майстерні і навіть дитячого ігрового. Утеплення підлоги на лоджії – це, мабуть, один з найважливіших етапів перетворення її в затишний і комфортабельний приміщення, яким можна буде користуватися не тільки влітку, а й взимку.\nПідкладка на основі керамзиту\nІз застосуванням обрешітки\nПерше, що потрібно зробити перед утепленням статі на лоджії, це провести ревізію його стану. Він може бути пошкоджений, що потребують додаткових робіт по зміцнення. Також варто звернути увагу і на матеріал виготовлення парапету балконного блоку. Так, якщо він являє собою металевий каркас, обшитий з дух сторін тонким листовим матеріалом, то, для зниження тепловтрат, краще зміцнити його одним рядом цегли або піноблоками.\nЯкщо парапет бетонний, то зміцнювати його немає необхідності, потрібно лише перевірити його на наявність тріщин або щілин, які потребують закладенні.\nЯкщо ваш балконний блок не засклений, то сенсу в утеплення підлоги лоджії немає, оскільки втрати неминучі. неминучі. Тому перш ніж зайнятися теплоізоляцією, подбайте про встановлення віконних рам. По можливості, віддавайте перевагу пластиковим стеклопакетам як мінімум з двома камерами. Це дозволить не тільки скоротити втрати тепла, а й знизити проходження звуків і шумів всередину приміщення ззовні.\nЧому на лоджії бажано встановлювати склопакети\nВідмінним рішенням стане тепла підлога на лоджії. Це дозволить уникнути монтажу радіаторів, але створити дійсно комфортні умови за рахунок великої теплоотдающей поверхні. Оптимальним варіантом у даному випадку буде інфрачервона тепла підлога, про правила монтажу якого ви дізнаєтеся в нашій статті «Електричний інфрачервоний плівковий тепла підлога».\nІ останнє, що потрібно зробити перед утепленням лоджії – це покрити ґрунтовкою всі стіни і підлогову поверхню, на яких буде розташовуватися теплоізоляційний блок.\nПристрій гідроізоляції підлоги – важливий етап утеплення, без якого енергозберігаюча конструкція не зможе забезпечити повноцінної захисту від тепловтрат.\nРекомендована послойная схема утеплення підлоги\nГідроізоляція може здійснюватися різними методами. Розглянемо найпоширеніші з них:\nЛитий гідроізоляційний шар\nЦей метод грунтується на застосуванні рідких складів. Такі композити наливаються на підлогу і рівномірно розподіляються за допомогою валика або раклі. Перед тим, як виконувати гідроізоляцію цього виду, для підлоги поверхню просушується і по всьому периметру суміжних з підлогою стін приклеюється поліетиленове полотно на висоту не менше 25-30 см.\nТакий варіант проводиться за допомогою бітумних мастик, полімерних лакових розчином, «рідкої гуми» та інших розчинів, які призначені для влаштування гідроізоляційного шару. Тонкість використання цього методу – нанесення складів здійснюється на знежирені і заґрунтовані поверхні.\nЦей спосіб є найбільш поширеним, оскільки вартість поліетилену в кілька разів нижче, ніж всі інші варіант гідроізоляції. Та й складності в монтажі в цьому випадку немає, чого не скажеш про розглянутих варіантах. Але, є одне істотне «але». Поліетиленова гідроізоляція не підходить для утеплення поверхонь, на які згодом буде кріпитися обрешетка і інші конструктивні елементи енергозберігаючого блоку. Це пов’язано з тим, що для фіксації останніх потрібно вгвинчування кріпильних елементів наскрізь плівки, що знижує ефективність зводиться теплоузла.\nЦе рулонний або листовий матеріал, яким оклеивается вся утеплювати поверхню підлоги внахлест на суміжні стіни не менше ніж на 15-20 см у висоту. Такий варіант гідроізоляції має на увазі нанесення бітумної основи, після чого тільки можна клеїти саме гідроізоляційного полотно.\nВсі ці методи зможуть відмінно захистити вашу майбутню утеплювальну конструкцію від проникнення вологи всередину її, а значить, ймовірність розвитку шкідливих мікрофлори (грибка, цвілі) вкрай низька.\nВід теплоізоляційного шару залежить ступінь захисту енергозберігаючої системи від тепловтрат. Існує маса варіантів, щоб виконати теплоізоляцію на балконі.\nСуть методу проста: підлогу гідроізолюється, після чого виконується невелика лати, всередину якої і засипається керамзит.