Окрім мобільних додатків, класифайду та новинних медіа, команди в екосистемі Genesis працюють ще й над мобільними іграми. Два роки тому в Genesis запустив ігровий напрям. Продукти холдингу уже показали хороші результати, тому ми зрозуміли, що накопичений досвід можна використовувати ще й для проведення освітніх заходів. Один із таких — Genesis Game Jam, змагання зі швидкісної розробки ігор з нуля.\nПерший джем організували наприкінці 2020 року. Мета заходу — не лише надати зацікавленим майданчик для розвитку, а й загалом сприяти поширенню геймдев-культури в Україні. Genesis Game Jam отримав настільки схвальні відгуки, що наприкінці 2021 року захід повторили, запакувавши його в сеттинг фільмів «Матриця».\nУ матеріалі розповідаємо, як минув другий Genesis Game Jam, згадуємо перший генезійський захід цього формату, та пояснюємо, як підготуватися до джему й оптимізувати ресурси безпосередньо на події.\n> Що таке game jam\n> Культура джемів в Україні\n> Як проходив Genesis Game Jam 2.0\n> Команда на Game Jam\n> Короткий чекліст, як підготуватися до джему\nЩо таке game jam\nПочнемо з самого поняття. Ігрова індустрія запозичила його у музикантів, які збиралися на jam sessions — заходи, де можна пограти без спеціальної підготовки. В геймдеві так само: учасники збираються й разом роблять діджитал-гру (рідше — карткову чи настільну). Розробники, гейм-дизайнери, художники, сценарист, саунд-дизайнери та інші фахівці змагаються за першість, а їхні роботи оцінює професійне журі. Подія може відбуватися повністю офлайн, повністю онлайн, або ж у змішаному форматі.\nНа перший погляд, на джем варто подаватися лише асам ігрової індустрії, які легко збирають робочий прототип. Професіонали справді йдуть на джеми, щоби «розім’ятися»: позмагатися в швидкісній розробці та попрацювати над новим проєктом, на який немає часу в щоденній рутині. Однак і новачку не варто оминати увагою такі змагання.\n«Це хороша можливість не лише отримати практичний досвід, а й прокачатися в командній роботі, зрозуміти, що добре вдається, а що варто підтягнути. До того ж участь чи призові місця на джемах значно збільшують шанси найму на роботу, особливо якщо у вас ще немає комерційного досвіду» — Віктор Антоненко, Unity Lead в OBRIO. Був учасником декількох джемів та ментором обох Genesis Game Jam.\nКультура джемів в Україні\nЯкщо відкрити календар геймдевних подій в Україні, то джеми опиняться в меншості. Найбільш масштабний захід — Global Game Jam (GGJ) — відбувається наприкінці січня. Це яскрава подія не лише для українського, а й для світового геймдеву: кожного року вона охоплює 800 локацій та залучає понад 40 тисяч учасників з усього світу. В Україні GGJ вперше пройшов у 2016 році в Льотній академії НАУ в Кропивницькому. Сьогодні взяти участь в івенті можуть мешканці дев'яти українських міст.\nВтім, це чи не єдиний джем міжнародного масштабу, до якого можна доєднатися в Україні. З онлайновими подіями ситуація краща. Є Ludum Dare, де всі учасники змагаються без команди. Є Hyper Casual Game Jam — триденний марафон, де команди створюють гіперказуальні ігри (вони вирізняються мінімалістичним інтерфейсом та простою механікою, тож цілком реально створити таку гру за короткий проміжок часу — ред.). Завдяки цим подіям можна не лише познайомитися з розробниками з усього світу, а й знайти видавця для свого проєкту та нові можливості для співпраці.\nЗа словами Ігоря Копйова, Head of Game Department в OBRIO та ментора обох Genesis Game Jam, кожного року в Україні відбувається близько 10 джемів. Серед них не лише міжнародні та масштабні заходи, а й локальні камерні події. Їх організовують ІТ-компанії, ІТ-підприємці чи просто розробники, які залучають до швидкісного проєктування ігор колег та знайомих.\nІз 2020 року компанії екосистеми Genesis активно розвивають ігровий напрям. Сьогодні над мобільними іграми працюють шість команд — OBRIO, Holy Water, Universe, Keiki, Suits та партнерська компанія, що вийшла з екосистеми Genesis — BetterMe. Коли з’явилася сильна експертиза та розуміння, як «розворушити» індустрію, Genesis організував перший Game Jam. Подія завершувала Genesis GameDev Week — тиждень, присвячений гейм-розробці в продуктовому ІТ. Усі лекції тижня можна подивитися онлайн за посиланням.\n«Для розробників часто проводять хакатони, де вони можуть познайомитися, позмагатися та неформально поспілкуватися. Однак для людей, що працюють у геймдеві, таких заходів значно менше. 2D/3D-артістам, дизайнерам, письменникам їх не вистачало, тому ми й зробили перший джем» — Дана Білоусова, Education Project Manager та організаторка Genesis Game Jam 2.0.\nЯк проходив Genesis Game Jam 2.0\nНаприкінці 2021 року команда Education зробила змішаний формат заходу: команди могли приєднатися до джему як онлайн, так і офлайн. Так вдалося залучити більшу аудиторію, адже до заходу приєдналися не лише кияни, а й жителі інших українських міст. Перше, що бачили учасники, коли тільки-но заходили до приміщення — підказки щодо теми джему.\n«Зазвичай її оголошують у день заходу, проте ще до офіційної частини всі здогадалися, що на них чекає «Матриця». Ми оформили приміщення в стилі цього сай-фаю, одягнули чорні плащі та сонцезахисні окуляри, зробили фотозону, залишили на стійці реєстрації сині та червоні цукерки», — розповідає Дана Білоусова.\nПісля офіційної частини та оголошення вимог, команди «пірнули» в створення своєї гри. Весь процес курували ментори з Genesis — досвідчені розробники, художники та гейм-дизайнери. Всі команди розбили на три групи, й за кожною закріпили свою команду менторів. Завдяки цьому останні зекономили час та змогли надавати якісніший фідбек.\nЗа 48 годин учасники мали зробити повноцінну гру з оригінальним геймплеєм, яка відповідатиме певним критеріям (про них розповімо нижче). Головний виклик полягав навіть не в ідеально пропрацьованих механіках, а в тому, щоби зібрати завершений продукт. Як все встигнути?\n«Спочатку всю команду потрібно залучити до активної генерації ідеї. Так кожен зможе уточнити свою частину та бути на одній хвилі з іншими. Однак не витрачайте на обговорення більш як 2-3 години. Після цього визначте пріоритети: оберіть, що критично важливо зробити, а чим можна пожертвувати, окресліть великі складні завдання та подумайте, як їх спростити» — Віктор Антоненко, Unity Lead в OBRIO.\nКоманда на Game Jam\nІдеальний бойовий загін складається з трьох-чотирьох людей. Якщо їх менше, є ризик не встигнути, а якщо більше — спілкування буде менш ефективним і чиюсь ідею просто не почують. Втім, команда може складатися й з однієї людини — головне правильно розподілити час. Участь у джемі можуть взяти усі охочі, однак потрібно мати хоча б базові навички в одній з ключових для геймдеву ніш.\nКістяк команди формують гейм-девелопер, гейм-дизайнер та 2D/3D-артіст. Тож коли організатори формували команди з індивідуальних заявок, то намагалися зробити так, щоби в кожній були всі три ключові гравці. Серед інших учасників — наративні дизайнери, аналітики, сценаристи ігор, саунд-дизайнери тощо.\n«Після визначення ідеї та ключових механік я раджу витратити час на мінімальний менеджмент та розподілити завдання між виконавцями. Так ви не будете відволікатися й відволікати інших під час роботи. Щоби зекономити час, важливо мати налаштований конвеєр передачі напрацювань між усіма учасниками: від художника до художника, від художника до розробника, від розробника до розробника» — Віктор Антоненко, Unity Lead в OBRIO.\nНаприкінці Genesis Game Jam команди представляли свої ігри на розгляд журі. Роботи оцінювали за десятьма критеріями, серед яких — відповідність запропонованій темі, оригінальність, арт та звук, геймплей, якість презентації та можливості для монетизації. Останній критерій особливо важливо пропрацювати, якщо ваша мета — знайти інвестора чи видавця для гри, уточнює Ігор Копйов.\nКрім того, кожна гра мала містити як мінімум два диверсифікатори. Так називають додаткові обмеження до теми, як-от контрастні кольори, посилання на старі фільми чи серіали, певний стиль візуальної частини чи можливість купити час за гроші.\n«Попри те, що диверсифікатори обмежують та концептуально ускладнюють розробку, вони можуть полегшити вибір ідеї. Адже склавши тему та обрані диверсифікатори, ви отримуєте майже готовий гейм-дизайн. Набагато простіше працювати, якщо врахувати їх одразу. Адже «натягнути» проєкт на диверсифікатори наприкінці роботи — завдання складне» — Віктор Антоненко, Unity Lead в OBRIO.\nЯкість виступу дуже сильно впливає на оцінку команди. Щоби учасникам було легше зорієнтуватися, організатори підготували для них конкретну структуру презентації. Ось вона:\nпредставити членів команди;\nрозповісти, які диверсифікатори використані, та як вони розкриті;\nнадати відео геймплею;\nокреслити перспективи монетизації проєкту;\nзгадати про труднощі, що виникли під час розробки;\nПопри те, що створити робочий прототип з нуля за два дні — складно, всі команди Genesis Game Jam дійшли до кінця.\n«Не намагайтеся запустити великий та складний продукт, зробіть щось невелике, але завершене. Пам’ятайте про пріоритети, які визначили на початку, концентруйтеся на найважливіших механіках та ідеї» — Віктор Антоненко, Unity Lead в OBRIO.\nПісля обговорень журі визначило переможців. Перше місце посіла команда, що придумала гру в стилі піксель арт. За задумом, ціль гри — вийти з матриці уникнувши агентів. Для втілення проєкту учасники використали контрастні кольори та послідовний сторителінг.\nЧлени журі зазначають: команда підготувала невеликий, але повноцінний продукт з робочими механіками та декількома ігровими рівнями, який добре відповідав концепції.\nНа другому місці — гра, для реалізації якої команда обрала 3D-графіку. За сценарієм, потрібно потрапити до відомих ігор та завадити розповсюдженню вірусу. Особливість в тому, що кожен рівень оформлений не так, як попередній.\nТретє місце — у команди, що створила гру у віртуальній реальності. Один гравець має керувати космічним кораблем через VR-шолом, а інший — підказувати йому шлях за допомогою мапи. В проєкті використали такі диверсифікатори як статичність головного героя, невелика закінчена історія та несподівана кінцівка.\n«Мені було радісно бачити багатьох учасників першого Genesis Game Gam. Для деяких з них той джем був першим, а сьогодні ці люди вже працюють в індустрії. Всі команди були заряджені й показали максимально різноманітні ігри. Були навіть роботи з VR та NTF. У порівнянні з першим джемом, рівень продуктів вищий, а оцінювати роботи було ще складніше. Однак ми впоралися» — Ігор Копйов, Head of Game Department.\nКороткий чекліст, як підготуватися до джему\nВизначіться зі своїми цілями, знайдіть відповідь на питання, на який досвід та результат ви розраховуєте. Синхронізуйтеся з іншими, якщо у вас уже є команда. Коли одні будуть змагатися просто заради задоволення, а інші — орієнтуватися на безальтернативну перемогу, то конфліктів не уникнути, впевнений Віктор Антоненко.\nДізнайтеся про техніку. Є джеми, де організатори надають спеціальні ігрові ноутбуки. Дізнайтеся умови та напишіть організаторам заздалегідь, аби забронювати необхідну техніку. Найкраще мати свій ноутбук з усіма необхідними програмами — Unity, Github, Photoshop, Illustrator, Figma, Github, Visual Studio, Blender або іншими. Не намагайтеся засвоїти нові технології просто під час події — їх краще протестувати та засвоїти заздалегідь.\n«Підстеліть собі соломку». Так, більшість деталей ви дізнаєтесь уже на джемі, однак оцінити можливості команди та розподілити ролі можна заздалегідь. Оберіть візуальний стиль гри, розгорніть репозиторій з порожнім проєктом та завантаженими інструментами для розробки, проговоріть, як саме буде завантажуватися арт та хто буде його імпортувати.\nПодумайте про їжу, адже на джемі весь час піде на створення гри. На одних подіях можна розраховувати на повноцінні обіди, на других — надають снеки чи піцу, треті заходи відбуваються онлайн — і тоді потрібно подбати про те, щоби вдома вистачило продуктів на два дні. Приготуйте щось заздалегідь, організуйте доставку, запасіться водою та іншими напоями.\nНе нехтуйте відпочинком. Перед заходом обов’язково поспіть не менше 8 годин — організм вам віддячить. Робіть перерви під час роботи. Добре, якщо це будуть короткі прогулянки на 15-20 хвилин — завдяки ним мозок зможе запрацювати з новою силою.


