3 6 Universitetska Avtonomiya Novi Vikliki » Terepishchyi\n← 3.5.\tМетаморфози університетського вридування\n3.7.\tСоціальна відповідальність університету: нові умови – нові орієнтири? →\n3.6.\tУніверситетська автономія: нові виклики\nДата публікації 17.01.2012 | Автор student| Прокоментуй!\nКлючовою проблемою, в контексті змін, що відбуваються в університетському врядуванні, є проблема автономії. Останнім часом вона активно обговорюється на сторінках наукових видань, в засобах масової інформації як розвинутих країн, так і країн, що розвиваються. Не є вийнятком і Україна. Діапазон поглядів надзвичайно широкий – від глоріфікації університетських свобод до повного їх заперечення. З огляду на це, Г. Нів цілком слушно зауважує, що “підґрунтям ритуальних розміркувань “за” і “проти” інституційної автономії є питання життєвого значення для суспільства загалом. Якими мають бути оптимальні умови передачі знань? Наскільки глибоким і масштабним має бути контроль суспільства за діяльністю інститутів вищої освіти? Над якими сферами має здійснюватись цей контроль і нагляд з боку суспільства на фоні зустрічних вимог “академії” бути господарями у своєму домі? Ці фундаментальні питання не втратили своєї актуальності з часу виникнення університетів понад 800 років тому”. Зрозуміло, що пошук відповідей на ці питання в кожній країні, регіоні здійснюється по-різному. В цьому плані показовими є порівняння відповідних дискурсів у суспільствах із розвинутою і сталою традицією університетської автономії та суспільствах, до яких належить і Україна, де її необхідно або відновлювати, або вибудовувати академічне самоуправління в процесі реформування надцентралізованої та забюрократизованої системи управління вищою освітою. Зміст оприлюднених “там” і “тут” текстів, їх спрямованість, їх нарешті, назви, є красномовним свідченням суплених відмінностей у характері проблем, що постали перед розвинутими країнами, з одного боку, та пострадянськими, – з другого. “Як нам захистити академічні свободи?” – запитує і намагається знайти відповідь, як і тисячі її колег на Заході, Генеральний секретар Міжнародної асоціації Університетів (МАУ) Є. Егрон-Полак. У нашій країні лейтмотив дискурсу досить чітко, як нам здається, відобразили автори однієї із публікацій під назвою – “Університети мусять стати автономними”. Цілком згодні з висновком, що проблема вирішення цього завдання в Україні “нині виходить за рамки суто професійної дискусії і стає предметом широкого і зацікавленого громадського обговорення, оскільки торкається величезної кількості людей, які надають і здобувають вищу освіту, стосується функціонування суспільства загалом, його якості, перспектив його розвитку тощо”. Не зупиняючись докладно на характеристиці наявних в дискурсі позицій – “за”, “проти”, “байдуже” і таке інше, лише зауважимо, що ситуація досить неоднозначна як в суспільстві загалом, так і в освітянському середовищі зокрема. Як це зазвичай буває, коли прибічники реформ намагаються відповісти на питання “що робити?”, вони одночасно занепокоєні з’ясуванням, а “хто ж заважає” прогресивним починанням? Судячи із змісту публікацій, особливо в засобах масової інформації, “однією із основних перешкод на шляху модернізації вищої освіти є опір багатьох представників ректорського корпусу” . Дістається і бюрократії, яку “не цікавить” університетська автономія, чиновникам “середнього рівня” і т.п. . Дуже часто згадується “пережитки минулого”, зокрема радянського. “Безответственность, конформность, иждивенчество и рабский дух, с одной стороны, а также отсутствие у него навыков жизни по законам корпоративной этики, с другой, объясняет, почему постсоветская система образования оказалась не готовой к тому парадигмальному сдвигу, когда корпоративная этика начала приобретать особый смысл”, – пише на сторінках всеукраїнської експертної мережі в Інтернеті учасник, як він сам зазначає, Української фулбрайтської асоціації О.В. Пронкевич. Автор порівнює українську пострадянську систему вищої освіти, використовуючи метафору відомого російського філософа О. Зінов’єва, із “рогатым зайцем”, аби підкреслити у неї “гибридность, вызванную смесью несовместимых елементов, соединение которых угрожает постоянным ценностным коллапсом, проявляется самым очевидным и причудливым образом” (зберігаємо авторську редакцію). Публіцистичні розміркування часто-густо збігаються із результатами наукових розвідок, зокрема, соціологічних досліджень, але не завжди. Візьмемо, наприклад, “Звіт по дослідженню”, яке здійснила у 2001 р. група соціологів із “Лабораторії соціальних досліджень і політичного аналізу” Донецького національного університету в рамках здійснення “Програми підтримки вироблення стратегії реформування освіти”, яка фінансувалась Міжнародним фондом відродження та ПРООН в Україні . Хоча вже і минуло 9 років з часу появи “Звіту”, ряд принципових висновків авторів не втратили, на нашу думку, актуальності і зараз. На той час “майже дві третіх працівників вищої школи” визнавали необхідність змін та реформ у вищій школі . “Несподіваним” при цьому є те, що “відсоток посадовців в середовищі стійких прихильників реформ перебільшує аналогічні показники в інших групах … У певному сенсі, – зазначили автори дослі-дження, – це суперечить широко розповсюдженій думці про те, що найбільш консервативно, антиреформійськи настроєний саме керівний склад вузів. Як бачимо, такий погляд не зовсім відповідає дійсності” . Заслуговує на увагу також інформація про пріоритети, яким віддають перевагу прихильники реформ в академічній спільноті. Із дев’яти пунктів, які включають заходи, що варто було б здійснювати, щоб змінити стан справ у вищій школі на краще, розширення самоврядних засад у вищій школі обіймає 7 місце (16,3 % респондентів). Поза конкуренцією вимога “істотно збільшити оплату праці викладацького складу”, (83,7 %) . Цікаво було б порівняти наведені дані із результатами сучасних досліджень, але ми не ставили перед собою такого завдання. Для нас важливо було зазначити, що далеко не всі в академічному середовищі “рогатые зайцы”. Інакше навряд чи в країні міг проходити експеримент, який у квітні 2005 р. розпочали вісім українських університетів – Львівський національний університет імені Івана Франка, Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича, Український католицький університет (Львів), Національний університет “Києво-Могилянська Академія”, Університет економіки і права “Крок” (Киш), Дніпропетровський національний університет, Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна, Донецький національний університет. За підтримки Міжнародного фонду “Відродження” вони створили консорціум для експериментального запровадження основ університетської автономії в українській вищій школі. Голова консорціуму – президент Національного університету “Києво-Могилянська Академія” Сергій Квіт. Проект спрямовано, як зазначається у стислому звіті фонду Відродження” за 2008 р., на створення нової моделі взаємин між університетом, суспільством і державою), в межах якої університет стає інституцією, що визначає свої завдання і сама несе відповідальність за результат своєї діяльності перед суспільством в особі власної академічної та студентської спільнота і місцевої громади, дбаючи про відповідальність своєї мети загальнонаціональним інтересам. На початку 2008 р. Консорціум повернувся до співпраці з Міністерством освіти і науки України та урядом, яка, як свідчать деякі публікації учасників експерименту, здійснювалась досить непросто у попередні роки. У січні 2008 р. відбулося засідання ради ректорів консорціуму за участі міністра освіти та науки І. Вакарчука, на якому було узгоджено план дії на 2008 – 2009 рр. та розроблено пропозиції до програми дій уряду в сфері освіти. Зокрема, університети взяли участь у розробці освітнього компоненту програми уряду Ю. Тимошенко. Представники консорціуму увійшли до робочої групи з розробки змін та доповнень до Закону України “Про вищу школу”, до експертної групи при профільному комітеті Верховної ради України. Питання університетської автономії було визначено як один із пріоритетів діяльності МОН на 2009 рік . На жаль, як зазначає В. Бакіров, ректор Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна, діяльність консорціуму “не була дуже успішною” . Ця сумна історія, зауважує він, докладно викладена Г.Касьяновим (Касьянов Г. Університетська автономія в Україні: спроба практичного впровадження // Дух і Літера. – № 19: Університетська автономія: “Спеціальний випуск”. – К., 2008. – С. 31-47), який зокрема зробив такий висновок: “університети-ініціатори експерименту стали учасниками гри на полі, де вони були приречені в кращому разі на гру за правилами, що ставили їх у не вигідне становище, а в гіршому – на прогнозовану поразку. Громадська ініціатива стала на рейки бюрократичного потягу, який зазвичай бігає по колу”. Можемо припустити, що певний досвід, набутий в процесі реалізації проекту, мабуть, було враховано при підготовці рішення Уряду, згідно з яким у липні 2009 року було надано п’ятьом провідним вузам України статус самоврядних (автономних) дослідницьких національних вищих навчальних закладів. Відповідно до урядових постанов цей статус присвоєно Національному університету “Києво-Могилянська академія”, Національному університету “Острозька академія”, Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, Львівському національному університету імені Івана Франка та Київському національному університету імені Тараса Шевченка. Раніше статус дослідницького отримав також Національний університет “Львівська політехніка”. Урядовими документами передбачено протягом 2011-2012 років підвищити у два рази заробітну плату науково- педагогічним та науковим працівникам цих вузів. Окрім того, науковці та аспіранти матимуть можливість проходити стажування в зарубіжних університетах. Самоврядні дослідницькі вузи також матимуть право приймати остаточне рішення про присвоєння вчених звань та присудження наукових ступенів з видачею атестатів і дипломів державного зразка. Вони протягом 2011-2012 років матимуть право самостійно встановлювати нормативи співвідношення чисельності студентів у розрахунку на одну штатну посаду науково- педагогічного працівника, але не менш як п’ять до одного. Постановами Уряду визначено розвиток матеріально-технічної бази, створення науково-навчальних центрів, забезпечення університетів обладнанням та новітніми засобами навчання. Підготовча робота, що передувала прийняттю урядових рішень, підтверджує досить поширену думку, що, “питання автономії … дуже складне”, що “не може бути так: сьогодні автономії немає, а завтра вона вже має бути”. Не викликає сумніву і те, що “повинна бути якась динаміка, досить непроста, мають відбутися структурні зміни, зміни в організації фінансування, організації навчального процесу тощо. І ось тут починається головне, як з точки зору теорії, так і практики освітньої політики – якою має бути ця динаміка (революційною, еволюційною), якими мають бути структурні зміни (масштаб, глибина, характер тощо) в освітньому врядуванні? В пошуках відповідей на ці питання прибічники утвердження автономії в українських університетах, в тому числі і учасники зазначеного експерименту, не можуть не враховувати світовий досвід, який є досить неоднозначним. З огляду на це, як нам здається, є над чим поміркувати. Із змісту численних вітчизняних публікацій, (насамперед у періодиці – науковій та науково-популярній), вимальовується досить привабливий і, відповідно, бажаний для нас образ виплеканої у західній традиції моделі університетської автономії. Не бракує, і цілком справедливо, констатації переваг академічного самоврядування, його впливу на університетське і суспільне життя, позитивних оцінок корпоративної етики, стійкості відповідних традицій тощо. Хоча, як нам здається, досить часто цей образ є неадекватним, подекуди ідеалізованим, таким, що не відповідає сучасному реальному стану речей, Зокрема, не враховуються значною мірою ряд принципових, на нашу думку, моментів. На один із них, наприклад звертає увагу Г. Нів, який в одній із своїх публікацій констатує, що “однією із характерних рис останнього десятиріччя (90-ті роки XX ст. – авт.) є переоцінка університетської автономії. Із етичної та філософської аксіоми вона перетворилась у серію операційних умов та функцій” . Від себе зауважимо, що “перегляд” мав результатом перефор- матування дискурсу. Змінились позиції, лінії розмежування між його репрезентантами. Розглянемо деякі принципові моменти цього процесу на прикладі неоліберальних реформ у вищій освіті Великобританії у 80-х – 90-х роках XX ст., що розглядались як зразок багаіьма країнами. “Цінності вищої освіти сьогодні, – зазначають Б. Солтер і Т. Тапер, – це складна комбінація двох різних інституційних традицій, що включає в себе протилежні погляди на державне регулювання та внутрішнє врядування” . До початку 90-х років у Великобританії існувала бінарна система із чітким поділом на “старі” (old) університети і технічні інститути (politechnics), що складали так званий “суспільний сектор вищої освіти” (the public sector of higher education). У чому полягали між ними відмінності з точки зору організації ‘‘внутрішнього вряду-вання”? “Старі” університети (їх уособленням традиційно є Кембридж та Оксфорд) до початку реформ 80-х – 90-х років неухильно дотримувались “традиційного ліберального університетського ідеалу”, згідно з яким університет “як спільнота вчених” “демократично організувала своє власне життя”. Провідну роль у внутрішньому врядуванні відігравали “academics” — професорсько- викладацький корпус. Саме вони “керували університетом через механізм колегіальної демократії”. “Старі” університети мали “реальну автономію” . Технічні інститути протягом XX століття обіймали інший статус. До 1988 p., коли і їм трохи пізніше – у 1992 р. було надано право називати себе університетами (“новими”), вони перебували у підпорядкуванні органів місцевої влади і були об’єктом відповідного “політичного регулювання” (local political regulation). На відміну від “старих” університетів вони керувались у своїй діяльності “економічною ідеологією” (the economic ideology). В техні-чних інститутах була “відсутня інституційна та академічна автономія”, і, зокрема, до 60-х років більшість з них навіть не мали “академічних органів аналогічних університетському сенату”. Інтеграція “старих” і “нових” університетів в єдину систему вищої освіти відбувалась в умовах уніфікації як механізмів державного регулювання, так і внутрішнього врядування університетів. Британські дослідники та експерти, характеризуючи зміст реформ 80-х – 90-х років, звертають увагу на те, що держава, уряд, керуючись бажанням максимально забезпечити “результативність та ефективність” вищої освіти в нових умовах, всіляко заохочували рух університетів в руслі “менеджеріальної революції”. Між “старими” та “новими” університетами спостерігається, з точки зору організації внутрішнього врядування, зустрічний рух, в процесі якого поступово пом’якшуються відмінності між ними. Якщо вести мову про “старі університети”, то вважається, що впровадження “британської моделі менеджеріалізму” супроводжується “занепадом академічних свобод” . Реформи в англосаксонських країнах в напрямку “ дерегулювання та утвердження ринкової конкуренції” аж ніяк не призвели, зауважують австралійські вчені, “до більшої автономії” університетів . Роблячи подібні висновки, автори як правило мають на увазі, що йдеться не про відмову від автономії взагалі, а якісні зміни у її розумінні (“переоцінка” за Г. Нівом) та реалізації на практиці. Старі, добрі часи, коли внутрішнє врядування здійснювалось виключно академічною спільнотою, минули. Як зауважує М. Квієк, “інше суспільство – інша філософія – інший університет” . Зглобалізований, скомерціоналізований ЕОМ-університет потребує якнайширшої власної автономії зі своїм статусом активного гравця на міжнародному ринку освітніх послуг. Вона була і залишається “ключовою цінністю” для нього, без неї неможлива результативна наукова та навчальна робота . Однак при цьому, як зазначають експерти Європейської комісії, в організації структури внутрішнього врядування закладів вищої освіти, дослідницьких університетів, насамперед, “відбувся перехід від традиційної” моделі самоврядування (self-government) до моделі менеджмент- ного самоврядування (managerial self-governance) . На нашу думку це дуже важливий висновок, що свідчить про суттєві зрушення у теорії і практиці університетського врядування. Зазначений стан речей став результатом дії цілого ряду факторів, як зовнішніх по відношенню до університету, так і внутрішніх. Зокрема, що стосується останніх, то, як зазначають західні фахівці, в університеті поступово визрівала загальна невдоволеність традиційною системою врядування, що складалася згідно з принципом поділу влади, – із самоврядних та виконавчих органів. Виявилось, що претензії висловлювались головним чином до са-моврядних структур, ефективністю діяльності яких були невдо- волені практично усі – як адміністрація, так і викладачі. Зокрема, у США підрахували, що викладачі, витрачаючи близько 11 % свого часу (майже по 6 годин на тиждень) на участь в роботі самоврядних структур, відчували все менше і менше задоволення від результатів своєї діяльності в них . Показовим є наступний факт із практики британських освітніх реформ. Ще у 1985 р. в одному із офіційних документів зазначалось, що залучення “academics” до “університетського врядування через численні комітети уповільнює процес вироблення рішень і сприяє зміцненню секційних інтересів. В той же час “academics” часто нала- штовані на блокування прийняття необхідних рішень в інтересах всього інституту в умовах наявності обмежених ресурсів” . Намітилась, як зазначив Дж.Дадерштадт, “криза участі”, в умовах якої традиції “дебатів та пошуку консенсусу” вступили в протиріччя із забезпеченням ефективності (efficiency) роботи системи університетського врядування” . Перед університетами з усією гостротою постали наступні питання, на які необхідно було знайти адекватні відповіді. По-перше, “чи досягнення консенсусу все ще залишається більш важливою справою, ніж прийняття ефективних рішень? По-друге, чи існує реальна загроза академічним свободам з боку більш раціональних механізмів прийняття рішень? По-третє, чи можна досягнути більш урівноваженого балансу між ними?” Як ми вже зазначали, вибір було зроблено на користь моделі “менеджментного врядування” з її орієнтацією на “ефективність і результат”. Динамічне середовище вимагало динамічних та раціональних рішень. Раціоналізуючи свою діяльність, університети, перш за все дослідницькі, при цьому намагаються, наскільки це можливо і відповідає вимогам часу, мінімізувати ризики та загрози для університетської автономії, яка, на чому наголошуємо ще раз, зазнала серйозних трансформацій і мало в чому нагадує традиційну, виплекану протягом століть “учасницьку” модель, побудовану на принципах колегіальності та “класичного” поділу владних повноважень в структурі університетського врядування. Однак, що цікаво, саме ця модель найчастіше фігурує у вітчизняних публікаціях, автори яких, пропонуючи “скористатися досвідом європейських університетів”, Кембриджського зокрема, вважають, що “тільки за умови” впровадження моделі управління, побудованої на “реальному поділі влади” та її “децентралізації”, на принципах “прозорості” українські університети “зможуть таки вийти з кризового стану і запрацювати з максимальною ефективністю”. В загальному, теоретичному плані подібні пропозиції виглядають досить привабливо і ніяких заперечень, зрозуміло, не викликають. А от стосовно їх практичного втілення в життя в умовах України виникають деякі запитання. Виходячи із наявного, як позитивного, так і негативного досвіду, можна зараз дійти до висновку, що реалізація “класичної” “учасницької” моделі універ-ситетського врядування в нашій країні є досить проблематичним проектом. По-перше, як нам здається, досить часто недостатньо враховується той факт, що “ідея університетської автономії не є іманентною характеристикою української політичної свідомості, не укорінена в глибинні пласти національної культури і не є підтриманою попереднім реальним досвідом” . Можливо саме цим пояснюються факти викривленого перенесення в Україну принципу “самоорганізації та самоуправління в наукових організаціях і вищій школі” , які зазнавши відповідних мутацій на вітчизняному правовому та політико-економ ічному ґрунті, досить часто набувають вельми непривабливих, а то і потворних форм. По-друге, хоча Східна Європа, в тому числі і Україна, як вважає М. Квієк, поки ще не зазнала повною мірою впливів глобалізації в сфері освіти, ці часи, і можливо досить швидко, все ж таки настануть, і нашими університетами, як західним, вже зараз доведеться, якщо вони захочуть вижити, рахуватись із цим феноменом. Тому, з огляду на перспективу, перед нами стоїть досить складне завдання, навіть складніше, ніж перед західними університетами. Вони ведуть пошук адекватних форм врядування, спираючись на вже існуючі демократичні традиції університетської автономії, модернізуючи їх. Нам доводиться вирішувати це завдання за відсутності подібних традицій, в контексті спроб реформування над централізованої, забюрократизованої системи управління. В цих умовах важливо зважено розставити акценти у справі впровадження університетської автономії в Україні. Зокрема, орієнтуватись не тільки на минулий, а й, насамперед, на сучасний досвід західних університетів, їх адаптації до складних умов глобалізації. За цих, та багатьох інших умов тема університетської автономії “має стати темою напруженого громадського дискурсу, довго-тривалого і серйозного обговорення проблеми, що поєднувало б дискусії у спеціалізованих галузях знання зі щоденним досвідом і відповідними думками. В такому дискурсі мають бути враховані вітчизняні реалії, глобальні виклики, інтелектуальний та практичний досвід, наявні політичні, культурні й моральні ресурси тощо” . Зрозуміло, що звертаючись до західного досвіду, потрібно зважено оцінювати не тільки його “класичні”, виплекані протягом тривалого часу, форми, але й сучасну практику, адаптовану до умов глобалізації. Вона теж неоднозначна. Навряд чи слід, наприклад, сприймати як рекомендацію до негайного виконання досить поширені в дискурсі погляди найбільш радикально налаштованих прибічників “академічного капіталізму”, зокрема у “голландській школі”, які вважають, що університетами ма-ють керувати виключно “професійні лідери та менеджери” . При цьому вони посилаються на досить поширену практику, коли наглядова рада, в якій значний вплив мають представники “зовнішніх стейнголдерів” (external stakeholders), наймає за контрактом на керівні посади менеджерів, які не є членами університетської спільноти. Подібна практика є підставою для висновків, що університети перетворюються із автономних в гетерономні (heteronomous ) університети . Зазначені погляди в дискурсі репрезентують, як правило, ті представники академічних та інтелектуальних кіл, які є принциповими противниками неоліберальних трансформацій в освітній політиці. Вони є в усіх регіонах, в усіх країнах, однак сила їх впливу на офіційну політику в розвинутих країнах практично не відчувається і обмежується полем інтелектуальних дискусій, зокрема в сфері філософії освіти і педагогіки. Інша справа регіони, що розвиваються. Зокрема, країни Латинської Америки, де анти- неоліберальні настрої і рухи досить впливові. Переконатись у цьому можна, наприклад, ознайомившись із змістом діяльності Інституту досліджень освітньої політики (IEPS), який було створено представниками “незалежного ліворадикального союзу освітньої політики” (Independent Radical Left Education Policy Unit). Цей союз створив “a free e-journal” під назвою “The journal for critical education policy studies”. Редколегія журналу керується у своїй діяльності “критичною теорією освіти та практики”. “Критична теорія” (Critical theoiy) – це “ревізіоністська марксистська філософія” (a revisionist Marxist philosophy) . Зрозуміло, що матеріали в “критичному” антинеоліберальному маніфесті, яким є фактично журнал, бажано сприймати теж критично. Хоча загалом зміст подібних публікацій, як до речі і з видань, що репрезентують інші, критично налаштовані до неолібералізму філософські та педагогічні школи, заслуговують на їх більш активне включення у вітчизняний освітянський дискурс. Зокрема, можливо, допомогло б декому позбавитись певної зачарованості супермодними постмодерністськими ідеями та, відповідно, ілюзій з приводу їх негайної реалізації на практиці в Україні. В “критичних” (і не тільки) виданнях висловлюється стурбованість з приводу того, що в процесі неоліберальних реформ в багатьох країнах “серйозно послаблюється” зв’язок між інституційною з одного боку, та індивідуальною автономією і академічними свободами – з другого . Що це означає і чому відбувається? Насамперед, звертається увага на те, що EGM-університети, набуваючи автономії як суб’єкти світового ринку освітніх послуг і дотримуючись його логіки, намагаючись бути максимально ефективними (efficiency), результативними (effectiveness) та економічними (economy), підпорядковують цим вимогам свій внутрішній устрій. Це не може не позначатись на статусі “academics” – традиційного носія і уособлення академічних свобод університету модерної доби. “Економічна доцільність”, якою керуються у своїй діяльності менеджери “підприємницького” університету , подекуди вимагає певних обмежень у визначенні змісту навчальних програм, напрямів наукових досліджень, стилі управління тощо. Жорсткішими, з точки зору вимог до “academics”, стають умови контракту між ними та університетами. Проза ринку байдужа до “етичних та філософських аксіом” і для неї дійсно автономія, говорячи словами Г. Ніва, виглядає як “серія операційних умов та функцій”. Виходячи із змісту відповідних публікацій, найбільш гострі дискусії точаться навколо особливостей статусу “academics” у вищих навчальних закладах, умов їх перебування на відповідних посадах (tenure).Наприклад, в Канаді, як зазначає Є. Егрон-Полак, подекуди будь-які розмови на цю тему сприймаються як потенційні зазіхання на академічні свободи .1, до речі, зауважимо, не безпідставно. Зокрема, адепти “ринкового фундаменталізму” в університетському середовищі через пресу, через своїх представників в політичних та урядових колах (і не тільки в Канаді) намагаються переконати громадськість в тому, що в сучасних умовах “виробники освітніх послуг”, порівняно із іншими учасниками ринку, мають “необгрунтовані привілеї” у вигляді “академічних свобод та інституційної автономії”.\nОпубліковано у Хрестоматія | Теґи: історія, есе, народ, проблема, Україна, філософія. | Додати в закладки: постійне посилання на публікацію.


