Глава четверта *. ХАРАКТЕРИСТИКА І ПОНЯТТЯ ДЕРЖАВИ - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nГлава четверта *. ХАРАКТЕРИСТИКА І ПОНЯТТЯ ДЕРЖАВИ\n* Окремі фрагменти цієї глави написані спільно з доктором філософських наук, професором З. ш. Гафурова.\nПитання про сутність держави. Держава як політична, структурна і територіальна організація класового суспільства. Общесоциальное і класове в сутності держави. Зв'язок держави з соціально-економічним ладом. Типологія держави. Формаційний і цивілізаційний підходи і їх сучасна оцінка. Рабовласницька, феодальна, буржуазна, соціалістична держава. Держава азіатського способу виробництва. Зміна типів держави. «Людський вимір» як критерій прогресу державності.\nВизначити і пояснити основні характеристики держави, тобто вказати його головні ознаки та, тим самим, розкрити природу держави, сформувати його розуміння (поняття), - одна з основних задач теорії держави. Пізнати природу держави - значить виявити головне і визначальне в його функціонуванні та розвитку, в його соціальній цінності і призначення. Це означає зрозуміти держава в єдності всіх різноманітних і суперечливих властивостей, сторін і форм, як самостійний і цілісний соціальний інститут. У розділі другому вже розглядалася характеристика держави як політичної організації ранньокласового суспільства, т. Е. Розглядалося це властивість на етапі виникнення і становлення держави. Розкриття природи держави на етапі його існування, функціонування і розвитку вимагає подальшого теоретичного просування в цьому напрямку, передбачає аналіз держави як політичної організації зрілого, сформованого класового суспільства. Таким чином, сучасна теорія держави розглядає два тісно пов'язаних між собою, протяжних в часі процесу в державній організації людства - процес походження держави і процес його існування, функціонування і розвитку.\nСаме поняття «сутність держави» стало широко використовуватися на попередньому етапі вітчизняної теорії держави і права, що спиралася на матеріалістичну інтерпретацію платонівської і гегелівської діалектики. В рамках цієї інтерпретації стверджувалося, що наукова мисльне повинна зупинятися на сприйнятті лише зовнішніх, поверхневих, позитивістських сторін держави, а проникати вглиб будь-яких явищ і процесів, в тому числі і держави. І під сутністю держави розумілися його класова природа, використання держави для утвердження влади пануючого класу. Держава розумілося як машина, знаряддя для насильства одного класу над іншим, для забезпечення експлуатації (крім соціалістичної держави). Стверджувалося, що відкриття класової природи держави і тим самим його сутності - це велика наукова заслуга марксистської теорії держави і права, а характеристики форми держави, його функцій - це хоча і важливе, але все ж вторинне для пізнання держави позначення. Ці характеристики визначаються сутністю держави.\nЗа бортом міркувань про сутність держави залишалися багато інших його характеристики.\nВ першу чергу це стосується того общесоциального змісту, що укладена в державній організації суспільства, тієї соціальної цінності порядку, стабільності, яке несе з собою держава. Цей культурологічний підхід до держави додає і оцінку ролі держави як зберігача прав і свобод людини і громадянина, демократичних процесів, що дозволяють етносу вижити і відтворюватися в сучасних умовах глобальних криз: екологічного, демографічного, енергетичного, сировинного і ін.\nТому в рамках сучасної теорії держави стає актуальним не стільки догматичне і вульгаризованому опис класової суті держави, скільки всебічне розкриття його багатогранного соціального призначення, структурної і територіальної організації, інших важливих сторін життя сучасної держави. При цьому важливо враховувати, що і сама-то класова природа сучасних держав змінювалася дуже зримо в напрямку вираження і забезпечення загальносоціальних цілей і інтересів суспільства.\nСаме всебічна характеристика держави, а не тільки зведення її до класової «сутності» веде до необхідного розуміння і визначення держави. Тільки такий підхід дозволяє відмовитися від попередніх застиглих визначень держави, які в достатку є у багатьох філософів, юристів і політиків.\nОсь чому, незмінно враховуючи «класовий слід» в природі держави, стає необхідним розглядати і інші його характеристики, такі як, політичну, структурну, територіальну організацію, взаємозв'язок з етнокультурними пластами, традиціями, духовним життям і т. П. Держава виявляється не тільки машиною , знаряддям, механізмом примусу, насильства, по і великою соціальною і культурною цінністю, об'єктивної організацією на етапі формування ранньокласових товариств, «міської революції» (міста-держави), становлення цивілізації. І сутність його не зводиться тільки до класової природі.\nІснування держави як політичної організації в суспільстві пов'язано перш за все з тим, що воно є особливою організацією політичної влади. Політична влада характеризується здатністю впливати на напрямок діяльності людей, соціальних груп, верств, класів за допомогою економічних, ідеологічних та організаційно-правових впливів, а також за допомогою авторитету, традицій, насильства. Це потужний фактор організації і регулювання спільної діяльності людей, засіб упорядкування їх взаємовідносин, спосіб забезпечення порядку і стабільності в суспільстві.\nПолітична влада має концентрованої силою, що перетворює її в дієвий фактор соціального буття. Такою силою виступають різні інститути держави, організаційно які оформляють влада і надають їй постійно функціонуючий і загальнообов'язковий характер. Цими інститутами є державні органи влади з їх матеріальними придатками у вигляді армії, каральних органів, в'язниць, суду, а також правові норми.\nІншими словами, головна відмінність політичної влади від влади взагалі корениться в її нерозривному зв'язку з тією або іншою формою і ступенем розвитку державності.\nПолітична влада, по суті справи, отримує матеріальне втілення в системі органів і установ, що утворюють її механізм. Будучи втіленою в державно-правові інститути, політична влада стає державною владою. Ось чому ці два поняття, по суті, є ідентичними і як такі застосовуються в юридичній літературі.\nПолітичну (державну) владу відрізняє від соціальної влади і те, що перша виражає потреби, інтереси, волю не просто різних груп суспільства, а таких соціальних груп, домінуюче становище серед яких протягом довгих століть займали і продовжують займати класи. Вираз в першу чергу саме класових інтересів надавало і надає сьогодні влада, а разом з нею і державі політичний характер. Але це зовсім не означає, що якщо в ході історичного розвитку раптом зникнуть класові відмінності, то, як стверджується в марксистській літературі, публічна влада повністю втратить свій політичний характер.\nПолітичний характер держави обумовлений не тільки тим, що воно виступає регулятором класових відносин. Держава так чи інакше регулює відносини між усіма соціальними групами, включаючи і класи. Політика - це перш за все сфера відносин між соціальними групами, а вони існували і будуть існувати завжди. Класи виникли лише на певному етапі розвитку суспільства, коли відбулося велике розподіл праці і на його основі майнове поділ членів суспільства.\nСоціальні групи не перестануть існувати після гіпотетичного зникнення класів, теоретично допускається в майбутньому (наприклад, гіпотезою комуністичного суспільства). У суспільстві завжди буде мати місце диференціація інтересів у різних індивідів і їх різноманітних груп. Ці інтереси були і будуть різними у різних поколінь суспільства, у чоловіків і жінок, представників різних професій, регіонів, релігій, національностей і т. Д. Регулювання цих інтересів і є політика. А політика потребує позовом арбітра, авторитеті, т. Е. Влади, немислимою без певної сили, нехай демократично контрольованої або навіть представленої самим населенням. Організацією ж цієї сили є та чи інша форма державності, яка існує реально або в потенції (зародку).\nСвого часу Ф. Енгельс правильно зауважив: «До державі стихійно сформовані групи одноплемінних громад в результаті свого розвитку прийшли спочатку тільки з метою задоволення своїх загальних інтересів (наприклад, на Сході - зрошення) і для захисту від зовнішніх ворогів. Тільки після того, як стався розкол на протилежні класи, у держави з'являється ще одна, принципово нова функція - за допомогою насильства охороняти умови існування і панування правлячого класу проти класу пригніченого ».\nНадалі, проте, в працях К. Маркса, Ф. Енгельса, В. Леніна панувала інша концепція генезису держави. Відповідно до неї держава не може зародитися на грунті, вільної від класів і класових антагонізмів, держава - продукт і головне знаряддя класової боротьби. І це була помилкова концепція, сформована на попередньому рівні історичних знань в умовах гострої політичної боротьби. Наприклад, підкреслюючи, що в сучасному суспільстві політична влада, як і держава, має не просто вольову, а класово-вольову природу, основоположники марксизму і їх послідовники гіпертрофували класово-насильницьку природу політичної влади, стверджували, що політична влада у власному розумінні слова - це організоване насильство одного класу для придушення іншого. Звідси і марксистське визначення держави як засобу, знаряддя, інструмента і навіть машини в руках пануючого класу для придушення опору пригноблених класів. А В. Ленін писав, що держава є машина для гноблення одного класу іншим, машина, щоб тримати в покорі одному класові інші, підлеглі класи. У цьому марксизм бачив сутність держави.\nЗрозуміло, взагалі відкидати положення про класову функції держави було б невірно. Особливо коли мова йде про переломних періодах в людській історії, наприклад в епоху становлення капіталізму. Тоді домінантою суспільного розвитку дійсно була жорстка соціальна ломка людського суспільства за класовими параметрам. Протягом довгих століть все різноманіття типів і модифікацій політичної влади і відповідно держави мало спільне джерело - співвідношення інтересів не взагалі соціальних груп і прошарків, а саме класів з інтересами суспільства в цілому.\nСьогодні ж класи як соціальні угруповання людства в багатьох випадках поступово починають втрачати свої всепроникні, що детермінують державну владу здатності. В першу чергу це відноситься до розвинених країн Заходу, по відношенню до яких трактування марксизмом держави як знаряддя політичного панування одного класу над іншим вимагає переосмислення, але, зрозуміло, без зряче заперечення. І це не дивно.\nЗокрема, К. Поппер відзначав, що «сучасна приватна власність на засоби виробництва виступає головним чином в акціонерній формі, а в число найбільших власників акцій на Заході входять пенсійні фонди, які розпоряджаються частиною заощаджень мільйонів робочих, які таким чином стають маленькими« капіталістами »» .\nТаким чином, зі сказаного можна зробити висновок, що політична влада і сьогодні повинна розглядатися в якості що конструюють загальної ознаки держави. Саме буття держави як основного знаряддя цієї влади надає їй характер політичної організації. Нове ж в цій характеристиці полягає в тому, що політичний характер держави не пов'язаний виключно лише з його класовою природою. Ні, політичний характер держави не в меншій мірі обумовлений його буттям як регулятора відносин між усіма індивідами, соціальними групами, верствами, а не тільки відносин між класами.\nБільш того, характеризуючи державу як політичну організацію суспільства, необхідно багато в чому переглянути такі постулати марксистської теорії, як «клас - основна одиниця суспільства і головний суб'єкт історії». У сучасних умовах стає все більш очевидним, що чим сильніше роль ідеального фактора і слабкіше (або опосередковано) базисна роль виробничих відносин, тим вже об'єктивні основи буття класу як головної структурують одиниці суспільства. Відповідно звужується і пізнавальна сила поняття «клас», що стає ясно, якщо цю категорію зіставити з реальними процесами, що розгортаються в сучасному суспільстві - і всередині класових спільностей, і за їх межами. Стосовно до самих класів дане поняття вимагає модифікації для вивчення шарів, побічно беруть участь у створенні додаткової вартості (наука, освіта, інформатика). При дослідженні осіб найманої праці, що входять до складу власників, застосування поняття «клас» стає проблематичним, бо в найманій праці даних груп зняті риси класової полярності.