Коментар до одкровення Великого Інквізитора. Катарсис як "втеча від свободи". Е. Фромм (1900- 1980)\nЕ. Фромм начебто повертає нас до Фрейдової дихотомії, коли твердить про два первісних потяги - біофілію та некрофілію. Це лише інша поняттєва конструкція, що відображає одну й ту ж дійсність. Це - не "невдача психоаналізу", як висловився Г.Веллс, це - відображення невдачі самої дійсності. Разом із тим неофрейдизм ніяк не відходить від того порочного кола, в яке його ввів сам Фрейд, створивши "психоаналітичний комплекс" понять. Послідовники Фрейда лише розробляли цей комплекс, не вводячи нічого принципово нового і лише загострюючи який-небудь з його аспектів. Більше того, зерна всіх цих ідей уже наявні у творах самого засновника психоаналізу.\nУ плані більшої акцентуації соціального моменту в розвитку психіки Фроммом було зроблено багато, проте, як і Горні, він редукує соціальне до психічно-біологічного. Фромм по суті пропонує своє порочне коло по-ведінки, не вживаючи, втім, цього терміна. Він будує своє уявлення про це коло на потязі людини до свободи. Безвихідність людських учинків кваліфікується Фроммом як "свобода від..." - у тому розумінні, що людина біжить від свободи, коли формально її отримує.\nКомпоненти психоаналітичної творчості були запозичені Фроммом у Достоєвського, Фрейда і Адлера. Жодних позитивних моментів у людській поведінці Фромм не виявляє. Соціальний характер людини (тут мова йде не про власне характер, а знову, як у Горні, про особистісні форми поведінки) - як він виявляється в історичному розвитку психіки - має головні цілі в тому, щоб добитися творчої індивідуалізації через свободу своєї діяльності. Проте, отримавши нарешті свободу, людина повною мірою відчуває свою одинокість у конкурентній боротьбі. Переживши горнівське порочне коло поведінки, людина винаходить (правда, несвідомо, і саме на цій основі Фромма можна зарахувати до психоаналітиків) певні форми втечі від нестерпної свободи - форми так званої ескипації. Це - авторитарна залежність з її садомазохістським відношенням; це - формування homo mechanicus, homo automaton і, нарешті, "вільне" зруйнування "вільного" світу - деструїстивізм. Ці нові залежності та новий вигляд "вільної" людини можливі лише на базі згаданих форм поведінки та реагування на світ. Усвідомлення цих форм зробило б їх неможливими через опір усвідомлюючої себе індивідуальності, особистості.\nФромм робить спробу запропонувати людству шлях виходу з порочного кола. Позаду залишається грунт психоаналізу, психології взагалі. Ми входимо у сферу релігійних фантазій, насамперед дзен-буддизму - релігії, яку начебто можна сумістити з науковою картиною світу. Ця релігія й буде спасінням для людства.\nНаукові та соціально-політичні погляди Фромма, їхні філософські основи досить суперечливі й еклектичні. Це - спроби зблизити, синтезувати марксизм і фрейдизм. При цьому Фромм не бере марксизм як цільний світогляд, а лише деякі його сторони, що розкривають соціальну природу людини. У Фрейда Фромм запозичує і далі розвиває головну засаду психо-аналізу - вчення про несвідоме. Спільне у К. Маркса і Фрейда він бачить у тому, що вони звільнили людину від ілюзії, ніби свідомість керує поведінкою людини і всесвітньою історією, їм обом властиві критична пристрасть, прагнення вдосконалити особу й суспільство, еволюційний підхід до проблеми становлення людини. Ключ для вирішення всіх цих проблем Фромм бачить в органічному сполученні марксистської теорії історичного розвитку суспільства і психоаналітичної теорії. Остання повинна Істотно заповнити прогалини в марксизмі - вчення про закономірності й форми людської поведінки. Таким сполученням двох теорій Фромм намагається подолати серйозні недоліки класичного фрейдизму - біологізацію людської психіки та антиісторизм. В результаті має постати цілісна вичерпна картина людських форм поведінки та мотивації. Розходження між Марксом і Фрей-дом Фромм бачить у тому, що Маркс вірив у прогрес, можливість удоскона-лення людини, чим продовжував ідеї месіаністських традицій, християнсь-кого вчення та гуманізму Ренесансу. Фрейд же був скептиком і в людській історії вбачав трагічний смисл. Ланку, що сполучає марксизм і фрейдизм, Фромм знаходить в тому місці, де марксизм трактує взаємодію базису й надбудови.\nЯк психоаналітик, що перебуває під впливом марксистської філософії. Фромм намагається вирішити таку важливу проблему, як характер співвідношення в людині соціального та психічного. Спосіб розв'язання цієї проблеми надає специфічних рис усій психоаналітичній концепції Фромма.\nВ його працях можна помітити значне переважання індивідуальної психології над соціальною. Перша є базою для вивчення другої. Навіть закони поведінки невротичного індивіда мають бути корисними для розкриття проблем соціальної психології.\nЗв'язок між базисом і надбудовою Фромм уявляє через "соціальний ха-рактер" людини як її "соціальне несвідоме". Несвідоме, за Фроммом, це вся людина мінус та її частина, яка виражає суспільну природу людини. Несвідоме є представником універсальної людини, злитої з космосом, включаючи рослини, тварин, дух, його минуле і майбутнє. На противагу цьому свідоме виявляє соціальну природу людини, показує її обмеженість рамками історичної ситуації. Виходить, ніби усвідомлення несвідомого оз-начає зіткнення зі справжньою гуманністю, емансипацію від соціальне зу-мовленого відчуття. Несвідоме виявляється своєрідною первісною вла-стивістю людини; її гуманістичні якості часто спотворюються в ході соціально-історичного розвитку. Борючись проти однобічності раціональ-ного підходу до психіки людини, применшуючи значення свідомості, Фромм закриває останню як велике джерело несвідомого. Адже досвідоме в людині - це лише коло її біологічних інстинктів, а не вся людина.\nФромм показує, що відкриття Фрейда, пов'язані з теорією несвідомого (такі як "Едипів комплекс", "нарцисизм", "інстинкт смерті"), були "зіпсовані" його філософською концепцією. Щоб вони набули наукової вагомості, їх слід поставити на іншу філософську основу. Критикуючи Фрейда, який начебто перебував під впливом механістичного матеріалізму, Фромм для дальшого розвитку психоаналізу висуває таку філософську основу, як "діалектичний гуманізм", в якому вбачає пряму протилежність соліпсизму і концепціям одноосібної влади.\nФромм гостро критикує різні напрями екзистенціалізму, включаючи філософію Ж.П.Сартра, які "виражають відчай людини Заходу після ката-строфи двох світових воєн" та існування "тоталітарних режимів". Екзи-стенціалізм є виявом крайнього буржуазного соліпсизму.\nКритика Фроммом сучасного соціального світу, його ідеології є гострою і влучною. Вона має в основі філософську концепцію відчуження, викладену в ранніх працях Маркса. Бюрократично-індустріальна організація суспільства створює, за Фроммом, новий тип людини - organization man, automaton man, homo consumes, нарешті, homo mechanicus. Усі ці назви ви-ражають дегуманізацію індивіда в "механізованому" світі, байдужого дожиття, захопленого загальною деструкцією та проблемою смерті.\nФромм насамперед цікавиться трансформаціями смислу свободи в су-часному світі. Проблема


«Міss School-2021» – минулої суботи в Корюківці\nЦей традиційний уже конкурс краси, і не тільки, серед школярок Корюківки щороку збирає цілу залу глядачів у районному будинку культури (наразі кількість прихильників юних красунь не порушувала карантинних норм, тому ті, хто не потрапив на конкурс, очікували з квітами у фоє).\nСвят, загалом, ніколи не буває багато. Особливо у наш непростий час. А юних, прекрасних свят, та ще й таких, що тримають інтригу до кінця, і не на екрані, а наживо? Отож. Тому всі: і глядачі, й ведучі, й організатори, й журі, й самі конкурсантки – одразу включилися в ритм яскравого дійства.\nХто ж із дівчат вирішив виборювати титул найчарівнішої, найпривабливішої, найрозумнішої дівчини, котра отримає омріяний титул «Міss School-2021»?\nАнастасія Привала, Софія Пивкач та Кароліна Барбаш, восьмикласниці школи №1; Евеліна Римар, теж восьмикласниця, але гімназії; Катерина Бідна, одинадцятикласниця гімназії; Діана Мазко, восьмикласниця школи №4; Діана Михайленко, Крістіна Земськова, дев’ятикласниці школи №4; Анастасія Шамара, одинадцятикласниця школи №4 та Аліна Уліч, десятикласниця школи №4. Як бачимо, найактивнішою була четверта школа. І недаремно…\nА журі було справді зоряним і дуже досвідченим. У цьому учасницям теж пощастило. Очолила його відома Янітта Мушинська, директорка ГО «Міжнародне креативне творче об’єднання у сфері культури і освіти «Академія для зірок» і Міжнародної корпорації індустрії та захисту прав моделей «МА «Defile Models’City».\nЗагалом, усе було, як і належить для конкурсів краси й стилю.\nСпочатку — перший вихід дівчат — «Lady in Red». Юні панянки в червоному та чорному справді показали, що вони — «вогонь»: яскраві, креативні й перемогу так просто не віддадуть. Хоча наступний вихід під назвою «Інтелект» змусив дівчат хвилюватися. Адже запитання, котрі пропонували конкурсанткам королеви краси минулих років «Міss School», були тільки на перший погляд простими. Отож не всім вдалося одразу зорієнтуватися й творчо імпровізувати. Далі прийшла черга виходу «Спорт-денс». А за ним — «Рок-стайлу». І то було дуже драйвово! Але найелегантнішим і найзорянішим стало дефіле у вечірніх сукнях – цілий калейдоскоп барв, вишуканості, граціозності, легкості й витонченості. А далі — довгоочікуваний підрахунок балів.\nНаразі ж — про артистів, які так само робили цей вечір яскравим і радісним. Першим приємно здивував глядачів місцевий зразковий ансамбль скрипалів «Віоліночки». А Ліза Чантурія, солістка Міжнародного креативного творчого об’єднання у сфері культури і освіти «Академія для зірок» поцілила своїм неперевершеним вокалом просто в серце. Оплески не стихали довго. Також глядачі, відбиваючи долоні, аплодували іншим артистам «Академії зірок» — солістам Роману Орловському, Мілені Рубан, Марії Штабі та шоу-балету «Діор». А ще місцевим талантам — співаку Віталієві Дворецькому, інструментальному дуетові «Віденс» Корюківської школи мистецтв.\nІ ось вона — омріяна мить. Красуні й журі на сцені. То хто ж вона, перша шкільна красуня Корюківки? Та спочатку наші Міс отримали номінації — Елегантність, Загадковість, Спорт, Харизма, Фото, Онлайн, Топ-модель, Глядацьких симпатій, Стиль, Спорт та Інтелект, які озвучила член журі, керівниця Театру танців та мод «Фешен Зон» Євгенія Гордюк.\nДругою віце-міс стала Катерина Бідна, відмінниця, котра мріє отримати золоту медаль. Цікаве поєднання її захоплень — хімія і танці. Перша віце-міс — Анастасія Привала — особистість творча, бо любить музику й грає на скрипці.\nА Міss School-2021 стала Діана Михайленко, витончена блондинка, котра на сцені виглядала, як на подіумі. Якраз вона мріє про кар’єру моделі й бачить себе на подіумах Мілану.\nНайщиріші вітання дівчата найперше отримали від голови журі Янітти Мушинської, котра побажала їм не зупинятися на досягнутому. І мати завжди ціль попереду. Член журі Сергій Мушинський — фіналіст інртернет-голосування проєкту «Топ-модель по-українськи», фешен-фотограф, вітаючи красунь, порадив конкурсанткам постійно працювати над собою. Тільки тоді талановиті школярки зможуть стати зірками в омріяних сферах. Спонсори й меценати не забарилися й буквально закидали дівчат подарунками та квітами, а ще різними корисними сертифікатами.\nПощастило й конкурсантці Анастасії Шамарі. Вона виграла дуже непростий сертифікат від Суспільного ua. А відтак може стажуватися на телебаченні. Вручила його кореспондентка програми «Ранок на Суспільному» Аліна Кліменко.\nНаразі хочеться познайомити вас із іще одним, дуже креативним членом журі.\nАнтонові Обаразу 16 років. Народився в Києві, часто мешкає в Корюківці. На пошуки себе його спонукали заняття в місцевій музичній школі й неймовірні викладачі музики. Це був відчутній поштовх. І тепер Антон — співак, актор.\n— Я також організовую різні креативні заходи. Особливо люблю це робити в Корюківці. Хочу, щоби вона стала прекрасним містом, дуже її люблю. А стосовно конкурсу додам: найголовніше тут – не тільки краса, а й майстерність, творчість та інтелект.\nА тепер слово конкурсанткам.\n— Цей конкурс я сприймаю для себе як можливість розкритися по-новому перед тими, хто мене знає. І відкрити саму себе в новому образі. Аби побачити, як багато я можу і як багато ще хочу досягти.\n— Я хотіла довести собі, що я гарна, яскрава, смілива, мінлива й щаслива. І прийняти й полюбити себе такою, яка я є.\n— Для мене цей конкурс — насамперед, змога довести собі, що я багато можу. Тому обов’язково реалізую свою мрію та стану таким фотографом, який впливатиме на це мистецтво!\nВідтак ведучі ще раз подякували людям, причетним до того, аби конкурс «Міss School-2021» — відбувся. Зокрема – Ратану Ахмедову, наймолодіжнішому мерові України.\nЛюдмила ПАРХОМЕНКО, член журі конкурсу