\nЯвляє собою спінений поліетилен з нанесеною на одну сторону фольгованої основою. У більшості випадків, пінофлекс використовується як доповнення до основного теплоізолятора і кріпиться зверху гідроізоляційного шару. Завдяки фольгованій основі вдається скоротити тепловтрати і направити всю енергію всередину приміщення, що утеплюється.\nМінвата – один з найпоширеніших видів утеплювача, який має низьку теплопровідність, що так важливо при утепленні як внутрішніх, так і зовнішніх стінових перекриття, а також підлогових поверхонь. Мінеральна вата – міцна, екологічно безпечна, а її монтаж не викликає проблем.\nІснує три види мінеральної вати: скловолоконна, шлаковая і базальтова. Для утеплення підлоги на лоджії використовують, як правило, останній вид мінеральної вати.\nБазальтова вата – єдиний варіант, який можна застосовувати в житлових кімнатах без ризику виникнення алергічних реакцій та іншого збитку здоров’ю. Скло-і шлаковата можуть бути використані виключно для утеплення нежитлових будівель та приміщень.\nВІДЕО: Утеплення підлоги на балконі своїми руками\nПінополістирол так само, як і мінвату, часто застосовують як утеплювач. Пінопласт випускається у вигляді рулонів або плит і може мати різну товщину, починаючи від 10 мм і закінчуючи 150 і вище мм. Він легко монтується, а також володіє всіма необхідними характеристиками, які пред’являються до утеплювача матеріалами.\nВ даний час існує два основних способи утеплення підлоги поверхні балконного блоку.\nРешетування – дерев’яна конструкція, яка використовується в якості основи під утеплювач.\nПеред створенням конструкції з натурального дерева, обов’язково обробляйте його антисептиком. Це дозволить виключити можливість скупчення вологи усередині дерев’яних елементів і, відповідно, вони не будуть гнити і руйнуватися.\nЄ два варіанти установки обрешітки:\nКріплення безпосередньо до бетонної підстави.\nПідняття дерев’яної системи на певний рівень. Як правило, лати встановлюється в рівень дверного отвору.\nЯкий би ви не вибрали спосіб кріплення і установки дерев’яної конструкції, схема утеплення підлоги на лоджії має наступний вигляд: спершу здійснюється монтаж дерев’яних лаг. Багато, перед установкою лаг, укладають фольгированное полотно (пінофлекс). Далі здійснюється фіксація обрешітки, після чого можна приступати до монтажу утеплювача. Для цих цілей, як правило, підходить мінераловатні панелі або спінений, екструдірований пінополістирол.\nНаступним шаром йде пароізоляція, яка буде перешкоджати проникненню вологи всередину теплоузла з приміщення. Залишається тільки зашити підлогу фанерними листами, прикріпивши їх до обрешітки, і задекорувати його будь-яким вподобаним покриттям.\n«Сухий» варіант утеплення, який має на увазі виконання наступних технологічних переходів:\nукладка поліетиленового полотна і кріплення його по периметру демпферного стрічкою і планками;\nзасипка сухого утеплювача (керамзиту);\nрозрівнювання керамзитного основи;\nмонтаж гипсоволоконних полотна, які кріпляться між собою за допомогою «рідких цвяхів»;\nукладання декоративного покриття (ламінат, лінолеум, паркет, дерев’яні спиляти і т.п.).\nТепер ви знаєте, як правильно утеплити підлогу на балконі, а значить, можете без особливих проблем і складнощів звести енергозберігаючу конструкцію і використовувати це приміщення не тільки влітку, а й взимку.\nВІДЕО: Тепла підлога на лоджії. Утеплення балконів і лоджій. Скління, вікна-ПВХ. Дизайн і ремонт\nУтеплення підлоги на лоджії та балкон своїми руками: фото та відео покрокова інструкція Ссылка на основную публикацию


Шины летние 235 60 R18 купить. Резина летняя 235 60 18 цена ниже — Созвездие Колеса\nГлавная / Каталог шин / Шины летние / R18 / 235 / Летние шины 235 60 R18\n5 168 руб. Цена за 1 шт.\n6 520 руб. Цена за 1 шт.\n6 750 руб. Цена за 1 шт.\n6 760 руб. Цена за 1 шт.\n7 251 руб. Цена за 1 шт.\n7 321 руб. Цена за 1 шт.\n7 819 руб. Цена за 1 шт.\n8 228 руб. Цена за 1 шт.\n8 285 руб. Цена за 1 шт.\n8 670 руб. Цена за 1 шт.\n8 734 руб. Цена за 1 шт.\n8 823 руб. Цена за 1 шт.\n8 941 руб. Цена за 1 шт.\n8 962 руб. Цена за 1 шт.\n9 315 руб. Цена за 1 шт.\n9 316 руб. Цена за 1 шт.\n9 462 руб. Цена за 1 шт.\nЛетние шины 235 60 R18 в интернет-магазине автомобильных шин и дисков Созвездие Колеса.


