Філософія - - - psm.in.ua\nпредкам - з вдячністю\nСучасникам - з повагою\nФілодоксам - з співчуттям\nНащадкам - для науки\nПоза науки немає суспільства. Фундаментальне значення науки для суспільства передбачає адекватне її пізнання. І доводиться дивуватися тому, що досі суспільство обходитися без розуміння науки як суспільного явища. Якщо не підняти якісно (стрибкоподібно) осмислення науки суспільством, то суспільство не переживе третього тисячоліття - породжені наукою сили, передусім ядерні, вб'ють суспільство при даному рівні озвіріння навіть небагатьох людей (терористи).\nЗначення філософії для науки - традиційний об'єкт досліджень. Мається багато відповідей на нього. Тут представлена ??версія «прагматичною філософії», відомої з давнини у формі положення: «філософія - наука наук»\nНаука була об'єктом пізнання з давнини. Принаймні, у давньогрецькій філософії вже ясно простежується даний факт. У наступний час постійно зростала увага філософії до науки як об'єкту пізнання. Різноманітні досліджені аспекти науки, рясні спеціально написані роботи на цю тему і т.п. Тільки використання накопиченого суспільством знання науки може бути основою для руху вперед. Для цього треба усвідомити проблему розуміння науки як суспільного явища, виявити духовну спадщину з даного питання, синтезувати його в єдину концепцію, розробити дидактику її освоєння народом.\n«НАУКА - НАРОДУ»\nБідність людей - результат не стихійного розвитку, а соціальної боротьби. Її подолати можна тільки за допомогою освоєння народом інтелекту з тим, щоб розірвати порочне коло української приповідки: «чому він бідний, бо дурний, а чому він поганий, бо бідний». Класик економічної науки ХХ століття А. Маршалл констатував: «Бідних губить злидні». І засобом для цього виявляється їх невігластво. «... Бідність справляє таке ж руйнівну дію на душу, як пияцтво на тіло ...» [181.2.348] *.\nІнтелект боротьба життя.\nУ Х I Х столітті вже була висловлена ??думка: «... Кожна людина незаперечно має право на повний розвиток своїх здібностей і суспільство подвійно скоює злочин проти особистості, коли робить невігластво неминучим наслідком бідності» [181.2.543 ]. Тоді ж стали відстоювати право робітників на розвиток усіх своїх здібностей, в тому числі і мислення [див 181.3.282]. Саме з мислення слід починати боротьбу з бідністю. І тут згадаємо ідею Еклезіаста: «... Во дні нещастя розважуй». А роздум вимагає інтелекту, тобто здатності мислити, і теоретичної ерудиції.\nУ ХХ столітті різноманітні роботи про науку. І вони важливі. У них розглядали науку і як духовне явище. Однак, наявних робіт про специфіку наукової духовності мало. Зазвичай про науку говоритися скоромовкою з причини відсутності адекватного її пізнання як духовного феномена. Не заперечуючи значення існуючих книг треба монографічно опрацювати цей аспект науки. В останнє десятиліття видано десяток монографій про науку в цілому. Вони не вирішують проблем змістовного розуміння науки як спеціальної навчальної дисципліни як важливого підстави\n*). Перше (одне) число вказує номер джерела в списку літератури. Останнє число (якщо є) - номер сторінки відповідного видання. Середнє число (якщо є) - номер тому. Третє число (при чотирьох чисельному шифрі) - частина томи. Різні виноски дано через крапку з комою.\nТеоретичної освіченості людей. При цьому треба вирішити ряд проблем, перш за все, узагальнено, синтетично, системно, теоретично пояснити феномен науки. Для цього слід уточнити саму суть науки, систематику її форм і т.д. І мова не йде про те, що цю проблему може зняти один дослідник. Виходимо з можливого ідеалу, в тому вигляді як він бачиться на основі всього накопиченого філософської спадщини.\nНаука - духовне явище, форма розуму, мудрості. Вона виникла як буденна свідомість людей разом із суспільством. У зв'язку з цим необхідно показати її суть і місце її серед інших духовних елементів. У цьому і полягає функція філософії як науки наук.\nНа рубежі другого і третього тисячоліття наука здала свої позиції антинауки, псевдонауки. Вклали свою лепту в дискредитацію науки і ті, хто вважав себе представником науки. Завдання суспільства - якісно підняти значення науки, зробити її плідної ідеологією, що можливо на основі її перетворення на теорію. І засобом цьому може бути тільки філософія.\nЗаконом розвитку є збереження вихідних форм об'єкта. Це відноситися і до філософії. За 2500 років виникло багато форм філософії, які зберігаються і сьогодні. І їх безглуздо критикувати. Слід усвідомити головне - філософія часто вироджується в філодоксію і філософію треба рятувати від філодоксов, які вважають себе «істинними філософами». Треба відновити філософію і розвивати її, надаючи їй прагматичну, позитивну, популярну функцію. Слід реалізувати девіз філософії Х. Вольфа - «Для життєвої потреби»: «Ad usum vitae»\nБоротьба за практичність філософії не віддільна від її теоретизації. І для філософії як науки істинна приповідка: «Немає нічого практичніше теорії». Ідеалом філософії слід вважати теоретичну філософію.