Прокат авто Аннаберг - Оренда автомобілів на Tickets.ua\nОренда авто в Аннанбергу\nОсобливості оренди авто в місті Аннаберг\nЗбираєтеся відвідати місто Аннаберг? Хочете відчувати себе більш комфортно та вільно в поїздці, щоб проблеми, пов'язані з пересуванням, не затьмарювали вашу подорож?\nТакож слід заздалегідь підготуватися до особливостей пересування містом Аннаберг: завантажте карти в GPS-навігатор, уточніть правила паркування та інші нюанси ПДР.\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 0207145325


Мова свідчить про культуру – Ресурсно-методичний центр\n✑ Слово редактора\nТому було поставлено завдання допомогти учням підвищити рівень «мовної складової» у науково-дослідницькій роботі, для чого спочатку планувалося створити невеличкий, на декілька сторінок, глосарій-порадник поширених невдалих слів, фразеологізмів, недолугих кальок-покручів, синтаксичних конструкцій, що спотворюють українську мову. Але глибше ознайомлення з грунтовними працями видатних мовознавців: Бориса Грінченка, Бориса Антоненка-Давидовича, Святослава Караванського, Олександри Сербенської, Євгенії Чак, Олександра Пономарева (який ще веде на ВВС «Україна» дуже цікавий блог з культури української мови), публікаціях Бориса Рогози, що п’ять років редагував популярну серед киян сторінку «Уроки державної мови» у столичній газеті «Хрещатик», Сергія Головащука та інших філологів змусило переглянути початкові наміри стосовно підготовки стислого довідника на допомогу юним науковцям. Цікавого матеріалу ставало усе більше, який набув виду доволі значного за обсягом, тематично оригінально структурованого довідника з української мови для учнів, вчителів, а також для небайдужих до рідної мови її шанувальників. Більшість розміщених у ньому прикладів і тлумачень окремих питань, взятих з праць вищеназваних мовознавців, були відредаговані з методичних міркувань орієнтування на учнівську аудиторію. До окремих текстів подано власні примітки, що містять цікаві факти, доповнення, особисті судження стосовно розглянутих позицій.\nДля кращого унаочнення і візуального сприйняття матеріалу, посилення уваги читачів до сутності чи ключових моментів пояснень окремі слова, словосполучення, речення при потребі були виділені (жирним шрифтом, курсивом, підкресленням, різними кольорами). Зокрема, ключові, базові слова подано жирним шрифтом (у тому числі й для зменшення кількості лапок як знаків пунктуації), синонімічні ряди і цитати — курсивом, неправильно вживані слова і звороти позначені курсивом червоного кольору, рекомендовані для вживання — курсивом синього кольору, а російські слова — зеленим кольором.\nОскільки різні правила чи тлумачення можуть складатися з багатьох речень та абзаців, тому для розрізнень правил всередині теми і зручності користування перед першим реченням кожного тематичного блоку поставлено однакові значки як своєрідні символи теми. Значки є однаковими для усіх правил, розміщених всередині певної теми. Кожна інша тема має для своїх правил інші значки.\nЗавідувач Ресурсно-методичного центру науково-дослідницьких технологій\nНВК “Школа комп’ютерних технологій — Львівський технологічний ліцей”,\nканд. пед. наук, редактор сайту www.rmc-ltl.info Василь Пострільоний


жіноча боротьба | Відділення Національного олімпійського комітету України у Львівській області | Відділення Національного олімпійського комітету України у Львівській області жіноча боротьба | Відділення Національного олімпійського комітету України у Львівській області\nПозначка: жіноча боротьба\nП’ятеро львівських борчинь виступлять на чемпіонаті Європи в Італії\nPosted on 29.01.2020 by noc\nЗ 10 до 16 лютого в Римі (Італія) відбудеться чемпіонат Європи з вільної, жіночої і греко-римської боротьби. Тренерська рада остаточно затвердила склад жіночої команди на цей турнір.\nЗбірна України складатиметься з 10 борчинь, половина з яких – представниці Львівщини.\nОтож, в Римі боротимуться:\n1. Оксана Лівач (до 50 кг)\n2. Соломія Винник (до 55 кг)\n3. Ангеліна Лисак (до 59 кг)\n4. Юлія Ткач (до 62 кг)\n5. Алла Черкасова (до 68 кг)\nPosted in НовиниTagged жіноча боротьба


20 років тому відійшов до вічності Блаженніший Мирослав Іван Любачівський\nСьогодні минає 20 річниця смерті Блаженнішого Мирослава Івана Любачівського, Отця і Глави Української Греко-Католицької Церкви. З нагоди дня пам'яті пропонуємо згадати життєвий шлях Патріарха.\nНародився майбутній Патріарх 24 червня 1914 року у м. Долина (Івано-Франківська область) у сім’ї Євстахія Любачівського та Анни Олійник і був первістком. 28 червня Мирослав Іван був охрещений у долинській церкві Різдва Пресвятої Богородиці, у якій у травні 1921 року прийняв також перше Святе Причастя. Його середній брат Євген загинув під час Другої світової війни, а наймолодший Богдан став інженером і оселився в США. Вчився у Долинській народній школі та Стрийській гімназії, яку закінчив у 1933 році з відзнакою. Продовжив навчання у Львівській богословській академії на факультеті філософії, а потім — теології. Митрополит Андрей Шептицький, зауваживши здібного студента, відправив його вчитися до відомого у Західній Європі богословського університету Канізіанум в Інсбруці (Австрія).\nЧерез рік, 18 серпня 1938 року, Мирослав прийняв дияконські свячення, а через декілька днів 21 вересня 1938 року приїхав до Львова та з рук митрополита Андрея Шептицького прийняв ієрейські свячення. Його призначили на служіння у Львівську архиєпархію. Однак, він не покидає навчання в Інсбруці, а продовжує студії у швейцарському місті Сіоні через початок війни та аншлюз Австрії. Саме там, о. Мирослав захистив докторську дисертацію з богослов’я на тему «Боротьба св. Василія Великого з аріанством, виражена в його літургії». Вищу теологічну освіту освоював у Біблійному Інституті у Римі протягом 1942—1945 років (здобуває ступінь магістра біблійних наук і доктора теології) та на студіях Папського Григоріанського університету (1945—1947 роки) (отримав ліцензіат з філософії). Одночасно, за дозволом кардинала, протягом тих самих років студіював медицину в Італійському королівському університеті.\n29 травня 1947 року Мирослав Любачівський переїхав до США у м. Філадельфія (штат Пенсильванія), а потім у м. Стемфорд (штат Коннектикут, США). У 33-річному віці о. Мирослав активно виконує організаційні церковні завдання. Згодом служить у парохіях аж двох штатів Пенсильванія і Вісконсин, є парохом церкви св. Петра і Павла у м. Клівленді (штат Огайо, США). Цікаво, що о. Мирослав мав ще неабиякі письменницькі здібності! Писав недільні проповіді, богословські статті, переклав Катехизм Тридентського Собору. Але особливо цінними є його праці «Вірую в єдиного Бога», «Ранішні розважання» та «Десять заповідей Божих». «Вірую в єдиного Бога» кожен може прослухати в аудіоформаті, який було видано до 95-ї річниці з дня народження. Самі ж записи зроблено у 1993 році на радіо «Воскресіння» у Львові.\nОтець Мирослав Любачівський у 54 роки стає духівником Української католицької семінарії св. Йосафата у м. Вашингтон. Через два роки — професор Академії св. Василія у Філадельфії. У 1973 році у м. Стемфорд його призначають духівником Семінарії св. Василія. Через п’ять років Папа Павло VI надав о. Мирославу Любачівському ступінь почесного прелата.\nУ 1979 році у житті о. Мирослава стались важливі події. 13 вересня Папа Іван Павло II призначив його митрополитом Філадельфійської архиєпархії. Тоді ж, у листопаді, він приїздить до Рима (Італія). За участі Йосифа Сліпого, митрополита Максима Германюка та Папи Івана Павла II 12 листопада у Сикстинській капелі відбулась його хіротонія на єпископа. Відтак Мирослав-Іван Любачівський став архиєпископом УГКЦ у м. Філадельфія.\nНа бажання Патріарха Йосифа Сліпого, після Синоду Єпископів УГКЦ, 27 березня 1980 року владика Мирослав Любачівський був призначений коад’ютором (з правом спадкоємності) Верховного Архиєпископа. «Після довгої застанови і призивання помочі Господа в молитві, прийшов я до висновку, щоб іменувати як коад’ютора з правом наслідства для Блаженнішого Кардинала Йосифа Сліпого Преосвященнішого Кир Мирослава Івана Любачівського, митрополита Філадельфійського для українців. Для цього високого завдання його чинять достойним його непересічна побожність, його пастирська ревність, його наукова підготовка і гарні прикмети лагідності та покори, що скращують його вдачу. Йому належить моє довір’я і мої побажання — дуже щирі й сердечні», — проголосив у своєму «Слові до українських владик» Римський Папа Іван Павло ІІ.\nПісля смерті Йосифа Сліпого 7 вересня 1984 року Мирослав-Іван Любачівський перебрав керівництво УГКЦ і став наслідником покійного Патріарха та опікуном семи мільйонів вірних своєї Церкви. 25 травня 1985 року Папа Іван Павло ІІ призначив його членом колегії кардиналів з титулом собору Св. Софії на Віа Боччеа в Римі. Він став четвертим кардиналом в історії УГКЦ після Львівських митрополитів Михайла Левицького, Сильвестра Сембратовича та Патріарха Йосифа Сліпого.\nКоли Україна отримала незалежність, Блаженніший Мирослав повернувся на Батьківщину. Сталось це 31 березня 1991 року. Перше, що зробив очільник УГКЦ — це навідався до рідного дому у м. Долині (Івано-Франківська область). Опісля, береться до невтомної праці відбудовника Церкви. Легалізує з підпілля Українську Греко-Католицьку Церкву в Україні.\nЗасновує архиєпископську курію, створює нові єпархії, реорганізує структури клиру, висвячує нових священиків, налагоджує напружені стосунки з православними, велику увагу звертає на освіту та молодь. Фактично, в час незалежності, Блаженніший Мирослав-Іван Любачівський закладає першу цеглину для визнання УГКЦ як Патріархату. Адже у 1992 році відкрив перший Синод Єпископів УГКЦ.\nЗ 1992 по 1994 роки Блаженніший Мирослав Любачівський докладає чимало зусиль, щоб відновити Львівську богословську академію (тепер Український католицький університет). Також, завдяки йому було відкрито Дрогобицький єпархіально-катехитичний інститут Пресвятої Трійці, при якому створено у 1996 році Дрогобицьку духовну семінарію блаженних священномучеників Северина, Віталія та Якима.\nЗа час його невтомної діяльності в Україні було розбудовано необхідні для подальшого життя Церкви структури, створено чотири нових єпархії, висвячено сотні священиків, налагоджено катехитичну працю. Соціальна праця Церкви отримала поштовх для свого подальшого розвитку як із відновленням лічниці митрополита Андрея Шептицького, так і з заснуванням в Україні міжнародної благодійної організації «Карітас».\nНа 81 році життя Патріарх Мирослав захворів на запалення легенів, що серйозно вплинуло на його здоров’я. Тому, у 1996 році, з огляду на його важкий стан, Синод Єпископів обрав владику Любомира Гузара єпископом-помічником УГКЦ.\n14 грудня 2000 року Верховний Архиєпископ Мирослав Любачівський помер після довготривалої хвороби. Похований у крипті Архикатедрального собору св. Юра у м. Львові.\nМирослав-Іван Любачівський 43 роки провів в еміграції. Як тільки стало можливо, повернувся на рідну землю, адже дуже любив Україну і Бога. Всі, хто особисто знав Патріарха Мирослава Любачівського, відзначали його смиренність та мудрість. А відлуння його слів звучать сьогодні як орієнтир: «Богоугодне життя не полягає лише в оминанні гріха, але передусім — у творенні добра».\nДжерело: Прес-служба Синоду Єпископів УГКЦ


Рятувальники продовжують надавати допомогу по вивільненню транспортних засобів зі снігових заметів\nП`ятниця, 21 лютого, 18:12:49\n12.01.2017 13:15 — Агенцiя\nТак, 11 січня у Чернігівському районі о 07:44 рятувальники 5-го пожежно-професійного посту з смт Олишівка вивільнили автомобіль Газель, у м. Чернігові о 09:50 рятувальники обласного центру вивільнили автомобіль ГАЗ - 2705, о 13:00 відділенням 12-ї державної пожежно-рятувальної частини в м. Прилуки вивільнено автомобіль Renault, а в місті Бахмач о 21:35 для вивільнення із снігового замету автомобіля Volvo залучалось відділення 14-ї державної пожежно-рятувальної частини.\nЗ огляду на це рятувальники звертаються до водіїв з проханням бути розсудливим та прислухатися до прогнозів та застережень синоптиків. Без нагальної потреби не виїздити на далекі відстані. Водіям та автоперевізникам варто доукомплектувати свої авто зимовими наборами, якщо досі цього не зробили. Не забудьте взяти з собою теплий одяг та гарячі напої. Великоваговикам нагадуємо про укомплектування транспортного засобу ланцюгами проти ковзання.