Набір першокласника Kite: поради для батьків | Kite Україна\nПерше Вересня — знаменний день для кожного першокласника. Попереду у дитини багато нового та цікавого, тому важливо правильно обрати якісне та красиве шкільне приладдя, яке зробить процес навчання захопливим. Що ж входить в набір першокласника 2021 року та що потрібно купити в першу чергу? Ми спростили батькам завдання та зібрали список необхідних шкільних покупок, без яких неможливо обійтися.\nЩо знадобиться першокласникові\nБагатьох батьків цікавить, що входить в набір першокласника. Перше, на що слід звернути особливу увагу, — це рюкзак або ранець. Саме він займає центральне місце в арсеналі маленького школяра, тому повинен відповідати наступним вимогам:\n1. Безпека. Завдяки унікальній конструкції шкільних рюкзаків Kite, навантаження розподіляється рівномірно, що особливо важливо для дитячої незміцнілої спини.\n2. Висока якість та легкість. При пошитті використовуються надміцні матеріали, які прослужать довго та не втратять яскраві кольори.\n3. Місткість. Просторі відділення, внутрішні та бокові кишені, роздільники для книг та зошитів допоможуть правильно розмістити речі та з легкістю підтримувати порядок.\n4. Наявність відділення для планшета. Сьогодні в багатьох школах замість традиційних підручників активно впроваджуються планшети. По-перше, один гаджет здатний замінити величезну кількість важких підручників. По-друге, діти краще сприймають та засвоюють інтерактивний матеріал. Проте, придбання електронного пристрою є не обов'язковою умовою. Будьте готові до того, що покупка гаджета не звільняє від необхідності носити друковані матеріали, наприклад, робочі зошити, прописи та інше. Якщо ви йдете в ногу з часом та все ж таки вирішили придбати гаджет, обирайте рюкзак зі спеціальним відділенням для планшета, в якому можна зручно та безпечно зберігати пристрій.\n5. Дизайн. Щоб вашій дитини було в радість ходити в школу, обирайте яскравий рюкзак із зображенням його улюблених мультгероїв або тварин.\nВажливою складовою набору першокласника виступає пенал. Асортимент пеналів неймовірно великий, проте, серед першокласників популярністю користуються пенали-книжки на одне або два відділення.\nТакож у школі не обійтися без сумки для змінного взуття з міцної водовідштовхувальної плащової тканини, яка не дасть речам промокнути та буде стильно виглядати. Погодьтеся, це набагато краще, ніж звичайний пакет :)\nЧим наповнити пенал першокласника\nКожному учню першого класу потрібна синя кулькова ручка. Найкраще одразу придбати дві-три штуки. Педагоги рекомендують купувати неавтоматичні моделі з гумовим грипом, щоб уникнути ковзання пальців під час письма. В пеналі першокласника повинні бути 2-3 простих олівця. Ідеальним рішенням стануть олівці з маркуванням HB. Тригранна форма буде найбільш зручною для першокласника.\nТакож не забудьте покласти гумку. Пам'ятайте, якісна гумка повинна легко та без сліду видаляти лінії, намальовані простим олівцем. Подбайте про наявність точилки. А щоб дитина не бруднила руки, обирайте моделі з контейнером для тирси. На уроках дитині обов'язково знадобиться лінійка на 15-20 см.