\nПрактичність, популярність філософії\nФілософія - наука і її теоретизації є загальною закономірністю розвитку науки. Теоретична філософія, тобто філософія в строгому сенсі слова, викристалізовується з самого початку виникнення філософії. Її суть можна викласти різними словами. Зокрема, філософія - підстава науки або наука про науку, інтелекті. Філософія покликана вчити філософствувати, насамперед, мислити або застосовувати логіку і діалектику як прямого, безпосереднього, загальнонаукового, свідомого, практичного, спостережуваного методу мислення. Вона покликана пояснити науку як духовне явище. В цілому, теорія філософії складається з універсальної онтології, епістемології, гносеології, методології.\n--- + - ¬\nепістемологія ® онтологія\nметодологія ® гносеологія\nОтже: філософія - засіб розвитку науки, її основу. І найбільш плідно цю функцію філософія виконає в тому випадку, коли теоретично пояснить інтелект, науку. Тільки в такому випадку восторжествує девіз А.С. Пушкіна: «Хай живе розум!»\nПерша частина (глави 1-5) - осмислення проблем науки. Дійсність різноманітна. Її вища форма - суспільство, провідним елементом якого все більше стає ідеологія. Ідеологія детермінує сучасне суспільство. Одночасно вона виявляється головною перешкодою суспільному прогресу. Тільки теоретична наука може стати ідеологією суспільного прогресу. Перехід до неї вимагає розробки теоретичної філософії в міру її перетворення на науку про науку.\nДруга частина (глави 6-11) - пояснення основних ознак (властивостей) науки на різних етапах її розвитку: знання, вчення, теорія. Теоретична наука стає нормою в міру розробки особливої ??науки про науку, ніж з давнини є філософія. Теоретична наука - єдність трьох типів теорій: методології, гносеології та онтології.\nТретя частина (глави 12-14) розкриває функції теоретичної філософії. Послідовно викладені методологія, гносеологія й універсальна онтологія як філософські підстави теоретичної науки.\nДЛ - діалектична логіка\nДМ - діалектичний метод\nТДМ - технологія діалектичного мислення\nМЕЛ - Маркс, Енгельс, Ленін\nСМ - самовчитель мислення\nЗТД - загальна теорія грошей\nФТЕ - фундаментальна теорія економіки\nФОТН - філософське підстава теоретичної науки\nІЕУ - історія економічних вчень\nВТЕ - загальна теорія економіки (синонім ФТЕ)\nОТТ - загальна теорія техніки\nМПСо - матеріальні продуктивні сили суспільства\nНКМ - наукова картина світу\nІОД - інформаційне відображення дійсності\nНСД - наукове відображення дійсності\nТРИЗ - теорія рішення винахідницьких задач\nООД - випереджаюче відображення дійсності\nОТС - загальна теорія соціології\n3РФК - Третій Російський філософський конгрес\nРФО - Російське філософське товариство\nСУБД - система управління базами даних.\nЧастина 1. Осмислення науки\nЗ давнини (дивися Аристотеля) категорія "буття" була вихідною для філософії. До теперішнього часу категорія «буття» стала досить невизначеною і обтяженої безліччю ідей різного плану. Чи не бачиться можливості традиційного подолання всіх цих її значень з тим, щоб домогтися вимагається ясності і практичності. Обійдемося без даного позначення досліджуваної проблеми, замінивши її ім'я (назва). Для цих цілей скористаємося словами «дійсність», «реальність», «мир» *. Не плутайте слова:\nбуття, суще, субстрат, субстанція,\nсутність, реальність, дійсність, речі,\nтіла, об'єкти , природа, матерія, світ.\nЛюди зазвичай не замислюються про дійсність, в якій вони живуть. Для них вона просто даний факт. Наука ж вимагає осмислення цього факту, що виявляється не простою справою. У науці поки немає моністічно теорії дійсності.\nДійсність динамічна, різноманітна і т.п. І люди пристосовуються до неї. Засобом їх адаптації стає їх внутрішній (духовний) світ, в якому відбивається дійсність в тій чи іншій мірі. І завдання полягає в тому, щоб дослідити, як відображається дійсність в духовності, свідомості, науці, особливо в найбільш розвиненою її формі - онтології.\n*) Якби буденна свідомість розрізняло слова і поняття, то проблеми не було б: тут йдеться не про слово, а про поняття. Для його позначення використовують різні слова. Названі слова часто використовують як синонімів [см. 303.64]. Слово «мир» часом переважне у зв'язку з його стислості. Категорія «дійсність» широко поширена серед дослідників. Зокрема, Гегель назвав так третій відділ «Науки логіки». І. Кант використовував часто слово «мир». Див також статтю А. Макушинського .\n«Дійсністю» є три різних об'єкта:\nА) слово російської мови як засіб спілкування\nБ) психічний образ реальності в голові (умі)\nВ) реальність поза голови.\n--------- + --------- ¬\nслово ® поняття ® реальність\n«Дійсність» - це, перш за все, російське слово. Їм позначено (названо) наше розуміння того, що існує в нашій голові, коли ми думаємо про навколишній світ - реальності. «Дійсність» - це поняття в голові теоретично сприймає реальність людини. «Дійсність» - це також реальність, існуюча поза людей. Кожен з цих об'єктів слід вивчати на основі їх розвитку. Їх конкретніше пояснимо таким чином:\nЦарство (чи світ) знаків «між головами». Уявімо його послідовністю: знаки - імена (звуки) - слова - символи. Їх використовують як засіб спілкування.