Законодавчі зміни в Грузії у сфері міжнародної торгівлі сільськогосподарською продукцією (\nЗаконодавчі зміни в Грузії у сфері міжнародної торгівлі сільськогосподарською продукцією (лютий 2010 р.)\nДля подальшої активізації двостороннього співробітництва у сфері АПК з поточного року грузинською стороною анульовані практично всі сертифікати на м’ясні вироби українського походження (на м'ясо яловичини – з 01.01.2010 р., на м'ясо птиці – з 01.02.2010 р.), залишивши лише сертифікацію живих тварин та худоби. Таким чином, Грузія намагається ліквідувати існуючі санітарні бар’єри між нашими державами.\nЗ цього ж року, українську та білоруську продукцію, яка слідує через Грузію транзитом до інших країн, звільнили від необхідності оформлення відповідних санітарно-ветеринарних документів на транзит.\nКрім того, в поточному році в Грузії впроваджуються окремі законодавчі ініціативи щодо посилення контролю за якістю продуктів. З цією метою відповідні зміни вносяться до Закону Грузії «Про безпеку продовольства» та інших законодавчих актів.\nТак, з 1 січня 2010 року в країні перебування увійшов в силу закон, відповідно до якого посилюється контроль над продуктами харчування, що торкнувся всіх розташованих в Грузії великих підприємств, які виробляють м'ясо, рибу, хліб та інші продукти. Моніторинг також буде встановлений і на об'єкти тваринництва. Законом передбачено, що навіть у разі виявлення дрібних порушень, до порушників встановлюватимуться спеціальні санкції.\nАналогічний моніторинг по відношенню до торговельних об’єктів Міністерство сільського господарства планує ввести з 2011 року, що передбачатиме перевірку всієї виставленої на продаж агропромислової продукції.\nЗ 1 лютого ц.р. в Грузії розпочалася реєстрація підприємств, що випускають харчові продукти. Перевірка підприємств, орієнтованих на експорт в країни ЄС розпочнеться з 2011 року, але не пізніше 31 грудня. В 2013 році (не пізніше 31 грудня) повинна розпочатися перевірка підприємств, що виробляють продовольство високого ступеня ризику, окрім продукції тваринного походження. Решта підприємств почнуть перевіряти в 2015 році, а підприємства, що випускають продукцію тваринного походження – з 2017 року.\nЗгаданий законопроект розроблений на основі рекомендації Єврокомісії і Євросоюзу та передбачає повне задіювання закону «Про безпеку і якість продуктів харчування».\nЯк відзначено в дослідженні, що провела Міжнародна фінансова корпорація, в процесі впровадження в Грузії міжнародних стандартів продуктової безпеки близько 90% діючих в країні компаній по виробництву продуктів потребують відповідної допомоги. Дослідження показало, що практика продуктової безпеки і управління якості в Грузії є надзвичайно слабкими. Більше 70% респондентів не мають достатніх знань у зв'язку з даним законом і стандартами, що вказує на необхідність проведення тренінгів і консультацій. Разом з тим, більшість опитаних вважає, що впровадження передбаченої новим законом регуляції зробить позитивний вплив на їх бізнес.


Вікіпедія повідомляє про те, що зростання Анастасії Решетовой - 178 сантиметрів. А її чоловік нижче неї на 8 сантиметрів, але на фото чомусь Решетова все одно виявляється нижче чоловіка.\nРешетова з Тіматі\nРешетова пояснила це тим, що, нібито вона тепер не носить каблуків, але у Вікіпедії вказано її зростання без взуття. Виходить, чоловік змушує Решетову підігнути коліна, щоб сфотографироватся.\nОстаннє фото Решетовой і Тіматі\nМабуть, каваказская кров не дає спокою Тіматі - жінка хоч десь повинна бути нижче чоловіка. Звичайно, це звучить безглуздо, і абсурдно, але з іншого боку - страшно. Особливо якщо усвідомлювати, що різниця в зрості - не принципово важливе значення в житті людини.\nТеми: Анастасія Решетова Тіматі


Системний інсектицид Гамбіт для овочевих та плодових культур від Чайна Нешинел Компліт — SuperAgronom.com\nГоловна•Пестициди•Інсектициди і акарициди•Гамбіт\nДодаткова інформація про Гамбіт\nПризначений для боротьби з комахами-шкідниками, які пошкоджують різні сільгоспкультури. Інсектицид діє системно, блокуючи нервові імпульси в організмі комах, що викликає параліч нервової системи і швидку загибель.\nПереваги інсектициду Гамбіт\nефективно знищує шкідників різних видів;\nне викликає звикання до компонентів препарату;\nволодіє резистентністю до опадів;\nнадає тривалий захист обробленим рослинам.\nОсобливості застосування інсектициду Гамбіт\nДля досягнення ефекту потрібно одна обробка. Для обробки одного гектара польових культур використовується 200-300 літрів розчину, для виноградників і плодових дерев - 500-1000 літрів. Для проведення обприскування інсектицидом рекомендовано дотримання температурного режиму не вище 25 ° С (до 10-ї години ранку або після 18) в безвітряну погоду. При використанні препарату в теплицях потрібно достатня вентиляція приміщення.\nНасіння цукрових буряків обробляють методом напівсухого протруєння. Для обробки однієї тонни посівного матеріалу використовується 10 літрів води. Також можливе внесення препарату в грунт спеціальними аплікаторами.\nОбприскування огірків і томатів, вирощуваних на закритому ґрунті, здійснюється у фазі активної вегетації рослин при першій появі шкідників.\nІнструкція до препарату Гамбіт


Юрій Загородній: Медведчук у суді доведе, що справа проти нього замовна\nВлада сфабрикувала кримінальну справу проти голови Політради партії “Опозиційна платформа ‒ За життя” Віктора Медведчука, оскільки боїться конкуренції з боку цієї політсили. Але лідер опозиції доведе в суді, що звинувачення на його адресу не правдиві, а кримінальне провадження – це не що інше, як політичне замовлення. Таку думку в студії телеканалу “Перший Незалежний” висловив народний депутат від партії “Опозиційна платформа ‒ За життя” Юрій Загородній.\n“Методи боротьби влади цинічні та примітивні. Сьогодні команда Віктора Медведчука готується в суді довести, що справа проти нього є політичною, замовною через принципову позицію Віктора Володимировича у питаннях покращення добробуту українського народу, ‒ заявив Загородній. – Але Віктор Медведчук ‒ дуже сильна особистість. Гідно проходив усі випробування раніше, пройде і зараз. Доведе в суді, що його дії не містили порушення законів України і не були спрямовані проти держави, в чому намагається його звинуватити влада”.\nНардеп зазначив, що нові кроки влади проти опозиції важко спрогнозувати, не відомо, як влада готова діяти і до яких заходів може ще вдатися. Наприклад, чергове судове засідання у справі Віктора Медведчука призначене на 9 липня, але прокуратура досі не подала клопотання про продовження запобіжного заходу Медведчуку, хоча термін подання такого клопотання вже сплив.\n“Зараз немає клопотання від прокуратури до суду щодо продовження запобіжного заходу Віктору Володимировичу. Терміни подання такого клопотання спливли – в умовах карантину воно мало дійти до суду за 10 днів до 9 липня, ‒ сказав він. – Хоча таке клопотання може з’явитись через хвилину. Не знаємо, як буде діяти влада”.\nМіж тим, попри тиск, ОПЗЖ продовжує політичну діяльність і реалізацію своєї передвиборчої програми.\n“Влада боїться правди. А наша політична сила принципово виконує свої передвиборчі обіцянки, відстоює права і свободи громадян України. ОПЗЖ з перших днів у Верховній Раді заявила, що перебуває в опозиції до чинної влади. У цивілізованому світі що сильніша влада, то сильніша опозиція. Але наша влада боїться правди, тому переслідує політичних опонентів, ‒ переконаний Загородній. – Не дивно, що Президент в одному з інтерв’ю зізнався, що використовує нову зброю – Раду національної безпеки і оборони. Хоча те, чим займається РНБО, ‒ це порушення і Конституції України, і закону про РНБО, тому що цей орган не наділений функціями, які зараз виконує”.\nНазад Порошенко подав позов проти Президента та Bihus.Info\nДалі Жителям ОРДЛО роздали 630 тис. паспортів РФ, – Данілов


Volja - Хай буде воля Твоя. / Деталі Запису / minus.lviv.ua — Українські мінусовки\nКористувачі ONLINE (82)\nДЕМИД ТИХОНЕНКО . virasentipal . Bgola83 . annakarsakova8 . Sadovsky . zalevska1509 . САШКА777 . серафим зеро . kurchukvika . Gennriy . lenhuk1965 . Володимир Мотрук . yuliabond . nikolz . gangsterito . OlyaBoyko . on1986 . olya355 . vladimir1957 . huda1 . apelja . Irusya Гужева . rpechornyk . Alex_muzic . Olga1575 . SHURA0005 . diana_zhukovskaya . kristn . josip68 . katyakomar . Міша Польський . Сергій Сирота . MaximDJ . Masanaj . isitront96 . gera008 . gali . viktoria1980 . Володимир Фесенко . Georg13 . Анатолiй . AllaLiashenko . Людмила Василевська . Iryna29 . ІВАН БІЛИЙ . studiosv . OksanaW85 . Валерій Ігорович . gibson32 . olgaxxx . Borisovna . Iriss87 . InnaIvanivna . nnnnnn . Natalca12 . Anastassiasi98 . oksanaguba3 . tutsik1976 . Сергій Лутинець . dimka20111978 . maestro-odessa . butterfly2 . DianaBegey . chhoola . RStR . Makar14 . Олександр Ролик . 20031967 . VlasovA32 . MeriBazuliuk . Yaroslav305 . Назар Рибак . ierj . burmyshka . elektronikkym . pasha232 . Galina-68 Skybenich . vitad93 . sofa16 . stepan_giga . LinaN . muzboss .\n1.Коли важкий життєвий хрест\nІ ти заплачеш, мов дитя,\nНе нарікай, а лиш промов:\nХай буде воля Твоя! Хай буде воля Твоя!\n2.Коли відречений будеш,\nМов безпритульна сирота,\n3.Коли тебе благословить\nГосподня Батьківська Рука,\nЦілуй ЇЇ та все кажи: Хай буде воля Твоя!\n4.Коли серденько защемить,\nВід безнадії зарида -\nНе плач, не плач, а лиш промов:\nХай буде воля Твоя! Приспів Соло.