\nЦя проблематичність різко зростає, коли досліджується феномен классоподобних утворень, т. Е. Спільнот, природа яких визначена не тільки і навіть не стільки їх зв'язком із суспільним виробництвом, а й іншими факторами (влада і громадські функції). Подібна освіта є клас в одному відношенні і некласс - в іншому, що і виражається в антиномії: «і клас і некласс».\nПрирода держави як політичної організації особливо яскраво проявляється в його зіставленні з громадянським суспільством. Поняття «громадянське суспільство» - одне з основних в теоретичній спадщині класиків державно-правової думки - було довгий час забуто у вітчизняній юридичній науці і практично зведено до поняття «виробничі відносини». Насправді ж «громадянське суспільство» - категорія набагато ширша, ніж ці відносини. І вона буде розглянута в спеціальному розділі. Тут же важливо підкреслити, що вона включає в себе все багатство суспільних відносин за межами політичного держави: економічні, соціальні, ідеологічні, моральні, релігійні, культурні, сімейні та ін. Саме громадянське суспільство становить реальну основу держави.\nІ в зв'язку з цим в пізнавальному відношенні цінним є положення про те, що держава і громадянське суспільство постають як єдність форми і змісту, в якому форма представлена ??політичним державою, а зміст громадянським суспільством. Як політична форма, політична оболонка суспільства держава розглядається в працях, наприклад, Гегеля, який вважав, що політичний устрій суспільства «є організація держави і процес його органічного життя в співвідношенні з самим собою».\nТак, не менш важлива характеристика держави полягає в тому, що воно являє собою особливу структурну організацію. Це знаходить своє вираження, як уже зазначалося вище, в наявності у нього спеціального апарату в особі особливого розряду людей, що володіють публічно-владними повноваженнями і професійно займаються виконанням функцій управління і керівництва, охороною економічного, соціального і політичного ладу суспільства, в тому числі шляхом примусу . Саме ця характеристика держави як організації публічної влади поряд з деякими іншими його специфічними рисами робить держава не просто політичною організацією класового суспільства, а його особливою політичною організацією. Адже держава не єдине знаряддя здійснення політичної влади. Поряд з ним є й інші досить ефективні засоби реалізації цієї влади, які носять недержавний характер. Серед них політичні партії і рухи, профспілки, трудові колективи, релігійні установи і т. Д. Від них держава відрізняється чітко структурованою системою спеціальних державних органів, що здійснюють його різноманітні внутрішні і зовнішні функції, що представляють те, що позначають як механізм держави.\nДо тих нір поки суспільство було економічно нсдіфференціровано і поділялося тільки соціально, перш за все з точки зору статевовікових, регіональних, етнічних, релігійних та інших відмінностей, т. Е. На етапі присвоює економіки, важливі функції цього суспільства - оборона від зовнішніх ворогів і підтримку внутрішнього порядку - могли в значній, хоча і неповною мірою, здійснюватися колективними зусиллями без свідомого створення численних спеціально виділених соціальних інститутів. Положення змінилося в умовах виконує економіки, коли в результаті розвитку продуктивних сил, поділу праці та накопичення майна в руках окремих осіб і груп сталася глибша диференціація суспільства і воно розділилося на класи і інші соціальні освіти, коли виникли міста-держави.\nПісля цього, як вже було показано у другому розділі, відбулося остаточне відокремлення дотеперішніх, в ранніх етапах розвитку суспільства, в основному лише в зародку особливих інститутів. Відтепер вони стали здійснювати не просто потестарной влада, а політичну публічну владу, причому на певних етапах свого подальшого розвитку, перш за все (але не виключно), в інтересах пануючого класу. Її різноманітні структури і ставали поступово державою, надаючи йому вигляд структурної організації класового суспільства. Основні органи держави - це урядовий апарат, адміністративна та фінансова системи, збройні сили, поліція, суд каральні установи.\nСистему цих органів часом називають власне державою. Держава зводиться саме до такого виділеного з людського суспільства апарату управління, писав В. Ленін. І хоча таке розуміння природи держави, безумовно, неповно і однобічно, воно схоплює все ж важливий аспект його соціального призначення, підкреслюючи структурний характер його організації, наявність розгалуженої системи найрізноманітніших і тісно взаємопов'язаних між собою державних органів. Ще однією принциповою характеристикою держави виступає його існування в якості територіальної організації. Маються на увазі поділ населення за територіальною ознакою і територіальна цілісність держави. Якщо недержавні організації в стані об'єднувати людей за світоглядом, політичним устремлінням, роду занять, професійним інтересам і т. Д., То специфічна риса державної організації полягає в об'єднанні населення певної території з подальшим поділом останньої на адміністративно-територіальні одиниці. Іншими словами, ця риса полягає в строгому обмеженні державою своєї території. На цю територію поширюються влада, правові норми держави, т. Е. Його юрисдикція.\nЯк вже зазначалося, до виникнення держави люди об'єднувалися не стільки на основі проживання на певній території, скільки за ознакою спорідненості. Однак з часом зв'язок членів громад з певною територією посилювалася, а при переході до землеробства стала основною. Вихідним пунктом організації суспільства стало територіальний поділ, і громадянам надали здійснювати свої громадські права і обов'язки там, де вони оселялися, вже, як правило, безвідносно до родинним стосункам. Організація населення за місцем проживання стала основною в усіх державах.\nЗ характеристикою держави як особливої ??організації політичної влади, як структурної і територіальної організації тісно пов'язаний і цілий ряд інших принципово важливих специфічних рис держави, які докорінно відрізняють його від інших елементів політичної системи суспільства. Найважливішими серед них є:\n- Монополія на примусову владу в ставленні населення. Ніяка інша організація суспільства не має права на застосування сили, у всякому разі, без санкції держави;\n- Суверенітет державної влади, т. Е. Її верховенство і незалежність від будь-якої іншої влади, право і можливість здійснювати внутрішню і зовнішню політику від імені всього суспільства всередині і поза країною;\n- Видання законів і правил, обов'язкових для всього населення, для всіх, без винятку, громадян цієї держави;\n- Стягування податків і зборів з населення даної території для утримання державного апарату, формування загальнонаціонального бюджету.\nГоворячи про перерахованих атрибутах держави, багаторазово описаних в юридичній літературі, в той же час дуже важливо не допустити формування помилкового стереотипу держави, уявлень про нього як тільки про комплекс різних установ публічної влади, як адміністративного апарату, відокремленого від суспільства і зверху керуючого їм, як механізму , що здійснює примусовий влада. Для теорії держави така абстракція мало придатна, хоча вона і виникла не на порожньому місці. Державі дійсно притаманна кардинальна риса - бути публічною владою, безпосередньо з населенням не збігається і складається не тільки з чиновників, а й їх речових придатків - різних установ, в тому числі примусових.\nАле як справедливо підкреслюється в сучасних юридичних виданнях, схоплюючи дійсність держави лише частково, ця абстракція помилково претендує па повне відображення держави у всій його багатовимірності. Тим часом таке відображення неможливо також без характеристики держави як певної колективності, асоціації, интегрируемой публічно-владними відносинами та інститутами.\nДержава - це союз, об'єднання людей для забезпечення їх благоденства, захисту і т. П. Основа цього союзу, об'єднання може мати різні форми правові, моральні, організаційно-трудові і т. Д. З філософським обгрунтуванням такої позиції виступав ще І. Кант. «Держава, - писав він, - це об'єднання безлічі людей, підлеглих правовим законам». Благо держави, з точки зору І. Канта, полягає в узгодженості державного устрою з правовими принципами, що об'єднують людей загальною мірою їх волі за допомогою категоричного імперативу.\nДержава - це певна колективність, асоціація, створювана публічно-владними відносинами та інститутами. Так, в трактуванні Гегеля, держава як моральне ціле виступала не як агрегату атомізованих індивідів з їх відокремленими правами, що не мертвого механізму влади, а живого суспільного організму. Тому Гегель передбачає єдність волі, з одного боку, індивіда, громадянина, а з іншого - держави, не протистояння їх автономних і незалежних прав і свобод, а органічну цілісну свободу - свободу державно організованого народу (нації), що включає в себе свободу окремих індивідів і сфер народного життя.\nІнша позиція визначає держава як апарат, особливий шар людей, покликаних керувати іншими людьми.\nІснують позиції, що визначають державу як інструмент, машину, призначену для здійснення справедливості. Причому під справедливістю розуміли в різні часи, починаючи з Платона, найрізноманітніші соціальні цінності - від влади сильного, влади мудрого, від панування еліти, розподілу людей по каст, станів, стабільності до рівності в розподілах, рівності у виборі, рівності в стартових можливостях, в забезпеченні свободи особистості і т. д.\nВизначалося держава і як дійсність моральної ідеї, живий організм, що розвивається. А по «протекціоністської» концепції К. Поп-пера держава - це інститут для захисту громадян.\nМарксистська концепція визначає держава як знаряддя панівного класу, для придушення класових ворогів.\nРазом з тим на чітких позиціях по відношенню до держави як в першу чергу політично, структурно, територіально організованого суспільства стояли багато видатних теоретики держави і вдачі. Вони також виходили з того, що держава слід розглядати кік певну асоціацію, члени якої інтегруються в єдине ціле публічно-владними структурами і відносинами.\nТакий підхід, як справедливо підкреслюється в сучасній вітчизняній політико-правовій літературі, полегшує проникнення в найглибше розуміння держави. По-перше, він дає можливість відобразити один з найважливіших аспектів дійсної структури цього соціального інституту. По-друге, завдяки йому полегшується усунення застарілого політичного забобону, ніби тільки службовці держапарату і є справжня держава, а всі інші члени суспільства суть лише пасивні об'єкти, які відчувають вплив даного апарату. і, нарешті, по-третє, такий підхід створює плацдарм для наступу на ще один забобон - віру в патерналізм держави, нібито займається мудрою опікою і батьківським облагодетельствованія своїх громадян. Адже саме звідси беруть початок ще недавно нескінченно повторювалися славослів'я на адресу держави: «держава піклується», «держава забезпечує», «держава повинна дати» і т. П.\nТакі найзагальніші, відправні характеристики держави. У своїй єдності вони представляють ту вихідну теоретичну конструкцію, яка дозволяє думки рухатися далі, до все більш повного, всебічного і цілісного відтворення розглянутого предмета. Рух теоретичної думки, спрямоване в кінцевому рахунку на з'ясування справжньої природи держави, передбачає і виявлення протиріч, що характеризують державу.