Тепер януковичі хочуть Універсал, який не виконували | Українська правда\nТепер януковичі хочуть Універсал, який не виконували\nПонеділок, 29 жовтня 2007, 15:03\nКандидат у депутати від Партії регіонів Юрій Мірошниченко вважає, що основним політичним гравцям слід повернутися до ідей Універсалу національної єдності та знайти спільний курс розвитку країни.\nПро це він сказав, виступаючи на круглому столі на тему: "Консолідована демократія: перспективи для України".\nЗа словами Мірошниченка, сьогодні, в першу чергу, політики повинні розробити єдиний шлях розвитку України.\n"Нам не можна рухатись вперед, якщо ми не знайдемо ідей консенсусного бачення", - зауважив він.\nНа думку Мірошниченка, підписання Універсалу національної єдності було спробою знайти такий спільний курс.\n"Це був дуже важливий крок до консолідації політичних еліт", - сказав він і висловив жаль, що не всі політики підписали цей документ.\n"Це був шлях правильний, треба йти цим шляхом, робити висновки і повертатися на нього", - переконаний Мірошниченко.\nПри цьому він висловив думку, що перелік питань, навколо яких політики не можуть знайти спільну мову, слід винести на всенародний референдум.\nЗа його словами, нині створюється враження, що формування коаліції є механічним добором 226 голосів, для того, щоб опинитися у владі. За словами Мірошниченка, незрозуміло, навколо яких програмних засад намагаються об’єднатись політики, оскільки їхні програми мають бути схожими, щоб у майбутньому впроваджувати єдину політику.\nВін переконаний, що для ефективної роботи "помаранчевої" коаліції одна з політичних сил має поступитися своїми програмними засадами, інакше можуть виникати постійні конфлікти.\n"Головне, щоб політики відмовились від упередженості", - вважає Мірошниченко.\nЙому незрозуміло, чому деякі політики заявляють про неприпустимість ведення переговорів між БЮТ і Партією регіонів.\nМірошниченко вважає, що в нинішній ситуації слід зібрати круглий стіл, на якому обговорити можливість створення коаліції національної єдності, що розробить спільні завдання на майбутнє та гарантії прав опозиції.