16 Березня 2019, 16:47 | Сад та город\nНа сьогоднішній день вирощуванням винограду займаються по всьому світу в будь-яких кліматичних умовах. Посадка винограду навесні починається з вирощування саджанців. Для їх одержання використовують живці, придбані, або приготовлені заздалегідь. Виростити саджанці живцями набагато дешевше, ніж купити їх готовими на ринку. Тим більше, що там найчастіше продають щеплені саджанці, а за ними догляд потрібен більш ретельний і складний, інформує Ukr.Media.\nПриготовлений посадковий матеріал потрібно опустити в талу або кип'ячену воду на 24 години. Для підживлення у воду додають натуральні стимулятори - 1 столова ложка меду на відро води.\nЯкщо для посадки використовується кілька сортів, то живці обов'язково потрібно підписати, щоб надалі не заплутатися.\nДалі йде підготовка ємності для живців. Їх можна опустити в прозору банку, попередньо на дно якої покласти вату в кілька сантиметрів, яку поливають охолодженою кип'яченою водою. З метою дезінфекції у воду додають марганцівку, роблячи розчин злегка рожевим, а також 1-2 шматочки деревного вугілля. Це запобіжить помутнінню та псуванню води.\nБуло зазначено, що активне коренеутворення у живців відбувається при низькому рівні води на межі з повітрям. Корінці виростають із зволоженої частини камбію, а точніше, з вузлів на пагонах. При цьому тонкий шар води забезпечує необхідну аерацію, а ідеальний зріз між вузлом і нижнім зрізом - одночасне проходження води і повітря в цій частині гілки.\nЩоб укорінення пагонів відбулося набагато швидше, ємність виставляють на теплу поверхню. Наприклад, можна покласти картон або металевий лист на радіатор, а зверху - банку з живцями.\nСхема формування саджанців така - спочатку розпускаються бруньки, потім з'являються перші корінці. На це піде близько 3 тижнів. Все ще залежить від сорту та якості живців, тому строки укорінення можуть бути різними. Іноді трапляється так, що укорінення починається через 1 або навіть 2 місяці.\nСадити живці у відкритий грунт відразу після вкорінення не варто. В умовах прохолодного клімату перший рік після посадки досвідчені садівники дають можливість рослинам зміцнитися. Вони звикли садити виноград в мобільні ємності, наприклад - у відра. Восени відра з живцями ставлять в прохолодне місце, в льох або підвал, а навесні висаджують на садовій ділянці.\nМісце для висадки живців потрібно добре розпланувати, щоб надалі кущі добре розвивалися. Дуже важливо згрупувати сорти за призначенням, оскільки їх висадка має різний інтервал. Соко-винні сорти потрібно садити на відстані до 1 метра, столові - на 1,5 м один від одного. Міжряддя становить 2,5 метра.\nЩеплені саджанці, придбані з розплідника, рекомендується саджати практично лежачи, щоб не було проблем з визріванням лози. Далі їх потрібно переводити на власну кореневу систему.\nВарто пам'ятати і той факт, що виноград - культура, яка володіє властивістю полярності. Підв'язувати лозу до опори необхідно у горизонтальному положенні. Це сприяє однаковому і правильному росту молодих гілок. Вертикальна підв'язка стимулює зростання лоз з верхніх вічок, в той час як нижні вічка можуть взагалі не випустити нічого. У цьому процесі дуже важливий грамотний догляд, що забезпечить правильне розгалуження і розвиток виноградного куща.\nДогляд за молодим виноградом - поливи і обрізка\nОбрізка винограду - дуже важлива процедура. Якщо її не проводити, ягоди зростуть дрібними, а кущі набувають потворну форму.\nПроведення обрізки в перший рік суворо заборонено. У цей період видаленню підлягають тільки недозрівші частини зелених пагонів. Перша обрізка проводиться на третьому році життя. При цьому слід враховувати особливості вирощування винограду саме у вашому регіоні - температуру, грунт, рельєф тощо.\nПосадка Корисні поради Виноград Вирощування винограду


Головна » Статті останніх новин » Готелі та курорти » Босоніжки Royal Curaçao - чудова новина для туризму Кюрасао\nкарибський • Індустрія гостинності • Готелі та курорти • Останні новини про Ямайку • Новини • Романтичні весілля Медовий місяць • туризм • Оновлення місця подорожі • Різні новини\nДос Ава, єдиний пейзажний басейн Sandals Resorts з великими верхніми та нижніми палубами, ідеально підходить для дивовижних краєвидів.\nSandals Resorts International (SRI) відкриває нові деталі для довгоочікуваного 16 -го курорту свого флагманського бренду та першого підприємства компанії в Кюрасао, нещодавно названого Sandals Royal Curaçao.\nВелике оголошення очікується в середу, серпень, варто кожному, хто думає поїхати на королівські канікули "все включено" на Кюрасао з ямайським поворотом.\nВсе почалося на Різдво минулого року, коли Курорт Sandals оголосив про розширення на голландський Карибський острів Кюрасао - з ямайським родзинкою.\nСандалії Кюрасао принесуть на острів багаті курортні інновації, які стали синонімом всесвітньо відомого бренду Sandals Resorts у всьому регіоні.\nКюрасао, голландський острів Карибського басейну, відомий своїми пляжами, затиснутими в бухтах, і своїми великими кораловими рифами, багатими морською флорою і фауною. Столиця Віллемстад має колоніальну архітектуру пастельних тонів, плавучий міст королеви Емми та синагогу Мікве Ізраїль-Емануїл XVII століття з піщаною підлогою. Це також ворота на західні пляжі, такі як Блю -Бей, популярне місце для дайвінгу.\nLate Sandals Resorts Міжнародний засновник та голова, Hon. Гордон «Буч» Стюарт мав бачення змінити острів Кюрасао і поїхав із сином, заступником голови Адамом Стюартом, у грудні зробив це оголошення;\n«Для нас було надзвичайним задоволенням працювати разом з урядом Кюрасао та родиною Смітс над цією новою захоплюючою справою для бренду Sandals, - заявив Гордон« Буч »Стюарт. «Ми хочемо висловити найглибшу вдячність Роальду Смітсу, який відіграв важливу роль у цьому процесі і з яким приємно працювати. Ми плануємо зробити більше, ніж наша частина, щоб підняти світову оцінку цієї прекрасної країни ».\nРозташований на 44 гектарах приватної садиби Санта-Барбара, ексклюзивному заповіднику площею 3,000 акрів, Sandals Royal Curaçao автентично переплітає чудеса природного світу-пустелю, океан, гори та берегову лінію-з досвідом курорту. Було оголошено, що Royal Resort відкриє свої двері 14 квітня 2022 року\nУ середу, 4 серпня 2021 року, компанія Sandals оголосила, що зараз можливе бронювання, і вона має заохочення на суму 1000 доларів США.\nНатисніть тут для повного оголошення.


Окупанти біля Верхньоторецького вдарили зі 120-х мінометів, один воїн поранений | Новинарня\nHome / Війна / Окупанти біля Верхньоторецького вдарили зі 120-х мінометів, один воїн поранений\nУ понеділок, 6 липня, збройні формування Російської Федерації в Донецькій області вкотре порушили режим припинення вогню та обстріляли оборонні укріплення Об’єднаних сил, застосувавши міномети, заборонені Мінськими домовленостями. Один воїн ЗСУ отримав поранення.\nТак, по позиціях українських захисників поблизу Верхньоторецького (Ясинуватський район Донеччини) російські окупанти вели вогонь із мінометів калібру 120 мм та автоматичних станкових гранатометів. Внаслідок розриву однієї з мін отримав бойове травмування військовослужбовець Об’єднаних сил.\nЕвакуаційною технікою воїна доставили до медичного закладу, де оперативно надали допомогу лікарів. Стан здоров’я пораненого задовільний.\n“Такі злочинні дії російських окупантів ще раз підтверджують те, що ворог цілеспрямовано порушує режим припинення вогню та не бажає дотримуватись існуючих мирних домовленостей”, – зазначили у штабі ОС.\n“Підрозділи операції Об’єднаних сил використовували наявні вогневі засоби та дали збройним формуванням Російської Федерації адекватну відповідь. Втрати противника уточнюються”, – додали в пресцентрі.\nПов’язані публікаціїДонецька областьобстрілиООС


Путін отримав ляпаса: Росія – винна – такий вердикт Комісії з розслідування загибелі малайзійського «Боїнга» - Путін, Росія, Боїнг\nМіжнародна комісія в Нідерландах зачитала свій попередній звіт про результати розслідування причин загибелі малайзійського «Боїнга» MH17 над Донбасом 17 липня 2014 року, передає replyua.net, з посиланням на блогера і журналіста Дениса Казанського.\nУ доповіді провина покладається саме на Росію, її військове керівництво і бойовиків ДНР. У висновках доповіді стверджується, що ракета по авіалайнеру була запущена в районі населених пунктів Первомайське і Первомайський в шести кілометрах від селища Сніжне. Ця територія, за словами комісії, на момент катастрофи контролювалася бойовиками ДНР.\nНа думку слідчих, комплекс «Бук», з якого був збитий літак, доставили на Донбас з Росії, а потім повернули назад. При цьому, хто саме здійснював пуск ракети, комісії встановити не вдалося, незважаючи на доповідь Bellingcat, у які було до подробиць розписано, хто стріляв і звідки.\n«Сюрприз, якого насправді немає! Найкривавішими карателями і підлими вбивцями раптово опинилися «визволителі», яких «там немає». Далі буде ще цікавіше», – прокоментував новину Денис Казанський.


Геніальний український поет і національний пророк України Тарас Шевченко\nГоловна Реферати українською Біографії, автобіографії, особистості Геніальний український поет і національний пророк України Тарас Шевченко\n_. Він був кріпаком — і став велетнем у царстві людської культури» Найкращий і найцінніший скарб доля дала йому лише після смерті — невмирущу славу і всезроста-ючу радість, яку в мільйонів людських сердець все наново збуджуватимуть його твори.\nГеніальний український поет і національний пророк Украї-ни Тарас Шевченко був не тільки великим талановитим поетом та великим майстром образотворчого мистецтва, а одночасно й незламним і непримиренним борцем за свободу українського народу та інших поневолених народів Росій-ської імперії, а також і борцем за найвищі людські ідеали свободи, гуманності і демократії.\nТому-то Шевченко належить до найулюбленіших по-етів не тільки українського народу, а й усіх народів світу.\nПисьменники, літературні критики, літературознавці численних країн світу високо оцінюють творчість Т. Шев-ченка.\nНайбільшою популярністю і славою користувався Т. Шевченко серед слов'янських народів. Високу оцінку творчості Т. Шевченка дали письменники, поети і критики в Росії: М. Михайлов, К. Плещеев, М. Добролюбов, М. Чер-нишевський, М. Лесков, Д. Мінаєв, Н. Златовратський, І. Бунін, А. Чехов, Л. Толстой, О. Толстой, В. Вересаев та багато інших. Письменник Іван Прижов підкреслював вик-лючну силу мистецького впливу «Кобзаря» на читачів будь-якої національності. Лев Толстой особливо високо оцінював поему Шевченка «Наймичка», підкреслюючи, що в цій по-емі «зворушливо розроблена вічна тема — сила материнсь-кої любові». Видатний російський критик Аполон Григор'єв назвав Шевченка «першим великим поетом нової великої літератури слов'янського світу». «... Щодо краси і сили по-езії багато хто ставить Шевченка врівень із Пушкіним і Міцкевичем. Ми підем далі: у Шевченка сяє та гола краса поезії народної, якої у Пушкіна і Міцкевича лише іскорки блищать».\nШевченко був настільки оригінальним: що «в особливо-му складі його творчості навряд чи можливо знайти рівного йому в слов'янській поезії.» А. Пипін підкреслював загаль-нолюдське значення творчості великого українського пое-та.\nАкадемік Д. М. Овсянико-Куликовський, аналізуючи поетичні твори Шевченка, особливу увагу звернув на щас-ливе поєднання у Шевченка кількох великих талантів: «В поезії Шевченка елементи художнього живописання з'єд-нуються з елементами музичними. Наприклад: «Садок вишневий коло хати»... Під цим віршем могли б підписатися і Пушкін, і Гете, і Шіллер, і Гейне — він аж проситься на полотно. Це зразок лірики живописання. Тут картина національного побуту змальована так, що є надбанням люд-ства... Переносити національне на загальнолюдське, на за-гальнолюдський грунт — це таємниця генія. Прикладом музичної лірики є вірш «Огні горять, музика грає». Це музика. Цей вірш покладено на музику. 1 значна частина «Кобзаря» може бути покладена на музику і може бути намальована». Про вірш Шевченка «Мені однаково» видат-ний літературознавець пише: «В цьому вірші така сила ліризму, рівного якому важко знайти або навіть неможли-во... З своїм "Кобзарем" Шевченко був виразником і збуд-ником національного відродження України».\nВидатний російський філолог і літературознавець ака-демік Ф. Є. Корш 1912 року в збірнику, присвяченому пам'яті Шевченка, у своїй праці «Шевченко серед поетів слов'янства» відзначив геніальність Т. Шевченка і його по-чесне місце в світовій літературі. Ф. Корш був автором кількох праць про Шевченка і багатьох праць, написаних в оборону української мови. Він вивчив українську мову і так добре володів нею, що навіть писав вірші українською мо-вою. Він гостро виступив проти українця-ренегата, галиць-кого москвофіла Л. Вергуна, який у своїй пасквільній українофобській статті заперечував право українського на-роду на самостійну українську національну літературу і виступав проти Шевченка. Ці писання ренегата так обури-ли академіка Ф. Корша, що він написав українською мовою вірш «Хулителям Шевченка». Цей вірш надруковано в «Лі-тературно-науковому віснику» 1914 р. (ч. 2). Ось кілька уривків із цього вірша:\nНеправедно виниш Шевченка ти Тараса, Що буцім він «Парнас всеруський» розділив: Адже і не було «всеруського» Парнаса, А^ на московському — щоправда — він не сів.\nРеферат на тему: Геніальний український поет і національний пророк України Тарас Шевченко