\nЯк і будь-яке явище соціального життя, держава містить суперечливі сторони і тенденції. Одне з протиріч полягає в тому, що держава одночасно виражає класові і загальносоціальні інтереси. Саме це протиріччя випливає з того, що придушення опору пригноблених класів на певних етапах розвитку держави аж ніяк не єдине завдання держави. Будучи офіційним представником усього суспільства, завідуючи його загальними справами, воно виражає і загальнонаціональні інтереси. Тому можна говорити про державу як про носія якоїсь «загальної функції», т. Е. Публічної влади, яка належить не пануючому класу, а всьому суспільству і здійснюється з метою його підтримки.\nЗазначене протиріччя в діяльності держави, що виражає в один і той же час класові і загальносоціальні інтереси, реально існує у вигляді протиріччя між державою і громадянським суспільством. Як політична форма цього суспільства держава є вираз спільності, тоді як громадянське суспільство, навпаки, - вираз відмінності. Метою будь-якого держави виступає загальний інтерес. Взаємовідносини між державою і суспільством характеризуються конфліктом між загальним інтересом і приватним інтересом, розколом між політичним державою і громадянським суспільством, що, однак, не виводить їх за рамки єдності. Тісно переплітаючись, обидві сторони єдності можуть перетворюватися на якийсь час і політичну спільність, в якій державне стає не відрізнятись від суспільного.\nГромадянське суспільство і держава перебувають у стані безперервного суперечливого взаємодії) характер якого багато в чому залежить від ступеня розвитку суспільства і його інститутів, від можливості останнього контролювати дії державної влади. В умовах недостатньої розвиненості громадянського суспільства держава може проковтнути його, узурпувавши права і свободи громадян.\nОсь чому держава як форма має відповідати своїм змістом -Внутрішній потребам громадянського суспільства. Про це писав ще І. Кант. «Громадянську свободу не можна скільки-небудь значно порушити, не завдаючи шкоди всім галузям господарства, особливо торгівлі, а тим самим не послаблюючи сил держави в його зовнішніх справах ...». Щоб функція держави як вираження спільності поєднувалася з його роллю як інструменту класового панування, воно змушене брати на себе місію відомого компромісу між різними громадськими силами і їхніми інтересами, т. Е. Кожен раз знаходити форму дозволу своїх протиріч.\nТаким чином, аналіз одного з протиріч держави показує, що воно, будучи формою суспільний лад, уособлює у своїй особі як загальні інтереси (інтереси нації або суспільства в цілому), так і інтереси спеціальні (інтереси панівного класу). У різні історичні періоди різні співвідношення і пріоритетність тих чи інших. З'ясування цього співвідношення передбачає в кожному окремому випадку конкретно-історичний аналіз.\nАле в будь-якому випадку держава виступає не тільки бездушною машиною класового придушення, а й інструментом підтримки громадського порядку, виконання спільних завдань. Звідси прогресуюче в XX столітті зростання регулятивної ролі держави, розростання всієї системи відповідних механізмів, покликаних максимально обмежити сферу класового примусу і насильства.\nПодальше, більш глибоке виявлення природи держави передбачає розгляд як питання про його співвідношенні з соціально-економічним ладом, так і особливо проблеми типології держави. Рішення того й іншого питання у вітчизняній теорії держави раніше традиційно спиралося на марксистське вчення про суспільно-економічних формаціях, т. Е. На формаційний підхід.\nВідповідно до марксистськими положеннями про формаційному підході класова сутність держави, як і інших соціальних інститутів, в кінцевому рахунку визначається економічним чинником, станом виробничих відносин, способом виробництва в цілому, а сама держава є лише надбудовою над економічним базисом. Інакше кажучи, і по суті, і по формі держава обумовлено економічним ладом суспільства. Воно вдруге, економіка є первинною. Економічна структура суспільства кожної даної епохи, підкреслював Ф. Енгельс, утворює ту реальну основу, якої і пояснюється в остаточному підсумку вся надбудова правових і політичних установ. Звідси похідний характер держави від соціально-економічного ладу.\nСьогодні поряд з формаційним підходом до вирішення питання про співвідношення держави і соціально-економічного ладу широко застосовується і інший, який отримав в суспільних науках назву цивілізаційного підходу.\nПоняття «цивілізація» утвердилось в європейській науці в епоху Просвітництва і з того часу набуло такої ж багатозначності, як і поняття «культура». З урахуванням цієї багатозначності і розробляється сьогодні цивілізаційний підхід вченими Заходу і Сходу. У своїх дослідженнях вони спираються на праці таких найбільших представників філософсько-соціо-логічної думки, як О. Шпенглер, А. Тойнбі, М. Вебер, С. Ейзенштадт, П. Сорокін, М. Зінгер і ін. У найзагальнішому вигляді поняття « цивілізація »можна визначити як соціокультурну систему, що забезпечує високу ступінь диференціації життєдіяльності відповідно до потреб складного, розвиненого суспільства і разом з тим поддержівающуюегонеобходімую інтеграцію через створення регульованих духовно-культурних чинників і необхідної ієрархії структур і цінностей.\nЦивілізаційний підхід до вирішення питання про співвідношення держави і соціально-економічного ладу виходить з прагнення покінчити з абсолютизацією матеріально-економічного начала, з погляду на державу з гранично широких позицій визначального впливу на нього перш за все духовно-моральних і культурних чинників суспільного розвитку. На відміну від формаційної теорії, що обгрунтовує наявність тотальної детермінації держави економічними причинами, цивілізаційна теорія доводить поряд з нею і існування настільки ж загальної детермінації духовними факторами. Духовно-культурні та моральні чинники можуть блокувати або, навпаки, заохочувати розвиток держави. Але було б невірним в характеристиці і розумінні держави стояти на позиціях визнання «рівноправності» двох підходів, або уявлень, що цивілізаційний вплив на розвиток держави, здійснюється в рамках формаційного, базисно-надбудовних, соціально-економічного підходу.\nПрихильники такого підходу аргументують це наступним. В основі держави лежать, ті, економічні фактори, але вплив на ці економічні чинники досягається виробленням таких стереотипів поведінки, які або сприяють, або заважають продуктивної праці. А стереотипи поведінки, трудова мораль, менталітет людини формуються саме в тій сфері людської діяльності, яка позначається терміном «культура» або «цивілізація». У підсумку «цивілізація», її рівень, її цінності впливають і на соціальну, в тому числі державну організацію суспільства. Іншими словами, культурно-ідеологічні принципи життя цілком здатні послабити вплив способу виробництва і тим самим перервати поступальний формаційні розвиток як виробництва, так і обумовленого ним процесу формування і функціонування держави. Свідченням цього є приклади циклічного розвитку державних форм в країнах арабського світу, Китаї, Америці до IX століття і т. Д. І навпаки, соціокультурні, духовні чинники можуть різко посилити формаційний прогрес економіки і державно-правової сфери. Класичним прикладом останнього є Європа, в якій, наприклад, протестантська церква з її культом праці та трудової етики зіграла роль каталізатора капіталістичної еволюції регіону і визрівання адекватних їй державно-правових засад, а також сучасна Японія.\nКожна окрема держава стає полем боротьби двох видів впливу на нього: формаційного, т. Е. Матеріально-виробничого, і культурно-духовного, цивілізаційного. Яка з них переможе навіть в кінцевому рахунку, заздалегідь сказати не можна. Саме з цим пов'язані альтернативність і багатоваріантність розвитку в державній та інших сферах суспільного життя. Сказане дозволяє зробити висновок про те, що правильне розуміння співвідношення держави з соціально-економічним ладом передбачає використання обох підходів: формаційного і цивілізаційного. Однак історичний досвід державності, узагальнений на теоретичному рівні, показує, що жорстка прив'язка природи тієї чи іншої держави до соціально-економічної формації, ще не дає відповіді на багато питань, що виникають в середовищі державності.\nТут лежить і потужний пласт цивілізаційних, соціокультурних, національних чинників і традицій, поряд зрозуміло і з економічними факторами.\nУ роботах А. Тойнбі, С. Хантінгтона та інших виділяються ті культурні та цивілізовані критерії, які дозволяють класифікувати різні види держав, розуміти події співробітництва, протистояння, навіть потужного протиборства між ними. Наприклад, у С. Хантінгтона виділяються християнські, особливо православні, і мусульманські цивілізації, які за прогнозом С. Хантінгтона вже увійшли в протистояння.\nТакий підхід наповнює певним, конкретним політико-правовим і економічним змістом такі категорії, як «Схід-Захід», «Північ-Південь». Формаційні критерії мало що пояснюють в сучасних державних протиборствах, внутрішньому розвитку конкретного держави. Але, зрозуміло, неправильним було б виключати і роль соціально-економічного ладу в існуванні, функціонуванні та розвитку державності.\nУ формаційної теорії велике значення має типологія держави. Це пов'язано з тим, що на думку прихильників цієї теорії природа держав різних історичних епох відрізняється принциповими особливостями. Поняття «тип держави» дуже ємко виражає історично змінюється соціальну природу держави, дозволяє досить точно визначити характер держави найрізноманітніших епох історії. Тип держави являє собою сувору систему його найважливіших сторін і властивостей, породжуваних відповідної історичної епохою. В рамках цієї теорії стверджується, що всім державам певної історичної епохи властиві одні і ті ж сутнісні риси.\nЗ позицій формаційної теорії, як вона традиційно трактувалася в вітчизняної марксистсько-ленінської теорії держави, тип держави, т. Е. Фактично головне і вирішальне в його природі, визначається тим, якого класу (класів) воно служить, а значить, в кінцевому рахунку якого економічного базису даного суспільства, формує ці класи. Іншими словами, тип держави з цих позицій є сукупність тісно взаємопов'язаних рис держави, відповідних певній класовій структурі суспільства, яка в свою чергу обумовлена ??економічним базисом суспільства.\nІнакше вирішується питання про тип держави (і відповідно типології держав) в рамках цивілізаційного підходу. Згідно цивілізаційної теорії тип держави, його соціальна природа визначаються в кінцевому рахунку, як уже підкреслювалося, не так об'єктивно-матеріальними, скільки ідеально-духовними, культурними факторами. Як пише, наприклад, в своїй фундаментальній праці «Осягнення історії» відомий англійський історик і філософ А. Тойнбі, «культурний елемент являє собою душу, кров, лімфу, сутність цивілізації; в порівнянні з ним економічний і тим більше політичний плани здаються штучними, несуттєвими, пересічними створіннями природи і рушійних сил цивілізації ».\nЦивілізаційний підхід виділяє три важливі принципи співвідношення держави і духовно-культурному житті суспільства.\n1. Природа держави визначається не тільки реально існуючим співвідношенням сил, але також накопиченими в ході історичного процесу і передаються в рамках культури уявленнями про світ, цінностями, зразками поведінки. Розглядаючи державу, необхідно враховувати не тільки соціальні інтереси і діючі сили, але й стійкі, нормативні зразки поведінки, весь історичний досвід минулого.\n2. Державна влада як центральне явище світу політики може розглядатися в той же час як частина світу культури. Це дозволяє уникнути схематизації держави і особливо проведеної ним політики як результату абстрактній гри сил і, навпаки, розкрити зв'язок державної влади і престижу, моралі, ціннісних орієнтацій, сформованого світогляду, символіки і т. Д.\n3. Різнорідність культур - у часі та просторі - дозволяє зрозуміти, чому деякі типи держав, відповідні одним умовам, зупинялися у своєму розвитку і інших умовах. У сфері державного життя особливе значення надається відмінностей, витекающімізсвоеобразія національних культур і рис національного характеру.