\nЦарство (світ ідей) ідейних моделей «в головах людей». Уявімо його послідовністю: «сліди» - ідеї - образи - поняття - онтологія (все).\nЦарство (мир реалій) реальної дійсності «поза голови». Воно йде від гіпотетичних субстратів (самих дрібних її елементів, праматерії), включаючи поля, тіла, предмети, речі і до всієї всесвіту.\nІнакше, відокремилися три елементи дійсності (реальності, світу):\n------- ---- + ----------- ¬\nдійсний - ідейний - знаковий\nСлова «дійсність», «мир», «реальність» використовуємо як синоніми. Водночас їм можна надати наступні відмінності (наклавши на них круги Ейлера):\n---- + --- ¬\nсвіт ® знакова\nреальність ® ідейний\nприрода ® соціальна\nфізична ® біологічна\nобособившийся наступні елементи дійсності:\n---- + ---- ¬\nНепізнана ® пізнається\nПовсякденним свідомістю ® систематично\nДоктринально ® Теоретично\nПідстава ® Онтологія\nДля новонароджених дійсність - непізнане явище. Потім вона все більш освоюється свідомістю людини. Вищою формою її пізнання є теорія і її ядро ??- онтологія. Індивідуальне свідомість залежить від прогресу суспільної свідомості, у тому числі і педагогіки. Перетворення непізнаною в пізнану дійсність - історичний процес розвитку суспільства. Онтогенез особистості починається з самого загального уявлення про дійсність, а кінця йому немає.\nДІЙСНІСТЬ = S ПРОЦЕСІВ = SS ПОДІЙ\nДійсність є система процесів, кожен з яких є системою подій. І завдання полягає в тому, щоб теоретично відобразити все це в свідомості людей. «Розгортання всієї сукупності моментів дійсності NB = сутність діалектичного пізнання» [161.29.141].\nУявімо в цілому дійсність і її основні елементи, закріпивши за ними хоча б умовно слова. Поки не вдається несуперечливо співвіднести всі елементи дійсності. Тут дана гіпотеза, підставою якої є все подальший виклад. Можливі різні версії співвіднесення елементів дійсності.\nРеальність ® Майбутнє\nМинула ® Сучасна\nМатеріальна ® Ідеальна\nВидимість ® Реальність\nПриродна ® Біологічна\nПросто ® Соціальна\nПросто ® Життя\nПросто ® Суспільство\nБазис ® Надбудова\nПолітика ® Ідеологія\nПросто ® Наука\nПросто ® Теорія\nМатерія ® Ідея\nПрирода ® Суспільство\nПредмети ® Поля\nРечі ® Взаємодії\nСубстрати ® Тіла\nДійсність хід думки\n------ + ------ ¬\nПрирода ® Життя ® Суспільство\nПрактика ® Політика ® Ідеологія\nМіфологія ® Містика ® Наука\n------ + ----- ¬\nЗнання ® Навчання ® Теорії\nЗгідно з таким сегментированием дійсності, вона була колись тільки природою, потім розширилася за рахунок виникнення життя, а потім і суспільства. У подальшому її розвиток йшов за рахунок ускладнення суспільного життя, зважаючи відокремлення практики і політики, а потім і ідеології. Одночасно різноманітті ідеологія. Сьогодні існують всі ці елементи дійсності, і проблема полягає у визначенні ідеології як елемента сучасної дійсності, її суті, значення та форм, її свідомого розвитку як провідного елементу сучасного суспільства і дійсності взагалі.\nСхематично відобразимо підхід:\nДіалектика і діалектична логіка\nДійсність безмежна, і тут умовно вона обмежена квадратом. У простому вигляді вона полягає в різних формах процесів. Був час, коли в ній не було ноосфери, а потім вона виникла. Ноосфера функціонує у формі рефлексивних процесів (по Соросу). У простому вигляді вони полягають у деструктивних процесах («ламати, не будувати: багато розуму не треба»). Самою розвинутою сферою дійсності і ноосфери є творчі (інтерактивні, рекурсивні, ітеративні) процеси, суть яких виражена Марксом в 11 тезі про Фейєрбаха. Все це - техносфера в широкому сенсі слова, тобто не тільки в сенсі техніки і технології, а в сенсі - всього створюваного спеціально на основі творчості («техне» = мистецтво). Елементом техносфери є і що стає онтологія - вчення про дійсності та її елементи - діалектика (вчення про закони стану, в тому числі розвитку об'єктів) і діалектична логіка - теорія технології свідомого застосування діалектики для пізнання об'єктів.\nДіалектика - онтологічна наука і покликана відобразити закони самоорганізації дійсності, в тому числі і розвитку. Діалектика відносна. (Моя версія її трактування дана в «Самовчитель мислення» ). На основі смутного, одностороннього, стихійного її розуміння виник діалектичний метод (новий тип дійсності). А потім тривалий час йде свідомий процес створення технології діалектичної логіки, як засобу вищої форми процесів дійсності. Тим самим створюється новий елемент дійсності.\nДійсність розширилася спочатку за рахунок життя, а потім і за рахунок суспільства. Виникнення суспільства свідчило про появу нового елемента дійсності, який прискорює її розвиток і назад на неї впливає. І головне завдання - зрозуміти суспільство як елемент саморозвивається дійсності і способи її відображення в головах людей, що є підставою їхнього життя.