Література факту на противагу масовій культурі (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nЛітература факту на противагу масовій культурі (реферат)\tadmin\nЛітература українська, література України\tЛітература факту на противагу масовій культурі\nбінарних опозицій: передусім «масова» – то протилежність «елітарній»\n[див. у статті Я.Поліщука: 15], але також «високій», «справжній»,\n«класичній», «серйозній» – як «низькопробна», «епігонська»,\n«дилетантська», «розважальна», «штампована» тощо [див. словникову\nстаттю: 17]. У радянські часи опозиція обов’язково доповнювалася ще й\nпротиставленням культури соцреалізму та «західної» / «буржуазної», якій\nпостійно приписувалися профанація справжнього мистецтва / його\nдеградація / виродження / «загнивання» [див.: 11; 16]. Сучасні науковці,\nяк правило, вказують на складність і недостатню вивченість феномена\nмаскульту, котрий можна означити, лише поєднуючи різні критерії –\nзокрема характер «виробництва» та «споживання» цього продукту культури\nВ останні десятиліття очевидно змістилися оцінкові полюси: різко\nнегативні «низька», «банальна», «псевдолітература» стали зближуватися з\nепітетами «читабельна», «потребувана», «успішна», які постійно\nузгоджуються з побутуванням постмодерної белетристики, і вже бути\nкомерційно успішною та «розкрученою» на гігантські тиражі (й відповідні\nавторські гонорари та видавничі прибутки) вважається для культури за\nдосягнення, а не за ваду. Проте вивчення літературної класики продовжує\nзосереджуватися на «високій» / «випробуваній часом» – наукові праці, в\nяких дослідник піднімає пласт за пластом той матеріал, що залишився в\nісторії на узбіччі літературного процесу, в Україні поодинокі та\nстосуються, як правило, давніх епох. Тим не менше показово, що один з\nнайбільших наших наукових авторитетів Д.С.Наливайко саме на вивченні\nмаргінальних текстів (передусім документальних свідчень) ґрунтує свої\nкомпаративістські концепції, через які, наприклад, можна представити\nобраз України віддавна до сьогодні очима людей інших культур [див.: 14].\nУ цій монографії він мимохідь визначає масову літературу (йдеться про\nдобу Просвітництва) таким чином: «Для тогочасної тривіальної або\n’масової’ літератури характерне засилля штампу і шаблону, постійне\nвживання ’романних кліше’ в сюжеті, в портретних характеристиках і\nмізансценах, у змалюванні почуттів і переживань героїв та в інших\nкомпонентах твору, прагнення до зовнішніх ефектів і нагнітання\nмелодраматизму. Призначалася ця літературна продукція для невибагливих\nчитачів з низьким освітнім рівнем, але мала прихильників і у вищих\nверствах» [14, 508].\nОпозиція «тривіальна» – «оригінальна», «шаблонна» – «майстерна» має\nцілком правомірне місце у трактуванні масової літератури, коли йдеться\nпро класичні епохи культурного розвитку. Причому авторитетні дослідники\nдавно дійшли парадоксального висновку: «…масове поширення мистецтва\nзавжди небезпечне. Але, з іншого боку, звідки береться нове високе\nмистецтво? Адже воно не виростає зі старого високого мистецтва. І\nмистецтво, як це не дивно, викидаючись у банальщину, в дешевину, в\nімітацію, в немистецтво, в те, що псує смак, – раптом несподівано звідти\nпочинає рости! <…> Мистецтво рідко виростає з рафінованого, хорошого\nсмаку, обробленої форми мистецтва, воно росте зі сміття» [9, 437]. Щo ж\nдо сучасної доби, то «в інтер’єрі постмодернізму» (Н.Корнієнко) масова\nлітература / культура найочевидніше окреслюється в координатах\n«комерційно успішної», «тиражованої», «популярної» [див.: 8] на\nпротивагу саме «маргінальній», «некомерційній», «невідомій»,\n«андеґраундній», «забутій» тощо.\nНа нашу думку, варто прислухатися до тих сучасних дослідників, котрі\nзвертають погляд на маргінеси культури / літератури не лише в пошуках\nнесправедливо забутих імен, яскравих, але невчасно розквітлих і трагічно\nзагублених талантів – такі відкритття, хоча й завжди дивовижні, для\nукраїнської культури не рідкість, адже в ній «несправедливо забутою»\nдонедавна залишалася, зокрема, більша половина мистецької спадщини ХХ\nст. Саме по собі заповнення «білих плям», як каже Т.Гундорова, ще не\nздатне виправити ситуацію з методологічними пропусками й прорахунками в\nлітературознавстві, бо разом із нововідкритим спадком «треба\nдеконструювати ті ідеології, які лежать ув основі минулих процесів\nканоноутворення» [4, 35]. Одним із засадничих принципів вивчення\nсучасної масової культури / літератури вважаємо підхід до неї як до белетристики на\nпротивагу літературі факту. Тобто опозицію «белетристика» – «література\nфакту» вважаємо доцільним і правомірним досліджувати в координатах\n«масова» – «екслюзивна», «імітована» – «автентична»: це необхідний крок\nосмислення закономірностей сучасної культури, механізмів її дії на\nреципієнта, перспектив її вживання в суспільну свідомість та впливу на\nУ монографії «Табірна проза в парадигмі постмодерну» (Луцьк, 2006)\nобґрунтовуємо тезу, що документальна Література / Література факту /\nnonfiction у сучасному світі не противажить «художній» як «не-художня»,\nа протистоїть засиллю комерційної тиражованої продукції / кічу і своїм\nмаргінальним побутуванням (як непроявлена для суспільної рецепції,\nневидима для більшості читачів, неавторитетна для декого з небагатьох,\nхто її прочитав) врівноважує химерну споруду постмодерної культури з її\nрівнями: елітарним – масовим – маргінальним – андеґраундним [7, 55–56].\nНе-врахування цих рівнів та їхньої взаємодії – протидії призводить до\nочевидних методологічних помилок у сучасній літературознавчій практиці.\nВізьмемо для прикладу ситуацію з вивченням вітчизняної літератури факту\n(nonfiction). В українському літературознавстві упродовж довгого часу\nвона перебувала на маргінесі: нею лише зрідка цікавилися критики та\nісторики й теоретики літератури, пересічні читачі в переважній більшості\nмають непевне уявлення про її статус. У сучасних літературознавчих\nдовідниках (окрім «Української літературної енциклопедії» [див.: 12])\nвідсутні статті на позначення цього поняття, у підручниках лише\nзгадуються поодинокі тексти, а спеціальні розділи, де було б\nпредставлене їх вивчення як самодостатніх художніх явищ поруч із\nпрозовими та іншими жанрами, також відсутні. Однак у всьому світі інтерес до nonfiction зростає, вона займає все\nбільше місця у загальному літературному потоці, привертає постійну увагу\nнауковців – варто згадати відомі праці Д.Стауффера, П.Кенделла,\nК.Каколевскі, Дж.Баррета, Ц.Тодорова, Ф.Лежена, П.Ламарка, С.Г.Олсена,\nА.Жірарда, Р.Кізера та ін. На відміну від белетистики, яка в епоху\nпостмодерну стає цариною іронічних стилізацій, пародій, пастишевих\nкомпіляцій, інтертекстуальних експериментів-цитацій або «естетики\nмовчання», nonfiction – Література автентичних / документальних свідчень\nпро реально пережите – є неоціненним скарбом для тих, хто хоче\nрозібратися в минулому й оцінити сучасність, зрозуміти сам феномен\nписьма та переосмислити культурні надбання. Перед сучасним літературознавством стоять завдання\nтеоретико-літературного узагальнення явищ літератури факту, а перед\nукраїнським ще й майже не початий край роботи – вивчення конкретного\nматеріалу, усвідомлення його естетичної та суспільно-історичної\nвартості. Донині більшість жанрів nonfiction (щоденники, епістолярій,\nмемуари, есеїстика, публіцистика, автобіографічні нариси тощо) у нас\nрозглядалися крізь призму художньої белетристики – як доповнення до\nпроцесу творення «власне художніх» письменницьких шедеврів, як джерело\nвивчення творчості видатних митців. Оскільки вже стало зрозумілим, що ці\n«доповнення» мають неперехідну цінність і не випадково заполонили\nсторінки сучасних часописів та виходять численними окремими виданнями,\nприйшов час їхнього достеменного аналізу. Периферійне, маргінальне\nстановище нашої документальної літератури призвело до того, що це\nвивчення треба починати стосовно багатьох жанрових і тематичних\nфеноменів з нуля – з виявлення обсягу матеріалу, зі з’ясування його\nмісця та закономірностей його рецепції в літературному процесі\nвідповідної епохи, з окреслення жанрових (як найбільш стійких у поетиці)\nознак, а також із порівняння української документалістики з відповідною\nцариною в інших – близьких і неблизьких – Літературах. Допоки це не\nзроблено хоча б у загальних оглядах, годі чекати суттєвого поступу у\nвивченні документалістики як особливого модусу побутування літератури.\nДоказом тому є вітчизняні дослідження останнього часу: в більшості\n(дисертації та статті й монографії І.Акіншиної, І.Веріго, О.Галича,\nГ.Грегуль, О.Дацюка, Т.Заболотної, В.Здоровеги, В.Кузьменка,\nГ.Маслюченко, Б.Мельничука, К.Танчин та ін.) йдеться про письменницький\nдоробок, особливо часто про історико-біографічну прозу (в українській\nлітературі це переважно так звані «художні біографії» все тих же\nписьменників як найбільш відомих людей нації), іноді – про\nписьменницьку-таки публіцистику, однак практично не зачіпається та\nчастина документалістики, яка створена звичайними людьми – сучасниками\nісторичних подій, котрі залишили ексклюзивні свідчення про «неписану»,\nсправжню історію. Оскільки найтрагічніші її події – голодомори, війни,\nдепортації, Голокост, масові репресії – були табуйовані не лише в\nофіційній історичній науці, літературі, а й у масовій свідомості, ці\nздебільшого непретензійні за стилістично-літературною формою тексти\nнабувають особливої ваги саме постільки, поскільки не були свого часу\nвідредаговані, підігнані під стандарт офіціозу, бо й писалися переважно\nне для негайного оприлюднення, а для нащадків, у деяких випадках – для\nнайближчих людей. Особливо це стосується свідчень про найтрагічніші\nподії вітчизняної історії – умовно виділяємо в нашій монографії той\nтематичний комплекс, який називаємо табірною прозою.\nСтан осмислення й вивчення різнорідного матеріалу, про який ідеться, не\nоднаковий стосовно різних його пластів: значно краще вивчені тексти\nокремих (найвідоміших) письменників – переважно російських: О.\nСолженіцина, В. Шаламова, А. Синявського-Терца; та окремих українських –\nавтобіографічні романи І. Багряного, новелістика Б.\nАнтоненка-Давидовича, епістолярій дисидентів-шістдесятників. Деякі\nтабірні тексти у свій час здобулися на Заході на звання бестселерів:\nшаламовські «Колимські оповідання», романи і «спроба художнього\nдослідження» – «Архіпелаг ГУЛАГ» – Солженіцина, «Крутий маршрут» Євгенії\nҐінзбурґ, есеї й повісті Синявського-Терца, навіть мемуарні книги\nдисидентів Анатолія Марченка, Петра Григоренка, Андрія Амальрика,\nВолодимира Буковського, роман «Більмо» українця Мих. Осадчого. Однак і\nпро цих не можемо сказати, що вони вивчені – просто свого часу стали\nшироко відомі на хвилі інтересу до радянського дисидентства в ситуації\n«холодної війни». В Україні практично нема критичних відгуків, не кажучи\nвже про наукові аналітичні розвідки, стосовно книг-споминів\nнепрофесійних авторів-табірників – в’язнів радянського ГУЛАГу. Вони не\nвведені в контекст сучасної літератури й існують на периферії\nТаке існування можна порівняти з полишеним на волю випадку збереженням\nзабутих музейних раритетів у глухих запасниках, а не в експозиційних\nзалах, на очах у глядачів. Повернути їх на належне місце, ввести в\nлітературознавчий дискурс і теоретично обґрунтувати таке введення – цим\nзавданням передусім обумовлена наукова новизна нашого дослідження. А\nтакож тим, що визначено етапи розвитку тюремно-табірного тематичного\nпласта nonfiction у вітчизняній літературі ХХ століття, представлено\nможливі ракурси детального вивчення як белетризованих текстів – творів\nпрофесійних авторів-письменників (романи, автобіографічні повісті,\nновели тощо), так і неписьменницьких свідчень у найрізноманітнішій\nжанровій формі, далекій від знаних літературних зразків. Доповнено й\nпідтверджено теоретичне тлумачення літератури факту як царини жанрових\nмодифікацій та словесного самовияву, що має не лише самоцінно-естетичне\nспрямування (мистецький пошук, фіксація й формування творчих задумів,\nстильові експерименти, рефлексія й самооцінка художника тощо), а\nпередусім виявляє авторську настанову на пошук екзистенційної правди,\nваги автентичного слова, здатного знайти у стражданні сенс світобудови,\nсенс людини й історії з усіма її катастрофами.\nРозглядаючи ряд текстів, які представляють маловивчені документальні\nжанри (від окремого нарису-свідчення до документально-художньої епопеї\nна основі автентичних свідчень) у контексті світового літературного\nпроцесу другої половини ХХ століття – доби постмодерну, – обґрунтовуємо\nвзаємозв’язки постмодернізму як напрямку з документальною літературою,\nкотра функціонує й розвивається на різних рівнях культури – предусім як\nандеґраундна у протидії тиражованим заради комерційних цілей\nбелетристиці та кічу. Встановлюємо конфліктно-проблемні зв’язки\n«гулагівської» прози вітчизняних, російських та білоруських\nавторів-табірників зі свідченнями нацистських та гулагівських в’язнів у\nпольській літературі. Намагаємося виявити закономірності рецепції\nподібної літератури у нас, в Росії, Білорусі й Польщі та зв’язок цього\nпроцесу із сучасним суспільним життям. Різножанрові тексти\n«гулагівської» тюремно-табірної прози представляємо в різних аспектах\nаналізу, щоб продемонструвати можливі шляхи їх вивчення як правомірних\nскладових літературного процесу.\n) та яскравість вираженої авторської суб’єктивності, а й цілу систему\n1) наявність у документальному тексті глибокої й самостійної оцінки\nісторичних подій, поданих з погляду конкретної людини – їх учасника;\n2) точність і неповторність деталей, фактів, представлених через\n3) масштаб узагальнення окремого людського досвіду: поєднання здатності\nбачити те, що становить приватний інтерес, зі загальнозначимою\n4) добросовісність автора у ставленні до включених у текст реальних\n6) розкриття авторської особистості через сповідь на межі можливої\nодвертості, без випадкового, дріб’язкового рахунку до життя й\n7) вміння передати особистий досвід через конфлікт прозріння /\nзагартування / воскресіння душі у стражданнях; 8) безстрашність свідчень усупереч тенденціям суспільного замовчування\n«білих плям» історії, долання суспільних стереотипів, притаманних\nсучасникам автора; авторська відкритість новому досвіду і новим\n9) жанрова і стилістична свобода та вправність оповіді; вихід поза\nестетичні канони своєї доби у формуванні неповторної структури\nдокументального свідчення, рухливість або доцільність дотримання сталих\nжанрово-композиційних і стильових рамок;\n10) емоційна і подієва згущеність тексту, яка спонукає читача до\nрозгорнутого перепрочитання матеріалу, сконденсованого художніми рамками\nокремого свідчення, та викликає ефект катарсису найбільш скупими,\nпочасти «позаестетичними» засобами документального письма; поліфонія\nавторських інтонаційних засобів оповіді;\n12) цілісність читацьких вражень від документального тексту при всіх\nможливих його відхиленнях від знаних у літературній історії норм\n(жанрових, композиційних, стильових тощо).\nДеякі висновки нашого дослідження табірного тексту як\nтематично-проблемного комплексу жанрів і модусу існування андеґраундної\nлітератури впродовж ХХ ст. на східнослов’янських теренах та у порівнянні\nз польською літературою сформулюємо, посилаючись на текст вказаної\n1. Східно-слов’янська табірна проза, породжена тиском реальності й\nпотребою засвідчити її найболючіші рани, виявляла суттєві зрушення у\nсуспільній свідомості значно глибше й безпосередніше, аніж сучасна їй\nрадянська белетристика, однак залишалася на маргінесі літературного\nпроцесу; значно менше піддавалася маніпулюванням заангажованої критики\n(оскільки остання – якщо говорити про професійну критику – практично\nвідсутня стосовно більшості авторів) і тискові суспільної кон’юнктури,\nхоча й підпадала під тенденції ідеологічних міфів. Водночас самою\nавтентичністю, безпосередністю свідчень вона руйнувала стереотипи, догми\nй міфологізовані структури суспільної свідомості, прокладала шлях\nпереосмисленню й переоцінці елементів культурної парадигми аж до її\n2. Розвиток табірної прози в Україні й Росії та її відсутність у\nБілорусі на другому (дисидентському) етапі розвінчує радянський міф про\nспільну долю й культурну традицію народів та зближення на цій підставі\nїхніх культур, формування спільного типу-характеру «радянської людини»\nта «радянського способу життя». Міф формувався на рівні офіціозної\nлітератури соцреалізму й не переступив межі пересічної белетристики; у\nлітературі факту і навіть наближених до неї жанрах (як-от повісті\nбілорусів В.Бикова й А.Адамовича) неповторність суспільно-історичних\nумов, національно-ментальних рис, тяжіння до глибинних витоків\nнаціональної традиції виходить на поверхню. Згодом те, що штучно\nнасаджувалося як єдиний шлях, єдиний канон (наприклад, одіозний «образ\nгероїчного радянського народу-переможця» у «воєнній прозі», про який не\nпереставала з незначними варіаціями писати радянська критика впродовж\nп’ятдесяти повоєнних років), втрачає свою цінність у порівнянні з\nавтентикою документальних свідчень, конкретикою людських доль,\n3. Чим більший розрив між офіційною / легальною культурою та\nандеґраундом (наприклад в Україні значно більший, ніж у Росії; у Росії,\nсвоєю чергою, більший, ніж у Польщі; а в Білорусі повоєнна дійсність –\nпередусім величезні втрати серед інтелігенції внаслідок сталінських\nрепресій та Другої світової війни – зумовила повне витіснення\nандеґраундної культури на довгий час на маргінеси – в еміграцію), тим\nочевиднішим виглядає тематично-конфліктний, образно-проблемний, жанровий\n«вододіл» між ними. Межа між білоруською документалістикою і\nбелетристикою цього часу залишається розмитою (в Україні, Росії, Польщі\n– в кожній відповідно до рівня суспільного тиску – більш чітка), як це\nбуло на першому етапі практично у всіх східнослов’янських Літературах.\nОбразні мотиви емігрантських білоруських спогадів об’єднуються навколо\nконцепту «розореного гнізда» – втраченої, сплюндрованої батьківщини. Наявність / відсутність різних етапів формування табірної прози у\nблизьких Літературах не означає «відставання» котроїсь із них – таке\nпоняття взагалі не може бути застосоване до культурної еволюції близьких\nнародів. Ідеться про різні форми розвитку, які обирає кожна національна\nЛітература відповідно до найтонших нюансів свого становища у порівнянні\nз іншою. Так, материкова парабелетристична білоруська проза 1960 – 80-х\nроків бере на себе деякі функції літератури свідчень і запозичає та\nрозвиває її образно-стильові, композиційно-наративні поетикальні форми,\nхоча й не звертається (до пори до часу) до окремих тем з національної\nісторії, у тому числі й до табірної теми.\n4. Порівняння української літератури факту з польською дисидентською\nбелетристикою та російською «метапрозою» 1970 – 80-х рр. (зокрема\nпрочитання української дисидентської мемуаристики крізь призму\nконфліктно-образної структури в бестселері-антиутопії польського автора;\nпорівняння конфліктних ситуацій українських дисидентських «повісті» й\nхронік та російських «роману» чи «повісті» про один і той же табірний\nсвіт, того самого періоду [див.: 7, 82 – 101, 355 – 375, 402 – 440]) дає\nзмогу побачити, як колоніальний статус народу призводить до межі\nвинародовлення навіть в умовах «мирного» «розвинутого соціалізму» –\nчерез механізми стирання національної пам’яті, нівелювання культурних\nтрадицій, звуження ареалу національної мови, насаджування імперських\nстереотипів мислення та комплексу національної меншовартості пересічним\nНаскільки табірний світ очима в’язня-українця чи білоруса, росіянина,\nполяка й ін. далекі / близькі один від одного, треба з’ясовувати через\nконкретніші дослідження; наразі можемо лише стверджувати, що вони різні.\nАвтори гулагівських табірних свідчень визнають необхідність враховувати\nконфліктні зони національної ментальності у співжитті в’язнів.\n5. Культурна парадигма ХХ ст., в основі якої лежить «модерний проект»,\nпоступово змінювалася й перетікала у постмодерну не без впливу\nлітератури факту. Остання посідає в загальній системі культурних\nфеноменів усе більше місця та самим фактом свого існування протистоїть\nнівелюючому агресивному впливові маскульту. Література факту здатна\nпредставити альтернативні шляхи культурного розвитку при загальній\nтенденції модерної й постмодерної культури до ентропії людського\nіндивідуального образу, до витворення симулякрів і гіперреальності, до\nрозмивання меж між «високою» / «серйозною» культурою та кічем.\nЛітература факту знаходиться на маргінесі сучасної культури й воднораз –\nна протилежному полюсі не стосовно белетристики / власне «художності», а\nстосовно кічу, тим самим урівноважує примхливу й розгалужену систему\n6. Насильство, що закономірно є знаковим образом табірної прози –\nуособленням абсурдного світу, – стає однією з найважливіших\nекзистенційних проблем сучасної постмодерної літератури. Відомі автори\nзнаних у світі постмодерних бестселерів, представники різних поколінь\n(як-от Н. Мейлер, Е. Берджес, Дж. Геллер, М. Кундера, Т. Пінчон, С.\nДовлатов, М. Уельбек, Ф. Беґбедер та ін.), виявляють постійну\nстурбованість долею сучасної людини, котра «ніколи на розпізнавала\nвласне насильство» (Р. Жірар [6, 105]) і виявилася неготовою виробити\nдієвий культурний механізм його знезараження. Довгий час таким\nмеханізмом була «жертва відпущення», представлена через\nміфологічно-ритуальні дії, вірування й культи. Однак у сучасному так\nзваному цивілізованому світі вони виявилися неспроможними протистояти\nновим загрозам. Розростання феномену естетизованого насильства в масовій\nкультурі стає катастрофічним.\nДокументальна Література намагається аналізувати феномен насильства,\nтим самим стримуючи деструктивну дію масової культури / кічу.\nІнфантильне споживання як показова цінність маскульту є, очевидно,\nзаміщенням давніх ритуалів, через які людське суспільство в минулому\nубезпечувало себе від руйнівної стихії власного насильства.\n7. Осмислення табірного тексту, звичайно, не може вміститися в межі\nоднієї статті чи навіть монографії на 500 сторінок: проблема і матеріал\nнадто об’ємні. Це величезний пласт літератури (і не тільки у нас та\nнаших найближчих сусідів, не тільки у ХХ столітті). Чимало аспектів його\nформування, побутування, рецепції, ієрархії цінностей у ньому, його\nміфологеми та етика, його зв’язки з іншими літературними пластами та\nвластиві йому поетикальні форми – все це заслуговує на ретельне вивчення\nі на рівні конкретних авторів, текстів, часових періодів, літератур, і\nна рівні універсуму, котрий великою мірою вплинув на формування сучасної\nпостмодерної парадигми, передусім масових стереотипів та цінностей. Те,\nщо в Україні він не осмислений, не пережитий критичною рецепцією, не\nінституалізований як досвід, є величезною прогалиною в\nлітературознавстві та й загалом культурології, не дає змоги об’єктивно й\nрізносторонньо сприймати сучасну культуру.\nПерспективи майбутніх досліджень бачимо також для табірної поезії,\nдраматургії / театру, а також масової культури (зокрема теле- й\nкінофільми, естрада тощо) та андеґраунду, які використовують табірні\nАкіншина І. М. Жанрово-стильові особливості художньо-біографічної прози\n80 – 90-х років ХХ століття: Автореф. дис. … канд. філол. наук :\n10.01.01 / Дніпропетров. нац. ун-т. – Дніпропетровськ, 2005. – 20 с.\nБанк Н. Б. Нить времени: Дневники и записные книжки советских писателей.\n– М.: Сов. писатель, 1976. – 248 с.\nГалич О. А. Українська документалістика на зламі тисячоліть: специфіка,\nгенеза, перспективи: Монографія. – Луганськ: Знання, 2001. – 246 с.\nпостмодерн: Наук. вид. – К.: Критика, 2005. – 264 с.\nЕпплбом Енн. Історія ГУЛАГу / Пер. з англ. А. Іщенко. – К.: Вид. дім\n«Києво-Могилянська академія», 2006. – 511 с.\nЖирар Рене. Насилие и священное: Пер. с фр. – М.: Новое литературное\nобозрение, 2000. – 400 с.\nКолошук Н. Г. Табірна проза в парадигмі постмодерну: Монографія. –\nЛуцьк: РВВ «Вежа» Волин. держ. ун-ту ім. Лесі Українки, 2006. – 500 с.\nКорнієнко Н. М. Масова й елітарна культура в «інтер’єрі» постмодернізму\n[Гл. 19]. // Українська художня культура: Навч. посібник / За ред. І. Ф.\nЛяшенка. – К.: Либідь, 1996. – С. 353 – 365.\nЛотман Ю. М. О природе искусства // Ю. М. Лотман и тартуско-московская\nсемиотическая школа. – М.: Гнозис, 1994. – С. 432 – 438.\nЛотман Ю. М. Чему же учатся люди? // Ю. М. Лотман и тартуско-московская\nсемиотическая школа. – М.: Гнозис, 1994. – С. 457 – 462.\nМассовая литература и кризис буржуазной культуры Запада. – М.: Наука,\n1974. – 224 с.\nМорозова Е. Ф. Документальна Література // Українська Літературна\nЕнциклопедія: В 5 т. / Редкол.: І. О. Дзеверін (відп. ред.) та ін. – К.: «Українська Радянська\nЕнциклопедія» ім. М. П. Бажана, 1990. – Т. 2: Д – К. – С. 85.\nМулярчик А. На литературной обочине («Массовая беллетристика» США в 70-е\nгоды) // Вопр. лит. – 1982. – № 11. – С. 71 – 88.\nНаливайко Д. Очима Заходу: рецепція України в Західній Європі ХІ – ХVІІІ\nст. – К.: Основи, 1998. – 578 с. Поліщук Я. Суперечність елітарної та масової літератури: ескіз проблеми\n// Філол. студії. – Луцьк, 2003. – №2 (22). – С. 20 – 27.\nРихло П. Масова література (тривіальна література) // Лексикон\nзагального та порівняльного літературознавства. – Чернівці: Золоті\nлитаври, 2001. – С. 315 – 317.\nЗ англ. – буквально «невигадане», тобто не-белетристика. Інші\nсловникові визначення: документально-художня література,\nдокументалістика, документальний жанр / жанри.\nНаприклад, О.Галич, намагаючись визначити рівень текстів, котрі\nрозглядає як документальні (серед них – і з десяток табірних свідчень),\nраз за разом повторює формулу єдиного критерію «досягнень і прорахунків»\nїхніх авторів у «правильному історичному трактуванні» минулого:\n«…суб’єктивність – найважливіша риса мемуаротворчості»; «Спогади – це\nлише точка зору… [тобто суб’єктивна – Н.К.]» і т. п. В один ряд за\nхудожньо-суспільною вартістю потрапляють спогади номенклатурного\nпартійного чиновника П.Шелеста й безкомпромісного дисидента\nЛ.Лук’яненка, благополучного радянського науковця І.Дузя й\nбагатолітнього в’язня Колими І.Іванова, кон’юнктурні мемуари Ю.Смолича й\nтаборові зошити В.Стуса тощо. Як «псевдолітература» оцінена лише одіозна\nкнига «спогадів» Л.Брежнєва. Не дивлячись на широке охоплення мемуарного\nматеріалу, дослідник, по суті, не відходить від стереотипів радянської\nлітературознавчої методології [див.: 3, 32, 49–50, 69, 139, 211, 212].\nНаприклад, в дисертації І.Акіншиної як приклади сповідальної форми в\n«художній біографії кінця ХХ ст.» названо роман П.Загребельного «Я,\nБогдан», Ж.Сарамаґо «Євангеліє від Ісуса» тощо [див.: 1, 9].\nАмериканський історик Енн Епплбом саме так робить у своїй монографії\n«Історія ГУЛАГу» (2003, Пулітцерівська премія 2004 р.), спираючись на\nавтентичні свідчення, серед яких, на жаль, немає українських та\nбілоруських авторів [див.: 5].\nШироку шкалу критеріїв використовувала в аналізі щоденникових\nписьменницьких книг (у тому числі й Довженкового «Щоденника», виданого\nна той час у російському прекладі, у скороченому і препарованому\nвигляді) російська дослідниця Н.Банк, хоча почасти не уникла стереотипів\nрадянського кон’юнктурного підходу, зокрема висновків щодо героїзації\n«образу радянської людини», щодо «політичної ролі щоденників» [див.: 2,\n52 –53, 127–139].