\nСписок канцелярії для учнів молодших класів\nУ набір першокласника обов'язково входять зошити в клітинку та в косу лінію зазвичай на 12 аркушів. Важливим критерієм при виборі виступає щільність паперу. Цей показник повинен бути високим, щоб чорнило не просвічувалося на іншій стороні. Колір — молочно-білий. Пам'ятайте, сліпуча білизна шкідлива для дитячих оченят! Обкладинка повинна бути щільною та подобатися дитині. А щоб зошити були в порядку та пошук не займав багато часу, доповніть набір першокласника Kite стильною папкою для зошитів із пластику або щільного картону.\nНе завжди вчителі мають можливість щодня спілкуватися з батьками та розповідати їм про досягнення і успіхи дитини. Щоб бути в курсі шкільних справ, не забудьте купити щоденник.\nУ початкових класах особлива увага приділяється формуванню умінь і навичок з вирізання аплікацій, малювання та створення різноманітних виробів.\nТому у першокласника обов'язково повинні бути:\nножиці з закругленими кінчиками та м'якими прогумованими вставками на ручках;\nклей ПВА та клей-олівець: звертайте увагу на однорідну консистенцію клею та відсутність різкого запаху. Для зручності клей-олівець може бути оснащений індикатором, а пляшечку з ПВА — пензликом;\nнабір кольорового паперу та картон. Головний критерій вибору — щільність та насиченість кольору. Краще обирати матеріали щільніше, щоб папір не розкис після нанесення клею;\nальбом для малювання — підійде альбом формату А4 на 12 аркушів;\nкольорові олівці — досить невеликого набору з 6 або 12 кольорів;\nакварельні фарби, гуаш — кращим варіантом стануть медові акварельні фарби, які добре лягають на папір, красиво блищать та зберігають яскравість надовго. До гуаші особливих вимог немає. Досить придбати набір з 6 або 12 кольорів;\nпензлики — обирайте моделі середньої жорсткості з натуральним ворсом;\nстакан-непроливайка та палітра для малювання зроблять уроки малювання акуратними та ще більш приємними;\nпластилін — підійде пластилін на восковій основі, який відрізняється пластичністю, легко розминається, добре тримає форму та не кришиться;\nдошка для ліплення та стеки — вдалим варіантом стануть моделі з пластику, які після занять без зусиль можна відмити водою або за допомогою вологої серветки;\nпідкладка вбереже робочу поверхню від подряпин, а барвистий малюнок підніме дитині настрій;\nфартух з нарукавниками допоможе дитині сконцентруватися на творчості та не боятися забруднитися.\nЩоб речі для творчості були в порядку та не валялися по всьому рюкзаку, рекомендуємо придбати папку для праці. З нею маленький учень зручно розмістить канцелярію в одному місці, акуратно зможе зберігати свої шедеври та нічого не забуде на уроці.\nПопри те, що в багатьох школах учнів молодших класів годують обідом, вони все ж таки встигають зголодніти. Тому без ланчбоксу не обійтися! Обираючи контейнери для їжі Kite, ви можете бути впевненими в його безпеці та екологічності. Всі моделі виконані з харчового пластику та мають роздільники для зручного розміщення шматочків фруктів, печива, овочів та інших корисних смаколиків. Також в арсеналі школяра повинна бути пляшечка для води. Краще віддати перевагу моделям з трітану — міцного матеріалу, який на відміну від скла не такий крихкий та набагато легший.\nНабір першокласника Kite: дитина буде задоволена, а батьки — спокійні\nДіти часто хочуть, щоб рюкзак, сумка для змінного взуття, пенал та канцелярія були в одному стилі. З торговою маркою Kite це можливо! У лінійці представлені стильні набори першокласника для хлопчиків та дівчаток в єдиному оформленні, від яких ваша дитина буде в дикому захваті.