\nПізнаючи дійсність, відокремлюватися суспільство для більш конкретного уявлення про нього з тим, щоб потім відокремити визначає його елемент - ідеологію, і її вищу форму - теоретичну науку. Останнє потрібно для того, щоб змістовніше уявити методологію, що забезпечує теоретичне бачення світу, і гносеологію. В результаті, все це створить умова для розуміння онтології як вищої форми ідеального відображення дійсності в головах людей.\nОнтологія = віртуальна дійсність\nПри поясненні буття зазвичай роблять акцент на його матеріальному компоненті. Тут же розглядаємо ідеальний елемент дійсності як спосіб відображення людьми реальної дійсності і його функцію в їх житті.\nсвіту в умах людей\nінстинктивні ® придбаваються (ідеї)\nінтуїтивні ® свідомі (знання)\n(Думки) ---- + ---- ¬\nокремих об'єктів ® усього світу\nПоняття - вища форма духовних моделей світу в мозку людей про окремі об'єкти. Онтологія є системою понять про світ. Сама онтологія - елемент дійсності, але іншого типу. Онтологія - вища форма відображення дійсності у свідомості людей на основі теоретичної науки. Розглядаємо тут тільки її універсальний елемент - філософську онтологію як загальне початок (вихідний пункт) викладу онтології, тобто відображення дійсності в наших головах з метою успішного життя в ній. Онтологія - віртуальна дійсність, що виникає в мозку.\nРозвиток дійсності вело до відокремлення елементів її один від одного, їх конституюванню в якості факторів саморозвитку і все більшому зворотному впливу похідних її елементів на первинні елементи (зворотний зв'язок). В цілому завдання полягає в тому, щоб розглянути найбільш розвинений елемент сучасної дійсності - метанауку та її можливий вплив на породили її елементи (схема А на наступній сторінці).\nЕмпірія (дослідні знання)\nНа початку розвитку суспільства виникла наука як буденна свідомість або досвід людей (емпірія або «народна наука») - безліч фактів їхнього життя, які служили їм засобом (основою) дій. Ще 7000 років тому (з Стародавнього Єгипту) усвідомлена недостатність такої підстави життя і необхідність його розвитку. Іншими словами, проблема полягала в тому, щоб надбудувати над емпіричної, дослідної наукою деяку ідеалізовану конструкцію, яка підвищувала б істинність досвіду, зменшувала суперечливість його елементів і полегшувала його осмислення при пізнанні.\nПошук йшов в напрямку розвитку мудрості життя і привів в Стародавній Греції до натурфілософії. Остання не заперечувала практичних (зокрема, плотницкой за Сократом) наук. Натурфілософія - безліч плюралістичних навчань науки про світ, покликаних інтегрувати емпіричний досвід як підставу життя (схема Б).\nУ міру розвитку емпіричного підстави натурфілософія здійснювалася як особлива наука. Любителі мудрості (любомудри), які не йшли даними шляхом, залишилися любителями думок (філодоксамі).\nфілодоксія ® філософія\n«Приблизно до середини Х I Х століття філософське і наукове пізнання не відрізнялося один від одного, принаймні в масовій свідомості» [Акофф: 330.389]. Ідея натурфілософії живе і сьогодні, незважаючи на її заперечення опонентами. Її слід розуміти як першу спробу створення загальних (фундаментальних) навчань в якості засобу синтезу повсякденного досвіду (емпірії, фактів). Останню спробу такого синтезу НКМ зробив Гегель. Вона остаточно підтвердила факт - не справа філософів писати загальні теорії про різних сферах дійсності. Одночасно була з'ясована функція філософії - створення підстав для адекватної розробки системи загальних наук.\nНатурфілософія (як спільні навчання) породила метафізику. Завдання останньої була скромніше - дати загальне, універсальне, абстрактне уявлення дійсності в якості підстави теоретичної науки. Метафізики обмежили свою відповідальність загальної картиною світу (схема В).\nМетафізика представляла сукупність загальних знань світу, яку Аристотель назвав «першою філософією», а згодом їй дали імена «онтологія», психологія, вчення про пізнання. Метафізика стала підставою для розробки теоретичної науки. Її еволюція істотна, але виявилася недостатньою. Критика Кантом метафізики призвела до її відкидання багатьма його послідовниками. Запропонована Кантом програма побудови нової метафізики не була здійснена, в результаті його послідовники виявилися без «першої філософії». Поза наступності з метафізикою не може бути прогресу філософії. Просте відкидання метафізики повертає філософію до філодоксіі. Діамат і епістемологія були кроком вперед, але недостатнім. Зараз синергетика претендує на цю функцію. У результаті багато філософів стали філодоксамі, і відновлення філософії вимагає розробки метанауки як передвіщеної І. Кантом метафізики - теоретичної філософії.