Прес-центр16 липня 2018, 13:15\nНасильство як актуальна проблема\nНасильство, одне з руйнівних сил, яке впливає на людину. Насильство, по іншому можна назвати зброєю повільної дії.\nПрес-центр13 липня 2018, 11:10\nІнформація до відома споживачів про намір підвищення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у 2019 році\nПрес-центр13 липня 2018, 08:53\nПрийом спеціалістом Пенсійного фонду\n13 липня у п’ятницю, з 8-30 до 12 години в приміщенні ЦНАП, буде вестись черговий прийом спеціалістом Пенсійного фонду. Запрошуємо всіх бажаючих.\nПрес-центр13 липня 2018, 08:49\nВиставці «Слобожанщина – 2018» бути\n11 липня 2018 року в малій залі Старобільської районної ради відбулося чергове засідання районної ради підприємців в Старобільському районі за участю голови районної ради підприємців Григоренко О.О., членів ради, структурних підрозділів\nПрес-центр12 липня 2018, 12:18\n15 липня, в Україні відзначається День українських миротворців. Сьогодні з цієї нагоди у районній бібліотеці відбулася книжкова викладка «Вони несуть мир».\nПрес-центр11 липня 2018, 15:33\nНа базі клубу "Ветеран" надаються послуги перукаря\nНа базі відділення організації надання адресної натуральної та грошової допомоги комунальної установи «Старобільський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)» надаються послуги перу\nПрес-центр11 липня 2018, 12:12\nОперативна нарада Старобільської райдержадміністрації\nСьогодні, 11 липня 2018 року, у залі засідань районної ради відбулася оперативна нарада райдержадміністрації за участю голови Гаркавого А.І, голови райради Кулачка М.О., першого заступника голови райдержадміністрації Калініна О.С., заступн\nПрес-центр11 липня 2018, 12:11\nКонсультація спеціаліста Старобільського районного центру зайнятості\nШановні громадяни, якщо Вам потрібна консультація спеціаліста Старобільського районного центру зайнятості, тоді ми запрошуємо відвідати наш ЦНАП 12.07.2018 року. Години прийому з 8-30 до 12-00.\nПрес-центр11 липня 2018, 11:01\nСімейні фермерські господарства отримали пільговий порядок сплати єдиного соціального внеску. Відповідні зміни до Податкового кодексу України прийняла Верховна Рада України 10 липня.\nПрес-центр10 липня 2018, 18:29\nІнформація з приводу отримання адміністративної послуги «Видача дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства»\nЗгідно до статті 42-4210 Закону України «Про зайнятість населення» в частині застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України, праця іноземців та осіб без громадянства може застосовуватися на різн


Побіжний погляд про критичних захворювань, таких як серцевий напад.\nСтатистика показує, що 1 з кожних 5 жінок можуть стати жертвою критичних захворювань, таких як інфаркт, рак або інсульт, не доживши до 65 років. Те ж саме може статися і 1 з кожних 3 чоловіків. Таким чином, ризик зараження критичного захворювання більше для чоловіків, ніж жінок. На щастя, люди, AOS обізнаності збільшилася. Вони почали проходити медичний огляд ДБЖ регулярно. Таким чином, будь-які критичні захворювання є можливість бути виявлено перш, ніж хвороба досягає у вирішальну стадію. Нехай, AOS поглянути на одну з найсерйозніших критичних захворювань, серцевого нападу.\nСерцевий напад є другою причиною для більшості критичних претензій хвороби у Великобританії. Поточні опитування показують, що серцеві напади значно скоротилися. Це може бути пов’язано з більш дієта, щоденні фізичні вправи, регулярні медичні огляди, що веде до відкриття критичного захворювання на ранній стадії. Ми, Äôll см. на деякі цифри, що стосуються критичних захворювань, таких як серцевий напад з 1980 року по 1992 рік. Згідно зі статистикою коронарна хвороба серця (British Heart Foundation 1997), в 1982 році близько 50 з 10000 чоловіків різного віку контракт серцевого нападу. Грунтуючись на 10 000 населення, близько 10 чоловіків у віці від 15-44 років, близько 110 у віці від 45-64 років, приблизно в 200 у віці від 65-74 і майже 225 у віці 75 років або більше всіх страждали від тих же критичних захворювань.\nУ 1992 році, швидкість серцевих нападів значно знизилася. Грунтуючись на населення 10000 чоловік, близько 35 різного віку заразився серцевого нападу. Крім того, майже 5 чоловіків у віці від 15-44 років, близько 75 у віці від 45-64 років, близько 155 у віці від 65-74 і приблизно 180 у віці 75 років або більше всіх постраждав від критичних захворювань, таких як серцевий напад.\nКрім того, щодо жінок, згідно Ішемічна хвороба серця статистики (British Heart Foundation 1997), в 1982 році близько 30 з 10 000 жінок різного віку страждають від критичних захворювань, як інфаркт. Грунтуючись на 10 000 населення, близько 2 жінки у віці від 15-44 років, майже 40 у віці від 45-64 років, близько 105 у віці від 65-74 і близько 135 у віці 75 років або більше всіх постраждали від серцевого нападу.\nКрім того, швидкість критичних захворювань, таких як серцевий напад у жінок знизився навіть більше, ніж у чоловіків. Отже, давайте, AOS см. на ці цифри записані в 1992 році. Близько 25 над населенням 10000 жінок різного віку страждають від серцевого нападу. Знову ж засновано на 10000 населення немає жодної жінки у віці від 15-44 років заразилися цієї критичної хвороби. Крім того, майже 25 у віці від 45-64 років, близько 65 у віці від 65-74 і близько 110 у віці 75 або плюс всі були діагностовані з критичних захворювань відомі як серцевий напад.\nЗниження за цей період на 10 років склала 3,6 відсотка. Як видно, ця критичних захворювань знизилася набагато серед жінок, ніж чоловіків. Причина в тому, що люди, можливо, працював більше години, можливо, в стресових умовах. Таким чином, часу для фізичних вправ і дієти, можливо, був обмежений фактор. На цьому етапі, хтось, AOS шансів страждати від будь-яких критичних захворювань може бути підвищений. Тому, отримавши критичну охоплює хвороба може бути важливим кроком щоб забезпечити своє майбутнє.\nPrevious Previous post: потрібно домашній страховий бізнес\nNext Next post: деякі речі, щоб розглянути, вибираючи хороше медичне страхування


Які статки задекларував староста Люб'язя - Район Любешів\nЯкі статки задекларував староста Люб'язя\nСтароста сіл Люб'язь, Хоцунь та Сваловичі Борис Шубич задекларував свої доходи за 2020 рік 29 березня. Згідно з декларацією, опублікованою на сайті Єдиного державного реєстру, його заробітна плата торік становила 304460 гривень та пенсія – 32030 гривень.\nЗарплата його дружини – 173705 гривень, ще вона отримала і 27252 гривні пенсії та 15 тисяч гривень спадщини.\nБорис Шубич – власник земельної ділянки 6 тис. кв.м. в Люб'язі, задекларував староста також житловий будинок (108,7 кв.м), гараж і господарські будівлі в Люб'язі, які у власності дружини, дружина також володіє ще чотирма земельними ділянками (загальна площа – понад 11 тисяч кв.м.) в Люб'язі.\nЗ транспортних засобів у декларації наявний лише трактор марки «Сінтай-220», вартість якого 75000 гривень.\nТеги: #Гроші, #Любешівщина, #Декларація, #Борис Шубич, #Староста, #Гірки, #Люб'язь


ЧОМУ СТУДЕНТИ ОБИРАЮТЬ ВІСТУЛУ? | ОсвітаПоль\nАкадемія фінансів та бізнесу Вістула – один із найкращих приватних університетів у Польщі. І щороку багато наших студентів обирають саме цей вуз.\nЯкі переваги такого вибору? Чим приваблює навчальний заклад українських студентів? Ми визначили 6 топ-переваг, які будуть цікаві майбутньому абітурієнту.\n1. Велика кількість сучасних та затребуваних спеціальностей (економіка, графіка, журналістика, інформатика, архітектура, міжнародні стосунки, облік та аудит тощо).\n2. Диплом університету – пізнаваний та престижний освітній документ на ринку праці. За результатами 2019 року навчальний заклад посів 5-те місце в рейтингу Perspektywy - 2019 серед усіх приватних навчальних закладів Польщі. Особливо високо була оцінена економічна освіта випускників. У цій категорії університет посів друге місце. А в загальнодержавній системі моніторингу випускників університетів (ELA) у категорії «Менеджмент», напрям Академії фінансів та бізнесу вийшов на перше місце. Випускник магістратури факультету бізнесу та міжнародних відносин заробляє після закінчення університету в середньому 9 193,10 злотих брутто щомісяця.\n3. Націленість на практичні знання. Викладачі університету - практики та експерти в своїй галузі. Вістула співпрацює з такими бізнес-партнерами, як CBRE Corporate Outsourcing, CYFROWY POLSAT, INFO PRACA, MEETING PROFESSIONALS INTERNATIONAL, POLSKO – TURECKA IZBA GOSPODARCZA, мобільний оператор PLUS, Bank Zachodni WBK, Alior Bank та з іншими відомими компаніями. Бізнес-партнери беруть участь в оновленні навчальних програм, надають тренерів, оплачують студентські практики, пропонують стажування та працевлаштовують найкращих випускників.\n4. Навчання проходить у міжнародному середовищі. Два роки поспіль вуз посідає перше місце в рейтингу Perspektywy за рівнем інтернаціоналізації, адже у вузі навчаються студенти та працюють викладачі з 80 країн світу. Кожен студент може брати участь в програмах Erasmus, котрі передбачають студентський обмін та навчання в одній з-понад 40 країн.\n5. Сучасний кампус, технічно обладнані аудиторії, велика бібліотека, зокрема електронна – хороші умови для навчання студентів. Студенти мають доступ до великої кількості спортивних секцій та наукових клубів.\n6. І що дуже важливо - доступна ціна не тільки на польськомовні, але й на англомовні програми. Вартість року навчання на польськомовних факультетах – від 1200 євро. На факультетах з англійською мовою викладання - від 2000 євро за рік. Також зазначимо, що вуз щороку проводить акції для своїх перших заявників: знижки на навчання, відсутність вступного внеску чи безкоштовні курси з польської та англійської мови перед навчанням.


Венок-обруч Волинські візерунки из цветов цвета марсала: купить у производителя | Интернет-магазин «Волинські візерунки»\nВенок-обруч Волинські візерунки из цветов цвета марсала\nУкраинский венок-обруч из красивых искусственных цветов, выполненный в национальном стиле и, в то же время, с современным подходом к реализации эстетической составляющей, придется по вкусу юным красавицам.\nЭта модель состоит изнежно-бордовых и белых цветов, выстроенных в ряд, аккуратных зеленых листиков. Хорошо сочетается с различными этно-нарядами, праздничной одеждой, а также при умном комбинировании способна украсить лук в каком-либо ином стиле.