\nВідповідно ж до догматизированной марксистської формаційної теорією типологія держав своїм підставою має суспільно-економічні формації. Кожна така формація викликає до життя певний історичний тип держави. Оскільки в історії людства таких формацій виділялося п'ять: первіснообщинна, рабовласницька, феодальна, буржуазна і комуністична (соціалістична), і з каждойізніх, крім першої, пов'язувався певний тип держави, був сформульований в рамках марксизму основна теза, який проголошував, що історія знає чотири історичних типу держави: рабовласницький, феодальний, буржуазний і соціалістичний.\nЗ точки зору традиційно тлумачиться догматизированной формаційної теорії, рабовласницьку державу - це перший історичний тип держави, що виник в результаті розкладання первіснообщинного ладу і представляв собою політичну організацію економічно пануючого класу рабовласників. Економічний базис рабовласницького суспільства становить повна власність рабовласників не тільки на знаряддя і засоби виробництва, а й на працівників виробництва - рабів. Рабовласницька власність є першою формою приватної власності. Рабовласницьку державу створено з метою охорони, зміцнення і розвитку власності рабовласників, як знаряддя їх класового панування, знаряддя їх диктатури.\nДержава необхідно рабовласникам для утримання в покорі величезних мас рабів, придушення їх опору. За своєю суттю, вона є машиною організованого насильства рабовласників, головним засобом охорони, зміцнення і розвитку рабовласницького економічного базису. Формаційних теорія, в її переважно сталінської інтерпретації, відносить до рабовласницькому типу держав крім античних держав - Афінського і Римського - численні держави Стародавнього Сходу: Єгипет, Вавилонське держава, Ассирію, Хетське царство, Індію та Китай. Як різновидів рабовласницького типу держави називають, наприклад, міста-держави Стародавньої Греції, що отримали назву полісів. Римську імперію, що виникла в I в. до н. е., і Спарту. Як було показано у другому розділі, такий підхід є помилковим з точки зору нових історичних даних.\nЧи не раби були основною продуктивною силою в державах Єгипту, Близького Сходу, інших регіонах, і не було рабовласницьким і господарство в цих державах. Основним соціально-економічною силою були общинники-землероби.\nЦі суспільства знали різні форми залежності між людьми, в цьому числі і такі, при яких в силу тих чи інших причин людина потрапляла в повну залежність від іншої людини, був обмежений в правах, був його рабом. Історія знає патріархальне рабство, колективні форми праці рабів на шкідливих і важких роботах (рудниках, фарбувального і т. П.). але тільки в Древній Греції і Древньому Римі працю раба склав економічне життя суспільства, визначив сутність цих товариств і їх державні утворення як рабовласницькі.\nОдне наявність рабської праці ще не дає підстави будь-яке суспільство зараховувати в розряд рабовласницьких. Інакше довелося б зарахувати до рабовласницького суспільства США в XVIII - XIX століттях (праця негрів-рабів на плантаціях), СРСР в XX столітті (ГУЛАГ з мільйонами в'язнів на рудниках, лісоповалах, «будовах комунізму» і т. П.).\nЗрозуміло, це питання залишається дискусійним. І однією із спроб зберегти старі уявлення про рабовласництво як соціально-економічною сутністю первинного держави є прагнення уточнити поняття «рабство». Мета такої спроби очевидна - зберегти за первинним державою характеристику рабовласницького, відстояти формаційний підхід.\nДля цього прагнуть, з одного боку, розширити саме поняття «рабство», а з іншого - дати рабству не юридичне, а виключно економічну характеристику. У першому випадку вводиться поряд з індивідуальним рабством поняття «колективне рабство», в рабів зараховують усіх общинників раннеклассового держави, громади визначаються як організації колективного рабства. У другому випадку при економічній характеристиці в рабів зараховують, по суті, всіх залежних людей, всі форми залежності, характерні для ранньокласового суспільства, визначаються як рабські. У рабів зараховують всіх тих, хто з тих чи інших причин був позбавлений економічних засобів існування, і перш за все землі.\nРабство - це, звичайно, економічну та юридичну стан, що виступає в своїй єдності. Воно мало місце і на певних подальших етапах розвитку ранньокласового держави, але не було соціально-економічним фундаментом в процесі становлення цієї держави, не була результатом розкладання первіснообщинного ладу. Не було такого розкладу, а сталося переростання первісного суспільства в ранньокласові держави. Що ж стосується виникнення рабства на наступних етапах розвитку державності в Афінах і Римі, що призвів кіхстановленію як рабовласницьких міст-держав, то це дійсно унікальний процес, характерний для конкретно-історичних умов цих міст-держав.\nВідповідно до традиційної трактуванням формаційної теорії феодальну державу є другим історичним типом держави. етоособая політична організація класу феодалів. Економічний базис феодального держави, основу виробничих відносин феодального держави, основу виробничих відносин феодального суспільства становить власність феодалів на землю як головний засіб виробництва в епоху феодалізму, які поєднувалися з власністю особисто залежних від них селян на необхідні для обробки землі сільськогосподарські знаряддя праці і їх працею на власників землі - феодалів.\nФеодальну державу, знову ж таки з позицій марксистського формаційного підходу, є знаряддя організованого насильства над кріпаками, орган диктатури феодалів, найважливіший засіб охорони, зміцнення і розвитку феодального економічного базису. У диктатурі класу феодалів полягає сутність феодальної держави. Політична влада в феодальному суспільстві, його політична організація - ні що інше як атрибути феодального землеволодіння. Такими вони були на всіх етапах розвитку феодального суспільства.\nДо основних різновидів феодального історичного типу держави, наприклад в Європі, цей формаційний підхід відносить ранньофеодальні держави (князівства, герцогства, графства), що прийшли Їмна зміну абсолютистські держави і, нарешті, вільні торгові міста, типу Венеції, Генуї, Новгорода і ін. Сучасні уявлення про феодальній державі є значно глибшими. Наприклад, виділяється договірна взаємозалежність сеньйорів і васалів, взаємна система прав і обов'язків, в тому числі обов'язок сеньйора захищати своїх васалів, обов'язок васалів утримувати своїх сеньйорів і т. П.\nБуржуазна держава - третій історичний тип держави, що передбачається формаційної типологією держав. Як надбудова над економічним базисом воно закріплює і захищає буржуазний економічний лад. Капіталістична держава охороняє умови буржуазної експлуатації, і перш за все її основу - приватну власність на знаряддя і засоби виробництва. Незалежно від своєї форми воно виступає як знаряддя панування капіталу над працею. Суть цього типу держави в тому, що воно являє собою диктатуру буржуазії, комітет, управляющійееобщімі справами, машину в руках капіталістів, щоб тримати в покорі робітничий клас і інші трудящі класи і шари.\nРазом з тим виникнення буржуазної держави і буржуазної демократії означає рух вперед в порівнянні з середньовіччям. Воно є частиною політичної надбудови над таким економічним базисом, який передбачає особисту свободу працівника, його незалежність як особистості від капіталіста. При капіталізмі не застосовуються позаекономічні засоби примусу до праці, як це було в умовах рабовласницького та феодального держав. На перший план тут виходить економічний примус. На наступних етапах розвитку капіталізму посилюється регулююча роль держави в усіх сферах суспільного життя. На стадії імперіалізму відбувається переростання капіталізму в державно-монополістичний капіталізм, що означає безпосереднє втручання держави в процес капіталістичного відтворення.\nВ рамках формаційної теорії це держава постає складним соціальним організмом, який не виключає, наприклад, протиріччя між державою як політичною організацією панівного класу в цілому і тими чи іншими його шарами і групами. Під тиском трудящих воно здатне обмежувати їх інтереси. Все ширше держава застосовує метод лібералізму, робить кроки в бік розвитку політичних прав, здійснення реформ і поступок. Про це ж говорять реалізовані державою широкі соціальні програми. Однак при будь-яких обставин в цілому капіталістична держава залишається знаряддям правлячого буржуазного класу, комітетом з управління справами монополістичної буржуазії. Головними різновидами буржуазного типу держави є домонополістичний буржуазно-демократичні держави, імперіалістичні держави державно-монополістичного капіталізму і, нарешті, сучасні держави Заходу.\nНарешті, ще один історичний тип держави, що виділяється в рамках формаційної теорії, про яку йде мова, - соціалістичну державу. Соціалістична держава апологізіруется в формаційному підході, стверджується, що воно являє собою вищий і останній історичний тип держави. Марксистська формаційних теорія держави визначала його сутність як організацію політичної влади трудящих на чолі з робочим класом, найважливішу організаційну форму економічного і соціально-культурного керівництва суспільством в умовах будівництва соціалізму і комунізму, знаряддя захисту революційних завоювань народу. Згідно формаційної теорії, на відміну від перерахованих історичних типів держав, соціалістична держава виявляє свою сутність в наступних принципових рисах.\nПо-перше, економічну базу соціалістичної держави становлять суспільні соціалістичні форми власності і соціалістична система господарства. Всі перераховані вище типи держав ґрунтувалися на приватній власності.\nПо-друге, соціалістична держава з моментасвоего народження стає знаряддям знищення будь-якої експлуатації і причин, що її породжують. Добуржуазних і буржуазні держави, навпаки, - це держави гнобителів, засіб підтримки експлуатації людини людиною, придушення і гноблення трудящих.\nПо-третє, соціалістична держава має набагато ширшу соціальну базу, ніж будь-який названа держава. У соціалістичному суспільстві на противагу досоціалістичне державам державою керують не представники привілейованого експлуататорського меншини, а трудящі маси.\nПо суті, стверджує формаційних теорія, соціалістична держава вже не є держава у власному розумінні, бо воно не є знаряддям влади експлуататорського меншини над трудящими масами. Фактично воно «полугосударство», яка виражає волю й інтереси абсолютної більшості членів суспільства: робітничого класу і всіх інших працівників. У майбутньому комуністичному суспільстві воно відімре, поступившись своїм місцем комуністичному суспільному самоврядуванню.\nКожен наступний тип держави є вищими порівняно з попереднім. Мається на увазі, що на сходинках соціального прогресу феодальну державу стоїть вище рабовласницького, буржуазне - феодального, соціалістичне - буржуазного. Досліджуючи сутність держави, формационная торію відмежовує експлуататорські держави від неексплуататорской. До перших відносяться рабовласницька, феодальна і буржуазна держави, до другого - соціалістичне. Виникло навіть поняття «експлуататорський тип держави» в оглічіе від «неексплуататорской» (соціалістичного) типу держави. Зміна одного історичного типу держави іншим відбувається закономірно, в результаті соціальної революції.\nГоворячи про основні історичні типи держави, як вони виглядають з позицій традиційного формаційного підходу, формаційних теорія стверджує, що в рамках одного і того ж історичного типу держави, як правило, існують його різноманітні конкретні різновиди. їх виникнення при однаковою економічної базі і класової природі пояснюється наявністю специфічних конкретно-історичних умов їх народження і функціонування. До цих умов належить співвідношення класових сил в країні, кліматичні умови, зовнішні загрози і т. Д.