Сканер документов Avision AV620N (арт. 000-0657H-02G) купить в OfiTrade | Характеристики, фото, цена\nСканер документов Avision AV620N (арт. 000-0657H-02G)\nПроизводитель:AvisionАртикул:000-0657H-02GКод из 1С:00-00000007Гарантия:2 года\nТип сканера:Протяжные сканерыТип сенсора:CISРазрешение сканирования, dpi:600Автоматическая подача документа (ADF):ДаАвтоматическое сканирование:ДвустороннееСканирование с планшета A4:ДаСкорость ч/б сканирования А4, стр/мин:20Скорость цветного сканирования А4, стр/мин:20\nРекомендуемая нагрузка, листов А4 в день:2500\nТормозная площадка Avision ADF Pad AV620C2/AV620N (арт. 002-5331-0-SP)\nТормозная площадка AV620 для сканера AD130/AV620/AV620N\nПодающий ролик Avision для сканеров AV620C2 / AV620N (арт. 002-5341-0-SP)\nПодающий ролик AV620 для сканеров AV620C2/AV620N


Вартість компанії Apple рекордно підвищилася | Коментарі Україна\nГоловна Новини Бізнес новини компаній Ринкова капіталізація компанії Apple підвищилася до рекордного рівня: скільки тепер коштує компанія\nЦіна на акції Apple зросла на кілька відсотків\nАкції американської корпорації Apple зросли в ціні. Про це пише видання IXBT.\nУ вівторок на момент закриття торгів ціна на акції Apple зросла на 3,54%. Їхня вартість досягла нового максимуму і стала становити 1 71,18 долара за одиницю.\nЯк зазначається у матеріалі, Morgan Stanley підвищив цільову ціну акції Apple до 200 доларів та зберіг рейтинг, за якого акції рекомендують до покупки.\nНині ринкова капіталізація Apple становить приблизно 2,81 трильйона доларів.\nТаке зростання акцій у ціні пов'язують зі збільшенням плану з постачання. Видання передає, що джерела з південнокорейської індустрії заявили, що в першій половині 2022 року Apple збільшить постачання своїх смартфонів на 30%.\nВнаслідок цього річні постачання iPhone вперше перевищать 300 мільйонів одиниць.\nНагадаємо, раніше портал "Коментарі" інформував про те, що відомий американський мільярдер Ілон Маск назвав причину, через яку може загинути цивілізація. На думку підприємця, вона є одним з головних ризиків. Маск вважає помилковою думку деяких людей про те, що населення планети росте безконтрольно і у світі занадто багато людей. Докладніше про це читайте в нашій статті.\nТакож сайт "Коментарі" писав про те, що засновник компанії SpaceX показав комп'ютерну візуалізацію кораблів Starship. За опублікованими зображеннями Маск написав, що такі кораблі у майбутньому вирушать на червону планету. Крім того, на картинці можна побачити кілька веж із механізмами, які називаються Mechazilla. Компанія їх використовуватиме для запуску та посадки своїх кораблів.\nпідвищення вартості акцій Apple\nзбільшення постачання iPhone


Прагніть досягнути успіху! (фото)\nУ дитинстві з багатьох іграшок вибираємо найулюбленішу, в школі віддаємо перевагу найцікавішим, на наш погляд, предметам… Обираємо друзів, подруг. І в основі вибору кожного з нас свої критерії. Вибір існує щоденно, щохвилини. Різний за своєю серйозністю. Неоднаковий за своїми наслідками.\nПрофорієнтаційна робота з учнями – це напрям роботи, в якому систематизуються відомості про зміст та перспективи сучасних професій, форми й умови оволодіння різними спеціальностями, стан та потреби ринку праці.\n11 листопада учні 8-их класів з вчителями Сарканич В.В. та Бобела Ю.В., мали змогу взяти участь в перегляді цікавого та змістовного профорієнтаційного уроку «У світі професій на локальному ринку праці» (платформа ZOOM), за сприяння Мукачівського міськрайонного центру зайнятості.\nА вже 15 листопада для учнів 11-х класів було проведено зустріч з представниками Мукачівського РТЦК та СП. Працівник ЗСУ, головний спеціаліст відділу рекрутингу та комплектування Мукачівського РТЦК та СП – Юрій Щур ознайомив учнів з перевагами військової служби.\nОтже, вибір професії – один з головних життєвих виборів, який здійснює людина в юному віці. Він має велике значення як для самої людини, так і для суспільства.


У 17 років 6-разовий чемпіон України з шахів: чернігівець розповів про шлях до звання гросмейстера | Новости\nУ 17 років 6-разовий чемпіон України з шахів: чернігівець розповів про шлях до звання гросмейстера\nВін став міжнародним майстром з шахів у 15 років і зараз за один крок від найвищого звання в шахах. Мова про чернігівця Платона Гальперіна. У свої 17 він шестиразовий чемпіон України з шахів. Хлопець займається шахами вже більше 10 років і не збирається зупинятися.\nЦе Платон Гальперін. Йому 17. Більше 10 років він займається шахами. Згадує, його захоплення цим видом спорту почалося зі школи.\nПлатон Гальперін, міжнародний майстер з шахів:«Познайомився з шахами, коли до школи прийшли з оголошенням. Я спробував, але не відразу сподобалося. Потім сподобалося і я вже 10 років без перерви граю в цю гру. Мені з дитинства подобався дух суперництва. Після цього мені почали подобатись шахи. Я найперший розв‘язав задачу і подумав, що можна та завжди робити. І почав іти до цього».\nПлатон займався у чернігівському шаховому клубі. На перші серйозні змагання поїхав у 10 років. Після цього 6 разів ставав чемпіоном України. У 15 років став міжнародним майстром з шахів з однією нормою гросмейстера.\n«Гросмейстер – це найвище звання у шахах. Мені до нього трохи не вистачає. Для норми потрібна певна кількість іноземців і певний рейтинг на турнірах. Просто треба зіграти два турніри трохи вище своїх сил, бажано за кордоном, щоб була кількість іноземців, і все», – розповідає Платон.\nЗараз Платон займається сам, без тренера. Каже, вчиться по книжках, рівняється на чинного чемпіона світу Магнуса Карлсена.\n«Відтоді, як я досягнув серйозного рівня, основне джерело матеріалу – книги. Дуже багато зараз випускають якісного матеріалу», – каже Платон Гальперін, міжнародний майстер з шахів.\nПлатон майже щодня грає в інтернеті. А під час карантину виграв кілька онлайн чемпіонатів. Але, каже, віддає перевагу грі віч-на-віч. Найдовша його партія тривала 7 годин на одному з чемпіонаті України.\n«Вийшла нічия. Але там був просто гостросюжетний трейлер, а не партія», – розповів Платон.\nНа питання, хто розумніший: штучний інтелект чи людина, відповідає так: «Коли програма «DeepBlue» обіграла Каспарова, відтоді почався процес, коли комп‘ютер став розумнішим за людину».\nПлатон каже, шахістам, як і усім спортсменам, потрібні фізичні навантаження.\n«У шахах, на будь-якому турнірі, просто виходити з номера, грати і йти назад – це неправильно. Я сам на шахових турнірах намагаюсь займатись спортом. Це дійсно корисно», – каже Платон Гальперін.\n6 серпня Платон поїде на турнір до Латвії, де стане на крок ближче до своєї мети, а це – звання гросмейстера.\nСЮЖЕТ ТЕЛЕКАНАЛУ «СУСПІЛЬНЕ ЧЕРНІГІВ»\nПлатон Гальперін шахи гросмейстер


Інститут мистецтвознавства - Томозова Наталія Миколаївна\nТОМОЗОВА (ТОМАЗОВА) Наталія Миколаївна — молодший науковий співробітник відділу екранно-сценічних мистецтв та культурології ІМФЕ НАН України.\nНародилася 31.05.1971 р. 1993 р. закінчила історичний факультет Київського національного університету імені Тараса Шевченка. 1998 р. закінчила аспірантуру в ІМФЕ НАН України.\nКоло наукових інтересів: біографістика, культура етнічних спільнот України.\nМурашки // Історія України в особах. XIX-XX. - К.: Україна, 1995. - С. 119-123;\nUkrainian coloures. Ukrainian Contemporary Art. Українські кольори. Сучасне українське мистецтво. - Афіни, 2003. - 63 с.;\nІконографія // Спеціальні історичні дисципліни. Довідник: наук. посібник. - К.: Либідь, 2008. - С. 276-280;\nОлександр Скібневський: до історії Польського театру в Києві // Пам'ятки. Археографічний щорічник. - 2010. - Т. 11. - С. 215-245;\nФедір Нірод та Польський театр у Києві // Спеціальні історичні дисципліни: питання теорії та методики. Генеалогія та геральдика. - К.: Інститут історії України НАН України, 2012. - Число 20. - С. 71-80;\nУкраїнська актриса Єфросинія Зарницька з роду Азгуріді // Спеціальні історичні дисципліни: питання теорії та методики. Збірка наукових праць. - К.: Інститут історії України НАН України, 2013. - Число 22-23. - С. 130-136 (у співавторстві);\nФранц Марковський: до історії Польського театру в Києві // Студії мистецтвознавчі. - 2014. - Вип. 3. - С. 66-73;\nАктриса Міра Лівшиць: сторінки біографії // Спеціальні історичні дисципліни: Питання теорії та методики. Збірка наукових праць. - К.: Інститут історії України НАН України, 2015. - Число 26-27. - С. 125-133;\n«Репресований театр»: до історії польського театру в Києві (1920-1939-ті роки // Nad Wisła s Dnieprem. - Toruń-Saragossa, 2015. - № 4. - С. 66-69;\nАктриса Польського театру Ганна Мудра: біографічна розвідка // Українська біографістика. - 2016. - Вип. 14. - C. 106-115.


Амлодипін - таблетки: інструкція із застосування, ціна, аналоги та дозування\nProMedic.com.ua > Ліки > Серцево-судинна система > Серцево-судинні препарати > Амлодипін\nАмлодипін: інструкція із застосування\nОсобливі вказівки та взаємодія з іншими препаратами\nАмлодипін — препарат, що сприяє зниженню артеріального тиску за рахунок розслаблення мускулатури судин. Також ці ліки володіють вираженими антиангінальними властивостями з пролонгованою дією.\nСеред показань в першу чергу відзначають артеріальну гіпертензію в будь-яких стадіях, а також стенокардію будь-якої етіології. При стенокардії Амлодипін застосовується з метою як окремого засобу, так й з метою заміни адреноблокаторів, у разі їх низької ефективності.\nІшемічна хвороба серця також є прямим показанням для застосування Амлодипіну. Бронхіальна астма або хронічна серцева недостатність не є протипоказаннями для прийому препарату, тому він успішно використовується для лікування патологій при подібних діагнозах.\nЩо стосується протипоказань, то препарат не можна застосовувати хворим з артеріальною гіпотензією, а також особам, які мають яскраво виражені алергічні реакції на складові ліків. Амлодипін містить лактозу, від чого теж можуть виникнути специфічні реакції. Прийом Амлодипіну бажано починати після того, як буде проведено комплексне обстеження пацієнта на предмет наявності реакцій до компонентів препарату.\nСеред побічних реакцій можна відзначити рідкісні випадки виникнення периферичних набряків, прискореного серцебиття, аритмії, задишки. Можлива нудота та болі у шлунку. Іноді відзначаються реакції з боку центральної нервової системи, такі як втома, головний біль або запаморочення. Подібні реакції, як правило, помітні при перевищенні добової дози препарату.\nСерцево-судинна система може реагувати на застосування препарату прискореним серцебиттям, задишкою, сильним зниженням тиску. Людина може втратити свідомість. Іноді спостерігається набряклість та приплив крові до обличчя. У рідкісних випадках є ризик порушень ритму, больових відчуттів у грудях, мігрені. Відгуки про Амлодипін свідчать, що таблетки можуть провокувати депресивні стани, порушення сну, тремор, запаморочення.\nЗ боку сечостатевої системи може спостерігатися біль при сечовипусканні та поліурія. У деяких випадках може спостерігатися певне зниження сексуальної активності. При ураженні шкіри є ризик розвитку дерматиту, алопеції, ксеродермію. Опорно-руховий апарат може реагувати на ліки артралгією, міалгією, артрозом. У дуже рідкісних випадках у пацієнтів може розвиватися міастенія.\nЗ обережністю призначають препарат при вагітності, хоча клінічні дослідження цього питання поки що не проводилися. У будь-якому випадку в період вагітності необхідний суворий контроль лікаря за умови використання Амлодипіну — ризики можуть бути вище, ніж користь від ліків. В період лактації та прийому препарату рекомендується на час припинити грудне вигодовування.\nПри передозуванні можлива поява надмірної периферичної вазодилатації, зниження артеріального тиску, вираженої тахікардії. Особливого лікування у разі передозувань не потрібно, достатньо буде промивання шлунка, прийом активованого вугілля, контроль показників функції серця та легенів, піднесене положення кінцівок, контроль за діурезом, симптоматична та підтримуюча терапія, в/у введення кальцію глюконату та допаміну.\nЛіки випускається в таблетках по 10, 5 або 2,5 мг у блістерах. Інша форма випуску — таблетки по 10 або 5 мг по 100 шт в банках.\nДобова доза при артеріальній гіпертензії становить 2,5 мг препарату. У разі лікування гіпертонії ускладненою на ішемічну хворобу серця, ліки призначають по 5 мг один раз на день з прийомом вранці або ввечері.\nПри необхідності дозу препарату можна суттєво збільшити майже у два рази — до 10 мг. Максимальна добова доза становить 10 мг. У комплексній терапії з іншими гіпотензивними засобами Амлодипін не вимагає корекції доз. У пацієнтів з нирковою недостатністю та пацієнтів похилого віку зміна доз не потрібна.\nТривалість лікування препаратом залежить від індивідуальних особливостей організму та реакції на застосування ліків. Як правило, цей термін складає приблизно пару тижнів, але в окремих випадках може бути скорочений або збільшений. Також препарат може застосовуватися разово, або на постійній основі протягом тривалого терміну. У будь-якому випадку необхідна порада кваліфікованого фахівця.\nЛіки відноситься до препаратів низької цінової категорії. Це обумовлено невисокою вартістю самих складових та простотою виробництва. При цьому ціна Амлодипіну значно нижча, ніж ціна його аналогів, що теж зумовлено різницею у складі ліків та способу їх виробництва.\nСеред варіантів заміни подібного препарату, можна відзначити Нормодипін, Карділопін та Норваск, що мають схожий склад та принцип дії. Ці препарати відрізняються за ціною від самого Амлодипіну, але цілком успішно використовуються в якості замінників оригінальних ліків.\nАналоги мають схожий принцип пролонгованої дії протягом доби, тому приймати такі препарати теж необхідно всього один раз на день. Рішення про заміну оригінальних ліків та призначення аналогів повинен приймати тільки лікар після проведення обстеження на реакцію пацієнта до компонентів препарату.\nАмлодипін з обережністю призначають при порушенні роботи печінки, хронічної серцевої недостатності, а також при стенозі гирла аорти. При порушеннях функції нирок не потрібна зміна дози. Також в зазначених дозах препарат призначається пацієнтам похилого віку. Що стосується використання ліків для лікування дітей, то подібні клінічні дані відсутні. Для застосування необхідний рецепт лікаря.\nПри використанні препарату з іншими аналогічними ліками антигіпертензивної дії можливе посилення гіпотензивного ефекту, як й у разі одночасного використання із засобами для інгаляційного наркозу. Ліки з обережністю застосовують при призначенні препаратів літію — при взаємодії можлива поява ряду побічних ефектів, наприклад, діареї, блювоти або шуму у вухах.\nПри одночасному застосуванні Амлодипіну та інгібіторів CYP3A4, наприклад еритроміцину, концентрація Амлодипіну в плазмі крові підвищуються на третину у дітей та наполовину у пацієнтів старшого віку. Клінічні показники цих даних невідомі. Є припущення, що потужні інгібітори CYP3A4 (кетоконазол, ітраконазол, ритонавір) підвищують концентрацію Амлодипіну у плазмі крові сильніше. Ліки Амлодипін слід з обережністю застосовувати у комбінації з такими інгібіторами та робити це під наглядом лікаря.\nЧерез ризик розвитку гіперкаліємії не рекомендується застосування у парі з Амлодипіном такі препарати, як Дантролен. У будь-якому випадку, будь-яка комбінація цих ліків з іншими, повинна бути узгоджена з лікуючим лікарем.\nДо складу препарату входить власне Амлодипін та допоміжні речовини. За своїми фармакологічними діями, він відноситься до блокаторів кальцієвих каналів похідних дигідропіридину. Дія заснована на блокуванні спеціальних каналів судинних клітин, зокрема, в системах, які проводять серцевий м’яз. Блокування проходження іонів кальцію сприяє зменшенню концентрації самого кальцію у внутрішньоклітинному середовищі, внаслідок чого відбувається пригнічення скорочувальної активності судинних стінок. Таким чином ліки сприяють зниженню тонусу судин та зниження тиску.\nВикористання Амлодипін без призначення лікаря або без дотримання його точних рекомендацій може призвести до різкого погіршення Вашого здоров’я. Прагніть вживати той чи інший препарат тільки після консультації з фахівцем. У разі виявлення побічних ефектів негайно припиніть прийом ліків і зверніться по кваліфіковану допомогу.