Маранта триколор або триколор: догляд у домашніх умовах – Сад і город\nМаранта триколірна улюблена квітникарем за своє прекрасне листя. Вони виглядають як пір’я казкових птахів, зібрані в пишний, але компактний кущик, і приносять естетичне задоволення шанувальникам рослини.\nЧи важко утримувати рослину будинку, як її розмножувати і з якими хворобами можна зіткнутися?\n3.1 Пророщування насіння\n3.2 Укорінення живців\n3.3 Повітряні відведення\n3.4 Розподіл куща\n4.1 Павутинний кліщ\n4.3 Борошнистий червець\nПонад 3000 років рослина добре знайома корінним жителям тропічних джунглів Південної Америки. Вічнозелене, що входить до сімейства Марантових, воно є невеликим (до 40 см) кущиком.\nГоловна краса квітки укладена в його бархатистому овальному листі. На основному темно-зеленому тоні листових пластин покладено яскравий малюнок зі світлих зубчиків уздовж центрального прожилки, світлої облямівки по краях та червоно-малинових бічних прожилок. Нижня сторона листа пофарбована в темно-фіолетові тони.\nНа європейський континент квітка потрапила 100 років тому, швидко стала популярною, а селекціонери зайнялися створенням нових сортів.\nСвою назву він отримав від прізвища Бартоломео Маранти, ботаніка, який жив у Середні віки і займався вивченням цілющих властивостей рослин.\nЄ у триколірної маранти та інші назви — фасцинатор та молитовна квітка. Друге пов’язане зі здатністю листя рослини розгортатися та скручуватися залежно від погоди та інтенсивності світла.\nВажливо, щоб умови утримання квітки були максимально наближені до клімату тропічних лісів.\nПроте досвідчені квіткарі вважають, що маранта невибаглива, і догляд у домашніх умовах за тропічною красунею не потребує особливих зусиль.\nВлітку показники температури в районі 20…25 °С цілком влаштовують рослину. Втім, воно не втрачає привабливості і спокійно розвивається і за +28 °С, і за +16 °С, проте різкі стрибки температури небажані.\nУ літні місяці квітку слід виставляти на балкон чи лоджію. Свіже повітря бадьорить його та благотворно діє на вегетаційні процеси. Головне, щоб не було протягів.\nЯскраве сонячне світло не для маранти, їй потрібне невелике затінення. Оптимальне розташування в квартирі – західні або східні вікна.\nЯкщо у вас південний бік, розміщуйте рослину на деякому віддаленні від вікна. На північних вікнах рослині загрожує дефіцит освітлення.\nПриродні житла маранти обов’язково сусідять з різними водоймищами. Це означає, що молитовна рослина потребує атмосфери, насиченої вологою. Для квартири показник вологості становить 60%. Як його забезпечити?\nУ літню спеку підтримати високу вологість допоможуть обприскування та теплий душ, але їх доведеться проводити щодня. Взимку горщик встановлюють на піддон із вологим піском або керамзитом. Головне, щоб дно горщика не стикалося з водою.\nУвага! Під час обприскування триколірної маранти уникайте попадання на її листя крапель води, щоб на них не з’явилися білі плями.\nКомпактна від природи, маранта не потребує регулярного обрізання. Деяке коригування кущика проводять у тому випадку, коли гілочки рослини уражені захворюванням або почали підсихати.\nБуває, що один-два втечі йдуть у зріст і вибиваються із декоративного образу квітки. Їх можна обрізати або встановити підпірку.\nДорослі, маранта поступово втрачає свою декоративність, її листя дрібніє, забарвлення блідне. У таких ситуаціях вдаються до кардинального омолодження рослини, обрізавши всю її наземну частину.\nУ перші роки життя квітка активно розвивається і швидко поглинає поживні речовини з ґрунту, тому пересадку роблять щорічно навесні. Новий горщик беруть на 3-4 см більше в діаметрі.\nВибравши рослину зі старого горщика разом із земляною грудкою, перевіряють стан кореневої системи. Хворі, пошкоджені та підсохлі коріння видаляють.\nНа дно нового горщика укладають 3 см дренажу, засипають ґрунт, вставляють рослину і присипають її коріння ґрунтом, злегка її утрамбовуючи.\nПоливом пересадка завершується.\nВнесення добрив починають наприкінці лютого – початку березня. Невеликими порціями їх додають у ґрунт 1 раз на 3 тижні.\nТакий режим підживлення тримають до літа, потім його трохи скорочують до 1 разу на 2 тижні. Восени повертаються до первісної періодичності, а взимку припиняють підживлення.\nПри зміні режимів підживлення на розведення добрив беруть у 2 рази більше рідини, ніж за інструкцією. Для триколірної маранти підходять такі види добрив “Мрія ботаніка”, “Фаско”, “Кеміра-Люкс”.\nПублікація від Шапки з Екб. Ирина������ (@jatikknit) 12 Сер 2019 о 8:13 PDT\nКоли в будинку з’являється така гарна квітка, хочеться, щоб вона була не одна. При розмноженні зеленого вихованця можна вибрати один із 4 способів насінням, живцями, відведеннями та поділом куща.\nОтримати з маленького насіння життєздатний паросток маранти складно, тому до такого варіанту вдаються дуже рідко.\nВисаджують насіння у пластикові ємності з кришкою. Заповнивши миску поживною сумішшю з торфу і великого піску, в неї поглиблюють насіння, зволожують ґрунт шляхом обприскування і накривають посадку кришкою.\nТримають контейнер у затіненому та теплому місці (23…25 °С). Протягом 10–15 днів його провітрюють, грунт зволожують.\nКоли з’являться паростки, потрібно почекати, щоб у них сформувалися кілька міцних листочків. Тільки після цього молоді рослинки можна пересадити в окремі горщики.\nВідділення живця від дорослої рослини можна зробити у будь-який день вегетаційного періоду. Відрізають, як правило, верхівкові частини маранти.\nДовжина кожного живця 8-10 см. Отриманий матеріал відправляють у ємність з водою, тримають у ній до появи корінців, потім пересаджують у ґрунт і забезпечують належний догляд.\nЦей спосіб застосовується тільки для дорослих кущиків маранти. Коли листя рослини підсихає з природної причини старіння, в основі їх черешків утворюються повітряні корені.\nЯкщо дати їм вирости до 10-15 см, то навесні вони дадуть нові листові бруньки. Розетку, що сформувалася, відокремлюють від материнського кущика і пересаджують у новий горщик.\nКущ ділять на початку весни, бажано поєднати маніпуляцію з пересадкою. Дорослу маранту виймають із горщика, обережно поділяють на дві-три частини так, щоб у кожної з них було по 2–3 здорові бульби і хоча б парочка листя.\nОбробивши місця відділення порошком з активованого вугілля, ділянки розсаджують по горщиках з пухким поживним ґрунтом, зволожують ґрунт і вкривають паросток плівкою.\nПродовжують регулярно зволожувати і провітрювати, але знімають плівку, лише коли з’являться нові листочки.\nКвітка може захворіти, якщо будь-які параметри догляду порушуються\nбрак вологості призводить до підсихання листових пластин та фарбування їх у коричневі тони;\nнизька температура викликає зморщування листя;\nдовге знаходження під променями сонця провокує опіки на листі та зменшення їх розмірів;\nпогане освітлення змушує маранту тягнуться вгору, її листя при цьому блідне, малюнок втрачає чіткість;\nполив холодною водою та застій вологи викликають кореневу гниль;\nкрапельками води на листі «плаче» маранта, коли поливи рясні, а на вулиці довго стоїть похмура погода.\nУвага! Перебуваючи в періоді спокою, триколірна маранта скидає частину листя. Не турбуйтеся зі здоров’ям вихованця все нормально, це звичайний процес його життя.\nЗ тими ж помилками у догляді пов’язане й ураження квітки шкідниками. Як їх розпізнати, які методи боротьби ефективні?\nСухе повітря сприяє розмноженню павутинного кліща. Колонії комах атакують нижню частину листової пластини, покриваючи її білим нальотом і найтоншим павутинням.\nЯк харчування вони використовують корисні речовини рослини, що призводить до втрати листя забарвлення та їх опадання.\nДля швидкого та ефективного позбавлення рослини від шкідника застосовують інсектицидні препарати («Актеллік», «Фітоверм»).\nВажливо! Найкраща профілактика проти павутинного кліща – постійне зволоження повітря навколо маранти триколор.\nБурі плями, що бугряться, на листі і стеблах — ознака зараження маранти щитівкою. Дрібна комаха випиває соки з листя, змушуючи їх скручуватися і сохнути.\nДля боротьби з щитівкою діє народний засіб у вигляді водного розчину господарського мила. Душ із такого розчину допомагає впоратися з незначною поразкою рослини.\nЯкщо щитівка встигла розмножитися, доведеться вдатися до обробки квітки інсектицидами.\nБорошнистий червець любить поласувати черешками листя. Відзначається липкою субстанцією на стеблах та листі та білими волохатими грудочками на поверхні ґрунту.\nПомітивши, що маранта уражена борошнистим червцем, потрібно прибрати його колонію вологим тампоном або пензликом, потім обробити вихованця мильним розчином або тютюновим настоєм.\nПри рясному ураженні використовують системні інсектициди («Актара», «Конфідор»).\nВисока декоративність маранти дозволяє їй займати гідне місце у домашньому квітнику. При уважному ставленні до її потреб можна розраховувати на багаторічну подяку квітки.\n← Розсада перцю за правилами – основні кроки в домашніх умовах\nЯк виростити баклажани – способи вирощування баклажанів за допомогою розсади →