\nфілодоксія ® наука ® теорія\nФілософія як наука конституировалась в боротьбі з філодоксіей. Вона все більш чітко визначала свій об'єкт - науку і все більш ставала прагматичною, позитивною наукою про науку. Всю історію спільного розвитку філософії та філодоксіі між ними йшла боротьба. Зараз філодоксія стала переважаючою зважаючи камуфлювання під філософію. Тільки прийнявши форму метанауки (епістемології), філософія дистанціюється від філодоксіі і позбавить її згубного впливу на суспільство (схема Г).\n(Прикладні, практичні науки)\nМетанаукою покликана забезпечити три функції філософського підстави теоретичної науки - методологію, гносеологію і онтологію.\nСтановлення філософського підстави теоретичної науки витратило не заперечує її попередників, що залишаються долею різних верств населення. Якщо позначити названі раніше схеми буквами, то їх можна показати графіком розвитку.\n- Г. метанаукою\n- + - В. метафізика\n- + --- Б. натурфілософія\n- + ----- А. філодоксія\nВ цілому, саморозвиток дійсності відбувається різно. Спочатку воно було стихійним, природним процесом. Такий розвиток породило життя, і почався прискорений розвиток дійсності. Життя стало більш розвиненою формою дійсності, і її розвиток відбувався у боротьбі. Життя адаптується до природи і перетворює її в деякій мірі. Такий розвиток життя породило суспільство людей як інший тип дійсності. У міру розвитку ідейності відбувається прискорення розвитку дійсності.\nРозвиток суспільства багато в чому залежить від осмислення ідеології. Перехід до нової цивілізації, яка тільки й дозволить суспільству вижити в третьому тисячолітті, вимагає спеціального дослідження суті ідеології (як однієї з форм дійсності), її значення в суспільному розвитку та умов її перетворення у вирішальний фактор виживання суспільства. Все це зводиться до усвідомлення того, що ідеологія повинна стати наукою на вищій стадії її розвитку - теорії, що можливо тільки за допомогою теоретичної філософії, що прийняла форму метанауки. Все це і вимагає розробки метанауки як кінцевого фактора виживання суспільства в третьому тисячолітті.\nВ цілому, сказане можна показати коротко:\nДійсність ® суспільство ® ідеологія ® наука ® філософія ® метанаукою.\nЯкщо позначити їх першими літерами, то (по Декарту) схема буде такою:\nПерший хід думки\nМ - Ф - Н - И - О - Д\nДругий хід думки\nІнакше все це можна показати за допомогою кіл Ейлера:\nЗавдання першого ходу думки - знайти вихідне ланка для виживання суспільства. Далі завдання полягає в тому, щоб розробити зміст метанауки як науки про науку. Розробляючи цей елемент дійсності, суспільство створює умови для свого виживання. Осмислення науки - завдання метанауки, тобто власна функція філософії в суспільному розвитку. На її основі треба йти далі «в зворотний шлях»: забезпечити відображення дійсності в свідомості людей у ??формі онтології - позитивного ядра теорії на основі методології та гносеології. Онтологія розкриє дійсність таким чином, щоб допомогти суспільству вижити. Цей «зворотний шлях» не короткий і не легкий, але суспільству «іншого не дано» - воно не виживе без нього. Як дослідник можу констатувати своє переконання - цей шлях є реальним. Озброївшись філософією як підставою науки можна розробити систему теорій - меганауку або мегатеории. Мається, на мою думку, підставу бути оптимістом і говорити про плідність освіти суспільства за допомогою його інтелектуалізації з тим, щоб воно змогло забезпечити ідейність людей, їх толерантність, моральність, прогрес, тобто вижити.\nВ цілому, дійсність усвідомлюється особистостями як онтології. Онтологія - вища форма усвідомлення дійсності людьми і знаряддя саморозвитку суспільства. Йдучи від дійсності до онтології, суспільство знаходить засіб свого порятунку: більш адекватне = істинне, моністічно відображення дійсності, що дозволяє йому вижити. У такому випадку ми йдемо від абстрактного (одностороннього) розуміння дійсності до конкретного її розуміння як структурної системи і вибираємо вирішальний її чинник для вирішення проблем порятунку суспільства від самогубства.\nСпецифіка даного дослідження полягає в тому, що його мета - не вся дійсність, а тільки ідеологічне підставу суспільної дійсності як фактора політики і практики: філософія (метанаукою) ® меганаука ® політика ® практика.\nнежива природа ® життя ® ідеї\nІдеї ??- теж дійсність, але іншого типу. І головне - усвідомити їх онтологічну специфіку в порівнянні з життям і тим більше природою. Вони - знаряддя життя, виживання суспільства як основа модернізації його відносин з усіма формами життя і природою. Проблема - осмислити три щаблі існування дійсності у свідомості:\nПри народженні в розумі людини немає образу дійсності. Спочатку образ дійсності розвивається інстинктивно, потім - свідомо на основі буденного розуму і найпростіших форм навчання. Вищим ступенем освоєння дійсності є теорія. При цьому в свідомості формується онтологія як модель дійсності. Онтологія - система понять всієї дійсності, що виникає на основі теоретичного її пізнання.\nА. Онтологія - вчення про дійсність.