«Простір свободи» і тяглість історії - Україна Incognita\nУкраїна Incognita » NB! » «Простір свободи» і тяглість історії\nМарія ТОМАК, Ігор СЮНДЮКОВ, Вікторія СКУБА, Ігор САМОКИШ, «День»; Вадим ЛУБЧАК\nА саме тому й звертаємось, що Герцен втілював істинну, реальну свободу думки (і свободу взагалі), був рідкісним взірцем «незамкненого мислення» (Лев Толстой), вільного від будь-яких догм, шаблонів, амбіційного прагнення захистити свої погляди не тому, що в них - правда, а тому, що ці погляди - «мої»! Саме тому й звертаємось, що Герцен, все життя ніжно й пристрасно люблячи Росію (хай би де він жив останні 23 роки життя - в Берліні, Женеві, Ніцці, Лондоні або Парижі), ні на крок не поступився отому «поліцейському патріотизму батога», «патріотизму яриг, підлих й брехливих» (у нього є й набагато «міцніші» висловлювання). Шануємо Герцена тому, що він відстоював свободу Польщі, свободу України, свободу всіх народів Романовської імперії; тому, що Тарас Шевченко мав усі підстави назвати його «нашим апостолом», «нашим самотнім вигнанцем» («Щоденник», осінь 1857 року), й цю традицію глибокої поваги до Герцена продовжували найкращі інтелектуали України. Зрештою, говоримо про великого росіянина тому, що саме зараз, як ніколи, актуально звучать його слова: «Я шукаю вільних людей - і не знаходжу їх. І я кричу: стоп! Почнімо тоді із самих себе; створімо в собі, виплекаємо в собі ту омріяну свободу».\nПро Олександра Герцена, про «систему координат» його духовного світу, про внесок Герцена у справу української свободи розмірковують Іван ДЗЮБА, літературознавець, публіцист, академік НАН України; Мирослав ПОПОВИЧ, директор Інституту філософії ім. Г. Сковороди НАН України, академік НАН України; Микола ЖУЛИНСЬКИЙ, директор Інституту літератури ім. Т.Шевченка; Володимир ПАНЧЕНКО, літературознавець, професор Національного університету «Києво-Могилянська академія»; Сергій ГРАБОВСЬКИЙ, публіцист, письменник, лауреат Премії імені Джеймса Мейса. Модератор зустрічі - головний редактор «Дня» Лариса ІВШИНА.\nУ своєму матеріалі, написаному спеціально для «Дня» до ювілею Олександра Герцена (див. «День» №58 від 3 квітня 2012 року), Оксана Пахльовська згадує про дуже цінний факт: на століття від дня народження Герцена відгукнувся статтею Грушевський, а Петлюра проаналізував її на сторінках «Украинской Жизни». Минуло ще сто років, і на 200-річчя від дня народження російського європейського мислителя «День» зібрав за круглим столом провідних українських інтелектуалів, щоб поговорити про Герцена та українську свободу.\nЛариса Івшина: - Якщо згадати книжковий проект «Дня», то ще в книжці «Дві Русі» ми поставили вкрай важливе питання: чим Україна може допомогти Росії? Тоді воно для багатьох виглядало певною мірою екзотичним, бо, мовляв, Україна сама має безліч проблем. Але ми наполягали на цій думці й зрештою історія підтвердила її. Росія, котра має серйозні проблеми з власною ідентичністю, часом не проти «прихопити» трохи української. Це - суперечлива проблема, але зрозуміло те, що Україна зможе допомогти Росії в тому разі, якщо істотно підвищить якість свого інтелектуального життя, якщо «впорається» зі своїм минулим.\nСтаття Юрія Шевельова «Москва, Маросєйка», опублікована в нашій газеті наприкінці минулого року, стала для нас ще одним приводом подумати не тільки про давні внутрішні проблеми, що їх сформулював Шевельов (нагадаємо: в нього йшлося про «малоросійство», «провінційність» та «кочубеївщину»), а й зрозуміти, що Москва, яку автор статті розглядає як тогочасний (ХVII - XVIII століть) «центр сили», й досі залишається для України багато в чому не зовнішнім, а «внутрішнім» питанням, розв’язання якого потребує, безперечно, серйозних інтелектуальних зусиль.\nЯку Росію ми бачимо сьогодні? Коли я давала інтерв’ю російській службі «Радіо Свобода», мені дорікнули, що я «не люблю Росію». Я відповіла: це - неправда, існує чимало росіян і є багато чого в Росії, що заслуговує на нашу якнайщирішу симпатію й повагу. Я люблю Росію, але не люблю імперію. На що мені сказали: не любити імперію означає не любити Росію, бо це - одне й те ж саме! Тут є над чим подумати, чи не так?\nІ все ж таки поняття «імперія» та «Росія», на моє переконання, не є тотожніми. Є крихітна частина росіян (хай це явна меншість, хай їхнє коло є дуже вузьким), пов’язаних із інтелектуальною традицією Герцена. Ми віримо в співпрацю з ними. І цей круглий стіл є органічним продовженням розмови про відносини України з Росією імперською та з Росією демократичною, гуманістичною, справді ліберальною, котра не вщухала на шпальтах «Дня» увесь цей час.\nІван Дзюба: - Якщо говорити про те, в чому полягає унікальність Герцена у порівнянні з іншими російськими та європейськими мислителями ХІХ століття, то хотілося б звернути увагу ось на що. Він був, з одного боку, ліберальним і демократичним критиком усілякого деспотизму, насамперед російського; а з другого боку, Олександр Іванович не був у захопленні й від буржуазного світу, його багато що дратувало та обурювало в тодішніх західноєвропейських порядках, і він достатньо критично про них висловлювався.\nГерцен мав досить складні відносини з російським слов’янофільством. Із одного боку, гостро критикував російське офіційне слов’янофільство, починаючи від Хом’якова; проте, з другого боку, були й певні «точки дотику». По-перше, відчувався деякий «становий сантимент» Герцена до слов’янофілів, бо він був вихідцем з того самого суспільного середовища, що й вони; а по-друге, в нього (як і в слов’янофілів) були певні ілюзії щодо можливості для Росії «обійти» буржуазний етап розвитку завдяки специфічним особливостям російської «общини» (і навіть, як вірив Герцен, потім одразу перейти до соціалізму).\nМирослав Попович: - Я хотів би торкнутися дуже важливого у світлі подій сьогодення питання: хто є інтелектуальним спадкоємцем Герцена? І чи були такі спадкоємці взагалі? «Спадкоємцями Герцена» проголошували себе російські праві ліберали, зокрема Петро Струве. На початку ХХ століття це було такою собі «генеральною лінією» пропаганди лібералізму. Якщо точніше, то в багатьох ліберальних газетах та журналах того часу писали про «спадок Герцена - Драгоманова», і це дуже показово. Драгоманов - це вже нове покоління вітчизняної ліберальної та демократичної думки, він читав Герцена, коли був гімназистом. Що спільного мають Герцен і Драгоманов? Адже Драгоманов був великим українським патріотом. Отут і пролягає прірва між російськими псевдонаступниками Герцена, з одного боку, і спадщиною Герцена (Герцена - Драгоманова) - з другого боку. Бо і Герцен, і Драгоманов були утопістами в розумінні майбутнього держави; вони орієнтувалися на швейцарський зразок конфедерації, відстоюючи майбутню слов’янську конфедерацію, створену за цим самим типом. А для російських правих лібералів, нібито «спадкоємців» Герцена, провідною була ідея «Великої Росії». І з цієї ідеї в жодному разі не можна було вивести гасло «За нашу і вашу свободу». Отут ми ніколи не зійдемося із російськими демократами, які, так чи інакше, тягнутимуть нас в ідеологію великої російської держави, хай навіть це буде «ліберальна імперія», про яку говорив Анатолій Чубайс. Російський патріотизм державницького масштабу є неприйнятним для нас. Основою для нашого партнерства може бути російський патріотизм, який базувався б на загальнолюдських ідеалах.\nЛ.І.: - Світоглядної спадкоємності Драгоманова й Герцена у багатьох в пам’яті немає. І це той історичний «всеобуч», що дуже потрібний всьому суспільствові, а особливо - журналістиці. Так, можливо, на той час Герцен і Драгоманов були утопістами, але цілком імовірно, що нині модель справжньої конфедерації для Росії є реальною.\n«Наше правительство, не любя чистых национальностей, всегда старалось мешать и тасовать их елико возможно. Разрозненные племена бывают кротче, и, видно, правительственный желудок удобнее переваривает смешанную кровь, в ней меньше остроты!» (Герцен А. И. Освобождение крестьян в России и польское восстание. «Колокол». Лондон, 1865, ч.195, с.1602).\n«Неужели вы, литераторы, публицисты, профессора, до сих пор еще не поняли, что чин превыше всякой национальности, что он сглаживает и уравнивает все народные особенности и недостатки, абстрагируя и потенцируя бренную человеческую личность? Неужели вы еще не знаете великого таинства государственного помазания, в силу которого и еврей, и магометанин, дослужившийся до полковника, может не только учить своих русских подчиненных христианским обязанностям, но и управлять их религиозною совестью? Да где же вы живете, на какой планете? Идеал чиновника — не помнящий родства. Или вы полагаете, что только русский способен дойти до такого незлобия сердца?» (Герцен А. И. Освобождение крестьян в России и польское восстание. «Колокол». Лондон, 1865, ч.195, с.1602).\n«Хмельницкий не из любви к Москве, а из нелюбви к Польше отдался царю... Москва, или, лучше, Петербург обманули Украину и заставили ее ненавидеть москалей» (Герцен А.И. Россия и Польша. Письмо второе. — «Колокол», Лондон, 1859, ч.34, с.274).\n«Добровольно присоединившись к Великороссии, Малороссия выговорила себе значительные права. Царь Алексей поклялся их соблюдать. Петр I, под предлогом измены Мазепы, оставил одну лишь тень от этих привилегий, Елисавета и Екатерина ввели там крепостное право. Несчастная страна протестовала, но могла ли она устоять перед этой роковой лавиной, катившейся с севера до Черного моря и покрывавшей все, что носило русское имя, одинаковым ледяным саваном рабства?» (Герцен А.И. Соч. 9-ти т., т.3, с. 474-475).\n«России скорее неудобно распустить части, чем притягивать их к средоточию, что мы и высказали, говоря об Украине». (Герцен А.И. Россия и Польша. — «Колокол», Лондон, 1860, ч. 65-66, с. 541).\n«... Нам было бы очень жаль, если бы Малороссия, например, призванная свободно выразить свою мысль, не сумела бы остаться при полной независимости. Память того, что она выстрадала после Богдана Хмельницкого через присоединение к Москве, и память того, что заставило Хмельницкого идти в царскую кабалу, могли бы послужить ей великим уроком» (Герцен А.И. Русским офицерам в Польше. — «Колокол», Лондон, 1862, ч. 147, с. 1214).\nС какой стати украинец, напр., променяет свою простодушную речь — ту, на которой он говорил на свободных радах, ту, на которой сохранена в его песнях вся история, — на язык предательского правительства, постоянно обманывавшего Малороссию, на язык той преступной женщины, которая одной рукой вооружала гайдамаков, другой подписывая указы об укреплении казаков за своими наложниками? Разве великорусский язык не является на западе России языком николаевским... Пусть язык наш смоет прежде следы подобострастия, рабства, подлых оборотов, вахмистерской и барской наглости — и тогда уже начнет поучать ближних» (Герцен А.И. По поводу письма из Волыни, «Колокол», Лондон. 1861, № 116, с.966).\n«На этом-то раздвоении народа на два слоя, одного облитого светом и плавающего, как масло, над глубью, другого глубокого и темного, окруженного мглой, срезались все революции».\n«Начнем же, господа, прежде лингвистического завоевания народа южнорусского, с того, что отдадим ему его землю, а потом и посмотрим, как он захочет говорить и учиться» (Герцен А.И. По поводу письма из Волыни, «Колокол», Лондон. 1861, № 116, с.966).\nДЕ ВОНИ - СПАДКОЄМЦІ ГЕРЦЕНА?\nВолодимир Панченко: - Для того, щоб збагнути, в чому полягала відмінність Герцена навіть від «найпередовіших» російських демократів того часу, корисним буде навести таку цікаву деталь. 1863 рік. Польське повстання придушене. На банкеті у Варшаві на честь цієї «славетної перемоги російської зброї» Микола Олексійович Некрасов, славетний поет-революціонер, вручив «кату» повстання, Муравйову-«вішателю», хвалебну оду. А Герцен у той самий час із обуренням і презирством писав про «патріотичний сифіліс», котрий охопив мало не всю Росію. Тобто Герцен мав рідкісну й дуже цінну властивість: умів розуміти інших (в даному разі - поляків).\nЗвідки з’явилась ця риса в Герцена? Можливо, ще з тих часів, коли молодий 22-річний Олександр, ще буквально учора - студент Московського університету, став обвинуваченим у справі «О пении пасквильных песен» (вільнодумство!) і був засланий у В’ятку, де спілкувався з іншими засланцями-поляками.\nЯким бачив Герцен майбутнє Росії? Відомі чудові слова Олександра Івановича: «Ми за вільну Польщу, тому що ми за Росію, тому що спільні кайдани сковують обидва наші народи». Мені це дивним чином нагадало відоме висловлювання Бориса Єльцина, оприлюднене у 1990 - 1991 роках й адресоване республіканським керівникам: «Беріть суверенітету стільки, скільки можете взяти!». У чому тут схожість? Герцен виголосив свій заклик задля зруйнування карфагену імперського деспотизму, а Єльцин - задля зруйнування комуністичного карфагену. Щоправда, потім історія пішла зовсім іншим шляхом...\nА взагалі, коли замислюєшся над питанням: кого можна вважати спадкоємцями Герцена в сучасному російському політичному або інтелектуальному середовищі, то враження складається не дуже втішне. Можливо, Сахаров, Афанасьєв, ще буквально декілька прізвищ. Але ж усе це - окремі поодинокі постаті.\nІ.Д.: - І зверніть, будь ласка, увагу ось на який момент. Які публікації про Герцена з’явились у Росії впродовж останніх 20 років? Немає фактично жодних серйозних досліджень, є тільки окремі невеликі видання його художніх творів (не «Былого и дум», звісно!) в серії «Шкільна бібліотека». Мені здається, це вельми показовий факт (від редакції: хотіли б повідомити й позитивну новину - щойно в Києві з’явилось ще «тепле» видання книжки про Герцена в знаменитій серії «Жизнь замечательных людей», автор -Н. Желвакова).\nЛ.І.: - Тим більше нагальною, враховуючи те, про що казали Іван Михайлович та Володимир Євгенович, є необхідність втілення в наше життя слів Герцена: «Дайте мені бути вільною людиною, дайте мені «простір свободи». Дуже важливо, щоб ці його ідеї були справді запитаними в нашому суспільстві.\nВ.П.: - Герцен, на жаль, не затребуваний сьогодні належним чином. Я не кажу про Росію, Україні також належало б більше ним цікавитися. Колись Іван Михайлович публічно висловлював думку, що Україні добре було б мати щось на кшталт інституту русистики.\nЛ.І.: - Коли минулого року на 9 травня у Львові відбулися відомі події, невдовзі мені довелося виступати у Львівській політехніці, й я також озвучила цю думку (щоправда, не відчула зустрічного інтересу з боку середовища). Можливо, саме у Львові доречно було б створити інститут Росії, вивчати Росію, розуміти її складність, досліджувати цю інтелектуальну традицію, яка йде від Чаадаєва -Герцена. Мені здається, що ця думка не приживається, зокрема, тому, що немає належного розуміння, чому це нам потрібно. Слова, які Герцен говорив після згаданих подій у Польщі, зараз ми могли б припасувати до України. Від 1863 року до 2012... Польща подолала цей свій шлях. Вона воз’єдналася з європейським домом , а Україна досі бореться. І в цьому Герцен - більшою мірою наш союзник.\nМ.П.: - Тривалий час я намагався знайти відповідь на питання: чому загинула спадщина Герцена, ціла система журналів, газет, листівок? Це була структура, яка чимось нагадує «День», який виходить за рамки того, що називається просто «газета». У Герцена теж була структура «вольной печати», яка зникла після 1863 року. Одна з версій: вона загинула тому, що російське суспільство, навіть вільнолюбне, відвернулося від Герцена, коли він відкрито підтримав поляків. Це не є доказом того, що Росія є в глибині своїй порочною. Це - велика драма, навіть трагедія російського визвольного руху, який не міг звести кінці з кінцями у своєму розумінні свободи. Свободу всі розуміли по-своєму. А розв’язати ці суперечності повинно було б наше покоління. На жаль, наразі нам зробити цього не вдалося.\n1863-й СТАВ ВИЗНАЧАЛЬНИМ ДЛЯ РОСІЙСЬКОЇ ДЕМОКРАТИЧНОЇ ДУМКИ\nМикола Жулинський: - Липень 1857 року - виходить перший номер «Колокола». Грудень 1857 року - Шевченко з’являється в Нижньому Новгороді. Його начебто звільнили, але права в’їзду до столиць він ще не має. І от Шевченко, який за останні шість років не написав, по суті, жодного поетичного рядка, пише в Нижньому Новгороді поему «Неофіти». Він дуже ризикує, тому що цензура і влада легко може прочитати в тій поемі, що й Микола І був кривавим царем («Неудобозабываемый Тормоз» - так пише Шевченко про царя у своєму щоденнику), але й від його наступника - Олександра ІІ - Шевченко також нічого доброго не чекає. «Неофіти» Шевченко намагається передати Михайлові Щепкіну, і з цією метою надсилає поему Пантелеймонові Кулішу. Той читає «Неофіти» й пише Шевченку: «Твої «Неофіти», брате Тарасе, гарна штука, та не для друку. Не годиться напоминать доброму синові про ледачого батька (добрий син - Олександр ІІ, ледачий батько - Микола І. - Ред.), ждучи від сина якого б ні було добра. Він же в нас тепер первий чоловік: якби не він, то й дихнуть не дали б. А воля кріпаків - то ж його діло. Найближчі тепер до нього люде по душі - ми, писателі, а не пузатії чини. Він любить нас, він йме нам віри, і віра не посрамить його. Та не тільки друкувать сю вещ рано, да позволь мені, брате, не посилать і Щепкіну, бо він з нею всюди носитиметься, і піде про тебе така чутка, що притьмом не слід тебе пускать у столицю».\nДругий сюжет - Олександр Герцен пише листа імператорові Олександру ІІ, в якому закликає скасувати кріпосне право, дати селянам волю, свободу руському слову. Через деякий час він пише статтю: «Ты победил, Галилеянин!». Це - вітання Олександрові ІІ з вдячністю за те, що він створив земські комісії зі звільнення селян. До чого ці паралелі?\nТут закладено дуже серйозну проблему, про яку вже говорили мої колеги. Шевченко стояв на радикальних позиціях, він не вірив у доброго царя. Герцен, який виступав проти візантійського деспотизму, проти закріпачення селян, великою мірою стояв на ліберальних позиціях. Так от, польське повстання 1863 року стало переломним моментом для усвідомлення того, яким же шляхом піде російська демократична думка. Між іншим, у польському визвольному русі були свої серйозні проблеми. Він наполягав на відродженні Польщі в кордонах 1772 року. А Герцен говорив про національне визволення, він, по суті, підтримував майбутню незалежність України, Литви, Білорусії, Польщі, але він говорив про демократизацію в сенсі, який чітко висловив 1859 року: «Я искренно, от всей души желаю не разрыв славянского мира, а его свободную федерализацию». Тут згадаймо Кирило-Мефодіївське братство, Михайла Драгоманова, який був у захопленні від Герцена; згадаймо розвиток цих ідей і перекинемо місток до Грушевського з його ідеєю федеративного союзу з демократичною Росією. Цю нитку можна протягнути до сьогоднішнього дня.\nЩе одна цитата. У статті «Росія і Польща» Герцен писав про Україну: «развязать им руки, развязать им язык, пусть речь их будет совершенно свободна и тогда пусть они скажут свое слово». Тобто він проголошував право України на слово та незалежність. Але далі він пише, що, коли Росія «увійде до нової фази життя», Україна не матиме жодних причин відокремлюватися від неї. Ця позиція Олександра Герцена, по суті, й не змінювалася.\nАле от що дивно: навіть ці ідеї не мають поширення серед сьогоднішніх російських демократів. Уся критична російська література, яка була наповнена ненавистю до деспотії, до царизму, до придушення свободи та демократії, сьогодні в Росії не піднімається на щит. Чому?\nЧаадаєв, Гоголь... Так звана література критичного реалізму, по суті, підготувала той грунт, на якому виріс російський інтелігент-різночинець, який наповнився ненавистю до експлуататора, вважаючи, що його треба знищити, і для цього не потрібно жодних моральних принципів. Але тут Герцен займав благородну позицію, він критично ставився до революції, тому що розумів (і стверджував це), що революція - це також узурпація, але вже іншою силою, і тут про вільну особистість не може бути мови. А для Герцена ідеалом була саме вільна людина.\nЛ.І.: - У відомого поета Наума Коржавіна, який, до речі, народився в Києві, є такий рядок: «Нельзя в России никого будить». Цей ідеалізм, шляхетність Герцена - та сьогоднішня Росія, й сьогоднішня Україна з нашими уявленням про свободу. Можна навіть із великими поправками, але все ж 1863 рік умовно назвати тогочасною польською помаранчевою революцією. Адже реакція на неї Росії була так само дратівливою.\nПЕРШИЙ ІНТЕЛЕКТУАЛ-ЄВРОПЕЄЦЬ В РОСІЇ\nСергій Грабовський: - Я пам’ятаю своє враження від розважливого читання Герцена вже після студентської лави. А враження було таке: як же ЦЕ могли видати в СРСР? Це ж підривна література, дошкульна критика марксизму й Маркса, критика деспотизму в будь-яких формах. І Герцен справді був критиком капіталізму, але треба зважати на те, якого капіталізму - капіталізму рантьє, не динамічного, а зажерливого, споживчого й паразитарного. Сила Герцена - у раціональності його мислення (на такий рівень раціональності до того не виходив жоден російський мислитель) й історизмі мислення. Він уважає, що Україна не матиме підвалин для відділення від демократичної Росії, так, але, знаючи його погляди, можемо стверджувати: якби він побачив, що не мав рації, він би визнав свою неправоту. Герцен це робив неодноразово. І це також - одна із найсильніших його сторін. Ну і нарешті - розуміння демократії Герценом. Він казав, що демократія - це неспокій, часом щось дуже незручне, натомість у деспотичних державах усе спокійніше, прогнозованіше, там повний порядок, але цей порядок - цвинтарний.\nВ останні роки своєї діяльності Герцен написав чимало критичного щодо революцій, які ламають і трощать усе навколо, але коли у Франції почалася антидеспотична революція проти Наполеона ІІІ, він категорично її підтримав. Знову ж таки - раціональність і конкретно-історичне мислення, глибина і величезна ерудиція. Реально Герцен був першим інтелектуалом-європейцем у Росії. І я думаю, що зроблене Герценом не пішло в пісок. Справді, наслідком позиції Герцена щодо польського повстання було колосальне падіння накладу «Колокола» вдесятеро, але існувало кількасот людей в Росії, яким ця позиція була близька. У Росії є цей фермент.\nУ контексті тяглості герценівської лінії, окрім Драгоманова, треба згадати й народовольців, у програмних документах яких декларувався демонтаж імперії. Звичайно, це був значною мірою український вплив, але росіяни, що входили до руху, погодилися зі створенням «Общерусского Союза» з семи автономних держав, з незалежністю Польщі, Фінляндії і так далі. На початку ХХ століття у партії кадетів, крім українців, були - хай не на перших ролях - росіяни, які обстоювали федеративний устрій майбутньої демократичної Росії. Тобто лінія Герцена продовжувала своє існування. Можна назвати цілий спектр імен російських літераторів, які творили в цьому річищі. Але я хочу звернути увагу - можливо, несподівано - на цілком герценівську (з усіма ілюзіями та пертурбаціями) літературу фантастів братів Стругацьких. Це та серйозна школа поваги до свободи та особистості, яку свого часу пройшла молодь усього СРСР.\nГерценівська лінія - це, звісно, не мейнстрим, вона силоміць відсувається на задній план, але вона існує. Тому те, що за останні півроку в Росії вихлюпнулося у вигляді масових протестів, - не випадковість.\nКоли Герцен почав видавати «Колокол», він сформулював програму-мінімум: звільнення селян із землею, свобода слова і скасування тілесних покарань, тобто державної сваволі щодо своїх підданих. Уже після майже півтора століття після виходу першого номера журналу ця програма, по суті, залишається актуальною і для Росії, і для України.\nВ. П.: - Пане Сергію, а як ви відповіли б собі на запитання про те, чому в СРСР друкували таку підривну літературу, як книжки Герцена?\nС. Г.: - Був певний ритуал. Сказав Ленін, що декабристи розбудили Герцена, - нікуди не подінешся, доводиться друкувати. У мене є двотомник філософських творів Герцена, виданий 1946 року - за найлютіших сталінських часів. Його думки там, звичайно, «пострижено», але, якщо вчитатися уважно, це серйозна школа вільної думки. Зрештою, якщо уважно прочитати, то і Карл Маркс - це підривна література.\nЛ. І.: - Є ще один нюанс. Само собою відіграло свою роль те, що Герцена вважають революціонером. Так само як звичка до схоластичного сприйняття текстів функціонерами, які дозволяли або забороняли. Герцен же ніде напряму не критикував\nЛеніна чи Сталіна, а вільна думка - це щось таке ефемерне...\nЧИ ПОТРІБЕН РОСІЇ ГЕРЦЕН?\nМ. Ж.: - Продовжуючи тему про зв’язки Герцена з Україною. По-перше, в основному «Колокол» і «Полярна зірка» поширювалися на теренах Російської імперії через Україну. По-друге, був такий харків’янин Богомолов, який відвідав Герцена в Лондоні і, повернувшись, сказав, що «Іскандер (псевдонім Герцена. - Ред.) велику надію покладає на Малоросію і Харків». Третя важлива думка: «Колокол» мав своїх кореспондентів, зокрема в українських губерніях, до 150 матеріалів на сторінках «Колокола» було надруковано з України. І нарешті: Герцен із великим пієтетом ставився до Запорозької Січі, він бачив у ній ідеал демократичної республіки. Свободолюбство українського козацтва дуже приваблювало його. Це також пояснює те, чому він звертав таку увагу на Україну. В одній зі своїх статей - «О развитии революционных идей в России» - Герцен писав: «Українець любить свою батьківщину, свою мову, перекази про козацтво. Одне століття кріпацького стану не могло знищити все, що було незалежного і поетичного у цьому славному народі». Треба пам’ятати також про статтю Миколи Костомарова, яку було надруковано на сторінках «Колокола» і яка справила на Герцена величезне враження.\nВ. П.: - До шевченківського сюжету в біографії Герцена... 1857 року в Нижньому Новгороді Шевченко намалював у щоденнику портрет Герцена, підписавши: «Іскандер». Більше того, він зробив усе, щоб передати Герценові свій «Кобзар» 1860 року. І в особистій бібліотеці Герцена зберігається шевченківський «Кобзар», який поет передав йому через Макарова - людину, причетну до таємних кореспондентів «Колокола».\nГерценівської лінії завжди притримувалася і завжди притримуватиметься меншість, тому що Герцен, за великим рахунком, Росії не потрібен. Можу послатися на авторитет Василя Гроссмана, який у своїй повісті «Все течет» говорив про те, що Росія і свобода -речі несумісні. Його аргументація зрештою зводиться до того, що Росія не може бути європейською країною, тому що демократія для неї - смертельна. Як тільки в Росії починаються демократичні процеси, вона розсипається. Тому герцени Росії не потрібні. Швидше, їй потрібен, кажучи словами Герцена, «патріотичний сифіліс».\nЛ.І.: - Багато процесів у Росії справді далекі від демократичних. Але якби Росія дивом стала повноцінно демократичною країною, із якою Україною вона б мала справу? І це вже наш клопіт - піднімати планку у власній країні.\nІгор СЮНДЮКОВ: - Багато відомих у Росії людей приїжджало до Лондона тільки для того, щоб особисто побачитися з Герценом. Я б хотів згадати про два візити. 1862-й. Минув рік після смерті Тараса Шевченка. До Герцена приїздить донька графа Федора Толстого, яка чималу роль відіграла у звільненні Шевченка. Звичайно, у розмові з Герценом вони не оминули Тараса Григоровича. Герцен сказав, що може порівняти Шевченка з Кольцовим, бо він теж народний поет, але цього було б недостатньо, бо, крім того, Шевченко має колосальне політичне значення для свого народу. Залишається дивуватися, як прозорливо й мудро Герцен оцінив історичну роль Шевченка.\nЗа два роки до того до Герцена приїздив Микола Гаврилович Чернишевський. Це менш відомий візит, він навіть оповитий таємничістю, але рідні Герцена залишили про нього спогади. Вони згадують, що між Герценом і Чернишевським відбулася жорстка дискусія, вони фактично посварилися. А через місяць після цього до «Колокола» надійшов лист від невідомого росіянина. Там було декілька слів, але це були страшні слова: «К топору зовите Русь!» Герцен надрукував цей лист у журналі, але відмежувався від нього і сказав, що ми в нашій газеті таким листам не раді. Чернишевський же радикалізував свою позицію і цілком схвалив цей лист. Мені здається, це був поворотний пункт у російському визвольному русі. Герценівський підхід полягав у категоричному запереченні насильства, якими б високими цілями воно не виправдовувалося, а підхід, до якого схилявся Чернишевський, очевидно, революційне насильство дозволяв...\nВ.П.: - Я доповню вашу репліку словами Бакуніна «Нож, яд, петля - революция все равно оправдывает». Це те гасло, яке було неприйнятне для Герцена.\nЛ. І.: - Але саме ця лінія зрештою перемогла...\nІ.Д.: - Це складна тема, тут усе неоднозначно. Свого часу Лев Толстой гостро полемізував зі Столипіним, зокрема щодо революціонерів, яким давали «столипінські краватки». Він говорив: «Я знаю многих атеистов и революционеров, которые гораздо моральнее, чем все служители церкви». І потім, якщо прочитати промови деяких революціонерів на судах, ви побачите там великий заряд гуманізму, і навіть царські суди пасували перед деякими із них.\nМ. Ж.: - Тогочасні процеси в Російській імперії справді дуже складні. Наприклад, на Олександра ІІ, який багато в чому пішов назустріч ліберальним демократам і звільнив селян від кріпацтва, тричі здійснювали замахи, і врешті-решт він загинув від рук радикальних революціонерів, яких підтримував, зрозуміло, і Чернишевський, і Добролюбов, і Белінський...\nС.Г.: - Щодо Олександра ІІ... Перепрошую, під час «мирного ходіння в народ», у середині 1870-х рр., було затримано тисячі молодих людей, які стояли на еволюціоністських принципах, і десятки людей загинуло в тюрмах без суду і слідства. Відповіддю саме на це беззаконня стало революційне насильство.\nЛариса ІВШИНА: - Є заклики до насильства, спрощення, радикалізму, але практично немає закликів до підвищення масової освіти, розвитку громадянського суспільства... Тим часом ідеологія простих рішень часто призводить до трагічного результату.\nГЕРЦЕН КРИТИКУВАВ БЮРОКРАТІЮ ТА РЕЖИМ\nМ. П.: - Герцен дуже добре знав і любив Андрія (Анджея) Потебню, розумів «внутрішній механізм» цієї людини, яка була приречена на трагічний кінець. І Потебня його знайшов, його вбили під час повстання 1863 року. Він пішов на смерть через внутрішню порядність. Це зворушило Герцена, бо він так само, як і Потебня, усе життя йшов, по суті, на смерть і помер молодим. Ми можемо знайти чимало подібних прикладів. Російське повсякденне життя породжувало жертовність. Часто надприродну, невиправдану, яка ставала юродством - якимось викривленням душі... Ми не дуже далеко втекли від Росії.\nМ. Ж.: - Але ми у вигідному становищі, бо звільняємося від колоніального синдрому, а Росія прагне його набути.\nВікторія СКУБА: - Микола Григорович зазначив у своєму виступі, що Герцен поважав і захоплювався українським козацтвом. Але цікаво, чи визнавав Герцен за Україною право на щось більше, ніж козацтво та волелюбність? Які думки з приводу української історії були у Герцена? Чи визнавав він за Україною право на спадщину Київської Русі?\nС. Г.: - За часів Герцена з боку українства не було запиту на повну державну незалежність. Зазвичай, вільна освіта, переклад Євангелія... Ідея всеслов’янської федерації, що її обстоювало Кирило-Мефодіївське братство, - це був свого роду максимум. Для того щоб з’явився проект незалежної та соборної України, мав минути, звісно, певний час. Хоча б для того, щоб вивчити теоретичні можливості і здобути практичний досвід. Будемо відверті: на той час навіть широко не вживалися слово «українці». Зовсім не випадково молода Леся Українка пише Драгоманову, мовляв, ми не звемося українофілами, ми звемося просто українцями. Це є підтвердження того, що молода інтелектуальна еліта тільки за часів Лесі Українки однозначно прийняла для вжитку саме це слово. За часів Герцена слово «українець», звичайно, вживалося. Але воно рідко зустрічається. Скажімо, навіть у Тараса Шевченка немає слова «українець»....\nМ. Ж.: - Шевченко пише УкрАїна...\nС. Г.: - До речі, у Пушкіна в «Полтаві» фігурує не Малоросія, а Україна. А щодо Герцена, то в своїх творах він, як і Пушкін, писав не «на Україну», а «в Україну». Повертаючись до запитання, Україна часів Герцена мусила ще визріти до ідей незалежності та самоідентифікації.\nВадим ЛУБЧАК: - До питання про актуальність Герцена для сучасної України. Процитую його слова: «Малорос, навіть ставши дворянином, ніколи так швидко не пориває з народом, як росіянин. Він любить вітчизну, свою мову, перекази про козацтво і гетьманство... Незалежність свою, дику і войовничу, але республіканську і демократичну, Україна обстоювала протягом багатьох століть. Втягнуті у вічну війну, українці ніколи не складали зброї». Сьогодні українці, здається, вже зовсім інакші...\nІ. Д.: - В одній зі своїх праць Герцен запитує сам себе: чи проміняє українець свою співучу вільну мову на підлу бюрократичну мову імператриці? Не вдаючись зараз до характеристики наших мов (адже некоректно говорити про російську лише як про мову влади і бюрократії), на жаль, «вільний малорос» свою мову проміняв. Багато з тих характеристик, які дає Герцен, боляче відгукуються сьогодні.\nПовертаючись до питання Герцена як «підривної» літератури, не забуваймо, що колонізм, навіть у більшовицькому варіанті, проголошував себе спадкоємцем всієї гуманітарної спадщини людства. Відповідно, за тих часів багато що друкувалося.\nЩе зі шкіл нам прищеплюють почуття справедливості, чесності, рівності. Але молода людина, ставши на дорослу стежину життя, побачить зовсім інше. Відтак починалися болісні процеси роздвоєння, різних непорозумінь. Це - одне з джерел виникнення дисидентства і протестного руху на території Радянського Союзу.\nЧи є підстави вважати Герцена першим російським дисидентом, емігрантом і предтечею українських та російських дисидентів ХХ століття? Думаю, що ні. Першим він не був. Першим, можна сказати, був князь Курбський, який почав війну з Іваном Грозним, перебуваючи в еміграції. Також можна згадати чимало критичних публікацій про Катерину II, якій зараз у нас ставлять пам’ятники. Ще тоді широко викривалося її політичне лицемірство. Але особливість Герцена полягає в тому, що він відійшов від персоніфікованих та вузькотематичних звинувачень. Він системно критикував російську бюрократію та російський режим. Це те нове, що приніс Герцен і що згодом підхопив Драгоманов. До речі, про зв’язки Герцена з Україною. 1865 року в Америку прибуває легендарний Агапій Гончаренко, київський священик і революціонер. Він часто бував у гостях у Герцена, навіть працював кореспондентом «Колокола». І після розмов з Герценим, переконавшись у силі вільного слова, А. Гончаренко засновує в Сан-Франциско двотижневик «Аляска Геральд» з українським додатком «Свобода». Це був 1868 рік. Можна сказати, що «Свобода» - це початок української вільної преси в Америці.\nУ працях Івана Франка - десятки посилань на Герцена. Вони стосуються не тільки, так би мовити, українських мотивів у Герцена, а і його свободи російської думки. А в спогадах Євгена Чикаленка ми знайдемо підтвердження того, що багато українських лібералів у той час друкували твори Герцена й читали його.\nНе варто забувати також про досягнення Герцена в літературі. «Сорока-воровка» - це явище в російській літературі. А «Былое и думы», як на мене, заклали інтелектуальні традиції в російській літературі. Герцен висміював фальш, лицемірство офіційної релігії, яка хрещених людей ніби робила своєю власністю. У «Колоколі» тема кріпаччини посідає величезне місце. Багато творів про знущання поміщиків із селян. Коли мені доводилося писати про Тараса Шевченка, мене вражало, що нині інтелектуали вважають його твори про кріпацтво не дуже сучасними. І ніби сучасним школярам це не цікаво. Раджу інтелектуалам, які так вважають, почитати «Колокол», де можна знайти відповідь на запитання: «що таке кріпацтво?». Тараса Шевченка поважала вся Росія, називаючи його головним борцем проти кріпацтва.\nОдним із головних мотивів Герценівської критики царської Росії було викриття воєнщини, традиція якої, на жаль, існує до сьогодні. Герцен писав, що поштовх воєнщини, який започаткував Петро І, був настільки сильним, що в майбутніх царюваннях усі міста роздавалися відставним офіцерам. Про Миколу І Герцен говорив: його метою було повернутися до патріархальних варварських часів царів московських, не втративши нічого з величі петербурзького імператорства.\nДоречно навести таку цитату: «...Государственная фура, управляемая им, заехала по ступицу в снег, обледеневшие колесы перестали вертеться; сколько он ни бил своих кляч, фура не шла. Он думал, что поможет делу террором. Писать было запрещено, путешествовать запрещено, можно было думать, и люди стали думать. Мысль русская в эту темную годину страшно развилась, и если вы сравните тайное веяние ее, ее бесстрашную логику, не бледнеющую ни перед каким последствием, с юным, благородным и чисто французским направлением литературы за двадцать пять лет, вы увидите это ясно». І ще: «У нас общественное мнение показало и свой такт, и свои симпатии, и свою неумолимую строгость даже во времена общественного молчания. Откуда этот шум о чаадаевском письме, отчего этот фурор от «Ревизора» и «Мертвых душ», от рассказов Охотника, от статей Белинского, от лекций Грановского? И с другой стороны, как оно зло опрокидывалось на свои идолы за гражданские измены или шаткости. Гоголь умер от его приговора; сам Пушкин испытал, что значит взять аккорд в похвалу Николаю. Литераторы наши скорее прощали дифирамбы бесчеловечному, казарменному деспоту, чем публика; у них совесть притупилась от изощрения эстетического нёба!»\nПогодьтеся, все це дуже доречне в сьогоднішніх реаліях.\nВ. П.: - Між іншим, якщо говорити про Герцена та Україну, то в Герцена близько десятка листів до Марка Вовчка. Їхні відносини були доволі близькими...\nІ. Д.: - Один із важливих напрямків боротьби Герцена - це Польща. Цікаво, як він описав звірства російської солдатчини. Починає він із «гайдамачущей императрицы Екатерины». Герцен зазначає, що традицію «гайдамачущей императрицы» було використано в перебігу придушення повстання 1863 року в Польщі. Він говорить про це дуже різко: збіднілих, злиденних рабів погнали на Польщу і дозволили грабувати польських поміщиків, розпивати вина з їхніх погребів, далі цитує офіційний орган, де йдеться: «русское воинство показало лучшие качества, которые должны быть присущи каждому воинству». Завершує цю думку Герцен так: «Солдатушки дорогие, в России используйте свой опыт».\nМабуть, ніхто не відгукувався так добре про Україну, як Герцен.\nЯКИМ ЛІБЕРАЛОМ БУВ ГЕРЦЕН?\nІ. С.: - Запитання до Івана Михайловича: яким саме лібералом був Герцен? Що таке лібералізм за Герценом?\nІ. Д.: - Герцен був лібералом не в сучасному розумінні. Лібералізм сьогодні - це коли ті, хто має гроші й можливості, роблять те, що хочуть. Герцен мав зовсім інше розуміння лібералізму.\nЩодо критичного ставлення Герцена до капіталізму та міщанства в тогочасній Західній Європі. Це не дивно. Ми просто забуваємо, чим на той час був капіталізм - невипадково тоді зароджувався потужний робітничий рух, невипадково з’явився Маркс, революції, що відбулися у світі. Десяток якихось німецьких агентів, які прийшли і споїли балтійських матросів, а, ті, сп’янілі, здійснили революцію - це дуже примітивне розуміння. Насправді все це назрівало, а в Росії події розгорталися в потворних формах. На зламі ХІХ - ХХ століть у Європі виникала робітнича, пролетарська культура. Якщо почитати критику, літературу, соціологію, публіцистику наприкінці ХІХ - початку ХХ століття, то можна побачити, що була колосальна критика і соціально-економічних основ того ладу, і психології, і естетики, і міщанства.\nДо речі, про одну з причин революції. 1843 року з’являється публікація, що свідчить про те, що в Європі зараз є дві нації. Одна - годується в дорогих ресторанах, живе в маєтках, інша - прислуговує першій, ледь зводячи кінці з кінцями. Дуже різка характеристика. Але це не Маркс, не Сен-Сімон, не Руссо, це - лорд Біконсфілд, лідер англійських консерваторів. Це до теми, наскільки глибокими є соціальні суперечності, які лежать у підґрунті європейської кризи, європейського капіталізму, європейського світу.\nВ. С.: - Я хотіла б ще раз повернутися до теми Герцена і свободи. Герцен надавав великого значення внутрішній свободі. «Нельзя людей освобождать в наружной жизни больше, чем они освобождены внутри», - писав він. Але готовність до внутрішньої свободи - це насамперед велика робота над собою. Чи можливо у світлі хвилювань, які пережило людство в ХХ столітті, очікувати, що на рівні нації українцям вдасться виховати навичку до внутрішньої свободи?\nМ. П.: - Якщо ви про це запитуєте, значить, вдасться.