Презентація результатів дослідження Громадської організації «Регіональний аналітичний центр» :: ИзбирКом :: Главные новости Одессы\nПрезентація результатів дослідження Громадської організації «Регіональний аналітичний центр»\nГромадська організація «Регіональний аналітичний центр» спільно з Програмним офісом Форуму громадянської служби миру (forumZFD) в Україні реалізували проект "Розробка пілотної моделі мапування соціальних конфліктів на прикладі п’яти районів півдня Одеської області".\nВ рамках проекту проведено дослідження наявних конфліктів та конфлікточутливих тем в п’яти районах півдня Одеської області, а саме: Ренійському, Болградському, Татарбунарському, Кілійському та Ізмаїльському.\nДослідження з метою отримання інформації про ситуацію в південних районах області проводились в два етапи: через проведення фокус-груп, які покликані оперативно одержати глибинну інформацію в невеликій групі респондентів щодо рівня соціальної напруженості в регіоні та питань, які можуть призвести до конфлікту, як то: релігія, реформи, національні питання, освіта, політична ситуація, земельна реформа. Другий етап моніторинг та аналіз публікацій в засобах масової інформації на предмет конфлікточутливих тем, що піднімаються в громадах та можуть свідчити про наявну соціальну напруженість відносно реформ, політичної ситуації, міжнаціональних відносин та ін. Всі проаналізовані конфлікти відображені на інтерактивній мапі соціальних конфліктів, що також була розроблена, як одна з ініціатив проекту.\n1 лютого 2019 року громадська обрагнізація презентує результати дослідження та інтерактивну мапу проекту для широкого загалу громадських профільних організацій в м. Одеса, які працюють в сфері розбудови миротворчості, а також вібудеться обговорення можливості громадських організацій та влади у розв’язанні конфліктів в громадах та співпраці.\nОбговорення відбудеться 1 лютого 2019 року за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 1А, початок заходу: 12:00.\nВ заході приймуть участь представники держаних органів влади, громадських організацій, що впроваджують миротворчі практики в різних сферах.