Пружність водяної пари, що міститься в повітрі, може підвищуватися до певної межі, яка має назву насиченої пружності. Тобто насичена пружність (Е) - це межа вмісту водяної пари в повітрі при даній температурі (мм рт. ст., мбар, гПа). Наприклад, за температури 0 °С пружність насичення дорівнює близько 6 гПа, за температури -20 °С -- близько 1 гПа, а за 30 °С -- близько 42 гПа. Чим вища температура повітря, тим більше водяної пари воно може вмістити. Тому вдень, якщо достатня кількість вологи є на земній поверхні, у теплому повітрі пружність водяної пари більша, ніж у холодному.\nТочкою роси (Т?) називається температура, при якій водяна пара, що міститься в повітрі, при незмінному тиску досягає насиченості відносно плоскої поверхні чистої води або чистого льоду. Тобто, температура, при якій водяна пара, яка міститься в повітрі насичує його. Знаючи пружність водяної пари, можливо визначити точку роси за відповідними таблицями насиченої пружності. В цьому випадку в таблицях за визначеним значенням насиченої пружності визначають температуру. Ця температура й буде точкою роси .\nРічний хід абсолютної вологості також паралельний річному ходу температури: найхолодніший місяць має найменшу, а найтепліший -- найбільшу пружність водяної пари.\nГеографічний розподіл абсолютної вологості в основному пропорційно співвідноситься з розподілом температури. Біля екватора пружність водяної пари найбільша і становить 20-25 гПа. Вона зменшується в тропічних поясах до 20 гПа, у помірних -- до 12 гПа влітку і 6 гПа взимку, в полярних областях -- нижче 2 гПа. Узимку над холодними внутрішніми областями материків утворюються райони низької пружності. У Центральній Якутії та Антарктиді вона менша за 0,1 гПа. Улітку областями низької пружності є пустелі. У мусонному кліматі абсолютна вологість найвища влітку і найнижч взимку.\nДобовий мінімум відносної вологості співпадає з добовим максимумом температури після полудня, а максимум відносної вологості -- з добовим мінімумом температури під час сходу Сонця. У горах і високих шарах атмосфери максимальна відносна вологість спостерігається вдень, а мінімальна -- вранці .\nРічний хід відносної вологості: в екваторіальних широтах вона становить понад 85%, а також над Північним Льодовитим океаном, на півночі Атлантичного і Тихого океанів та біля Антарктиди, де абсолютна вологість незначна, але дуже низька температура повітря; у помірних широтах -- 75-80% узимку над охолодженими материками, а влітку -- 60-70%; у субтропічних і тропічних пустелях -- менше 50%. Відносна вологість залежить і від абсолютної вологості, тому в мусонних областях Індії взимку відносна вологість знижена до 50%, а на початку літнього мусону збільшується до 80-85% (рис. 3). З висотою вологість повітря зменшується. Половина водяної пари міститься в приземному шарі повітря до висоти 1,5 км.\nУсереднена для всієї земної кулі швидкість випаровування складає біля 2,5 мм у добу. У цілому вона урівноважена величиною середньоглобальної кількості атмосферних опадів (біля 914 мм/рік). Сумарний запас водяної пари в атмосфері еквівалентний приблизно 25 мм опадів, так що в середньому він обновляється кожні 10 днів. Водяна пара виноситься нагору і поширюється в атмосфері повітряними потоками різних розмірів - від локальних конвективних плинів до глобальних систем вітрів (західний перенос або пасати). У міру того як тепле вологе повітря піднімається нагору, воно розширюється в результаті зниження тиску у високих шарах атмосфери і охолоджується. Унаслідок цього відносна вологість повітря підвищується доти, поки повітря не досягне стану насичення водяною парою. Подальший його підйом і охолодження приводять до конденсації надлишкової вологи на дрібних зважених у повітрі частках і до утворення хмар, що складаються з крапельок води. Усередині хмар ці крапельки діаметром усього лише біля 0,1 мм падають дуже повільно, але не усі вони однакового розміру. Більш великі краплі падають швидше, обганяючи зустрічні на їхньому шляху більш дрібні, зіштовхуються і зливаються з ними. У такий спосіб більш великі краплі ростуть за рахунок приєднання дрібних. Якщо крапля в хмарі проходить відстань біля 1 км, вона може стати досить важкою і випасти з нього дощовою краплею. Дощ може утворюватися й інакше. Краплі у верхній, холодній частині хмари можуть залишатися рідкими навіть при температурі набагато нижче 0° С - звичайної точки замерзання води. Такі краплі води, що звуться переохолодженими, здатні змерзнути, тільки якщо в них впроваджуються особливі частки, що є ядрами льодоутворення. Замерзлі краплі розростаються в крижані кристали, а кілька крижаних кристалів можуть об'єднатися й утворити сніжинку. Сніжинки проходять крізь хмару й у холодну погоду досягають землі у виді снігу. Однак у теплу погоду вони тануть і досягають поверхні у формі дощових крапель. Кількість атмосферних опадів, що досягають поверхні землі в даному місці у вигляді дощу, граду або снігу, оцінюється товщиною шару води (у міліметрах). Він вимірюється спеціальними приладами - осадомерами, що звичайно розташовуються на відстані в кілька кілометрів один від іншого і фіксують кількість опадів за визначений проміжок часу, звичайно за 24 год .\nПростий осадомер складається з вертикально встановленого циліндра з круглою лійкою. Дощова вода попадає в лійку і стікає у вимірювальний градуйований циліндр. Площа вимірювального циліндра в 10 разів менше площі вхідного отвору лійки, так що шар води товщиною 25 мм у вимірювальному циліндрі відповідає 2,5 мм опадів, що випали. Більш складні вимірювальні прилади безупинно реєструють кількість опадів, що випадають, на стрічці, укріпленої на барабані з годинниковим механізмом. Один з таких приладів оснащений маленькою судиною, що автоматично перекидається і звільняється від води, а також замикає електричний контакт, коли кількість води в осадомірі відповідає шарові опадів у 0,25 мм. Досить надійну оцінку інтенсивності дощу на значній території дає застосування радіолокаційного методу. Середня річна кількість опадів на всій поверхні Землі - біля 910 мм. У тропічних регіонах середньорічна кількість опадів не менш 2500 мм, у помірних широтах - біля 900 мм, а в приполярних районах - біля 300 мм. Головними причинами розходжень у розподілі опадів є географічне положення даного регіону, його висота над рівнем моря, відстань від океану і напрямок переважних вітрів. На гірських схилах, звернених убік, дують з океану вітри, кількість опадів звичайно велика, а в районах, захищених від моря високими горами, випадає дуже мало опадів. Максимальна річна кількість опадів (26.461 мм) було зареєстровано в містечку Черапунджі (Індія) у 1860-1861, а найбільша добова кількість опадів (1618,15 мм) - у Багіо на Філіппінах 14-15 липня 1911. Мінімальна кількість опадів зареєстрована в Аріке (Чилі), де середньорічна величина за 43-літній період склала всього 0,5 мм, а в Ікіке (Чилі) за 14 років не випало жодного дощу.\nВодяна пара - це вода в газоподібному стані. Якщо повітря не здатне утримувати більші кількість водяної пари, воно переходить у стан насичення, і тоді вода з відкритої поверхні перестає випаровуватися. Вміст водяної пари в насиченому повітрі знаходиться в тісній залежності від температури і при її підвищенні на 10° С може збільшитися не більш, ніж удвічі. Відносна вологість - це відношення фактично утримуваної в повітрі водяної пари до кількості водяної пари, що відповідає станові насичення. Відносна вологість повітря поблизу земної поверхні часто велика ранком, коли прохолодно. З підвищенням температури відносна вологість звичайно зменшується, навіть якщо кількість водяної пари в повітрі мало змінюється. Припустимо, що ранком при температурі 10° С відносна вологість була близька до 100%. Якщо протягом дня температура понизиться, почнеться конденсація води і випаде роса. Якщо ж температура підвищиться, наприклад до 20° С, роса випарується, але відносна вологість складе лише біля 50%.\nВиділення захованої теплоти при конденсації водяної пари в атмосфері приводить до того, що коли утворюється хмара, то виділяється деяка кількість тепла, яка йде на нагрівання повітря або, після складних перетворень енергії, витрачається на розвиток руху в атмосфері. Так, наприклад, підраховано, що при випаданні шару дощу завтовшки 20--30 мм може виділитись стільки тепла, скільки потрібно, щоб нагріти всю товщу повітря, в якій створюються опади, на 5--6 градусів.\nУтворення крапель при конденсації і сублімації відбувається на деяких центрах, які називаються ядрами конденсації. Це частинки гігроскопічних солей, краплі кислот, тверді частинки (аерозолі), які є продуктами згорання або органічного розпаду, на яких осідає водяна пара у вигляді краплинок, утворюючи хмари й тумани. Найчастіше серед аерозолів трапляються сполуки Хлору, Сульфуру, Нітрогену, Карбону тощо. Вони надходять до атмосфери з поверхні океанів, суші, з відходів промислових центрів, а також із Космосу. Кількість ядер конденсації в 1 см3 повітря біля земної поверхні може налічувати тисячі і десятки тисяч, а в містах -- мільйони.\nРівень конденсації -- висота, на якій повітря охолоджується до точки роси. У тундрі цей рівень розміщений на висоті кількох сотень метрів, а в пустелях -- кількох кілометрів.\nНад водними поверхнями тумани виникають частіше, ніж над ділянками суші. Так, пізньої осені вода в ріках звичайно буває тепліша за повітря. З поверхні теплої води безперервно відбувається випаровування. Пара, потрапляючи в холодніше повітря, конденсується, збирається в крапельки води, утворюючи туман, що густою смугою огортає русло ріки. Так виникають тумани над ополонками, розводдями серед криги в холодних морях. В той час як береги вкриті снігом, у відкритому морі плавають величезні крижані поля й окремі крижини. Між ними темніють розводдя, відкриті водні поверхні. Тут вода звичайно має температуру 1--2° нижче нуля і не замерзає через свою солоність і рухомість. А повітря над такими розводдями може бути набагато холодніше. Волога, що випарувалася з поверхні води, тут-таки, над водною поверхнею, конденсується, утворюючи туман .\nа) радіаційні тумани -- утворюються в теплу пору року увечері або вночі за тихої безхмарної погоди над річками, озерами, низовинами; виникають внаслідок охолодження нижнього шару повітря від охолодженої за рахунок радіаційного випромінювання поверхні;\nб) адвективні тумани --- виникають при переміщенні теплого повітря над холодною поверхнею. Охоплюють великі території і мають значну потужність, характерні для морських узбереж, особливо восени;\nв) тумани випаровування -- спостерігаються восени над водоймами (річками, озерами), коли їхня вода тепліша за повітря;\nг) тумани змішування -- утворюються на межі повітряних мас з різною температурою і вологістю. Серед них розрізняють гарруа -- тумани, характерні для берегових пустель у тропіках, де біля берегів проходять холодні течії. Тумани змішування утворюються також між холодними і теплими течіями (о. Ньюфаундленд). По суті тумани змішування є різновидом адвективних туманів;\nд) тумани схилів -- виникають на гірських схилах внаслідок підняття та адіабатичного охолодження повітря;\nе) міські тумани -- пов'язані з величезною кількістю ядер конденсації у повітрі великих міст. Коли туман перемішується з димом, вихлопними газами автотранспорту, продуктами горіння, видимість падає майже до нуля, повітря стає задушливим, -- це смог (від англійських слів «смоук» -- дим і «фоґ» -- туман).\nБуває так, що в атмосфері є достатня кількість пари, вологість повітря велика, температура низька -- і все-таки конденсація не відбувається, краплі не виникають. Іноді буває, що хмара складається з переохолоджених крапель води, а кристалики не утворюються. Відомі також випадки, коли в хмарах переохолоджені краплі дощу мали температуру 40° нижче нуля, а кристалики з цих крапель не утворювались, вода не замерзала.\nalto - високо, cirrus - пір'ястий, cumulus - купчастий, nimbus - дощовий і stratus - шаруватий. Різні сполучення цих термінів застосовуються для найменування десяти головних форм хмар: cirrus - пір'ясті; cirrocumulus - пір'ясто-купчасті; cirrostratus - пір'ясто-шаруваті; altocumulus - високо-купчасті; altostratus - високо-шаруваті; nimbostratus - шарувато-дощові; stratocumulus - шарувато-купчасті; stratus - шаруваті; cumulus - купчасті і cumulonimbus - купчасто-дощові. Висококупчсті і високо-шаруваті хмари розташовуються вище, ніж купчасті і шаруваті.\nФронтальні хмари утворюються на атмосферних фронтах, тобто смугах, які розділяють різні повітряні маси. Коли тепле повітря рухається і витісняє холодне -- це теплий фронт, а коли холодне повітря рухається, а тепле відступає-- це холодний фронт. Фронт завжди нахилений відносно земної поверхні, через те що холодне повітря підтікає під тепле у вигляді клину. Внаслідок ковзання по лінії фронту виникають хмари висхідного ковзання. На теплому фронті -- це перисті, перисто-шаруваті, високошаруваті, шарувато-дощові, а на холодному -- перисті, перисто-купчасті, висококупчасті, купчасто-дощові.\nВодність хмар -- це маса краплин води і кристаликів льоду в одиниці 'б єму повітря хмари. У водяних хмарах в 1 м3 повітря хмари міститься від °>01 г до 3 г води, а в кристалічних значно менше і становить від кількох сотих. До кількох тисячних грама.\n1. Перисті --білі, тонкі, волоконні, без полів, нитковидні.\n2. Перисто-шаруваті -- тонка прозора білувата пелена\n4. Високо-купчасті -- смуги або шари з просвітами білого або сірого кольору.\n5. Високо-шаруваті -- суцільний рівний або волоконний покрив сірого чи синюватого кольору.\n7. Шарувато-купчасті -- великі, низько розміщені хвилі або глиби сіруватого кольору.\n8. Шарувато-дощові --безформний суцільний сірий покрив.\n10. Купчасто-дощові -- потужні утворення у вигляді гір та башт, верхня частина яких іноді нагадує ковадло.\nКупчасті та купчасто-дощові хмари це хмари вертикального розвитку, конвективні за походженням. Купчасті хмари складаються із крапель, але опадів не спричиняють. Це щільні високі хмари з білими купчастими та куполоподібними вершинами і плоскою основою сірого або синього кольору. Розрізняють плоскі, середні, потужні різновиди (залежно від їх товщини). Купчасто-дощові, або грозові, хмари знизу складаються із крапель, а зверху -- із кристаликів. Вони білі, щільні, з темною основою, мають форму гір чи великого ковадла. З них випадають зливові дощі та град, що супроводжуються грозою.\nВисококупчасті хмари білі або сіруваті, складаються із дрібненьких переохолоджених крапель, нагадують хвилі, купи, пластівці з просвітами блакитного неба, опадів не дають. Розрізняють хвилясті й куп. Купчасті та купчасто-дощові хмари займають нижній та середній яруси, а вершини їх розміщені у верхньому ярусі. Це хмари вертикального розвитку, конвективні за походженням. Купчасті хмари складаються із крапель, але опадів не спричиняють. Це щільні високі хмари з білими купчастими та куполоподібними вершинами і плоскою основою сірого або синього кольору. Розрізняють плоскі, середні, потужні різновиди (залежно від їх товщини). Купчасто-дощові, або грозові, хмари знизу складаються із крапель, а зверху -- із кристаликів. Вони білі, щільні, з темною основою, мають форму гір чи великого ковадла. З них випадають зливові дощі та град, що супроводжуються грозою .\nШаруваті хмари -- це однорідний сірий шар повітря, схожий на туман, іноді розірваний знизу. Шаруваті хмари закривають все небо, розрізняють туманоподібні, хвилясті, розірвано-шаруваті їх види. З них може падати негустий сніг або дрібнесенький дощ (мряка).\nХмарність - ступінь покриття неба хмарами. Визначається вона візуально в десятих частках неба (чи в інших одиницях, наприклад, у відсотках): 0 - чисте небо, 1 - одна десята частина неба покрита хмарами, 10 - суцільна хмарність. Окремо оцінюють загальну хмарність і хмарність нижнього ярусу На всіх широтах над океанами хмарність більша, ніж над сушею. У річному погодному циклі всюди, крім Європи і субтропічного поясу, максимум хмарності припадає на літо, а мінімум -- на зиму або інші пори року. У субтропіках і Європі максимальна хмарність взимку, а мінімальна -- влітку або навесні. Значною хмарністю характеризуються екваторіальні широти (5-6 балів), а незначною -- тропіки (3--4 бали) з поступовим збільшенням середньорічної хмарності від субтропіків (4--5,7 балів) до субполярних широт (6-7,6 балів) і зниженням до 6,3-6,4 бала в полярних областях .\nОснови хмар середнього ярусу (високо-купчастих і високо-шаруватих) знаходяться на висотах від 2000 до 7000 м. Ці хмари мають температуру від 0° С до -25° С и часто являють собою суміш крапель води і крижаних кристалів.\nХмари верхнього ярусу (пір'ясті, пір'ясто-купчасті і пір'ясто-шаруваті) звичайно мають нечіткі обриси, тому що складаються з крижаних кристалів. Їхні основи розташовуються на висотах більш 7000 м, а температура нижче -25°С.\nКупчасті і купчасто-дощові хмари відносяться до хмар вертикального розвитку і можуть виходити за межі одного ярусу. Особливо це відноситься до купчасто-дощових хмар, основи яких знаходяться усього в декількох сотнях метрів від земної поверхні, а вершини можуть досягати висот 15-18 км. У нижній частині вони складаються з крапельок води, а у верхньої - із кристалів льоду.\nДощ складається із крапель діаметром понад 0,5 мм, а мряка -- із краплинок від 0,5 до 0,05 мм, отже, мряка падає повільно і переноситься вітром. Сніжинки складені зі скупчень кристалів, форма всіх сніжинок шестипроменева, діаметр кожної -- кілька міліметрів.