\tЦінова ситуація на споживчому ринку у листопаді 2021 року | Косівська районна рада Івано-Франківської області\nГоловна →Статистична інформація→Цінова ситуація на споживчому ринку у листопаді 2021 року\nЦінова ситуація на споживчому ринку у листопаді 2021 року\nPosted on 14 Грудня, 2021 Прокоментуй!Переглядів: 48\nГоловне управління статистики в Івано-Франківській області повідомляє. За даними Державної служби статистики України, інфляція на споживчому ринку у листопаді 2021р. порівняно з жовтнем 2021р. в області становила 0,7%, з початку року – 9,1%, в Україні (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м.Севастополя та частини тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях) – 0,8% та 9,4% відповідно.\nУ листопаді 2021р. приріст споживчих цін на 0,4–1,3% зафіксовано в усіх регіонах України.\nНа споживчому ринку області у листопаді п.р. порівняно з жовтнем п.р. ціни на продукти харчування та безалкогольні напої зросли на 1,0%. Найбільше (на 8,8%) подорожчали овочі. На 5,3–1,0% підвищилися ціни на яйця, сало, продукти переробки зернових, яловичину, хліб, рис, кондитерські вироби з борошна, молоко та молочні продукти, макаронні вироби, маргарин. Водночас на 4,8–0,2% подешевшали фрукти, риба та продукти з риби, м’ясо птиці, безалкогольні напої, соняшникова олія.\nЦіни на алкогольні напої та тютюнові вироби підвищилися на 0,5%, що пов’язано з подорожчанням тютюнових виробів на 0,9%.\nЗростання цін (тарифів) на житло, воду, електроенергію, газ та інші види палива на 0,3% відбулося за рахунок подорожчання оренди житла на 3,0%.\nЦіни на транспорт у цілому зросли на 1,0% в першу чергу за рахунок подорожчання палива та мастил на 2,8%, проїзду в автодорожньому та залізничному пасажирському транспорті – на 1,9% та 1,2% відповідно.\nЦінова ситуація на споживчому ринку в березні 2021 року\n← Previous post: 14 грудня в Україні — День вшанування учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС\n→ Next post: Привітання голови районної ради Зеновія Томащука з нагоди Дня працівників суду