\nБ. Її елементом є діалектика - вчення про закони самоорганізації дійсності,\nВ. Вчення про те, як можна використовувати знання цих законів для пізнання конкретних об'єктів. Останнє знання також східчасто:\nВ1. стихійне діалектичне мислення;\nВ2. свідомий діалектичний метод;\nВ3. діалектична логіка.\nЗнання дійсності передбачається, але розглядаємо тут вищу форму наукового її відображення, елементом якої є онтологія.\n----- + ----- ¬\nСвітобудову ® Свідомість\nГромадське ® Індивідуальне\nНа схемі прямі лінії треба замінити драбинками Аристотеля зважаючи на різноманіття кожного з названих елементів дійсності. Дійсність розвивається, у тому числі і світобудову як єдність природи і суспільного буття. Розвивається і суспільна свідомість як елемент дійсності. Його ступенями були доктрини, кредо і т.п., а вершиною стала ідеологія. Розвивається і кожна людина, в тому числі і його духовність («внутрішній світ»), вершину чого зазвичай називають світоглядом. Індивідуальне свідомість буває різним: світовідчуттям, світосприйняттям, міропредставленія, світорозумінням, світоглядом, світоглядом.\nСуспільство - найбільш розвинений елемент дійсності. Для його пояснення потрібно використовувати і ф ундаментальние науки - фізику, біологію та інші: фізика - біологія - зоологія - антропологія - соціологія.\nВодночас головна проблема - неадекватність спеціальних наук про суспільство, насамперед соціологічних.\nСуспільство - елемент сучасної дійсності, вища форма і природи, і життя. Воно виникло стихійно на основі природи і живе за рахунок природи. Підставою життя людей є психічне, розумовий і т.п. відображення світу. «Панування над природою, що проявляє себе в практиці людства, є результат об'єктивно-вірного відображення в голові людини явищ і процесів природи ...» [161.18. 198].\n«Не в уявній незалежності від законів природи полягає свобода, а в пізнанні цих законів і в заснованій на цьому знанні можливості планомірно змушувати закони природи діяти для певних цілей» [181.20.116]. «Свобода волі означає, отже, не що інше, як здатність приймати рішення зі знанням справи» (там же). «Свобода, отже, полягає в заснованому на пізнанні необхідностей природи пануванні над нами самими і над зовнішньою природою ...» [там же].\nСуспільство - перетворена форма природи і життя. Його специфіка різноманітна. Його пояснюють соціологічні (соціальні, громадські, гуманітарні) науки. Система суспільних наук - справа майбутнього. Відобразимо тут один аспект проблеми, насамперед структуру суспільства.\n- + - Політика\n- Суспільство - + --- Практика\n- + - Життя\n- + --- Природа\nСуспільне життя представляє єдність практики, політики та ідеології. У зв'язку з цим визначимо значення кожного з цих її елементів. Природа й інші форми життя впливають на людей. Це слід враховувати при аналізі суспільства. Також важливо переконатися в визначальної ролі практики. У иделім такі форми діянь людей: вчинки ® поведінку ® практика.\nВчинки - свідомо скоєних дії (діяльність) людей. Поведінка - багаторазові вчинки, а практика - постійне поведінку всього співтовариства людей. Пізнання практики передбачає відокремлення її елементів.\nминуща ® неминуща\nнегативна ® позитивна\n----- + ---- ¬\nірраціональна ® раціональна\nПолітика - діяльність органів влади, що визначають багато в чому практику. У свою чергу, вона залежить від ідеології. У міру суспільного прогресу відбувається все більше відокремлення ідеології і зростає її значення за принципом зворотного зв'язку в цілих системах. Неідеологічні елементи суспільства змінюються повільно, а ідеологія схильна до швидких змін. І це може бути в ім'я блага чи зла. Важливо вивчати ідеологію як елемент суспільного життя, як вищу форму суспільної культури, від якої залежить прогрес.\nВища форма культури виявляється у свідомості. Рівень останнього залежить від ступеня оволодіння наукою. І наука не завжди плідна, а тому потрібен розум, вищою формою якого можна вважати мудрість. І тільки така культура прогресивна. Осмислення єдності та відмінності цих феноменів і лежить в основі розуміння ідеології.\nМудрість (розум, наука)\nІдеологічні крайності: розсудливість, розумність, мудрість - безумство, невігластво і т. п. З давнини відомо їх протистояння: мудрість U невігластво\n«Дивно, як смертні люди за все нас, богів, звинувачують! Зло від нас, стверджують вони; але чи не самі часто Загибель, долі всупереч, на себе накликають безумством? »[Гомер. Одіссея: 1. 32-34].\n«... Всім своє власне невігластво здається мудрістю» [Платон: 227. 4.183].\n«Всякий, що вивчає історію народних лих, може переконатися, що більшу частину нещасть на землі приносить невігластво». «Джерелом, що породжує найбільше число громадських лих, є неуцтво» [К. А Гельвецій (1715 - 1771)].\nДемонічна сила невігластва, за Марксом, є головною причиною суспільних трагедій. «Невігластво - це демонічна сила, і ми побоюємося, що воно послужить причиною ще багатьох трагедій» [181. 1. 112].\nВсе це дало підставу А.І. Герцену стверджувати: «... пора з дурістю вважатися як з величезною силою» [71.2.538].