\nТакі різновиди держав в рамках одного і того ж історичного твань зазвичай носять проміжний (перехідний) характер. Перехідні держави, як правило, представляють собою держави, влада в яких належить не одному, а коаліції двох або декількох класів. Цей вид держав тому не вкладається в рамки поняття «історичний тип держави», що поєднує в собі риси різних типів державності. Як приклад перехідного держави формаційних теорія призводить держави, що виникали в період переростання буржуазно-демократичної революції в соціалістичну. У такі періоди виникали і хоча недовго, але все-таки функціонували держави революційно-демократичної диктатури пролетаріату і селянства. У перші роки після другої світової війни перехідну природу мали східно-європейські держави народної демократії, які пізніше, як правило, мирно еволюціонували в той чи інший різновид соціалістичної держави. Необхідність ввести в формаційну теорію поняття «різновид держави» випливає з того фундаментального обставини, що в рамках формаційного підходу виявляється скрутним описати, пояснити, спрогнозувати розвиток конкретної державності у конкретного народу. Але і поняття «різновид держави» не рятує обмеженість, догматичність формаційної теорії держави, її малозмістовними, абстрактний характер.\nСьогодні на порозі XXI століття стають очевидними недостатність і відома обмеженість такого підходу до розуміння соціального субстрату держави, неможливість його використання в якості єдиної методологічної і філософської основи пізнання державно-правових форм суспільного буття. Які ж, якщо їх систематизувати, основні недоліки цього підходу?\nПершим недоліком викладеного формаційного підходу до типології держави і взагалі до держави є його догматизация. В основі цього підходу лежить знаменита «п'ятичленці» - членування історії на п'ять суспільно-економічних формацій: первіснообщинний, рабовласницьку, феодальну, буржуазну, соціалістичну (комуністичну).\nТим часом в первісному формаційному підході, висловленому, до речі, самим Марксом, основу наукової періодизації історії і відповідно державно-правового життя людського суспільства становить інше членування світової історії, а саме на три макроформаціі: первинну (архаїчну), вторинну (економічну) і теоретична (комуністичну ). Ці макроформаціі отримали назву суспільних (а не суспільно-економічних) формацій.\nОсновними критеріями виділення названих формацій виступають наявність або відсутність: а) приватної власності; б) класів; в) товарного виробництва. При наявності цих ознак наявності економічна суспільна формація, яка не може обійтися без тієї чи іншої форми державності. При їх відсутності перед нами архаїчна або комуністична громадська формація, т. Е. Бездержавні (за Марксом) епохи людської історії. У гранично стислому вигляді суть справжньої формаційної теорії Маркса викладена в «Передмові до критики політичної економіки» (1859 р). «У загальних рисах, - пише Маркс у цій роботі, - азіатський, античний, феодальний і сучасний, буржуазний, способи виробництва можна позначати як прогресивні епохи економічної суспільної формації».\nЯк видно з наведеної витримки, Маркс виділяв, по-перше, в якості самостійного способу виробництва азіатський спосіб (і відповідний йому тип держави - східну деспотію), ставлячи його перед античним і феодальним. По-друге, поняття способу виробництва у нього не збігається ні хронологічно, ні тим більш змістовно з поняттям формації. Звідси необхідність перегляду типології держави, прийнятої в рамках формаційної теорії: її основою повинні бути не формації, а спосіб виробництва. По-третє, всередині економічної формації, по формаційної теорії Маркса, змінюється щонайменше чотири способи виробництва і відповідних типів держави: азіатський, античний, феодальний, буржуазний. За Марксом, по-четверте, світова історія - це процес зміни трьох загальних для всіх народів формацій і набагато більшого числа способів виробництва, що не володіють в більшості своїй характером універсальності.\nТому шляхи розвитку державних утворень різні тоді, коли здійснюється перехід від зрілого стану однієї суспільної формації, якою для архаїчної формації є позднеродовой громада, до зрілого стану іншої формації, якою для економічної формації є капіталізм з його державністю. І тільки зрілі форми вираження закономірностей тієї чи іншої суспільної формації суть історичні різновиди товариств і відповідно держав, властиві всьому людству. Ось чому в строгому сенсі слова тільки буржуазна держава, є історичною різновид держави, має універсальний характер. Що ж стосується держави, породженого азіатським способом виробництва, рабовласницького, феодального і соціалістичного держав, то вони таким характером не володіють і повинні розглядатися в якості типів держави, які не отримали загального поширення на Землі. Так, рабовласницькі держави в їх чистому вигляді існували практично тільки в Греції і Римі. Феодальні держави в класичному вигляді знала лише Європа. В інших регіонах типові були або змішані державні утворення, або (на незмірно більшій території Землі) державність, яка виникла на фундаменті азіатського способу виробництва. В основі всіх цих держав, і особливо останнього роду, лежало позаекономічний примус, і лише після промислового перевороту виникає буржуазна держава, засноване на економічній залежності.\nЯк відомо, в нашій країні десятиліттями ігнорувалися принципово найважливіші думки Маркса про азіатському способі виробництва. Спроби провести на цю тему наукові дискусії припинялися адміністративним шляхом. Тим часом ці думки проливають яскраве світло не тільки на генезис і природу держав Сходу, але і на сутність соціалістичної держави.\nАзіатський спосіб виробництва і засноване на ньому держава охоплюють епоху всесвітньої історії фактично від розкладу первісного суспільства до встановлення капіталістичного ладу. Найбільш повного розквіту азіатський спосіб виробництва досяг в давньосхідних цивілізаціях, але багато його суттєві риси збереглися до сьогоднішнього дня в країнах Азії, Африки, Латинської Америки, а ще недавно в СРСР і країнах Східної Європи. Цей спосіб виробництва представляє собою своєрідну систему землеробських громад, об'єднаних державою, що має своїм базисом громадську власність на землю і колективна праця. Стягуючи натуральну ренту, держава привласнює додатковий продукт, фактично захоплюючи таким чином верховну власність на землю і воду, ці основні засоби виробництва. Панівний клас збігався з ієрархією, що здійснює управління та очолюваної деспотичним правителем. Тому можна стверджувати, що при азіатському способі виробництва в певному сенсі не класи створюють держава, а навпаки, держава, яка захопила засоби виробництва, і перш за все землю, створює в особі чиновництва панівний клас.\nНа відміну від античної Європи, де держава була знаряддям управління в руках суспільства, олицетворенного класом приватних власників, на Сході - як древньому, середньовічному, гак в даному разі і сучасному, - держава, організоване в апарат примусу, саме панувало над підданими. В якості останніх, по суті, виступало все населення країни. Володіла вищої школи й абсолютною владою, контролювала всі надбання країни, що позбавила все своє населення приватної власності, держава, як верховного власника не могло не приймати деспотичного характеру. Саме в цьому одне з яскравих проявів азіатського способу виробництва, на якому, в загальному, застряг Схід, так і не знав суворого і послідовного сходження по лінії рабовласництво - феодалізм - капіталізм - соціалізм.\nПідкреслюючи відміну ранньої марксистської теорії формації від її догматизированной сталінської версії, в той же час треба зафіксувати і той факт, що в останніх працях основоположників марксистського вчення термін «азіатський спосіб виробництва» і пов'язана з ним поняття «східна деспотія» вживалися досить рідко. Однак навряд чи в зв'язку з цим можна погодитися з К. а. Вітфогель, який стверджував, що Маркс і Енгельс в кінці життя відмовилися від поняття «азіатський спосіб виробництва» через те, що воно могло наштовхнути на думку про неминучість деспотизму при соціалізмі, оскільки він передбачає відсутність приватної власності на засоби виробництва, і в першу чергу на землю, що на Сході послужило економічною базою тиранії держави по відношенню до суспільства. Але що, мабуть, слід вважати безперечним, так це відмова Сталіна саме з цих мотивів від згадки «азіатського способу виробництва», т. К. Склалося в СРСР до кінця 30-х років держава убивчо і недвозначно нагадувало найлютіші східні деспотії.\nІстотним недоліком догматизированной формаційної теорії як наукової основи дослідження сутності держави є і апологетика соціалістичної держави, уявлення про нього як про вищу неексплуататорской типі держави, «відмираючому» державі. Ця вада обумовлений вихідним становищем даної теорії, яким виступає принцип послідовного, із залізною необхідністю здійснюваного сходження від одного чітко визначеного типу держави до іншого, більш прогресивному. Черговість появи таких типів государствізнедр бездержавного суспільства встановлюється практично раз і назавжди: рабовласницький, феодальний, буржуазний, соціалістичний, причому кожен з них якісно перевершує пре\nЗВЕРНЕННЯ ДО ЧИТАЧА | ЧАСТИНА ПЕРША | Глава друга. ПОХОДЖЕННЯ ДЕРЖАВИ | Глава п'ята *. ПРИСТРІЙ ДЕРЖАВИ 2 сторінка | Глава п'ята *. ПРИСТРІЙ ДЕРЖАВИ 3 сторінка | Глава п'ята *. ПРИСТРІЙ ДЕРЖАВИ 4 сторінка | Глава шоста *. ФУНКЦІЇ І забезпечує їх СТРУКТУРНА ОРГАНІЗАЦІЯ ДЕРЖАВИ | Глава сьома. ДЕРЖАВА У ПОЛІТИЧНІЙ СИСТЕМІ СУСПІЛЬСТВА 1 сторінка | Глава сьома. ДЕРЖАВА У ПОЛІТИЧНІЙ СИСТЕМІ СУСПІЛЬСТВА 2 сторінка | Глава сьома. ДЕРЖАВА У ПОЛІТИЧНІЙ СИСТЕМІ СУСПІЛЬСТВА 3 сторінка |


Думки з приводу статті пані Зоріни "На світло вилазять єврейські таємниці" | Народний Оглядач\n20 Січень 2022 р., Четвер, Київський час 13:32\n29.10.2014 - 15:49\nДумки з приводу статті пані Зоріни "На світло вилазять єврейські таємниці"\nДуже правильний акцент, пані Зоріно. Звідси виникає краще цілісніше розуміння війни на Сході України.\nВ доповнення до цього відео треба дивитися і це - Першi перемовини онлайн мiж сепаратистами i бiйцями АТО\nПравильно ставиться питання - українців розділили (не важливо по якому питанню - мовному, політуподобань, чи ще якось !) і стравили у війні на Сході, яку і війною не визнають(!) для самознищення і звільнення території для чужаків (з відео пані Зоріни слідує, що виявляється зовсім не руських!).\nЗнову справджується приказка "Пани чубляться, а козаків чуби тріщать". У перемовинах обидві сторони це визнали і "дай, Боже(!)", щоб це послугувало відправною точкою для об'єднання єдинокровних - знову: почуймо голос крові - він промовляє: "Отямтеся! Вас хочуть (і вже) знищують вашими ж руками." Активна частина суспільства (ті які здатні до змін, але затуркані ворожими ідеями, через що схожі на маріонеток у чужій грі) методично знищується "воріженьками", або "вражою силою", як каже пане Анатолій Висота.\nВчора переглянув х/ф "Геймер"... крові багато, тому важкий для перегляду... у ньому головний герой бореться з творцем гри "Вбивці", який за допомогою нанокліток вживлених у мозок людей дозволяє керувати гравцям-геймерам керувати в реалі живими людьми (хоча геймер і відчуває, що він грає і перемагає чи програє, але в грі).\nКоротше подивіться і проведіть паралелі між трьома пазлами і у Вас складеться цілісна картинка, що роблять з українцями-русами ті кляті "воріженьки, чи клята сила": 1-"Першi перемовини онлайн мiж сепаратистами i бiйцями АТО"; 2-"Зачем Путин отобрал Крым"; 3- х/ф "Геймер".\nПочути голос крові - саме це зараз першочергове завдання, яке має розвиватися паралельно з творенням нового світу. Бо старий зруйнується раніше, ніж створиться НАШ новий, бо зараз твориться ще один новий світ, але не наш ...без нас!\nДивно, що вам через час в\nПосилання Опубліковано Альберт Саїн 29 Жовтень, 2014 - 22:21\nДивно, що вам через час в розмірі 60 хв. стало ліньки переглянути ще й ось це відео\n"Еврейская мясорубка: украинский фарш..."\nА чи то просто оминули свою увагу даному перегляду..\nДякую за доповнення. Якось\nПосилання Опубліковано Арсен Дубовик 30 Жовтень, 2014 - 10:02\nДякую за доповнення. Якось подивлюся. Хоча... мені вже й так все зрозуміло :).\nЦікаво буде потім дізнатися\nПосилання Опубліковано Альберт Саїн 30 Жовтень, 2014 - 14:20\nЦікаво буде потім дізнатися чи співпало ваше теперішнє розуміння із тим після того як ви переглянете те відео)))\nЧекаю перше на Вашу розлогий\nПосилання Опубліковано Арсен Дубовик 30 Жовтень, 2014 - 15:53\nЧекаю перше на Ваш розлогий коментар ))))) Може, не доведеться і дивитися )))))) Чому б не довіритися Вам у цьому? ;) )))))\nНє, то не відповідь!)