\nКрупинки снігу й льоду випадають із шарувато-дощових або купчасто-дощових хмар, якщо температура від'ємна, і мають діаметр близько 1 мм. Під час сильного морозу із хмар нижнього ярусу можуть випадати голки льоду -- кристали у вигляді шестикутних призм. Якщо відбувається інверсія температури, краплі дощу замерзають у повітрі й на земну поверхню падають кульки льоду діаметром 1-3 мм (льодяний дощ) .\nЗливові опади короткочасні, але інтенсивні, випадають на порівняно меншій площі з купчасто-дощових хмар конвективного походження. Зливи -- це основний вид опадів у тропічних та екваторіальних широтах.\nМряка -- це опади малої інтенсивності, з дуже дрібненьких краплин або дрібнесеньких сніжинок. Вони випадають із шаруватих і шарувато-купчастих хмар, зокрема хвилястих, і утворюються в межах однієї стійкої повітряної маси.\nПаморозь -- це пухкі білі кристали, які осідають на деревах, дротах тощо в морозну, тиху погоду, коли в повітрі утворюються кристалики льоду, котрі, доторкаючись предметів, примерзають до їх поверхні .\nОжеледь -- це наліт льоду на земній поверхні та предметах, який утворюється під час випадання мряки, дощу або осідання густого туману. Необхідною умовою утворення ожеледі є випадання переохолоджених крапель за від'ємної температури (від 0 до -15 °С). Товстий шар ожеледі може ламати гілля і обривати дроти ліній електромережі. Небезпечним є намерзання льоду на літаках, яке відбувається в шарувато-дощових хмарах, складених із крапель, охолоджених до --10 °С. Це явище називають обледенінням літаків.\nРоса - найдрібніші краплинки води, які часто зливаються. Вона з'являється вночі на поверхні, яка охолола в результаті випромінювання тепла.\nІній - твердий білий осад, який утворюється за таких умов, як і роса, але при температурі нижче 0?С.\nПаморозь - льодяні кристали (кристалічна паморозь) чи пухкий лід (зерниста паморозь), яка наростає з навітряної сторони предметів (На гілках дерев, проводах тощо).\nОжеледь - суцільний шар щільного льоду на земній поверхні і на різних предметах.\nУ залежності від обсягу опадів, що випадають за визначений проміжок часу, по інтенсивності розрізняють слабкі, помірні і сильні (зливові) дощі. Інтенсивність слабкого дощу міняється від мізерно низкою до 2,5 мм/год, помірного дощу - від 2,8 до 8 мм/год і при сильному дощі - більш 8 мм/год, або більш 0,8 мм за 6 хв.\nОбложні затяжні дощі при суцільній хмарності на значній території звичайно слабкі і складаються з дрібних крапель. Дощі, що випадають на невеликих ділянках спорадично, звичайно більш інтенсивні і складаються з більш великих крапель. За одну сильну грозову зливу тривалістю всього 20-30 хв може випасти до 25 мм опадів.\nВипадання граду. Із зливових, грозових хмар на землю може випадати не тільки дощ, а й град. Звичайно град випадає в червні--липні, коли частіше утворюються грозові хмари. Це свіже повітря біля землі мало близько + 16°, тобто було майже на 10° холодніше. Вузька зона поділу, що відокремлювала холодний потік повітря від теплого (атмосферний фронт) зміщувалася на схід, і холодне повітря, яке на передньому краї мало форму клина, витісняло вгору тепле повітря. Виникли потужні висхідні потоки повітря і потужні грозові хмари. Грози й зливи надвечір охопили майже всю Середньоруську височину.\nДобовий хід опадів буває континентальний та береговий. У континентальному типі основний максимум фіксують після полудня, а додатковий максимум -- уранці, особливо в тропічних широтах. Береговий тип характеризується одним максимумом опадів (уночі й зранку) і одним мінімумом після полудня. У деяких районах добовий хід опадів узимку береговий, а влітку -- континентальний .\nЕкваторіальний тип. Характерні два максимуми (дощові сезони), які чергуються з порівняно сухими сезонами. Середини дощових сезонів співпадають з рівноденнями, коли сонце проходить над екватором і разом з ним рухається зона найбільш інтенсивної конвекції. Наприклад, на метеорологічній станції Лібревіль (0°37' пн. ш., 9°31' сх. д.) сума опадів за січень становить 200 мм, лютий -- 220 мм, березень -- 340 мм, червень -- 5 мм, липень -- 3 мм, вересень -- 250 мм, листопад -- 380 мм, за рік -- 2410 мм.\nТип тропічних і субекваторіальних мусонів (Індія, Південно-Східний Китай, Гвінейська затока, північ Австралії). У річному ході опадів чітко виділяється літній максимум і зимовий мінімум. Цей контраст може підсилити орографія (характер земної поверхні). Наприклад, на станції Черрапунджі в Індії (25°16' пн. ш., 91°47' сх. д.) за грудень реєструють в середньому лише 10 мм опадів, за липень -- 2730 мм, а за рік -- 11633 мм. Тут зафіксований абсолютний максимум опадів за рік для всієї Землі -- 23000 мм.\nТропічний тип. Максимум опадів припадає на час літнього сонцестояння в дощовий сезон, який біля тропіків триває 4 місяці, а мінімум -- на сухий сезон за найнижчого стояння сонця. Наприклад, на станції Аліс-Спрінгс (23°36' пд. ш., 133°37' сх. д.) за грудень реєструють в середньому 37 мм опадів, січень -- 43 мм, червень -- 15 мм, за рік -- 273 мм.\nСередземноморський тип (західна частина материків і островів у субтропічних широтах, Каліфорнія, південь Африки і Австралії, південний берег Криму та середземноморські країни). Максимум опадів припадає на зиму або осінь. Сухий сезон улітку пов'язаний із впливом субтропічних антициклонів. Взимку вони зміщуються до тропіків, а в субтропіках панує циркуляція повітряних мас помірного поясу. Наприклад, на станції Гібралтар (36°07' пн. ш., 5°24' зх. д.) за липень випадає 1 мм, за листопад -- 160 мм, за рік -- 910 мм опадів; в Ялті (44°30' пн. ш., 34°14' сх. д.) за січень випадає 80 мм, за серпень -- 30 мм, за рік -- 600 мм опадів.\nМорський тип помірних широт. Характерний для західних частин материків помірного поясу, куди циклони частіше приходять взимку. Опади розподіляються рівномірно протягом року з невеликим переважанням узимку. У берегових районах Західної Європи максимум опадів припадає на осінь і зиму, а мінімум -- на початок літа й весну. Наприклад, на станції Валенсія (39"48' пн. ш., 10°12' зх. д.) за травень випадає 80 мм, за грудень -- 160 мм, а за рік -- 1430 мм опадів.\nМатериковий континентальний тип помірних широт (Азія, Східна Європа та Північна Америка). Максимум опадів припадає на літо, а мінімум -- на зиму, бо взимку переважає антициклонна суха погода. Так, у Чикаго (41°55' пн. ш., 97°36' зх. д.) в січні й лютому випадає по 50 мм, за липень -- 90 мм, а за рік-- 840 мм опадів. У Тобольську (58°12' пн. ш., 68°13' сх. д.) за січень випадає 20 мм, лютий --15 мм, а за липень -- 80 мм, за рік -- 440 мм. Мусонний тип помірних широт (Схід Євразії). Вирізняється більш різким річним коливанням ходу опадів з максимумом влітку і мінімумом узимку. У Владивостоці (43°06' пн. ш., 131°54' сх. д.) за січень випадає 10 мм опадів, за серпень -- 139 мм, за вересень -- 110 мм, а за рік -- 742 мм.\nПустельний тип помірних і субтропічних широт (Середня Азія). Літо сухе, а найбільша кількість опадів припадає на весну, коли тут проходить помірний фронт. Наприклад, у Ташкенті (41°18' пн. ш., 68°17' сх. д.) за серпень випадає 1 мм, за березень -- 60 мм, за рік -- 350 мм опадів.\nПолярний тип. Опади характерні для всіх місяців, але максимум припадає на літо, коли збільшується випаровування і вологість повітря через підвищення температури. На мисі Челюскін (77°43' пн. ш., 104°18' сх. д.) за грудень випадає 3 мм, за липень -- 29 мм, а за рік -- 116 мм опадів. Але на узбережжях морів, у зв'язку з більш інтенсивною циклонічною діяльністю, максимум опадів може припадати на зиму. Так, на станції Мирний (66°30' пд. ш., 93°00' сх. д.) за січень випадає 4 мм опадів, за липень -- 106 мм, за рік -- 626 мм.\nЩороку суми опадів коливаються навколо середнього багаторічного значення, яке метеорологи вважають за норму. Середнє відхилення річних або місячних сум опадів від норми (у відсотках) називають річною або місячною мінливістю опадів. Наприклад, на материках Євразія та Північна Америка мінливість річних опадів становить 10-20% і збільшується до 20-30% на півночі й у пустелях. Для всіх пустель земної кулі характерна значна мінливість кількості опадів. Мінливість сум опадів за місяць ще більша в умовах континентального клімату, де в зоні степів вона зростає до 40-60%, а в пустелях -- до 90%. У зоні степів велика мінливість опадів призводить до того, що в інколи виникає посуха (60-70 днів без дощу влітку). Це зона нестійкого зволоження. Посухи бувають у степових зонах Євразії та Північної Америки, часто і в лісостеповій зоні, а 1-2 рази на 100 років навіть у Фінляндії та Швеції.\nГеографічний розподіл опадів залежить від розподілу і водності хмар, особливо змішаних, які складаються з крапель і кристаликів. Усе це залежить від розподілу температури, тобто пов'язане із зональністю. Отже, основна закономірність розподілу опадів -- це зональність. Велике значення мають також і такі незональні фактори, як віддаленість суші від моря та орографія Максимальна кількість опадів припадає на екваторіальний та субекваторіальний пояси приблизно від 17° пн. ш. до 20° пд. ш. Сюди входять Амазонія, Центральна Америка, береги Гвінейської затоки, басейн Конго, острови Індонезії. У зоні, де зустрічаються пасати обох півкуль (див. розділ 9. 5), спостерігається найбільш потужний висхідний рух повітря, насиченого вологою, та його адіабатичне охолодження, конденсація, інтенсивне утворення хмар, які сягають значної висоти. Річна кількість опадів тут становить 2000-3000 мм і більше. Найбільша кількість опадів випадає на схилах гір Кауаі на Гаванських островах (11980мм), у Гімалаях (Черрапунджі-- 11633мм), на схилах вулкана Камерун (10287 мм), в Андах Колумбії (8992 мм) .\nУ тропічних поясах, між 20° і 32° широти, панує сухе повітря, тому тут розміщені пустелі. Це обумовлено адіабатичним нагріванням повітря, яке опускається, в антициклонах. Біля західних берегів материків протікають холодні течії, над якими повітря більш холодне, ніж вгорі й над сушею. Середня кількість опадів у тропічних і субтропічних пустелях становить 200 мм за рік, але в деяких пунктах пустелі Атакама -- 0,8 мм, пустелі Сахара -- 2,5 мм, в Адені -- 43,9 мм, в Австралії -- 102 мм за рік. На східні узбережжя материків (Флорида, Південно-Східна Бразилія, Південно-Східна Азія, Пів-денно-Східна Африка і схід Австралії) пасати, які дмуть з океанів, приносять опади, тому клімат тут вологий тропічний.\nНа півдні помірних широт північної півкулі, у внутрішніх пустельних районах материків, влітку за високих температур хмарність незначна. Узимку переважає малохмарна погода, пов'язана з високим атмосферним тиском. Опадів тут дуже мало -- 100-200 мм за рік. На північ від пустель і напівпустель розміщені степові зони недостатнього зволоження з кількістю річних опадів від 500 мм на заході до 300 мм на сході. Але загалом від субтропіків до помірних широт кількість опадів збільшується, оскільки в помірних широтах розвинута циклонічна діяльність, яка спричиняє велику хмарність. У лісових зонах річна сума опадів зростає до 500-1000 мм, а випаровування значно меншає -- це зона надлишкового зволоження. Сума опадів зменшується із заходу на схід, але на східних узбережжях, в умовах мусонного клімату, знову збільшується до 500-1000 мм.\nНа навітряних схилах гір кількість опадів зростає. Наприклад, у Норвегії вона становить 1700мм, у Шотландії-- 4000-5000 мм, в Югославії -- 5000 мм, в Альпах -- 4000 мм, на південно-західних схилах Великого Кавказу -- понад 3000 мм, на схилах Кордільєр півострова Аляска і Анд у Південному Чилі -- від 2000 до 3000 мм, на західному схилі Кордільєр у Канаді -- понад 6000 мм опадів за рік.\nде Х - кількість опадів, Е - випаровуваність.\nМ. М. Іванов підрахував коефіцієнт зволоження для різних зон і областей. Якщо коефіцієнт перевищує 100% в усі місяці року, то клімат вважають постійно вологим. Якщо частина місяців має зволоження менше 100%, то клімат вважають не постійно вологим, 25-100% в усі місяці року -- помірно вологим, менше 25% -- постійно посушливим.\nВід ступеня посушливості і зволоження клімату та його температурного режиму залежать процеси ґрунтоутворення, рослинний покрив і природні ландшафти певної місцевості. Тому коефіцієнти зволоження вважаються комплексними показниками характеристики природних зон і висотних поясів у горах. Так, коефіцієнт зволоження від 70% до 100% типовий для лісостепів і саван, від 35% до 60% -- для степів та сухих саван, 20-30% -- для напівпустель, 10% і менше -- для пустель. У лісових зонах коефіцієнт завжди перевищує 100%.\nCO2 - найзначніший з антропогенних парникових газів. Хоча цей газ природного походження, завдяки діяльності людини він створюється у найбільшій кількості.\nІндустріалізація призвела до збільшення використання видів палива, що видобувається з надр Землі: вугілля, нафта, газ (органічне паливо). При їхньому спалюванні у великій кількості викидається CO2. Причиною 45и відсотків викидів CO2 є транспорт та виробництво електроенергії та тепла. За оцінками вчених за останні 200 років концентрація CO2 в атмосфері збільшилася на 26 відсотків. Це - найвищий рівень за всю історію людства. Вуглекислий газ становить 55 відсотків антропогенного парникового ефекту. Глибинні проби крижаного покриття Землі дають можливість оцінити склад атмосфери за останнє тисячоліття. Ці данні, а також сучасні спостереження виявляють значне збільшення концентрації вуглекислого газу, метану та інших парникових газів.\nОзон - це речовина, що захищає нас від шкідливого ультрафіолетового проміння. Його найбільша концентрація у верхніх шарах атмосфери, де формується так званий озоновий шар. Заподіяні цьому шару ушкодження викликають занепокоєння. Озон також є парниковим газом. Завдяки складним хімічним реакціям в щільних шарах атмосфери деякі речовини, переважно створені людиною, з'єднуються і виникає озон. Кількість озону в багатьох випадках залежить від погодних умов та наявності сонячного світла. Його кількість також зростає.\nРослинний світ створює закис азоту, але підвищення концентрації цього газу пов'язують з сільськогосподарською діяльністю та спалюванням біомаси, наприклад деревини.\nВодяна пара - один з найважливіших парникових газів. Але ми його таким не сприймаємо. Він усюди зустрічається в природі. Він невидимий. Діяльність людини не впливає на нього безпосередньо, але існує важливі непрямі зв'язки. Потепління, що відбувається через дію інших парникових газів, збільшує випарювання та призводить до підвищення кількості водяної пари в атмосфері. Це також може збільшити потепління.\nПоглинання - це процес, в результаті якого речовина залишається в атмосфері. Основні поглиначі вуглекислого газу - це океан та процес фотосинтезу на суші та у воді. Сонячна енергія, що використовується рослинами, ініціює процес, внаслідок якого вуглекислий газ розпадається на вуглець та кисень.\n2SO2 + О2 > 2SO3,\nSО3 + Н2О > H2SО4.\nSO2 + H2O > H2SO3.\n2H2SO3 + O2 > 2H2SO4.\n2NО2 + H2О > НNО3 + HNO2.\nСl + СН4 > СH3 + HCI, СН3 + Cl2 > СН3Сl + Сl.\nДИНАМІКА ЗМІНИ ТЕМПЕРАТУРИ ТА КІЛЬКОСТІ ОПАДІВ ПО ЧЕРНІГІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ ЗА 2002 - 2007 РОКИ\nРезультати спостережень за погодними умовами, які були на території Чернігівської області на станції м. Чернігів в період 2002 - 2007 років представлено в таблиці 5.1.\nТемпературний режим на протязі 2002 - 2007 років по Чернігівській області\nСередня за 6 років\nСічень є найхолоднішим місяцем року. Середні січневі температури знаходяться в межах - 4....5. В лютому середньорічна температура підвищується всього на 1,50С. В окремі роки лютий місяць буває значно холоднішим (рис. 5.1).\nНові Млини (Борзнянський)\nКількість опадів на протязі 2002 - 2007 років\nПротягом холодного періоду місячна кількість опадів мало змінюється. За холодні місяці в середньому випадає 150 - 180 мм опадів, за теплий 324 - 415 мм.\n1) В ході аналізу літературних джерел щодо питання конденсаційних та сублімаційних процесів води в атмосфері було встановлено, що конденсація являє собою процес переходу води з газоподібного стану в рідкий, а сублімація - процес переходу води з газоподібного стану в твердий стан.\n1. Xoлтон Дж. Динамическая метеорология стратосферы и мезосферы. - Л.: Гидрометеоиздат, 1979. - 255 с.\n3. Алисав Б.Г. Климатология. - М.: Мир, 1974. - 225 с.\n4. Артамонов Б. Б. Метеорологія і кліматологія. - Х.: Основа, 2004. - 180 с.\n6. Атлас облаков. - Л.: Гидрометеоиздат, 1957. - 40 с.\n7. Білявський Г. О. Основи екології. - К.: Либідь, 2004. - 290 с.\n10. Вайсберг Дж. Погода на Земле. Метеорологія. - Л.: Гидрометеоиздат, 1980. - 200 с.\n11. Витвицкий Г.Н. Зональность климата Земли. - М.: Наука, 1980. - 120 с.\n18. Гончаров Л.Д. Кліматологія і загальна циркуляція атмосфери. - К.: Либідь, 2005. - 200 с.\n20. Дикий Л.А. Гидродинамическая устойчивость и динамика атмосферы. - Л.: Гидрометеоиздат, 1987. - 250 с.\n24. Неклюкова Н.П. Практикум по общему землеведению. - М.: Мир, 1977. - 143 с.\n25. Неклюкова Н.П.. Общее землеведение. - М.: Просвещение, 1976. - 336 с.\n26. Остапчук В.В. Метеорологія і кліматологія. Ніжин, 2006. - 190 с.\n27. Прох Л.З. Погода та клімат. - К.: Рад. школа, 1957. - 162 с.\n28. Судакова С.С. Общее землеведение. - М.: Недра, 1987. - 325 с.\n29. Федорищак Р.П. Загальне землезнавство. - К.: Вища школа, 1995. - 223 с.\n32. Чернюк Г. В. . Метеорологія і кліматологія - Т., 2005. - 175 с.\n33. Красилов В.А. Охрана природы: принципы, проблемы, приоритеты. М.: Институт охраны природы и заповедного дела, 1992. - 175 с.