Всі слоти і доступні онлайн казино з Push Gaming\nІгрові автомати від виробника - Push Gaming\n1. Онлайн слоти Push Gaming\n2. Онлайн казино з Push Gaming\nОдин з центрів гральної онлайн індустрії знаходиться в Лондоні. У зв'язку з популярністю інтернет казино багато програмісти стали об'єднаються в невеликі фірми і створювати власний софт для віртуальних клубів. Так в 2010 році був заснований провайдер Push Gaming на території Великобританії. Фірми відкривали дві людини, які раніше займалися дрібною роботою начебто обслуговування ігрових апаратів в наземних закладах.\nЧерез рік роботи в гральній онлайн індустрії, провайдер Push Gaming отримав ліцензію від одного з провідних регуляторів. Ліцензія відкрила нові горизонти і дозвіл на співпрацю з онлайн казино. Проте всі зусилля проходили даром і фірму не помічали довгий час. У 2014 році було укладено угоду про партнерство з гігантами ринку Microgaming і Playtech. Досвідчені наставники позитивно вплинули на діяльність провайдера і вже в 2015 році софт від Push Gaming став впізнаваним серед гравців.\nОнлайн слоти Push Gaming\nКомпанія має невелику бібліотеку ігрових автоматів. Зрозуміло, невеликий асортимент позитивно позначається на якості софта. Всього налічується трохи більше 20 відео слотів. Онлайн слоти Push Gaming володіють унікальними характеристиками, а також цікавим ігровим процесом. Практично кожна розробка зі старту користується популярністю і стає хітом.\nКоротко розповімо про деякі ігрових автоматах, які здадуться цікавими багатьом гравцям:\nJammin Jars - один з останніх відео слотів від провайдера. Серед гравців став легендарним і кожен поважаючий себе любитель азарту, повинен хоча б раз зловити велике множення від х2.000 на ставку. Що цілком реально при вдалому збігу обставин. Простий ігровий процес укупі з неймовірним потенціалом.\nFat Santa - ще один легендарний ігровий автомат з можливістю покупки бонусної гри. П'ять рівнів в безкоштовних вирощених, де за останній раунд моментально присуджується множення в х1.000 на ставку гравця. Також в звичайній грі діє активатор розкиду диких символів.\nRazor Shark - новинка від Push Gaming з величезним потенціалом в бонусної і звичайній грі. Безкоштовні обертання можуть тривати без обмежень в залежності від удачі гравця. У мережі вже десятки роликів з великими заметами від гравців і популярних стримеров казино.\nBlaze of Ra - автомат з унікальним ігровим процесом. Три і більше символів розкиду у вигляді скарабея присуджують гравцеві від трьох безкоштовних обертань. Незважаючи на малу кількість бонусних раундів, за кожне обертання гравець гарантовано отримує виграш.\nБезумовно варто спробувати кожен слот від Push Gaming. Щоб ознайомитися з повною бібліотекою провайдера, відвідайте онлайн казино з ліцензією і відкрийте розділ з Push Gaming.\nСофт і безпека\nЛідерські позиції на ринку софта для інтернет казино супроводжуються численними перевірками від ліцензіарів. Кожен ігровий автомат перевіряється кількома регуляторами, які перевіряють кожен параметр механіки гри. Головне, отримати доступ до віртуальних клуб з оригінальними слотами.\nОнлайн казино з Push Gaming\nПопулярність провайдера привела до того, що скріптові казино підробляють софт і розміщують його на своїх порталах занижуючи віддачу. В середньому відсоток віддачі в оригінальних відео слотах становить 96-97%, в скриптових казино на порядок нижче. Знайти ліцензійні ігрові автомати Push Gaming можна на офіційних сайтах казино. Список оригінальних порталів з іграми на гроші дивіться у відповідному розділі.