\nПосилання Опубліковано Альберт Саїн 31 Жовтень, 2014 - 13:50\nМали би вже знати, що переказане завжди є спотвореним тобто викривленим від оригіналу)\nЦе саме той випадок, коли я\nПосилання Опубліковано Арсен Дубовик 3 Листопад, 2014 - 11:26\nЦе саме той випадок, коли я можу сказати: "Не доВІРЯЮ я цьому оповідачу."\nЩось він каже не те... Ніби рекламує, як він грав на боці євреїв, і разом не розумію його "наїздів" на євреїв. Як це?! Єврей проти євреїв!? Та ще й зв'язок з "православним" московством... може це тому причиною - вони грають в одні ворота - симбіонують?\nХоча те, що людей стравлюють у битві (різних етносів-націй) - це без Ходоса видно.\nІ про Хазарський каганат це символічно. Чому це утворення Святослав знищив? Також не розумів ролі цього утворення? Та просто ХК вів агресивну політику проти Держави Святослава. Чи не так?\nДякую, Арсене! Гарну збірку\nПосилання Опубліковано Зоріна Небокрай 30 Жовтень, 2014 - 16:34\nДякую, Арсене! Гарну збірку відео підготовили. Подивилась перемовини і хочу сказати, що хороші і добрі в нас чоловіки. Молодці представники від України, залагодили як могли, старалися, були поступливі, не судили різко, але і своє тримали чітко. Лід розтоплено, бо Мозговий також помаленьку став поступатися. Приємно знати. Все буде добре.\nВін не поступиться, Зоріно...\nПосилання Опубліковано Арсен Дубовик 2 Червень, 2015 - 11:20\nВін не поступиться, Зоріно... не поступиться...\n"...За недавніми повідомленнями про чергову ліквідацію польового командира сепаратистів на Донбасі – Олексія Мозгового не було нічого такого, щоби відрізняло їх від повідомлень за смерть його "колег".\nА між тим, особистість Мозгового заслуговує на те, щоби пильніше придивитись до того, що змусило цього етнічного українця підняти зброю проти України..."\n"...І вони роками накопичували в собі мовчазний протест проти цієї загрози, який і проявлявся на кожних тих виборах, на яких слобожани підтримували антиукраїнські політичні сили та політиків.\nА коли рік тому на Луганщину прийшла так звана "російська весна", вони з радістю її зустріли, а козацькі гени Олексія Мозгового зробили його ватажком загону сепаратистів "Призрак", який відрізнявся особистою зухвальством та жорстокістю.\nПригадуєте, як його бойовики на чолі з самим Мозговим у травні 2014 року розстріляли впритул молоде українське подружжя з дитиною, яке на двох джипах намагалося виїхати з окупованого проросійськими терористами Антрацита?..."\n(Феномен Олексія Мозгового).\n... Лід розтоплено, бо Мозговий також помаленьку став поступатися. Приємно знати. ...\nГолос крові велика сила.\nПосилання Опубліковано Анатолій Висота 31 Жовтень, 2014 - 09:52\nАле ж суперечності між\nПосилання Опубліковано Аватар Арій 31 Жовтень, 2014 - 23:26\nАле ж суперечності між українцями і москалями існують. І ми повинні їх бити незалежно від того, за чиєю наводкою вони сюди сунуть. ?Чи може віддати москалям всю Україну, що не здійснилися жидівські плани?\nУкраїна ціла і непорушна,\nПосилання Опубліковано Зоріна Небокрай 1 Листопад, 2014 - 01:29\nУкраїна ціла і непорушна, ніхто не поступається, а набираємось мудрості. На разі є інша небезпека, москаля ми вже скинули. Треба зупинитись і об"єднатись проти третього, того, хто тішиться від крові. Москаль вже буде сидіти на своєму місці, а ось з жидами треба всім хором розібратись.\nСказав же Е.Ходос, які плани у євреїв на Україну. Ми зруйнуємо їхні плани і внесемо наші. Колись ляхи і козаки бились, а зараз стали друзями. Мати спільну мету.\nТак у тому ж і справа, що ми\nПосилання Опубліковано Аватар Арій 1 Листопад, 2014 - 16:49\nТак у тому ж і справа, що ми повинні робити те, що потрібно нам. А якщо наша діяльність співпадає з чиїмись планами, то що нам до того. Навіщо нам перейматися тими планами, продовжуємо далі працювати у потрібному нам напрямку.\nПані Зоріно, я не згідний з\nПосилання Опубліковано Микола Пономаренко 1 Листопад, 2014 - 16:29\nПані Зоріно, я не згідний з усим, що Ви написали.\n1. Москаля ми ще не знищили і невідомо коли знищимо? А знищити треба!\n2. Жиди не є нашими прямими ворогами, як москалі. У відношенні до жидів Ви помиляєтесь так само, як і у відношенні до масонів. На мою думку, нам є багато чому повчитися у жидів, якщо ми хочемо спасти і розвинути український етнос.\n3. Е. Ходос є жидівським провокатором, який цілеспрямовано БРЕШЕ українцям про хасидів і про все єврейське. Євреї його дуже цінять, бо він піднімає рівень антисемітизму, який конче потрібен євреям для їх виживання. Єврейські мудреці давно зрозуміли, що без антисемітизму їх етнос не виживе. Тому вони самі, штучно, навмисно, створюють атмосферу де культивується антисемітизм. А такі, як Ви, на цю вудку попадаєтесь. Якби Ходос казав правду, його давно б вже вбили. Він є дуже корисним для євреїв, бо ставить все з ніг на голову і цим протиставляє євреїв і гоїв, що необхідно для виживання євреїв!\n4. Без дружнього єднання з євреями українці не зможуть вижити в сучасному глобальному світі. Потрібно культивувати дружбу і співробітництво з євреями, а не ненависть і антисемітизм. Останнє є повністю згубною ідеологією.\nХто тут, хто там, а Україна одна!\nПане Миколо, Ваша думка щодо\nПосилання Опубліковано Аватар Арій 1 Листопад, 2014 - 17:06\nПане Миколо, Ваша думка щодо антисемітизму є доволі суперечлива. Ви самі пишете, що антисемітизм є для жидів корисним.\nЄврейські мудреці давно зрозуміли, що без антисемітизму їх етнос не виживе.\nОтже, якщо українці хочуть допомогти жидам вижити в цьому світі, то вони (українці) повинні займатися антисемітизмом. Як на мене, якась нездорова логіка. Бо і в одному і іншому випадках українців будуть звинувачувати в тому, що вони є ворогами жидів. Та й, напевне, не тільки українців.\nВарто говорити про\nПосилання Опубліковано Миро Продум 2 Листопад, 2014 - 11:47\nВарто говорити про взаємовигідну співпрацю не тільки з євреями, а з усіма іншими народами. Така співпраця гарно розвиватиметься тоді, коли українці будуть здоровими, сильними і багатими. Тож давайте зосередимося саме на цьому - ставати щодня здоровішими, сильнішими і багатшими. І тоді люди потягнуться до нас.\nПане Аватаре, нічого\nПосилання Опубліковано Микола Пономаренко 1 Листопад, 2014 - 18:51\nПане Аватаре, нічого суперечливого в моїй думці нема. Навіщо нам уподоблятися тим примітивним і диким народам, які хочуть знищити євреїв, як наприклад, араби? Таких диких народів на Землі предостатньо, щоб підтримувати антисемітизм для євреїв на потрібному для євреїв рівні :). Краще нам ВИКОРИСТАТИ євреїв для своєї власної цілі. Це буде розумнішим в тисячі разім ніж дикий і шкідливий антисемітизм. Давайте візьмемо приклад, наприклад, із США, де англосакси використали євреїв для процвітання країни. Ось гарна стаття про це:\nХуцпа, пане Миколо! Хуцпа!\nПосилання Опубліковано Андрій Ясун 2 Листопад, 2014 - 02:19\nВас, особисто, жиди навчили брехати. Фарисейтво чистої води. Фарисеї вам сказали, що ви ні на що НЕ ЗДАТНИЙ? Моя бабця мала чотири класи, але казала: "Синочку, не кажи - дурний! Кажи - бідний!"\nВпевнений, що ви знаєте дуже багато, але ви - бідний! Бідний у сліпій вірі щодо жидів. Наче, той ватник-зомбі, що молиться на Пуйла. Їй Богу, не бачу ніякої різниці.\nДрузі, ми зібралися для\nПосилання Опубліковано Миро Продум 2 Листопад, 2014 - 11:55\nДрузі, ми зібралися для творення нової Української держави у Просторі волі, тому давайте підтримувати одне одного у просуванні вгору.\nЯкщо живити енергією наші позитивні якості, то вони розквітнуть.\nЯкщо ігнорувати наші слабкості і помилкові уявлення, то вони залишаться без підживлення і самі засохнуть.\nПам’ятаймо про Український мир Залізної доби\nЦитата:Якщо живити енергією\nПосилання Опубліковано Доброслав Велесовий 2 Листопад, 2014 - 12:49\nДуже класно сказано!\nТільки хочу додати, що чим більше ми будемо любити або ненавидіти євреїв чи москалів, тим більше будемо підживлювати їхній егрегор. Тобто робити їх сильнішими, а свою енергію втрачати. А воно нам треба?\nКраще цю всю енергію витрачати на обговорення чогось хорошого і тим самим підживлювати це хороше, що зробить простішою його реалізацію на фізичному плані!\nЗгоден з вами! Але якщо\nПосилання Опубліковано Андрій Ясун 2 Листопад, 2014 - 13:28\nЗгоден з вами! Але якщо співвітчизники безсоромно, безсовісно ґанять те, за що ми вболіваємо, то часом емоції переважають. Вважаю, що те, що я розкритикував, було не хорошим. Звиняйте!\nВибачте! Не стримався!\nПосилання Опубліковано Андрій Ясун 2 Листопад, 2014 - 13:08\nВибачте! Не стримався! Накипіло!\nГаразд, вичерпали цю тему.\nПосилання Опубліковано Миро Продум 2 Листопад, 2014 - 13:33\nГаразд, вичерпали цю тему. Переходимо до посилення себе. Нам треба збільшувати кількість акціонерів. Для цього маємо проект інформаційного буклету, але він потребує вдосконалення. Перевіряйте на знайомих і пишіть у коментарях про результати тестування!\nТестуємо буклет про наш стартап: завантажуємо, роздруковуємо, збираємо відгуки\nКоли "людина" ображає іншого\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 2 Листопад, 2014 - 13:28\nКоли людина ображає іншого без вагомих причин,бо йому щось там бабця нашептала,то це говорить що він ще не закінчив садочку і немає свого досвіду...дякую..\nДякую, п. Явсе, що "не\nПосилання Опубліковано Андрій Ясун 2 Листопад, 2014 - 13:11\nДякую, п. Явсе, що "не образили мене" без вагомих причин.\nДякую Вам пане Ясун..Ми\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 2 Листопад, 2014 - 13:54\nДякую Вам пане Ясун..Ми повинні дивитися правді у очі..Японцям і норвежцям чомусь жиди не мішають розвиватися і бути успішними націями..а у нас у всьому винні жиди..Критикою і ненавистю нічого не змінити..тільки праця над собою заставить згинути ворогів,"як роса на сонці"...\nШановний, Андрій Ясун, мені\nПосилання Опубліковано Доброслав Велесовий 2 Листопад, 2014 - 12:40\nШановний, Андрій Ясун, мені здається Вам місце на відомих сайтах новин. Там можете скільки захочете ображати один одного разом з російськими ботами. Там це вважається нормальним. А на Народному Оглядачі зовсім інші люди зібралися. Тому було би дуже добре, якби з Вашого боку теж була повага до співрозмовників, навіть якщо вони в чомусь не згодні з Вами.\nЕмоції, емоції, емоції!\nПосилання Опубліковано Андрій Ясун 2 Листопад, 2014 - 13:06\nМожу забрати пару слів назад і вибачитися, що не проявив належної дипломатії до "зовсім інших людей". Але надіюся, що ніхто з шановного товариства не подумав, що я хотів кого-небудь образити?\nКоли українці зможуть сказати\nПосилання Опубліковано Микола Пономаренко 1 Листопад, 2014 - 19:00\nКоли українці зможуть сказати словами В. Черчіля:\n“Ми - не антисеміти. Ми не вважаєм себе дурнішими за євреїв“.\nЛише тоді, коли українці чистосердечно, такими словами і ділом, зможуть себе повести, лише тоді можна буде сказати, що українці не дурніші за євреїв. А до того -- умніші будуть там, де українці НЕ ЗДАТНІ бути, як уряд, бізнеси, медія, мистецтво, науки, і т.д.\nПитання лише в одному -- як можна порозумнішати? :)\nThat is the question? (Hamlet)\nПосилання Опубліковано Миро Продум 2 Листопад, 2014 - 12:01\nПо-справжньому керувати можна тільки тим, що ти сам створив. Українці будуть ефективними у державних справах тільки тоді, коли створять власну Українську державу. Тож давайте на цьому зосередимось. І завжди пам’ятаймо, що оновлену Україну створять тільки оновлені українці. Вдосконалюймось!\nПосилання Опубліковано Микола Пономаренко 2 Листопад, 2014 - 15:53\nЯ також так думаю. ТЕ, ЩО САМ СТВОРИВ є базисом для подальшого росту. Якщо задуматися над цією думкою, то стає очевидним, що дорікання на зовнішні проблеми, які несуть нам ІНШІ, не може бути базисом для власного росту, не може бути ТВОРЧИМ ПОЧАТКОМ. А без творчого початку наша діяльність не зможе ВЕСТИ інших і ПЕРЕМАГАТИ. Більше того -- дорікання на зовнішні проблеми сменшує Силу Власного Поступу. Рим перемагав доти, доки нікому не дорікав, а йшов і перемагав. Рим занепав, коли йому почали заважати всі і все, і він почав дорікати всяким там варварам, християнам, власним нездатним сенаторам, і т.