Головна Реферати українською Дисертації та автореферати ПРИНЦИП ПРИРОДОВІДПОВІДНОСТІ ЯК УТВЕРДЖЕННЯ ПРІОРИТЕТУ ДУХОВНО-МОРАЛЬНОЇ СКЛАДОВОЇ У ВИХОВАННІ ОСОБИСТОСТІ (соціально-філософський аналіз)\nГАЛЬЧЕНКО Галина Іллівна\nУДК [17.023:37.013.73] (043.5)\nПРИНЦИП ПРИРОДОВІДПОВІДНОСТІ ЯК УТВЕРДЖЕННЯ ПРІОРИТЕТУ ДУХОВНО-МОРАЛЬНОЇ СКЛАДОВОЇ\nАлексєєнко Алла Петрівна,\nфілософії, соціології та релігієзнавства.\nЗахист відбудеться “27“ жовтня 2005 року о 15 годині на засіданні спеціалізо-ваної вченої ради К 64.702.05 при Харківському університеті Повітряних Сил за адресою: 61043, м. Харків, вул. Динамівська, 6, ауд. Д-606.\nАвтореферат розісланий “26“ вересня 2005 року.\nАктуальність теми дослідження. Одна з найактуальніших проблем сучасного суспільства полягає в неспроможності сцієнтистської парадигми освіти забезпечити формування цілісної особистості, що здатна не тільки до індивідуальної самореалізації та конкурентної боротьби, а ще й до прояву вищих людських якостей, які відповідають її духовно-моральному розвитку і визначають світоглядну, громадянську і життєву позицію. Наукове знання, на засвоєння якого переважно орієнтує сучасна освітня парадигма, дедалі більше втрачає свою культурноосвітню, людинотворчу функцію, а наука виступає основою для створення промислових, економічних, політичних та інших технологій, орієнтиром для соціальних дій, але не для вирішення кардинальних проблем людського буття, осмисленості та призначення життя людини. Проте доречно припустити, що саме рівень духовно-морального розвитку окремої особистості і суспільства в цілому визначають спроможність людства до вирішення глобальних загальнолюдських проблем, які охопили сучасну цивілізацію і загрожують знищенню самого життя.\nЧисельні соціальні проблеми, пов’язані зі споживацьким ставленням до життя, девальвацією духовно-моральних цінностей, загостренням проблеми самозбереження людства, яке нагромадило величезний потенціал самознищення, примушують відшукувати нові концептуальні підходи до освіти та виховання, які б орієнтували особистість на духовно-моральне самовиховання та самовдосконалення з метою збереження власної цілісності та ідентичності і сприяли подальшому розвиткові українського суспільства.\nУ зв’язку з цим є актуальним пошук основ для створення аксіологічної парадигми освіти, яка б дозволила протиставити ефемерним, розпливчастим та меркантильним ціннісно-смисловим орієнтирам сучасного життя цінності духовно-морального вдосконалення і змогла б не тільки їх декларувати, а зробити привабливими і затребуваними суспільством і особистістю.\nТаким чином, актуальність дисертаційної роботи визначається необхідністю доведення пріоритетності духовно-моральної складової в цілісному розвиткові особистості, що має слугувати науково-методологічною основою побудови освітньо-виховної концепції у сучасному суспільстві.\nЗв’язок роботи з науковими програмами, планами, темами. Дослідження виконане на кафедрі філософії та природничих дисциплін Харківського гуманітарного університету “Народна українська академія” у відповідності до академічної наукової комплексної теми “Формування інтелектуального потенціалу нації на зламі віків: економічні, політичні, соціокультурні аспекти”.\nРеферат на тему: ПРИНЦИП ПРИРОДОВІДПОВІДНОСТІ ЯК УТВЕРДЖЕННЯ ПРІОРИТЕТУ ДУХОВНО-МОРАЛЬНОЇ СКЛАДОВОЇ У ВИХОВАННІ ОСОБИСТОСТІ (соціально-філософський аналіз)