Nаціональна Ініціатива: травня 2022\nОпубліковано Kalev69 о 12:06 Немає коментарів:\n"Кишеньковий ананас" Кремля з Бразилії вимагає капітуляції України\n76-річний "abacaxi brasileiro" зі штату Пернамбуку має намір повернутися у президентське крісло у Палаці Планалту. Йдеться про засудженого за корупцію відвертого неомарксиста і поплічника кремлівського бункерного щура з Бразилії Луїза Інасіу Лилу да Силву. Ця істота вишкірилася на Україну, забуваючи, що серед його потенційних виборців цілком можуть бути етнічні українці.\nКампанія-2022 за океаном у самому розпалі й вона б лишилася непомітною у нас, якби не скандальна заява експрезидента (обіймав посаду у 2003-2011 рр.). У намаганні вислужитися перед своїм давнім партнером із Москви (Лула з Пуйлом знайомі ще з часу розпаду СССР, їх пов'язує один ідейний стрижень – потяг до химерних лівацьких утопій), старий-новий кандидат взявся нападати на нового суб'єкта міжнародної політики. Головний конкурент чинного бразильського лідера Жаїра Мессіаша Болсонару переконаний, що цим догодить Кремлю, який позичить кілька мільйонів ненависних американських доларів для зомбування електорату.\nТак от, у чому суть проблеми? Лула да Силва поспілкувався з журналістами авторитетного видання "Time", на шпальтах і обкладинці якого наче суддя виніс вирок Володимиру Зеленському. Сеньйор ананас (як кличуть його критики з правоконсервативного табору) відверто заявив, що Президент України (увага!) – «відповідальний за війну, не менше, а може навіть більше за Путіна».\nІ на цьому провідник бразильських неомарксистів не спиняється. Лула да Силва називає Зеленський «пихатим і самозакоханим комедіантом (десь ми вже таке чули!), який вважає себе королем "Coca-Cola", замість того щоби вести перемовини про негайне припинення війни». Ініціатора, організатора та виконавця бійні в Україні, сеньйор ананас, звісно, не вказує.\nПрезидент України, на думку Лули да Сілви, мав би не виступати у парламентах інших країн світу, не просити зброю для захисту від агресора, а домовлятися на умовах Кремля, який нібито пропонує мир. Далі буде невеличкий уривок із великого "словесного посліду" цього пропутінського бразильського політика, який не палає бажанням іти на пенсію:\n«Я критично ставлюся до позиції, яку зайняв Зеленський. Він міг би попрацювати більше, щоби менше людей гинуло у цій непотрібній нікому війні. Іноді я дивлюся, як Президент України виступає з екранів перед депутатами різних держав, отримує овації, наче він не президент, а досі актор, розумієте? У цій війні Зеленський має таку саму відповідальність, як Путін. Вони рівні, вони винні. Скажімо, як Саддам Хусейн і Джордж Буш-молодший обидва винні у розв'язанні війни в Іраку. Я переконаний, Зеленський хотів війни. Якби він не хотів війни, він би домовлявся за будь-що. Але я думаю, що тепер ніхто не прагне сприяти миру. Люди заохочують ненависть до Путіна. Це не вирішить конфлікту. Нам потрібно заохочувати домовленість між Москвою та Києвом. Однак західні країни, а особливо США, мають іншу думку. Вони підбадьорюють цього хлопця [Зеленського] і він продовжує думати, що він найкращий. Це не так. Якби я зараз був президентом [Бразилії], то серйозно поговорив би з ним. Я б сказав йому наступне: – "Агов, чоловіче, ти хороший артист, ти хороший комік, але нам не потрібна війна, щоб ти з'явився і підкорив весь світ своєю посмішкою, це зайве". І передай Путіну: "Гей, Путіне, у тебе багато зброї, але тобі не потрібно застосувати зброю проти України, мирімося". Ось, що я б сказав».\nФактично, недокандидат у президенти Бразилії вирішив знову осідлати улюблену тематику всіх ліваків – пацифізм. При цьому, Лула да Силва у "найкращих традиціях" всіх, хто "за мир", вперто не хоче визнавати призвідником війни московитів із їхнім Пуйлом. Але повсякчас і де тільки може покладає вину ще й на жертву, тобто нас із вами, шановні українці.\nДо речі, ледве не забув, цей 76-річний "abacaxi brasileiro" став першим політиком своєї країни, який висловився публічно з приводу кремлівської агресії. Натомість пан Болсонару поки стабільно відмовчується й уникає будь-яких розмов на цю тему. Як і його син Едуарду, котрий торік відвідав Київ із робочим візитом і навіть заприятелював із депутатом від "Слуги народу" Святославом Юрашем, але це, очевидно, не посприяло нашій з вами справі.\nІ на останок про європейських партнерів бразильського неомарксиста. Вірніше у нього він один, але найліпший – Олаф Шольц. Бувши пересічним партійцем, німецький соціал-демократ брав участь у налагодженні двосторонніх відносин із заокеанськими "єдиновірцями", розповідав їм про практику узаконення одностатевих "шлюбів" і запровадження криміналізації за порушення прав представників ЛҐБТ-спільноти, а нині вже як канцлер намагається всидіти на кількох стільцях одночасно, не даючи Україні необхідну зброю напряму, але через Нідерланди, ну, з ким не буває.\nЩо ж, побажаємо Лулі да Силві з тріском пограти цьогорічні президентські перегони, а Болсонару нарешті схаменутися й обрати правильну сторону. Оскільки мовчання, переконаний, гратиме проти нього. Українці Бразилії, останнє слово за вами!\nОпубліковано Kalev69 о 09:30 Немає коментарів:\nМітки: Бразилія, В. Путін, вибори, війна, демократія, думка, капіталізм, політика, РФ, соціалізм, Україна, Europe, Russia, Ukraine\nОпубліковано Kalev69 о 12:17 Немає коментарів:\nОпубліковано Kalev69 о 07:52 Немає коментарів:


Хустки і шарфи купити за низькою ціною в Києві, Україні. Найнижча ціна на шарфи в магазині СвиссВотч\nХустки і шарфи⭐\nЦіна, 1537 - 3750 грн.\nПід замовлення (48)\nБрендові хустки і шарфи: стильний образ за участю ексклюзивних аксесуарів\nЩе недавно давно думка про те, щоб вільно купити брендову хустку з натуральної делікатної тканини, здавалася нам фантастикою. Модні західноєвропейські тренди декламували класичні та авангардні образи, в яких централізованим акцентом виступали шовкові і кашемірові шарфики, гофровані кашне і вовняні палантини.\nБрендовий шарф Fendi\nУкраїна позбавлена обмежень у виборі та купівлі фірмових аксесуарів від провідних світових брендів. Спеціалізований інтернет магазин СвиссВотч знайомить нас з культовими колекціями дамських і чоловічих атрибутів для носіння з легкої і верхнім одягом. Каталог рясніє стильними речами від:\nШарф Louis Vuitton жіночий\nКожну товарну позицію супроводжує кольорове фото, повністю відповідне реального виробу. Якщо ви давно шукали модні жіночі хустки чи хотіли купити шарф для сезонного носіння, - ласкаво просимо на офіційний сайт нашого бутіка!\nХустки – універсальний елемент моди\nЩоб привнести в повсякденний гардероб з однотонних, темних тканин легкий штрих нетривіальності, досить купити хустку яскравого або контрастного кольору.\nАксесуар надягають на голову у вітряну погоду, використовуючи широку варіативність способів зав'язування. На цьому функціонал косинок не закінчується.\nХустка Hermes жіноча\nКрасиві вироби легко розв'язати і опустити на шию. Тепер у вас вийшов об'ємний напускний комір, який поєднується з мінімалістичною горловиною:\nдублянки і т. д.\nХустка ціна якого залежить від типу матеріалу, має безліч призначень. У сучасному образі міської модниці шарф косинка носиться також на довгій бретелі сумки (в якості контрастного декоративного елемента).\nЖіноча хустка Burberry\nЩе більше ідей для творчості обіцяє двосторонній варіант: ви самі вибираєте, на яку сторону шаль хустку пов'язати. Навіть досить простий гардероб стає оригінальним і стильним, якщо в нього додати хустки брендів зі світовою славою.\nКожна фабрика, створює ефектні модні речі, дотримується технології пошиття та оформлення дизайну. Відгуки клієнтів про дизайнерських аксесуарах тільки самі позитивні! І немає підстав їм не вірити.\nКолір і формат: стильні атрибути від виробника\nОсінь, зима, весна – час утеплятися і не поспішати розлучатися з відповідним одягом. Довгий теплий обвитою навколо шиї захистить вас від переохолодження та вітерця.\nЧоловічий шарф від Gucci\nХороші шарфи для чоловіків і жінок повинні бути з м'яких гіпоалергенних тканин, що не викликають тактильний дискомфорт, зігріваючі і не створюють ефект парилки. Навіть дешеві товари порадують вас своїм гідним видом і якістю, якщо їх дивитися і замовляти у фірмовому бутику.\nШарф чоловічий купити в подарунок – хороша ідея, щоб порадувати увагою і турботою близької, рідної людини. Прості речі стають незамінними саме тоді, коли вони захищають і прикрашають.\nВироби з мохеру добре лягають на плечі і фіксуються навколо шиї у звичайний бант або одинарний вузол.\nЛистопадовий і зимовий варіант – апріорі утеплюючий формат з товстої пряжі або з вовни.\nАтласні декоровані моделі або вироби, в яких використана бавовна, - весняні і для ранньої теплої осені.\nЛітній варіант – мереживний (ажурний), шифоновий, ситцевий. Вони вже не утеплюють, але прикрашають ваш образ і роблять його аргументовано стильним.\nШарф Louis Vuitton універсальний\nВибирайте онлайн будь-поштучні аксесуари або цілий набір, щоб виглядати по моді в будь-яку погоду, незалежно від сезону!\nДешево – не означає погано. Розкішний комплект або одиничний виріб обійдеться вам з суттєвою економією, якщо придбати товар зі знижкою.\nУ нашому каталозі також присутні інші аксесуари, готові доповнити образ з нашийною або головний пов'язкою: наручні годинники, парасолі, чудові сумки.\nТепер ви знаєте, де купити хустку фірмового пошиття на вигідних комерційних умовах. Час прояснити, як і з чим носити атрибути – під головні убори або без таких, поверх одягу або всередині горловини.\nЖіноча брендова хустка від Louis Vuitton\nТовстий формат зручний тим, що його легко згорнути скласти в два шари або скрутити «кіскою». Шарф шаль – вдалий варіант, з якого легко спорудити тонкі шарфики і використовувати фасон а-ля накидка.\nКольорові, з яскравим принтом, вишиті – ці види призначені для креативних, молодіжних образів. Найчастіше вирізняючийся шарфик хустка підбирається під колір очей, відтінок помади, сумку, взуття, ремінь.\nМодель трансформер – для раціоналістів і любителів експериментувати із зовнішнім виглядом. Трикутний «шматочок» на відкритій горловині і вузький бант від протилежних кантом поверх нього – і ось у вас стиль «сафарі» або «ковбой». Формат добре поєднується з джинсовим одягом, жилетами, розстебнутими вгорі сорочками в клітку.\nЗимова шаль з хутряною обробкою носиться під однотонне пальто і шкіряні куртки, так як на шубі вона буде просто «губитися».\nСтильні моделі з китицями підійдуть під формат кантрі. Вовна і трохи гіпоалергенної синтетики – кращі фактури для таких фасонів.\nМаленькі косиночки бажають замовити дівчаткам-підліткам. Оригінальні моделі з написами і логотипами подобаються тінейджерам.\nТрьох-, двоколірний або шийний варіант в смужку поєднується відразу з декількома типами одягу, импонирующими з будь-якої з використаних відтінків. Смугастий типаж представлений як з поперечними, так і поздовжніми смужками – вибирайте свій неординарний стиль.\nПід довгий одяг з хутра носять шифонові хустки на голову – якщо температура на вулиці не нижче нуля.\nВироби в українському стилі часто купують на подарунок – і як обрядову атрибутику.\nЖіночий шарф Louis Vuitton\nУнікальний формат з шовковою бахромою – розкішний кашеміровий шарф, що володіє неймовірною делікатністю, витонченістю фактури. Це універсальний концепт для комфортного кежуал.\nОднотонний класичний варіант, прямий і без декору – для ділових, строгих костюмів.\nПрозора «газова» хусточка не захистить від стихії, але додасть гардеробу легкості.\nКвіткові, з «дірочками» рішельє і яскраві молодіжні концепти також підійдуть в подарунок.\nМода сама «підказує» як носити аксесуар, як зав'язати, тому що ВОНА – великий вигадник! Магазин шовкових хусток і кашне з вовни – справжній рай для стилістів, навіть якщо вони створюють не подіумні, а свої, домашні, аматорські колекції.\nХустка Chanel для дівчини\nШирокий асортимент з доставкою в Київ, Одесу, Харків і т. д.\nПродаж будь-яких товарних позицій здійснюється за участю досвідченого консультанта – скористайтесь рекомендацією фахівця, що придбати якісні вироби для індивідуального стилю.\nДізнайтеся в телефонному режимі, який виробник стоїть за тим чи іншим логотипом, з чого зроблені атрибути і в яких сезонних колекціях вони готові про себе заявити.\nВаш магазин хусток в Україні – СвиссВотч! Залишайтеся з нами – і насолоджуйтеся мистецтвом краси.\nХустки і шарфи Gucci Модель K028\nХустки і шарфи Louis Vuitton Модель K048\nПлатки и шарфы Gucci Модель K055\nПлатки и шарфы Gucci Модель K062\nПлатки и шарфы Gucci Модель K064\nПлатки и шарфы Hermes Модель K097\nПлатки и шарфы Hermes Модель K101\nПлатки и шарфы Hermes Модель K102\nПлатки и шарфы Hermes Модель K105\nПлатки и шарфы Hermes Модель K106\nПлатки и шарфы Loewe Модель K036\nПлатки и шарфы Louis Vuitton Модель K068\nПлатки и шарфы Louis Vuitton Модель K069\nПлатки и шарфы Louis Vuitton Модель K071\nПлатки и шарфы Louis Vuitton Модель K072