д.\nДуже гарно сформульована\nПосилання Опубліковано Доброслав Велесовий 2 Листопад, 2014 - 17:40\nДуже гарно сформульована думка!\nОсь така от каша заварюється\nПосилання Опубліковано Альберт Саїн 2 Листопад, 2014 - 14:33\nОсь така от каша заварюється довкола жидів, замість того аби про них балакати на якісно вищому рівні "Поговоримо про ДНК-генеалогію євреїв"\nЦе дивовижно! Скільки не\nПосилання Опубліковано Миро Продум 2 Листопад, 2014 - 17:05\nЦе дивовижно! Скільки не закликай українців будувати своє, а все одно когось тягне до генеалогії жидівства.\nОсь така от каша заварюється довкола жидів, замість того аби про них балакати на якісно вищому рівні "Поговоримо про ДНК-генеалогію євреїв"\nМиро сказав:Це дивовижно!\nПосилання Опубліковано Микола Пономаренко 2 Листопад, 2014 - 17:35\nВ цьому нема нічого дивного, якщо розібратися. Євреям вдалося вселити мислевіруси антисемітизму в голови майже всіх “відсталих“ людей і народів. Як я вже писав, це необхідно їм для самовиживання. Бо антисемітизм тримає євреїв вкупі, не дозволяє асимілюватися, робить їх сильними і успішними.\nПодібним прикладом можуть слугувати теперішні події в Україні - війна з Росією. Своєю агресією Путін консолідував росіян. Тому що практично весь світ, не кажучи навіть за українців, ненавидять росію і русскіх. Це консолідує рускіх подібно до антисемітизму -- “ах, ви прокляті америкоси, хохли, евровсрані! Нас не любите! Ми є кращими за вас і ми вам це покажемо! Ми весь світ знищимо!“ І тому Путін має таку підтримку і готується до війни.\nЯк нейтралізувати подібні настрої, включаючи антисемітизм? Лише кооперацією і співпрацею. На жаль, коли діло доходить до військового протистояння, то такі методи стають неможливими і може бути вирішене лише військовим шляхом. Тому намагання Порошенка нейтралізувати Путіна кооперацією є згубним шляхом, на мою думку.\nАле в мирний час, скажемо з євреями, ми можемо порозумітися і мати вигідну для обох сторін співпрацю. На мою думку дуже вигідну саме для нас, українців. Якщо не йти цим шляхом, то яким шляхом ви хочете йти? ВІЙНОЮ З ЖИДАМИ? Є лише два шляхи - або кооперація або війна. То який шлях ви обираєте? Починаючи оці антисемітські випади і розмови, кожен має вирішити це питання ЧІТКО - війна чи коопереація? Середини нема! Це треба урозуміти, якщо ми, українці, не є дурнішими за євреїв?\nКооперація з правильними\nПосилання Опубліковано Миро Продум 2 Листопад, 2014 - 21:19\nКооперація з правильними євреями вже почалася:\nПідрозділи Міноборони почали отримувати на озброєння новітню штурмову гвинтівку Форт-221 та її укорочену версію Форт-224. Вона є ліцензійною копією ізраїльського Tavor (TAR-21) і виробляється у Вінниці. https://www.ar25.org/node/27848\nВ умовах, коли конфлікт на Донбасі перетікає у фазу довгограючої війни, Україна повинна взяти за зразок ізраїльський принцип комплектування, навчання та використання в ході бойових дій своїх ЗС. https://www.ar25.org/node/27399\nМиро сказав:Кооперація з\nПосилання Опубліковано Микола Пономаренко 3 Листопад, 2014 - 07:42\nПідрозділи Міноборони почали отримувати на озброєння новітню штурмову гвинтівку Форт-221 та її укорочену версію Форт-224. Вона є ліцензійною копією ізраїльського Tavor (TAR-21) і виробляється у Вінниці.\nЦікаво. Я цього не знав. Молодці, хто зміг такий проект проштовхнути. Для України це буде дуже гарною зброєю. Треба наладити масове виробництво. Ось Ізраїльське відео про цю гвинтівку на додаток до приведеної статті:\nПосилання Опубліковано Альберт Саїн 5 Листопад, 2014 - 20:40\nАльберт Саїн сказав:
Ось така от каша заварюється довкола жидів, замість того аби про них балакати на якісно вищому рівні "<a href="https://www.ar25.org/article/pogovorymo-pro-dnk-genealogiyu-yevreyiv.htm... class="bb-url" rel="nofollow">Поговоримо про ДНК-генеалогію євреїв</a>"
\nНе знаю як ви, але мене цікавить геть усе!\nКрім того за останні чотири роки моїх закликань, ви самі бачите результати в Україні..\nКомусь приємно жидів покривати, а комусь закликати, а деяким за всім цим спостерігати і дивуватися як Творець ще таких тримає живими на цій землі..\nО до речі!\nПосилання Опубліковано Альберт Саїн 5 Листопад, 2014 - 20:42\nСамому ж уважніше придивившись до посилань помітив що Україна таки вже дочекалася свого фюрера в особі Пуйла=)\nТак що у чомусь такі пророчі речі таки сі здійснилися.\nПоділяю думку пана Миколи.\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 2 Листопад, 2014 - 18:42\nПоділяю думку пана Миколи..Сильному ніякий жид не страшний..\nОсобисто для мене жид і єврей є різними поняттями..Жиди-це люди готові продатися і продати усе..Серед українців жидів не менше ніж серед євреїв..Московський шут Задорнов якось називав їх жАдами(від слова жадний,скупий і тд..).А те,що серед євреїв домінує протилежний світогляд арійському,то це їхня гра,нехай собі грають у неї,але не плачуться за наслідки...Думаю,якщо взяти маленьку дитину єврейської національності і виховати її у природно-сонячному середовищі,то ця людина зовсім не буде відрізнятися від інших..дякую..\n)))) Прийшов після вихідних і\nПосилання Опубліковано Арсен Дубовик 3 Листопад, 2014 - 12:26\n)))) Прийшов після вихідних і дивлюся і кажу "Ого! Скільки коментарів викликала ця стаття". Таки чіпляє тема! (Хоча по рейтингу статті цього не скажеш ;))) ну не спішать компанійці галити! ;))) ).\nВсі згідні - українців розділили і стравили у війні. І вже це бачиться як консолідація українців. Висновок правильний - слід ставати сильнішими, бути вищим над ситуацією. Паразити з'являються на ослабленому організмі. Правильно(!) "воріженьки" і "жиди" це і яничарство також, чому воно має місце? Бо не когось слід звинувачувати, а боротися треба із собою, своїми помилками/гріхами.\nЧому "в козаків чуби тріщать"? Бо захищають не своє, а панське.\nУсвідомити, що і хто намагається керувати нами, своє призначення у цьому світі і не приєднуватися до когось (у війні, у прояві агресії), а творити нове - свій стартап, який уже творимо.\nГарна дискусія в коментарях. І я цьому РаДію. Так складаємо разом наш пазл.\nПочути голос крові - ВСЕ ТАКИ це зараз актуально. Бо голос крові промовляє "Ми маємо знову бути сильними. Добре, що старий світ руйнується, але аби нас не зачепило хай руйнується без нашої помочі.\n"бо зараз твориться ще один новий світ" і не один. Тому робімо все так і для того, аби наш світ став найкращим і найшвидше!\nПерегони вже почалися! )))


Білоруську опозицію звинувачено в підготовці державного перевороту - Світ - TCH.ua\nСвіт 6 квітня 2011, 11:48\nБілоруську опозицію звинувачено в підготовці державного перевороту за підтримки представників іноземних держав.\nБілоруські слідчі звинуватили опозицію в підготовці державного перевороту за підтримки представників іноземних держав.\n"За висновком слідства, отримано вичерпні докази спроби зміни Конституційного ладу Білорусі за попередньою змовою з представниками іноземних держав і організацій, які, по суті, ставили кінцевою метою здійснення державного перевороту", - йдеться в офіційному повідомленні.\nНагадаємо, 19 грудня Олександра Лукашенка вчетверте обрано на посаду глави держави. Після виборів тисячі прихильників білоруської опозиції влаштували несанкціонований мітинг в центрі Мінська, після чого здійснили спробу захоплення Будинку уряду.\nАкцію придушили внутрішні війська і спецназ. Близько 600 учасників мітингу було засуджено до адміністративних арештів. Розгін опозиції різко засудили західні країни. Зокрема, Вашингтон заявив, що не може визнати результати виборів президента Білорусі легітимними.\nКампанія судових процесів проти учасників минулорічних протестів стартувала в Білорусі з лютого, і наразі шістьох опозиціонерів засуджено до тюремного ув'язнення на терміни від 2 до 4 років.\nЯнукович: Лукашенко перегнув палицю щодо опозиції


Відмінності між версіями «Донгхой» — Вікіпедія\nВідмінності між версіями «Донгхой»\nПоточна версія на 19:30, 25 березня 2016 (ред.)\nПоточна версія на 19:30, 25 березня 2016 (ред.) (скасувати)\nПоточна версія на 19:30, 25 березня 2016\nв'єт. Đồng Hới\nТоргова площа міста уночі\n17°28′59″ пн. ш. 106°35′59″ сх. д. / 17.48306° пн. ш. 106.59972° сх. д. / 17.48306; 106.59972Координати: 17°28′59″ пн. ш. 106°35′59″ сх. д. / 17.48306° пн. ш. 106.59972° сх. д. / 17.48306; 106.59972\nКуангбінь (провінція В'єтнаму)\n108 105 осіб\n1582886, 1905258, 1582894\nДонгхой на Вікісховищі\nНят — річка у Догнхої\nСтарі фортечні ворота Донгхой\nДонгхой (в'єт. Đồng Hới) — муніципалітет у провінції провінція Куангбінь, В'єтнам. Згідно з переписом 2006 року, населення муніципалітету становить 103 988 осіб. Площа — 155 квадратних кілометрів. В місті знаходиться аеропорт Донгхой.\nAdministration[ред. | ред. код]\nĐồng Hới is subdivided into 16 subdivisions, 10 urban wards (phường) and 6 rural communes (xã).\n1. Баклі Phường Bắc Lý 14,158 10.19\n2. Бакнья Phường Bắc Nghĩa 6,981 7.76\n3. Догмі Phường Đồng Mỹ 2,757 0.58\n4. Донгфу Phường Đồng Phú 8,646 3.81\n5. Донгсон Phường Đồng Sơn 9,127 19.65\n6. Дукніндонг Phường Đức Ninh Đông 5,031 3.13\n7. Гайдін Phường Hải Đình 3,878 8.822\n8. Гайтан Phường Hải Thành 4,774 2.45\n9. Намлі Phường Nam Lý 11,912 3.9\n10. Фугай Phường Phú Hải 3,581 3.06\nВсього 10 районів 10 phường 71,620 55.47\n11. Баонін Xã Bảo Ninh 8,906 16.3\n12. Дукнін Xã Đức Ninh 7,526 5.21\n13. Локнін Xã Lộc Ninh 8,647 13.4\n14. Ньянін Xã Nghĩa Ninh 4,642 16.22\n15. Куангфу Xã Quang Phú 3,178 3.23\n16. Туандук Xã Thuận Đức 3,788 45.28\nВсього 6 комун 6 xã 36,906 100.24\nВсе місто 10 районів, 6 комун 10 phường, 6 xã 108,526 155.71\nВікісховище має мультимедійні дані за темою: Донгхой\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Донгхой&oldid=17828567\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 19:30, 25 березня 2016.


Книга "Посмішка чорного кота. Гобі, забобони, анекдоти" - купити в Києві на рідній мові у 【НАШ ФОРМАТ】\nКнига "Посмішка чорного кота. Гобі, забобони, анекдоти"\n"Посмішка чорного кота" – це продовження веселої серії "Пегас". Цього разу письменники від Дімарова до Слапчука, від Шкляра до Коробчука-молодшого, від Ворониної до Пантюка "частують" читача фірмовими кулінарними рецепти, власними забобонами та улюбленими анекдотами. Книжка стане в пригоді всім, хто не знає як варити суп із сокири, яка рука чухається до прибутку, і розповісти гостям найдовший і найвигадливіший анекдот.\nКількість сторінок: 548


Український штаб опублікував актуальне зведення подій із зони АТО / Новое Время\nУкраїнський штаб опублікував актуальне зведення подій із зони АТО\n13 квiтня 2016, 18:48 0 коментувати\nУкраїнські силовики три рази відкривали вогонь в бік бойовиків, відповідаючи на провокації супротивника\nУ середу, 13 квітня бойовики 32 рази відкривали вогонь по українських силовиках, повідомляє прес-центр АТО в Facebook\nЗа даними штабу, інтенсивність обстрілів українських позицій з боку бойовиків в зоні проведення АТО залишалася високою - з початку доби зафіксовано 32 випадки порушення режиму припинення вогню.\nТак, в напрямку Авдіївки бойовики вчинили 15 обстрілів українських позицій з мінометів й озброєння меншого калібру. Міномети калібру 120-мм і 82-мм вдарили по позиціях ЗСУ в районі Майорська і Водяного, поблизу Зайцеве терористи одночасно з мінометами здійснили вогневий наліт з артилерії калібру 152-мм.\nКрім того, з гранатометів, кулеметів і стрілецької зброї бойовики відкривали вогонь по підрозділах українських військ в Пісках, а в Мар'їнці знову були виявлені ворожі снайпери. Бойовики стріляли як прицільно, так і хаотично.\n"За вказаний період Збройні сили України три рази відкривали вогонь на напрямках безпосереднього наближення супротивника до передової лінії оборони", - підкреслив прес-центр штабу АТО.\nРаніше український штаб повідомив, що 12 квітня, кількість обстрілів незаконними збройними формуваннями позицій сил АТО наблизилася до рекордної позначки за квітень, і склала 87.