\nІ сьогодні дурість часто «править бал». Як відомо, карою за дурість бувають поразки. Для її розуміння потрібна наука «глупістіка». Ідеологічний хаос (по старому - «смута») широко відображається в наукових працях. І потерпіли провал спроби звести ідеологію до обмеженого кола сентенцій.\nУ стихійному суспільному розвитку діє закон: «Нужда вчить молитися і - що набагато важливіше - мислити і діяти» [181.2.346]. Зростання потреби в останні десятиліття супроводжується не тільки зростанням релігійності, а й різноманіттям спроб з'ясування причин пауперизації населення. В цілому, багато мислителів розуміють той факт, що ідеологія винна в події.\nІдеологічна завдання полягає в тому, щоб озброїти суспільство могутністю розуму, мудрості, науки, мислення, інтелекту як фактор виживання, прогресу. І це завдання можна вирішити більш швидко і зробити практикою на противагу іншим факторам суспільного прогресу (перетвореним формам мудрості) - техніці, технології, індустрії, які розвиваються повільно. Технічні фактори суспільного життя змінюються повільно, а ідеологічні (інтелектуальні) швидко.\nГенетичне місце ідеології в суспільному житті показано на схемі (дивись схему на початку глави) «знизу-вгору», а актуальне значення назад «зверху-вниз» - ідеологія визначає своїх попередників. Така структура суспільства на всіх етапах його розвитку. У той же час тільки зараз ці елементи (фактори) суспільного життя людей більш-менш осмислені.\nСистемна трактування основних елементів суспільного розвитку передбачає адекватне відображення їх взаємодій - прямих і зворотних, безпосередніх та опосередкованих і т.п. Практика визначає і політику, і тим більше ідеологію. Проте, ідеологія все більш стає самостійним, окремим та системоутворюючим фактором суспільного життя. У зв'язку з цим і слід осмислити ідеологію як суспільне явище, її місце в житті суспільства. Є багато робіт з даного питання і в них багато раціонального. Проте, проблема не вирішена і потрібні зусилля багатьох дослідників. Необхідно подолати деякі усталені догми при трактуванні цих елементів суспільства з тим, щоб уникнути ефекту - «історію пересолили матеріалізмом» [см. 50.59]. Йдеться про співвіднесенні таких явищ, як:\nматерія ® ідея;\nслово ® справа;\nбазис ® надбудова;\nбуття ® свідомість;\nекономіка ® ідеологія.\nРаніше співвідносили буття і свідомість . При цьому зазвичай вказували або натякнули «суспільне» буття і свідомість. «Не свідомість людей визначає їх буття, а, навпаки, їх суспільне буття визначає їх свідомість» [181.13.7]. Зворотний вплив свідомості на буття набуває все більшого значення. Свідомість людини не тільки відображає об'єктивний світ, а й творить його [см. 161.29.194]. І проблема полягає в тому, щоб якісно підняти значення свідомості в суспільному розвитку, створити теорію як вищу форму свідомості тощо У зв'язку з цим слід розібратися з тим, що таке суспільне буття і свідомість. Для цього слід уточнити, насамперед, саму суть буття. Буття - це не природа, а громадська дійсність. Буття - це частина природи в період існування свідомості, що знаходиться під впливом свідомості і в зв'язку з цим певним чином модифіковано розвивається. До існування суспільства була просто природа, і суспільство не загрожувало їй екологічною катастрофою. Тепер же суспільство так модифікує природу, що може відбутися його самогубство. Природа в чому залежить від свідомості суспільства, а тому при такому свідомості товариство може і не вижити. У зв'язку з цим важливо зрозуміти буття як детермінатора свідомості з урахуванням того, що це (тобто буття і свідомість) всього лише різні форми ідей - просто ідеї в головах людей і матеріалізовані ідеї. Їх взаємодія слід усвідомити і використовувати значення ідеології як визначального елемента суспільного буття.\nПротиріччя імені і поняття проілюструємо таким фактом: словом «атом» (неподільний) названо ділене. Відповідно, частиною (буття) названо ціле - дійсність. Буття - одна з форм дійсності, і не слід використовувати ці слова як синоніми. В даному випадку існує те, що написано Декартом: «... Закріплення наших понять в словах, неточно відповідних речам» [87.346].\nСуспільне буття об'єктивно, як і природа. Одночасно воно суб'єктивно, як і ідеї в головах людей. Об'єктивація ідей веде до їх перетворення в буття, тобто уречевлення в природні феномени. Природні освіти стають ідеологічно навантаженими феноменами. І в цій своїй якості вони детермінують певною мірою суспільні процеси, в тому числі і ідеї. Скажімо, кар'єри з видобутку сировини - факт життя людей, що має ідеологічне значення.\nБуття представляє упредметнені, об'єктивувалися, опредмеченное ідеї. У бутті мається природний компонент - довкілля. Все більш вирішальним його елементом виявляються об'єктивувалися ідеї всіх попередніх поколінь суспільства. І ці минулі ідеї є детермінатора свідомості нових поколінь людей. Їх вирішальна роль не підлягає сумніву. Але також не підлягає сумніву і роль свідомості нових поколінь, які творять нове буття.