У Києві з’явився перший в Україні банк грудного молока - Центр Здоров'я\nHome Суспільство У Києві з’явився перший в Україні банк грудного молока\nУ п’ятницю, 12 квітня, у перинатальному центрі Києва запрацював перший в Україні банк грудного молока. Про це повідомив перший заступник голови КМДА Микола Поворозник.\nПопередня стаття Чоловіків-медиків офіційно припинять називати «медсестрами» і «акушерками»\nНаступна стаття Уряд змінить фінансування освіти, медицини, соціальної та аграрної політики


Суд починає розгляд справи про розстріл мітингувальників Євромайдану. Серед підозрюваних - Янукович - Політика - TCH.ua\nПолітв'язня Кольченка посадили до штрафізолятора після прохання про зустріч з українським омбудсменом\nПорошенко розкритикував ідеї Гриценка та Тимошенко щодо зміни політичної системи України\nПолітика Сьогодні, 11:11\nУкраїна ніколи не буде просити у Путіна дозволу йти в Європу - Порошенко\nПолітика Сьогодні, 04:23\nЧалий заявив про появу в Мережі фейкового акаунта посла України в США\nПолітика Сьогодні, 09:53\nПід час промови Порошенка у парламенті залу засідань покинули лідери "Опоблоку"\nПолітика Сьогодні, 10:35\nСуд починає розгляд справи про розстріл мітингувальників Євромайдану. Серед підозрюваних - Янукович\nПолітика 5 жовтня 2017, 22:01\nРозгляд справи про держзраду Януковича відклали.\nПечерський суд Києва взяв до розгляду клопотання Генпрокуратури про заочну процедуру досудового розслідування у справі про організацію розстрілу мітингувальників під час Революції Гідності.\nКрім екс-президента Віктора Януковича, у цьому підозрюють колишніх очільників МВС та СБУ - Захарченка, Якименка та їхніх заступників.\n"Якими доказами підтверджується провина Віктора Януковича, я не почув відповіді на це запитання і я впевнений, що жодних доказів немає", - говорить адвокат Януковича Віктор Сердюк.\n"Є докази, які вказують безпосередньо на вчинення цих злочинів безпосередньо самим Януковичем, а також його оточенням. Казати про те, що є прямі накази, ми не можемо. Але в цьому випадку, з урахуванням сукупності всіх злочинів, ми можемо говорити про злочин у групі осіб", - каже представник Генпрокуратури Яніс Сімонов.\nВідеоЗасідання суду у справі Януковича перенесли через візит адвоката до екс-президента в Ростов\nТСН. 19:30 5 жовтня 2017, 20:03\nТим часом державний адвокат Віктора Януковича полетів до нього в Росію. Через це сьогоднішнє засідання суду у справі про державну зраду перенесли. У письмовій заяві захисника Гераська йдеться про те, що ростовський клієнт не бажає спілкуватися за допомогою телефону та листів. Саме через це адвокат і був змушений поїхати до Росії.\nНагадаємо, нещодавно Генпрокуратурі вдалося повернути до держбюджету 200 мільйонів доларів, украдених Януковичем. Загалом, згідно із науковою експертизою, збитки від діяльності Януковича та його "сім'ї" дорівнюють річному бюджетові держави – 40 млрд доларів.


У Тернополі п'яний водій влетів у зупинку і переїхав трьох людей » Zhitomir-OnLine | Новини Житомира | Новости Житомира\nУ Тернополі п'яний водій, який перебував за кермом автомобіля "Дачія Логан", на швидкості протаранив автобусну зупинку і травмував трьох людей. Водій легковика мчав на великій швидкості і не пропустив автомобіль, що їхав у зустрічному напрямку.\nАби не допустити зіткнення, чоловік з'їхав на проїжджу частину і влетів в автобусну зупинку з пасажирами.\nТрьох постраждалих на кареті швидкої доправили до місцевої лікарні. Серед них була і неповнолітня дівчинка зі Львова. Експертиза показала, що водій "Дачії" сів за кермо у стані алкогольного сп'яніння.\nЦе вже не перше серйозне порушення правил дорожнього руху, вчинене тернополянином.\nУ лютому цього року в стані алкогольного сп'яніння він вчинив ДТП із матеріальними збитками. Минулого року працівники ДАІ теж затримували його та притягували до адміністративної відповідальності за керування у стані сп'яніння, повідомили в обласному управлінні МВС.\nУ Сумах п'яний водій врізався в зупинку. 100 людей його не відпускали. ФОТ ...\nУ Миколаєві п'яний водій в'їхав у натовп мітингувальників, є постраждалі


Курс Гурда к Північнокорейській воні на сьогодні, скільки коштує 1 (один) HTG в KPW, перевести Гурди в Північнокорейські вони – Alpari\nПеревести Гурди HTG в Північнокорейські вони KPW\nДізнайтеся, скільки коштує 1 Гурд HTG в Північнокорейські вони KPW. Переведіть Гурди в Північнокорейські вони за допомогою онлайн конвертера валют Alpari.\n1 HTG = 9.10807 KPW\n1 KPW = 0.10979 HTG\nГрафік змін курсу Гурда до Північнокорейській воні\n1 LVL = 15.1402 SEK\n1 BND = 75.8127 RSD\n1 QAR = 27.1388 HTG\n88 Гурдів in Північнокорейські вони\n38 Гурдів in Північнокорейські вони\n65 Гурдів in Північнокорейські вони\n132 Гурда in Північнокорейські вони\n5000 Гурдів in Північнокорейські вони\n800 Гурдів in Північнокорейські вони\n54 Гурда in Північнокорейські вони\n100000 Гурдів in Північнокорейські вони\n53 Гурда in Північнокорейські вони


В Словаччині будуть карати громадян, за те що вони беруть участь у російській агресії на сході України — 24 СВІТ\nПро це повідомляє повідомляє видання Teraz з посиланням на главу МЗС Мирослава Лайчака.\n«Як з’ясувалося, в нашому законодавстві передбачені заходи щодо співгромадян, які воюють в іноземних військових частинах, але нічого не сказано про людей, які воюють в нерегулярних формуваннях», — сказав Лайчак.\nПід керівництвом представників мін’юсту була створена спецгрупа, яка повинна вирішити цю проблему. Дії тих громадян Словаччини, які беруть участь у російській агресії на сході України на стороні терористів, глава МЗС назвав ганебними і безвідповідальними.\n«Вони ганьблять Словаччину», — підкреслив Лайчак.\nНагадаємо, раніше у ЗМІ знову з’явилася інформація про словаків-учасниках збройних формувань бойовиків на Донбасі, які створили разом з чехами окремий підрозділ на базі терористичної організації «ДНР». МЗС Словаччини в спеціальній заяві у вівторок висловив у зв’язку з цим свою стурбованість і дистанціювався від подібних дій своїх співгромадян.\nбойовики, Донбас, кримінальна відповідальність, словаччина


Корисні поради на всі випадки життя » Сад і город » Як виростити помідори в теплиці\nТомати - одні з найбільш теплолюбних і вибагливих овочів на городі. При посадці помідорів слід знати, що теплиці повинні розташовуватися на самому сонячному місці вашої ділянки. Щоб весь день на неї падали сонячні промені, інакше зібрати хороший урожай буде непросто.\n1 Не варто садити помідори в одній теплиці на протязі довгого часу. Це загрожує підвищеною захворюваністю помідорів надалі. Можна чергувати посадку з огірками: рік - одна культура, на наступний рік - інша. Для вирощування в теплиці вибирають такі сорти томатів, як « Мідас », «Південний загар», «Медовий спас», «Орлине серце», « Кардинал » та інші. Розсаду слід сіяти в березні, щоб до висадки у теплицю вона мала гарну кореневу систему.\n2 Грядки для висадки розсади слід готувати заздалегідь. Приблизно за тиждень до передбачуваної висадки. Висота грядок не більше 30 см, шириною до одного метра. Грунт (переважно суглинок) необхідно попередньо обробити дуже гарячим розчином мідного купоросу (1 ст. ложка на відро ). До обробленої грунті додають перегній, тирса і торф (по одному відру кожного компонента на 1 кв. метр) та удобрюють.\n3 Приблизно на початку травня, коли грунт прогріється до 13 - 15 градусів, а розсада досягне близько 35 см у висоту, помідори потрібно висаджувати у теплицю. В цей час розсада краще переживе зміну грунту і температури навколишнього середовища. Висаджувати паростки потрібно не надто глибоко.\n4 У підготовлені лунки слід внести будь-комплексне органічне і мінеральне добриво. Потім полити слабким (1 гр. на 10 літрів води) розчином марганцівки. Якщо ваша розсада переросла, то укладіть її похило і присипте землею . Перед цим рекомендується обірвати нижні листя.\n5 Після висадки помідори не радять поливати протягом 15 - 2 тижнів. Згодом помідори поливають у міру необхідності, раз у 5 днів. Заливати томати не рекомендують, так як при підвищеному поливі вони стануть водянистими. Пам'ятайте, що поливати потрібно тільки під корінь. Вода, що потрапила на листя і гілки, може викликати захворювання культури.\n6 Через пару тижнів після посадки необхідна підв'язування кущів до опори. Робити це потрібно акуратно, намагаючись не пошкодити стовбур томату. Температура в теплиці не нижче 20 градусів. Пасинки видаляють, коли їх довжина не перевищує 5 см.\n7 Коли з'являться перші плоди, всі листи, які нижче суцвіття, потрібно видалити. Робити це необхідно в першій половині дня, при теплою та ясній погоді.\n8 Підживлення помідорів варто здійснювати раз на 10 - 14 днів. Починати слід тоді, коли з'являться перші зав'язі плодів. В основному для підживлення використовують монофосфат калію.\n9 Три ра за сезон помідори потрібно обробляти для запобігання фітофтори. Це поширене «томатне» захворювання. Рекомендується: 1 - а обробка (через 21 день після висадки) - це обробка розчином препарату «Заслін»; 2 - а (через 20 днів після першого) - обробка препаратом «Бар'єр»; 3-я (при цвітінні) - часниковий розчин.\nЗбирати плоди томатів потрібно кожні кілька днів. При зборі врожаю для консервації і тривалого зберігання помідори збирають трохи недоспелими. Це не дозволить їм лопнути. Зберігати їх до повного дозрівання необхідно темному місці.\nКоли садити розсаду помідорів?


В Ізраїлі лікарі відокремили дівчинці голову від хребта заради порятунку життя | Стайлер\nВ Ізраїлі лікарі відокремили дівчинці голову від хребта заради порятунку життя\nВівторок 17 жовтня 2017 14:40 Новость на русском\nФото: Лікарі (pixabay.com/ru/users/sasint)\nТакі маніпуляції могли привести до того, що дитина залишилася б назавжди паралізованим\nЛікарі з ізраїльських лікарень "Шнайдер" і "Бейлінсон" відокремили голову дев'ятирічної дівчинки від хребта, щоб врятувати їй життя. Про це пише місцеве видання Vesty.\nЛікарі провели 12-годинну операцію ,під час яке від'єднували і приєднували назад судини і нерви. За словами керівника операційної бригади, фахівця в галузі нейрохірургії хребта, професора Эяля Ицхаека ця операція була однією з найрідкісніших у світі.\nДва місяці тому отелення Тари Аамар виявив дивне утворення в її шиї, коли обійняв дочку. Сім'я звернулася до лікарів. Виявилося, що це дуже небезпечна пухлина зі складним анатомічним розташуванням – на другому шийному хребці.\nФото: Тара перед операцією (vesty.co.il)\nЛікарі зазначили, що основна складність полягала в тому, що пухлина займала весь другий шийний хребець. У цій області дуже багато судин, які йдуть до спинного мозку і стовбура головного мозку. Так що в ході операції спочатку довелося видалити пухлини всі кровоносні судини, оголити спинний мозок і тимчасово від'єднати її від хребта на ділянці між першим і третім хребцями. В результаті, голова опинилася практично відокремленої від тіла. З'єднання здійснювалося лише за допомогою металевої пластини, прикріпленої болтами до хребта і основи черепа.\nПісля цього, хірурги повністю видалили пухлину, яка поширилась майже до основи черепа, і поставили на місце видаленого ділянки виготовлений в США методом тривимірної друку протез, який з'єднав хребет з черепом і прикрив спинний мозок. Протез закрили ділянкою м'язи з артерією і веною для відновлення кровообігу спинного мозку. На останньому етапі операції дівчинці надягнули корсет, що з'єднує череп з іншим тілом.\nТепер на Тару чекає тривалий період реабілітації.\nНагадаємо, хірурги зі Львова сформували 9-річному хлопчику ногу з його кісток.\nНовини України Життя биржевые торги