Свекруха голови НАЗК написала заяву у поліцію на детектива НАБУ | Новини на Громадському радіо\nСвекруха голови НАЗК написала заяву у поліцію на детектива НАБУ\n11 листопада 2017 - 12:33\nУ заяві йдеться про перевищення повноважень детективом\nСвекруха голови НАЗК Наталії Корчак заявила у поліцію про перевищення службових повноважень детективом НАБУ, який прийшов до неї увечері 10 листопада з повісткою.\n«У результаті нічних подій мати мого чоловіка, Надія Іванівна Тімер-Булатова, звернулася до поліції із заявою про перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу та незаконного проникнення до житла фізичної особи», — написала Корчак.\nВона повідомила, що детектив вчинив такі процесуальні порушення: порушення порядку повідомлення про слідчу дію та вручення повістки, порушення прав свідка, порушення порядку проведення допиту.\nВона також пояснила, чому свекруха закрила у квартирі детектива.\n«Коли заходив до квартири, слідчий швидко махнув документом, схожим на посвідчення, але вона не встигла розібрати що там написано. Оскільки спочатку він сказав що поставить декілька запитань, а сам почав заповнювати заздалегідь заготовлений протокол допиту, не давав їй його прочитати та вимагав поставити підписи, свекруха подумала що це шахрай та подзвонила сину. Він викликав поліцію. До приїзду поліції, щоб шахрай нікуди не втік, закрила замок», — пояснює Корчак.