ІНСТРУКЦІЯ З ОХОРОНИ ПРАЦІ ДЛЯ СЛЮСАРЯ- ЕЛЕКТРИКА З РЕМОНТУ ЕЛЕКТРОУСТАТКУВАННЯ З СУМІЩЕННЯМ ПРОФЕСІЇ АКУМУЛЯТОРНИКА - Інструкції з охорони праці - Інформація - Бердичівський район електричних мереж\nІНСТРУКЦІЯ З ОХОРОНИ ПРАЦІ ДЛЯ СЛЮСАРЯ- ЕЛЕКТРИКА З РЕМОНТУ ЕЛЕКТРОУСТАТКУВАННЯ З СУМІЩЕННЯМ ПРОФЕСІЇ АКУМУЛЯТОРНИКА\n1.1 .Дія інструкції поширюється на всі підрозділи підприємства.\n1.2.1нструкція розроблена на основі "Рекомендацій Держгірпромнагляду щодо застосування "Порядку опрацювання і затвердження власником нормативних актів про охорону праці, що діють на підприємстві", "Положення про розробку інструкцій по охороні праці для працюючих", "Типового положення про навчання, інструктаж і перевірку знань працівників з питань охорони праці", "Правил по охороні праці на автомобільному транспорті", ГОСТ 12.3.017-79.\n1.3.По даній інструкції слюсар-електрик з ремонту електроустаткування з суміщення професії акумуляторника інструктується перед початком роботи (первинний інструктаж), а потім кожний місяць (повторний інструктаж). Результат інструктажу заноситься в "Журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці", в журналі після проходження інструктажу повинен бути підпис інструктуючого та акумуляторника.\nІАВласник повинен застрахувати слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування від нещасних випадків та професійних захворювань. В разі пошкодження здоров'я з вини власника він (слюсар-електрик з ремонту електроустаткування) має право на відшкодування заподіяної йому шкоди.\n1.5.3а невиконання даної інструкції слюсар-електрик з ремонту електроустаткування несе дисциплінарну, матеріальну, адміністративну та кримінальну відповідальність.\n1.6. До роботи слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування допускаються особи віком не молодше 18 років, які пройшли спеціальне навчання, мають відповідну кваліфікацію, а також пройшли медичне обстеження, вступний інструктаж по охороні праці та інструктаж на робочому місці.\n1.7.Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування повинен:\n1.7.1 .Виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку.\n1.7.2.Користуватися спецодягом та засобами індивідуального захисту.\n1.7.3.Виконувати тільки ту роботу, яка доручена майстром та по якій проінструктований.\n1.7.4.Пам'ятати про особисту відповідальність за виконання правил безпеки та безпеку товаришів по роботі.\n1.7.5.Не допускати на робоче місце сторонніх осіб.\n1.7.6.Надавати першу медичну допомогу потерпілим від нещасних випадків.\n1.8.Головні небезпечні та шкідливі фактори, які діють на акумуляторника:\n1.8.1.Захаращеність робочого місця інструментом, пристосуваннями, матеріалами.\n1.8.2.Відсутність спеціальних пристосувань, інструменту та обладнання для ведення робіт згідно 3 технологією.\n1.8.3.Підвищена загазованість робочої зони.\n1.8.4.Підвищена або занижена температура, вологість повітря в робочій зоні.\n1.8.5.Незахищені токоведучі частини електрообладнання.\n1.8.6.Не достатнє освітлення робочої зони.\n1.8.7.Шкідливі компоненти в складі застосовуваних матеріалів, які діють на шкіру, дихальні органи, органи травлення та слизисті оболонки органів зору та нюху.\n1.8.8.Термічні фактори (вибухи при зарядженні батарей; опіки кислотою, електролітом, розплавленим свинцем).\n1.8.9. Наявність у повітрі робочої зони шкідливих речовин (парів кислот, аерозолю свинцю).\n1.9.Слюсар-електрик з ремонту електроустаткування забезпечується спецодягом та засобами індивідуального захисту.\n1.10.Ремонт акумуляторних батарей повинен проводитися в окремих приміщеннях, які оснащені устаткуванням, приладами, пристроями та інструментом згідно з нормативно-технологічною документацією.\n1.11.Роботи по ремонту акумуляторних батарей повинні виконуватись при працюючій вентиляції.\n1.12.Припливно-витяжна вентиляція зарядної повинна включатися перед початком зарядження батарей і відключатися після повного видалення газів, але не раніш як через 1,5 години після закінчення зарядження.\n1.13.Вентиляція зарядного відділення блокується із зарядним пристроєм; зарядний струм не подасться до акумуляторних батарей при непрацюючій вентиляції.\n1.14.На вхідних дверях в акумуляторну дільницю встановлюють знаки безпеки: "Палити заборонено", а на дверях зарядного відділення — "Вхід заборонено", "Користуватися відкритим вогнем заборонено".\n1.15. Забороняється зберігати продукти харчування і вживати їжу в приміщеннях акумуляторної дільниці.\n1.16.В акумуляторній дільниці повинен знаходитись умивальник, мило, вата в упаковці, рушник і закриті посудини з 5-10%-ним нейтралізуючим розчином питної соди (для шкіри тіла) і 2-3 %-ним розчином питної соди (для очей).\n1.17.При експлуатації лужних акумуляторів як нейтралізуючий засіб вживається 5- 10%-ний розчин борної кислоти (для шкіри тіла) і 2-3 %-ний розчин борної кислоти (для очей).\n1.18.Профілактичне обслуговування та ремонт транспортних засобів необхідно виконувати згідно з Положенням про профілактичне обслуговування та ремонт рухомого складу автомобільного транспорту, Правилами технічної експлуатації рухомого складу автомобільного транспорту.\n2.1.Одягти спецодяг, спецвзуття та засоби індивідуального захисту; заправити одяг так, щоб не було звисаючих кінців, рукава зав'язати, волосся заправити під головний убір, нижній край гумового фартуха повинен бути нижче верхнього краю гумових чобіт.\n2.2.Уважно оглянути робоче місце, прибрати всі сторонні предмети.\n2.3.Робочий інструмент, пристосування та допоміжні матеріали розташувати в зручному та безпечному для користування порядку, попередньо перевірити їх справність.\n2.4.Перевірити та впевнитись в справності обладнання зарядної установки, дротів та електроарматури.\n2.5.Перевірити достатність освітлення робочих місць. 2.6.Включити місцеву вентиляцію.\n3.1.Працювати під автомобілем поза оглядовою канавою, естакади чи підйомника тільки при наявності лежаків.\n3.2.При ремонті поставити автомобіль на козли і переконатися, що він надійно встановлений.\n3.3.Усі роботи по ремонту або технічному обслуговуванню, автомобіля виконувати при непрацюючому двигуні, за винятком регулювання карбюратора, перевірки електрообладнання та гальмової системи.\nЗАПрацювати під автомобілем, піднятим тільки домкратом, але не встановленим на козли, забороняється.\n3.5.Робоче місце утримувати в чистоті і не захаращувати, сторонніми предметами. Не допускати недбалого звертання з олією, нігролом, солідолом і бензином, Зливати масло й воду тільки в спеціальну гару.\n3.б.При регулюванні двигуна в приміщенні застосовувати справні без шлангові відсоси чи накидні шланги для відводу відпрацьованих газів в атмосферу.\n3.7.Розбирання й збирання агрегатів виконувати тільки на спеціальних стендах, що оснащенні пристроями для закріплення.\n3.8.3няті деталі класти на спеціальні стелажі.\n3.9.Перевіряти співвісність отворів під час збирання вузлів за допомогою конусної оправки.\n3.10 Якщо автомобіль встановлений над оглядовою канавою, при переході через неї, а також для роботи перед автомобілем: чи за ним користуватися перехідними містками.\n3.11.Підходити до відкритого вогню, запалювати сірники, якщо руки чи спецодяг замочені, бензином — забороняється.\n3.12.Користуватися відкритим вогнем при огляді автомобіля "Забороняється", курити тільки в спеціально відведеному місці.\n3.13.Під час проведення робіт на постах обслуговування та ремонту, діагностики автомобілів з працюючим двигуном повинні застосовуватись пристрої для відведення відпрацьованих газів.\n3.14.Готувати кислотний електроліт необхідно в спеціальних посудинах (керамічних, пластмасових і т.п.), при цьому необхідно спочатку налити дистильовану воду, а потім вливати кислоту тонким струменем. Переливати кислоту із бутлів слід тільки за допомогою спеціальних пристроїв (качалок, сифонів тощо).\n3.15.Переливати кислоту вручну, а також вливати воду в кислоту забороняється.\nЗ.іб.Бутлі з кислотою, електролітом дозволяється переносити на спеціальних носилках або інших пристроях, які виключають падіння бутлів, а також перевозити міцно закріпивши їх на візках. Пробки на бутлях повинні бути щільно\n3.17.Всі посудини з кислотою та електролітом повинні мати відповідні написи.\n3.18.При приготуванні . лугового електроліту посудину з лугом слід відкривати обережно, не застосовуючи великих зусиль. Щоб полегшити відкривання посудини, пробка якої залита парафіном, дозволяється прогрівати горловину посудини ганчіркою, змоченою гарячою водою.\n3.19.Великі куски їдкого калію необхідно дробити, накриваючи їх чистою тканиною для запобігання розлітанню дрібних частинок. Забороняється брати їдкий калій руками; його слід брати за допомогою стальних щипців, пінцета або металевої ложки.\n3.20.Акумуляторні батареї, що установлюються для зарядження, повинні з'єднуватись між собою тільки проводами з наконечниками, які щільно прилягають до клем батарей і виключають можливість іскріння. З'єднувати наконечники акумуляторних батарей дротом "закруткою" забороняється.\n3.21.Приєднання акумуляторних батарей до зарядного пристрою і від'єднання їх повинно проводитися тільки при виключеному зарядному устаткуванні.\n3.22.Контроль за ходом зарядження повинен здійснюватись за допомогою спеціальних приладів (термометра, навантажувальної вилки, ареометра тощо).\n3.23.Перевіряти акумуляторну батарею коротким замиканням забороняється.\n3.24.3арядження акумуляторних батарей повинно проводитися тільки при відкритих пробках і включеній витяжній вентиляції.\n3.25. Для огляду акумуляторних батарей необхідно користуватися переносними світильниками у вибухобезпечному виконанні напругою не більше 42 В.\n3.26.При зарядці батарей не нахилятися близько до акумуляторів для запобігання опіку бризками кислоти.\nПри проведенні акумуляторних робіт забороняється:\n3.27.1.Входити в зарядну з відкритим вогнем (запаленим сірником, цигаркою).\n3.27.2.Виконувати роботи при виключеній або несправній вентиляції.\n3.27.3.Користуватися в зарядній електронагрівальними приладами.\n3.27.4.3берігати в акумуляторному приміщенні бутлі з сірчаною кислотою більше добової потреби, а також порожні бутлі та посудини, їх необхідно зберігати у спеціальному приміщенні\n3.27.5.Спільно зберігати та заряджати кислотні та лужні акумуляторні батареї в одному приміщенні.\nПеребування працівників у приміщенні для зарядження акумуляторних батарей, крім обслуговуючого персоналу\n3.28.Плавлення свинцю і заповнення ним форм при відливанні деталей акумуляторів, а також плавлення мастики і ремонт акумуляторних батарей повинно проводитися тільки на робочих місцях, які обладнані місцевою витяжною вентиляцією.\n3.29.Розбирання пластин акумуляторних батарей повинно провадитися тільки після їх промивання.\n3.30.Для переміщення акумуляторних батарей по території та в приміщеннях\nпідприємства необхідно користуватися спеціальними візками, платформа яких виключає можливість падіння батарей.\n3.31.При перенесенні вручну малогабаритних акумуляторних батарей необхідно використовувати пристрої (захвати) і додержуватись застережних заходів, щоб уникнути обливання електролітом.\n3.32.При попаданні кислоти або електроліту на відкриті частини тіла необхідно негайно промити цю ділянку тіла нейтралізуючим розчином, а потім водою з милом.\n3.33.При попаданні кислоти, електроліту в очі необхідно промити їх нейтралізуючим розчином, потім водою і негайно звернутися до лікаря.\n3.34.Електроліт, пролитий на стелаж, верстак і т.п. необхідно витерти ганчір'ям, змоченим у 10 %-ному нейтралізуючому розчині, а пролитий на підлогу спочатку посипати тирсою, зібрати її, а потім це місце змочити нейтралізуючим розчином і протерти насухо.\n3.35.Бутелі з акумуляторною кислотою чи електролітом зберігати закритими з притертими пробками і тільки в спеціальних кошиках.\nЗ.Зб.Бутелі з кислотою в кошиках необхідно встановлювати на шарнірних підставках, які забезпечують безпеку зливу кислоти.\n3.37.3лив акумуляторної кислоти з бутелів у кошиках необхідно виконувати вдвох за допомогою спеціальних сифонів.\n3.38.При виконанні робіт на заточувальному, свердлильному верстатах і на лещатах використовувати відповідні інструкції з охорони праці.\n4.1 .Негайно припинити роботу, відключити подачу електроенергії, зняти клеми з акумуляторів, не допускати в небезпечну зону сторонніх осіб.\n4.2.Повідомити майстра про те, що сталося.\n4.3.Якщо є потерпілі, надати першу медичну допомогу, а в разі потреби викликати швидку допомогу".\n4.4.При виникненні пожежі викликати пожежну частину та приступити до гасіння підручними засобами пожежогасіння.\n4.5.В усіх випадках виконувати вказівки майстра по усуненню небезпеки.\n4.6.Якщо кислота, луг або електроліт потрапили на відкриті частини тіла, необхідно негайно промити цю частину тіла спочатку нейтралізуючим розчином, а потім водою з милом.\n4.7.У випадках ознак отруєння від підвищеної концентрації лугу в повітрі приміщення необхідно вийти на свіже повітря, випити молока, доповісти майстру.\n5.1.Вимкнути вентиляцію та електрообладнання.\n5.2.Привести до ладу робоче місце.\n5.3.Електроліт, прилади та інструмент прибрати у відведене для них місце.\n5 АНейтралізувати та помити посудини, в яких готувались розчини.\n5.5.Гумовий спецодяг та засоби індивідуальної безпеки помити та покласти на місце.\n5.6.Вимити з милом лице і руки, добре виполоскати рот, при можливості прийняти душ.\n5.7.Повідомити майстра про всі недоліки, які мали місце під час роботи.\nКатегорія: Інструкції з охорони праці | Додав: Vladimir (04.11.2011)\nПереглядів: 6644 | Рейтинг: 5.0/2