Респіраторні захворювання різного роду вражають велику частину населення в осінньо-зимовий період. Пов’язано це з їх високою швидкістю поширення і ступенем заразність. Схожі симптоми супроводжують простудні захворювання, віруси і грип. Про те, як відрізнити грип від ГРВІ ми писали тут. Сьогодні обговоримо різницю між грипом і застудою.\nРядові обивателі, які не мають медичної освіти, називають простудою будь-які гострі респіраторні захворювання. Правильніше відносити до застуд тільки недуги, викликані переохолодженням. І хоча сама низька температура не викликає подібних симптомів, тривале переохолодження послаблює імунітет і може «розбудити» бактерії, які вже знаходяться в організмі. В результаті людина хворіє на ангіну, фарингіт, ларингіт, бронхіт, синусит і т.д. Часто відновлення теплового режиму і невелике лікування дозволяє перенести застуду в легкій формі. Іноді для позбавлення від захворювання пацієнта пропонується прийом антибіотиків. У будь-якому випадку, одужання виступає досить швидко. Крім того, застуда рідко викликає ускладнення.\nЗбудниками грипу є віруси, що передаються повітряно-крапельним шляхом. Виділяють три типи вірусів грипу (А, В і С), кожен з яких постійно видозмінюється. Нові штами виявляються настільки часто, що фармацевтика не встигає розробляти вакцини і препарати для їх лікування.\nДля грипу характерні наступні ознаки:\nРізке підвищення температури до 39 ° С і вище, що супроводжується сильним ознобом. Часто хворий може назвати точний час прояву симптомів.\nПідвищена температура зберігається протягом 2-3 днів, потім нормалізується. Деякі сучасні штами грипу не піддаються впливу жарознижувальних засобів, тому хвороба проходить важче.\nЗниження або повна відсутність апетиту, нудота і блювота.\nЛомота в тілі і суглобах, головні болі. Часто пацієнт не може обходитися без знеболюючих препаратів.\nТривалий сухий кашель, що викликає біль за грудиною. Часто супроводжується осиплостью голосу і задишкою.\nСлабка закладеність носа або вух. Нежиті при грипі зазвичай не буває.\nВважається, що найбільш легка форма грипу викликається типом С. Грип типів А і В протікає з важкою симптоматикою і високим ризиком ускладнень. Сам вірус має оболонку, на якій розташовується два білка – гемаглютинін та нейрамінідази. Перший пригнічує роботу імунної системи людини, другий – викликає інтоксикацію. Молекули цих білків постійно мутують, тому грип на відміну від застуди, може викликати епідемію або навіть пандемію. Найбільш часто пік захворюваності припадає на січень-лютий.\nЗастуда – респіраторне захворювання, викликане переохолодженням.\nЗастуда не передається повітряно-крапельним шляхом, грип – передається.\nОсновними симптомами застуди є запалення слизових, виражене нежиттю, закладеністю носа, болем в горлі і пазухах.\nГрип відрізняється високою температурою, ломота і болем і у всьому тілі, сильним кашлем.\nНежить при грипі відсутня або слабко виражений.\nЗастуда протікає в легкій формі і не викликає ускладнень. Грип небезпечний важким перебігом захворювання, відсутністю реакції на лікарські препарати та ризиком ускладнень.\nЯк відрізнити грип від застуди Посилання на основну публікацію


Держава більше не буде компенсовувати компаніям зарплату мобілізованих працівників - Інформаційне агентство «Вголос»\nДержава більше не буде компенсовувати компаніям зарплату мобілізованих працівників\n30.12.2015 | 16:28 | Вголос\nЯк повідомляє УНІАН, про це заявив міністр соціальної політики Павло Розенко під час брифінгу в Києві.\n«У держави немає додаткових 2 млрд грн на 2016 рік, насамперед через зменшення єдиного соціального внеску, для того, щоб продовжувати фінансувати цю програму з державного бюджету України», – сказав Розенко.\nЧерез зменшення єдиного соціального внеску до 22% із 41% з наступного року бюджет недоотримає кошти в розмірі близько 100 млрд грн. У зв'язку з цим, за словами міністра, уряду довелось оптимізувати соціальні програми, в тому числі припинити компенсацію компаніям зарплат мобілізованих співробітників. За 2015 рік на компенсації було виділено 1,9 млрд грн, повідомив Розенко.\nВодночас міністр зазначив, що продовжують діяти законодавчі норми, які гарантують виплати мобілізованим співробітникам їхнього середньомісячного заробітку за рахунок компанії. Він висловив сподівання, що компанії не ухилятимуться від виплати зарплат мобілізованим співробітникам, оскільки податковий тягар для бізнесу зменшиться у зв'язку зі скороченням єдиного соціального внеску.\n«Ми розраховуємо, що бізнес легалізований і легалізується економіка країни, а бізнес на себе частково візьме й виконання деяких функцій», – пояснив Розенко.\nНагадаємо, Кабінет Міністрів розпорядився до кінця 2015 року додатково спрямувати 41,3 млн грн на компенсацію з бюджету підприємствам, установам й організаціям середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за мобілізацією на особливий період.\nвійна з Росієюмобілізаціякомпенсації


Науковці успішно протестували протез пам'яті для мозку - Телеканал новин 24\n14:09, 1 квітня 1019 Читать новость на русском\nНауковці успішно протестували протез пам'яті для мозку / Фото з вільних джерел\nВ новому дослідженні науковці сфокусувалися на короткочасній пам'яті, адже вона найчастіше страждає під час хвороби Альцгеймера, інсульті та травмах голови. Медики відібрали добровольців, які взяли участь в картуванні мозку за допомогою електродів, їх помістили в різні відділи, аби визначити проблемні зони. Для того, щоб впливати на нейрони гіпокампу, відповідальні за епізодичну пам'ять, фахівці використовували електронну систему, засновану на нелінійній математичній моделі MIMO – багатопотоковій передачі даних.\nСпочатку дослідники записали нейронні "коди" під час початкової вправи. Пацієнтам показували один колір і через деякий час просили вибрати його ж із запропонованих на екрані. Вчені аналізували дані з електродів тих, хто дав правильні відповіді, і синтезували код, заснований на MIMO, для правильної роботи пам'яті. Цей код відтворювали при повторних тестах, які виявили поліпшення епізодичної пам'яті на 37%.\nМи показали, що можемо підтримувати і покращувати здатності самих пацієнтів. Навіть коли пам'ять людини порушена, є можливість знайти моделі належного функціонування та відокремити їх від помилкових. Ми допоможемо людям використовувати тільки вірні шаблони для формування нових спогадів. Тим самим простимулюємо вроджений хист, а не замінимо їх. У майбутньому сподіваємося допомогти пацієнтам утримувати спогади,\n– розповів керівник дослідження Роберт Хемпсон.\nПід час другого тесту учасникам показували кілька фотографій, а через кілька хвилин просили вказати на них серед чотирьох або п'яти інших зображень. Потім знову записували код правильних відповідей. Через 75 хвилин процедура повторювалася із застосуванням цього коду – результат покращився на 35%.\nТеги: Техно Лікування Штучний інтелект


Електронні біржові торги № LPG-250417 – www.ueex.com.ua\nЕлектронні біржові торги № LPG-250417\nРезультати електронних біржових торгів № LPG-250417 з продажу скрапленого газу\nТБ "Українська енергетична біржа" 25 квітня 2017 року о 13:00 проводить електронні біржові торги № LPG-250417 з продажу скрапленого газу\nТОВ "Укрроснафта" на електронні біржові торги пропонує реалізувати газ вуглеводневий скраплений паливний СПБТ (ДСТУ 4047-2001), загальним обсягом 180 тонн.\nЧленам Біржі, що бажають прийняти участь в електронних біржових торгах, необхідно до 17 години 00 хвилин 24.04.2017 року подати заявки на купівлю та до 17 години 00 хвилин 24.04.2017 року внести гарантійне забезпечення у розмірі 5 (п’ять) відсотків від загального обсягу закупівлі, згідно рахунку сформованого в ПП БЕТС.\nТоргова сесія проходить з 13 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин 25.04.2017 року. Якщо станом на 15 годину 00 хвилин по якійсь з позицій торги ще тривають, то торгова сесія продовжується до завершення торгів по останньому з лотів/пакету з об’єднаних лотів, по якому відбуваються електронні торги.


Люля-кебаб — 4 кращих рецептів приготування в домашніх умовах | Поради\nГоловна » Поради » Люля-кебаб — 4 кращих рецептів приготування в домашніх умовах\nЛюля-кебаб — 4 кращих рецептів приготування в домашніх умовах\nКласичний рецепт люля-кебаб з баранини\nЯк приготувати кебаб зі свинини (рецепт в духовці)?\nРецепт з фаршу яловичини і свинини\nВідео про те, як приготувати кебаб з курки\nЯк і з чим подавати кавказьке блюдо?\nПриготування цього смачного страви складається з досить складного процесу. Особливість його в тому, що потрібно дуже довго і ретельно розминати фарш, щоб він став густим і в’язким. У результаті цього дії з порізаних шматочків виділяється білок і за рахунок цього, м’ясо починає липнути і міцно сидить на шампурах не розвалюючись.\nВ основному кебаб дуже популярний на Кавказі і в країнах середньої Азії. Готують його там не тільки з баранини, а також інших видів м’яса. Але в нього намагаються кладуть мало спецій, в основному лише перець і сіль.\nУ минулих статтях була розглянута тема про те, як приготувати шашлик з свинини, яловичини і курки, а також рецепти смачних маринадів. Так от його відмінність від кебаб в тому, що він ріжеться досить великими шматочками і в нього додають багато спецій. Наше ж блюдо, яке будемо зараз готувати, дуже дрібно рубають або перекручують на крупній м’ясорубці. Хоча обидва страви смажаться на шампурах, але все одно і те й інше смачне по своєму.\nТрадиційний спосіб передбачає готувати цю чудову їжу з меленого м’яса з додаванням цибулі. Всю суміш нанизують на шампури і смажать на мангалі. Вообщем виходить шашлик, тільки він складається з фаршу. До речі, магазинний для цієї страви зовсім не піде, так як у нього додають яйця і навіть розмочений хліб. У нашому рецепті цього робити не потрібно.\nЗверніть увагу, що краще всього брати жирну і курдючную баранину, тоді наша зроблена начинка буде добре триматися на шпажках і не розвалитися під час смаження на мангалі.\nНу, а тепер справжній рецепт, який по–кавказьки робиться на мангалі. Звичайно, можна приготувати в духовці, але тут вже на ваш розсуд.\nМ’ясо баранини – 1400 гр.;\nСало курдючне – 400 гр.;\nПерець – 0,5 ст. л.;\nЗіра – 0,5 ст. л.\n1. Для початку, потрібно нарізати м’ясо середнього розміру і двома гостро наточеними топірцями порубати. Саме так роблять в середній Азії.\nЯкщо фарш у вас подрібнений, а не кручений, то вироби виходять більш соковитими.\n2. Перекладаємо порубану масу в миску і додаємо до неї подрібнене сало і цибулю. Починаємо всі гарненько заважати в однорідну масу.\nДо речі, цибуля теж краще нарізати, а не перекручувати, щоб з нього вийшло як можна менше соку.\n3. Додаємо спеції (сіль, перець, зіру) і під час всю суміш піднімаємо і кидаємо на стіл. Потім накриємо ємність кришкою або харчовою плівкою, щоб вміст не заветріться. Відправляємо в холодильник на 1,5 – 2 години. За цей час жир повинен застигнути. Саме завдяки йому в перші хвилини смаження люля не розвалиться.\n4. Починаємо нанизувати кебаб на шампури. Для цього в руку набираємо фарш. Він повинен бути у вигляді великої котлети. Перебрасываем з руки в руку, щоб вона стала щільною. Тепер протикаємо її шпажкою по довжині.\n5. Починаємо постійно обертати паличку і рукою розподіляємо масу по ній без тріщин. На кінцях, закручуючи фарш, запечатуємо.\n6. Укладаємо шампури на мангал і смажимо до золотистої скоринки протягом 20 – 25 хвилин.\nПодаємо їх гарячими з мангалу відразу на стіл. До них додати мариновану цибулю і зелень.\nНе завжди є можливість скористатися мангалом. То погода погана: дощ і вітер. Або час підтискає. Тому доводиться користуватися тим, що є під рукою.\n1. Свинину миємо й ріжемо на невеликі шматочки. Перекручуємо їх на м’ясорубці використовуючи велику насадку.\nФарш повинен бути дуже жирним, тому при необхідності додавайте сало.\n2. Цибулю чистимо і шаткуємо ножем на дрібні шматочки. Додаємо в миску.\n3. Туди ж додаємо сіль, перець, зіру і коріандр. Все перемішуємо в однорідну масу.\n4. Ємність з готовим фаршем накриваємо і ставимо в холод на 2 години.\n5. Руки змочуємо водою і набираємо суміш, формуючи котлету. Нанизуємо на шампур.\n6. Починаємо обертати і розподіляти масу по довжині.\n7. Укладаємо кебаб на деко, застелене фольгою. Готуємо в духовці при 180 градусах близько 30 хвилин. У процесі смаження їх потрібно іноді перевертати.\nЦе наш улюблений спосіб. Так як саме таке м’ясо ми їмо. Люля виходять соковитими і смачними. І ефект досягається рубленого м’яса.\nСало свиняче – 250 гр.;\n1. М’ясо миємо, нарізаємо на шматочки. Перекручуємо разом з салом на м’ясорубці з великою насадкою виходить, як рубане).\n2. Додаємо спеції: сіль, перець, паприку, коріандр. Туди ж трьом часник на дрібній тертці. Все ретельно перемішуємо і вибиваємо, щоб фарш став однорідної маси.\nВін почне липнути до рук і це добре. М’яти його треба до тих пір, поки він не стане слизьким.\n3. Тепер чистимо й нарізаємо цибулю дрібними кубиками.\nЙого необхідно саме різати, а не перекручувати. Так він не буде виділяти сік раніше часу.\n4. Ємність накриваємо харчовою плівкою і проробляємо в ній дірочки, щоб волога випаровувалася. Прибираємо в холодильник на 1 годину.\n5. Набираємо в долоню масу і формуємо кульку. Нанизуємо його на шампур і розподіляємо, формуючи ковбаску. Краї обов’язково запечатуємо, щоб не потрапляло повітря. Інакше всередині буде накопичуватися сік і розривати наші вироби.\n6. Смажимо люля на мангалі близько 20 – 25 хвилин.\nХочу поділитися з вами рецептом. який я побачив в інтернеті. В ньому його готують з курки і свинячого сала. На вигляд вийшов дуже апетитним. Упевнений, що і на смак він такий хороший. Найцікавіше, що тут дуже докладно розповідають як зробити люля в домашніх умовах.\nЯкщо вам теж сподобалося і ви вирішили зробити його, а може, вже й зробили, то поділіться з нами вашим думкою з приводу цього. У коментарях ми з радістю поспілкуємось з вами.\nЛюля-кебаб, як і шашлик, подається до столу гарячим. Але є і ті, хто використовують їх охолодженими в бутербродах, замість ковбаси.\nЙого зазвичай знімають з шампурів або шпажок перед подачею на стіл. Щоб це було легко зробити, витягніть її з одного краю до середини, як би отлепляя. А потім з протилежного кінця зніміть зовсім.\nТрадиційно все, що готують на мангалі, подають з лавашем або коржем. Також додають маринований цибулю, різаний кільцями, і будь-яку зелень за смаком.\nСоуси вважаються не менш чудовою добавкою. Їх основою є свіжі помідори або томатна паста. Можна використовувати ткемалі, який додасть страві кислий і терпкий смак.\nМайте на увазі, що вони всі повинні бути гострими.\nА взагалі це блюдо можна подавати з будь-якими гарнірами. Хоча кращим поєднанням є свіжі овочі. Особливо овочеві салати.\nОсь такими чудовими рецептами ми сьогодні з вами поділилися. Виявляється люля-кебаб робити не так вже й важко. Просто необхідно більше часу. Адже тут поспіх тільки зіпсує все. Готуйте із задоволенням і любов’ю. Пригощайте своїх рідних і близьких. А ми бажаємо вам приємного апетиту!