Вантажівки Вольво з пробігом ціна Харків - Вольво Тракс\nОбрані вантажівки Volvo\nЗнайдіть необхідну вантажівку для свого бізнесу\nСервіс пошуку вантажівок Volvo — це найшвидший шлях знайти підтримані вантажівки або причепи, що виставлені на продаж. А завдяки нашому простому засобу пошуку знайти те, що вам потрібно, проще простого.\nВідібрані компанією Volvo вантажівки з пробігом вирізняються високою якістю. Вони пройшли розширені випробування, мають високий рівень безпеки та захисту. Позитивна історія експлуатації гарантована. Жодної мороки при виборі обраних вантажівок з пробігом.\nПідписуйтеся на новини по електронній пошті\nОтримайте сповіщення по електронній пошті при надходженні вантажівки, що вас цікавить, до найближчого дилерського центру.\nПідпишіться, щоб отримати оновлення


Методики виховання - найуспішніші і прості\nDeti4Mam.ru » Пологи » Методики виховання\nНайцікавіші, на наш погляд, методики не розвитку, і навіть не стільки виховання, скільки спілкування і пошуку спільної мови з дитиною. Виявляється, все вже придумано і використовується.\nЗараз часто можна почути вирази, подібно, "Дитину потрібно не виховувати, а любити", "Спілкування, а не виховання - головний сенс стосунків батьків і дітей" ... І кожній з нас так зрозумілі і так близькі ці слова, поки ... ми не відкриємо щоденник або НЕ нарвемося на чергову грубість дитини або її ігнорування. І тут ми нерідко застосовуємо такі доступні і знайомі способи впливу: підвищення голосу, покарання, образа. Хоча всі ми знаємо, що є інші, більш гуманні і мудрі. Кожен раз згадуючи про них після скандалу, ми обіцяємо наступного разу поводитися розсудливо. Але ...\nПравдиво відповівши на 5 питань, ти зрозумієш, чи потрібно тобі мінятися або хоча б змінити тактику поведінки з дитиною.\nТи караєш дитину фізично?\nСором? Часто приводиш в приклад інших?\nТобі важливіше вказати на помилку чи похвалити?\nЧи часто ти вимовляєш фразу: "Ти вже дорослий"?\nРадишся з дитиною?\nЯкщо позитивних відповідей більше, ніж негативних, значить пора тобі підшукати методику виховання, спираючись на яку, ти зможеш поліпшити взаємини з малюком, а значить і його майбутнє.\nА для натхнення тобі - думки найзнаменитіших багатодітних батьків - ще тих хуліганів, але по-справжньому, по-чоловічому люблячих своїх дітей.\nПершим, хто ввів цей термін, став Жан-Жак Руссо - французький мислитель, філософ. У своєму трактаті "Еміль, або Про виховання" він детально описав, яким має бути виховання особистості.\nКожна дитина народжується ідеальним, так як його створює Бог. І не ваша, батьки та педагоги, завдання його міняти і переробляти. Не впливає на нього своєю культурою і звичками. Особливо, до 12 років, коли він особливо сприйнятливий до поганого - тому "культурному сміттю", який валиться на нього звідусіль.\nНі батьки, ні педагоги не мають права командувати і примушувати дитину до того, що він сам не хоче, а лише йти на поводу у його захоплень. Виховувати потрібно «несподівано, красиво, творчо і вправно».\nВсе б добре, та тільки Руссо в питаннях виховання та дитячої психології, як швець без чобіт. Дійсно, у великого мислителя був шлюб без кохання (він одружився на покоївки готелю, яка, м'яко кажучи, не блищала ні красою, ні розумом, ні манерами) і п'ятеро дітей, яких він жодного дня не виховував сам, вважаючи, що через бідності не зможе забезпечити їм гідного життя.\nЯк казала героїня одного відомого сімейного фільму: "Щоб вчити інших, не обов'язково вміти самому!" Руссо хоч і не мав можливості випробувати свою теорію на практиці, зате був істинно великим теоретиком!\nЖоден твір, що стосується виховання дітей, ні справило такого позитивного ефекту на світову педагогіку, як трактат «Еміль, або Про виховання». А теорія про вільний вихованні визнана найвпливовішою у всі часи.\nЗ теорією згоден Гай Річі\nКінорежисер, сценарист, 46 років, батько п'ятьох дітей, Лондон\n"Якщо ти не прожив свою молодість даремно, ти прожив свою молодість даремно".\nЧИТАЙ ТАКОЖ: Просунуті матусі: принципи виховання від топ-моделей\nПоведінка дитини в руках батьків\nДітям не тільки потрібен порядок і правила поведінки, вони хочуть і чекають їх!\nДобрий і мудрий Юлія Гіппенрейтер - зірка сучасної педагогіки та дитячої психології, - "за" правила у житті дитини. У своїй книзі "Поведінка дитини в руках батьків", використовуючи конкретні приклади, Гиппенрейтер доводить чарівну силу як правил, так і покарань за їх порушення.\nПорядок і правила поведінки, встановлені дорослими, допомагають дитині знайти почуття безпеки - базову потребу кожної маленької людини.\nЗгадай, з чого складався ваш з дитиною день, коли він ще був немовлям? Правильно: з графіка годувань, купань, масажів, прогулянок, сну. Як засипав малюк? У тебе на руках під твою колискову? Так ось тобі і правило, точніше ритуал, традиція, яка допомагала дитині заспокоїтися і заснути.\nСаме так йде справа і з іншими ритуалами: режим харчування в більш старшому віці, засипання у власному ліжечку (багато дітей дуже болісно переносять сон поза домом, недарма існує таке поняття, як адаптація до нового місця), порядок в іграшках і шкільному приладді (для когось безлад - самий надійний порядок).\nТак от, Юлія Гіппенрейтер впевнена, що діти краще за дорослих готові підтримувати порядок (згадай хоча б, як ставиться малюк до того, що хтось, особливо гість, переставляє його іграшки і не кладе їх не місце?). Він консерватори і не люблять змінювати звичний уклад життя (ось, навіть улюблену казку малюка згадай: варто поміняти хоча б слово в описі героя або його діях, тут же почуєте дитячий незадоволений вигук). Діти люблять традиції. Тому, якщо ти думаєш, що дитину неможливо привчити до порядку, ти, по-перше, помиляєшся, по-друге, егоїстка, так як дієш одностронне, намагаючись нав'язати йому СВІЙ порядок, не радячись з дитиною і не питаючи його думки, а в третє, не вмієш чи не хочеш підходити до процесу творчо.\nПокарання за Гиппенрейтер - це результат, який отримає дитина в наслідок своїх дій, як на помилках вчитися. Власні помилки - і є покарання.\nЩо думає батько, караючи дитини: "Зараз поплаче, зате потім більше так робити не буде", Ну, пріблізітеьно ... Тобто, караючи ми намагаємося виробити рефлекс. Але ж дитина - не собака, а ми - не Павлові. Чи не на рефлексах будується спілкування і взаєморозуміння мами з малюком.\nНа питання: чи може покарання виправити поведінку, Гиппенрейтер відповідає - ні!\nОтже, що ти маєш право зробити, якщо у тебе виникло бажання покарати дитину:\nні за яких обставин не використовувати фізичне покарання, не принижувати і не залякувати;\nвикористовувати фрази: "У нас такий порядок", "Так треба" і т.д., не використовуючи при цьому займенники "я";\nне затягувати з покаранням, якщо воно дійсно потрібно, наприклад, якщо дитина повівся грубо;\nпам'ятати про те, що покарання - це не відплата, а сигнал про важливість того чи іншого правила, тому рази "посидь - подумай" цілком достатньо;\nперш ніж вимагати виконання правил, згадай, а дитина взагалі в курсі, що вони існують? Ніякої спонтанності!\nякщо ти незадоволена чимось у поведінці малюка, повідом йому про це і просвіти, чого конкретно ти від нього чекаєш.\nЗ теорією згоден Гері Олдман\nАктор, 56 років, батько чотирьох синів, Лондон\n"Дітей потрібно цівілізовивать. У них сидить якась природна дикість, і якщо з нею нічого не робити, то року в 22 вони прийдуть до тебе, все покручені, і скажуть: "А ти де був, сука?"\nНещодавно, завдяки американській журналістці Памелли Друкерман і її книзі-спостереженню "Французькі діти не плюються їжею", ми дізналися, що французькі малюки - це така особлива категорія абсолютно спокійних, задоволених, щасливих і впевнених у собі хлопців. А французька сім'я - це така категорія гармонійних, щасливих, задоволених життям і собою пар. Ні, звичайно, буває всяке, як в будь-який "нефранцузького" сім'ї. Але і це "всяке" французи вирішують по-своєму.\nПравила є, але якщо ти запитаєш будь-яку французьку маму про її філософії виховання, вона швидше за все не відповість. Або скаже: "Я просто спостерігаю за своєю дитиною". Дійсно, француженки тільки на перший погляд здаються легковажними, насправді вони дуже дбайливі матусі, які завжди поруч зі своєю дитиною, коли він цього потребує і ніколи не відвернуть його, якщо він зайнятий. Виховувати для французів означає спостерігати. Не будувати, чи не підпорядковувати собі, що не привчати до порядку і навіть не вчити.\nГоловна мета французьких батьків - complicite - взаєморозуміння і повну довіру. "Навіть з тим, хто регулярно сригивает на них."\nЧИТАЙ ТАКОЖ: Книга-бестселер Жан Ледлофф «Як виростити дитину щасливою»: це важливо знати кожній мамі\nЗ теорією згоден Жан Рено\nАктор, 66 років, батько шістьох дітей, Париж\n"Фрази типу" я не бачив, як ростуть мої діти ", мене вбивають. Я люблю своїх шістьох дітей, і я люблю відповідальність."\nА що там з труднощами життя? Чи не на рожевих ж хмарах живуть французькі матусі! І у них в сім'ях бувають труднощі. (Хоча справедливості заради треба сказати, Франція не входить навіть до двадцятки країн Європи за кількістю розлучень. А ось Україна, до речі, займає третє місце серед країн-лідерів.)\nФранцузи переконані, що і прикрості діти повинні переживати разом з сім'єю. Маленькі хлопчики і дівчатка відчувають, коли в родині не ладиться. Так що не потрібно їх переконувати, ізолювати, "відвозити до мами". Їм, так само як і дорослим, необхідно отримати підтвердження, на кшталт: "Ти не збожеволів! У нас справді є проблеми!". Розповідаючи про проблеми і можливі рішення, батьки значно полегшують життя своїм дітям.\nСтатті за темою "Методики виховання"\nЗначення тата в житті дитини\nЧим небезпечна гіперопіка батьків\n10 Способів скорегувати неправильну поведінку підлітка\nЩо робити, щоб дитина не відмовлявся від їжі?\nВажливі слова у вихованні сина


Porto Happy Flats в Порто в Португалія - Найкращі знижки на перебування в готелях\nПорто закладів розміщення\nПоказати 2 011 всі помешкання в Порто.\nОдноспальневі апартаменти Стандарт - Місця відпочинку та розваги\nRua de Santo Ildefonso 265, Санто Ільдефонсо, Порто, Португалія, 4000-470 - Показати на карті\n600 м до громадського транспорту\nInSitu Living - Stargazer Loft Apartment\nБільше про Porto Happy Flats\nПризначений як для ділових поїздок, так і для відпочинку, Porto Happy Flats ідеально розташований у Санто Ільдефонсо; одному з найпопулярніших районів міста. Саме звідси гості можуть насолоджуватися легким доступом до всього, що це чудове місто може запропонувати. Завдяки своєму зручному розташуванню, готель пропонує вам легкий доступ до визначних місць, які варто оглянути.\nВ Porto Happy Flats, робиться все можливе для того, щоб гості відчували себе комфортно. Для цього готель пропонує найкращі послуги та умови. Сімейний номер, зона для паління - це лише кілька характеристик, які відрізняють Porto Happy Flats від багатьох інших у цьому місті.\nвсі номери оснащені всіма зручностями для забезпечення максимального комфорту. Крім того, власники готелю нададуть вам повну інформацію про те, що ви повинні побачити під час вашого перебування тут. Чудові визначні місця та відмінне місце розташування Porto Happy Flats - ідеальна база для приємного перебування в Порто.\nАеропорт Франціско де Са Карнейро (OPO)\nБрага аеропорт (BGZ)\nЗалізнична станція São Bento\nIrmandade do Terço e Caridade (лікарня)\nМісцевий податковий ідентифікаційний номер/Ліцензія на оренду: 21393/AL;21395/AL;21400/AL\nНомер ліцензії: 21393/AL;21395/AL;21400/AL\nВідгуки Booking.com (270)\nНа основі 270 відгуки\nУсі типи мандрівників (270)Поїздка вдвох (99)Індивідуальний мандрівник (8)Сім"я з малими дітьми (119)Сім"я зі старшими дітьми (2)Група (42)


Loctite 3479 (Локтайт 3479) — епоксидний склад з алюмінієвим наповнювачем, термостійкий: продаж, ціна у Києві. Синтетичні смоли від "HYDROSCAND" - 1214643\nLoctite 3479 (Локтайт 3479) — епоксидний склад з алюмінієвим наповнювачем, термостійкий\n1 731,66 грн\nЛоктайт 3479 2-компонентний термостійкий епоксидний склад з алюмінієвим наповнювачем для ремонту і відновлення зношених металевих деталей, t до +190ºC\nЛоктайт 3479 — наповнений алюмінієм двокомпонентний епоксидний клей, полимеризуюется при помірній температурі. Підходить для відновлення і ремонту зношеного та пошкодженого обладнання. Клей змішується з співвідношенням 1:1, має дуже низьку усадку і не кородирует. Продукт розроблений для простого і зручного застосування в обслуговуванні агрегатів, витримує тривале вплив температури аж до 190°C.\nЗастосування: Ремонт зношених деталей таких як вали, корпуса, шпонкові пази, фланці, так само зламаних або пошкоджених деталей таких як лиття, труби і т. д. Продукт може використовуватися для заповнення різних тріщин, вирівнювання поверхонь агрегатів, ремонту сталевих пластин, виробництва ливарних форм, як захисне покриття або для герметизації течі труб.\nСвойства смешанного материала: Внешний вид — серая шпатлевка\nПропорция смешивания по объему (смола/отвердитель) — 1:1\nПропорция смешивания по весу (смола/отвердитель) — 1:1\nМаксимальная величина заполняемого зазора — 1 мм\nВремя годности смешанного состава при t +20ºC — 45 мин\nЛоктайт 3479 достигает технологической прочности через 150 минут, функциональная прочность наступает через 12 часов при 20ºC.\nЦены в Евро по курсу НБУ на день покупки.\nДоставка по Україні здійснюється кур'єрськими службами «НОВА ПОШТА», «Нічний Експрес», «Євроекспрес», «САТ», «Ваш час», «Інтайм» до складу перевізника у вашому місті чи прямо на адресу замовника. Вартість доставки включається в рахунок чи оплачується одержувачем при отриманні товару.\nЦіна: 1 731,66 грн