\nБуттям часто називають дійсність, тобто те, що існує. У зв'язку з цим між ім'ям та позначається поняттям виникає протиріччя. Словом «буття» називають зазвичай суспільні явища, тобто частина дійсності. Початкове значення даного слова застосовується лише до суспільства як однієї з форм дійсності.\nРозгорнуте осмислення всього цього слід дати на основі діалектичної логіки, починаючи з постановки питання «що таке буття» і побудови смітить: діяння ® справи ® працю ® досвід ® звичаї ® традиції ® практика ® буття.\nПочинаючи з діянь (які в чистому вигляді є розумування), необхідно бачити їх детерминирующую роль у всіх формах справ.\nСуспільство розвивається все ще стихійно. Конкретні ідеології ще виявляються головними факторами його розвитку. Буття визначає суспільний розвиток. Іншими словами, люди вчаться не по книгах, а життям. І таке навчання відбувається повільно, стихійно, кровопролитно. Суспільство - «тугодум» і не поспішає оцінювати конкретні дрібні події - «довго запрягає». Але коли суспільство «дозріває», то воно «швидко їде» і не тільки вперед, але може і трощити все навколо. У такому випадку немає альтернативи його свавіллю.\nСуспільство все ще перебуває на стадії передісторії. Завдання полягає в тому, щоб інтелектуалізацією, теоретизуванням свідомості народу підняти значення раціонального фактора в його розвитку і мінімізувати витрати - збиток природі, людську кров і т.п., перейшовши до нової форми цивілізації - від передісторії до історії. Люди вчаться все ще життям, а треба, щоб вони вчилися все більш по книгах. Вони вчаться «гірким досвідом» замість пізнання науки. Для цього наука повинна перетворитися на ідеологію суспільного прогресу і, в кінцевому рахунку, на продуктивну силу суспільства. «Тільки наука може змінити світ» (Н.М Амосов).\n«... Теорія стає матеріальною силою, як тільки вона оволодіває масами» [181.1. 422]. При цьому мається на увазі той факт, що «ідеї взагалі нічого не можуть здійснити . Для здійснення ідей потрібні люди, які повинні вжити практичну силу »[181.2 132]. Тому й важливо вивчити закономірності розвитку ідей і засоби їх перетворення в теорії. І багато чого з цього питання відкрито ще в Х I Х столітті, насамперед те, що панівні ідеї - результат розвитку капіталу.\nПродуктивні сили ® виробничі відносини ® ідеї\n«... Розвиток науки , Цього ідеального і водночас практичного багатства, є лише однією зі сторін, однією з форм, в яких виступає розвиток продуктивних сил людини , Тобто розвиток багатства »[181.46.2.33].\n«Саме розвиток цієї науки, особливо природознавства, а разом з ним і всіх інших наук, у свою чергу знаходиться у відповідності з розвитком матеріального виробництва» [181.46.2. 213].\n«Тому тенденція капіталу полягає в тому, щоб надати виробництву науковий характер, а безпосередній працю звести до всього лише моменту процесу виробництва» [181.46.2. 206].\n«Незрілому стані капіталістичного виробництва, незрілим класовим відносинам відповідали і незрілі теорії» [181.20.269].\n«... Нація, що хоче стояти на висоті науки, не може обійтися без теоретичного мислення» [181.20. 368].\n«Теорія здійснюється в кожному народі завжди лише остільки, оскільки вона є здійсненням його потреб» [181.1.423].\nУзагальнюючи ідею Й. Шумпетера, треба визнати, що наукова ідеологія - «потенційне джерело соціальної енергії».\nПропонована робота присвячена розробці гіпотези з даного питання - поясненню суті, системи, структури і т.п. ідеології, і її вищої форми - теоретичної науки.\nприродна ® штучна\nпросто ® віртуальна (ідеологія)\nПрирода і життя є природною реальністю. Що ж до суспільства, то все більше воно являє собою штучну реальність - створену працею людей. Особливо це відноситься до ноосфери, техносфери. Що ж стосується власне ідеології, то її можна вважати віртуальною реальністю. Закони її об'ектівірованія, упредметнення ще належить вивчити.\nПрирода Життя Суспільство\nТворити віртуальна реальність (на схемі праворуч вузька смужка) - науки про ідеологію, представлена ??системою наук:\n--- + --- ¬\nпросто ® когнітологія\nпросто ® ідеологія\nпросто ® епістемологія\nпросто ® методологія\nчастнонаучние ® общенаучная\nматематика ® діалектична логіка\nФілософська онтологія відображає і ідеологічну практику. Всі форми життя базуються на певних внутрішніх регуляторних процесах, вищою формою яких є психіка. Їх систему відображає когнітологія, зміст якої можна представити за допомогою книги Н.А. Бернштейна . У суспільстві це конкретизується в науці ідеології, яка, в свою чергу, конкретизується далі. Кожна наступна з них є приватний, найбільш розвинений випадок попереднього. Вони співвідносяться системою концентричних кіл Ейлера.\nІ. Кант усвідомив проблему розробки нової науки про науку, праці Гегеля представляють підхід до неї. Тільки теоретична наука здатна вирішити цю проблему, в т.ч. адекватно пояснити суспільство системою соціальних наук. Підставою такого підходу мають стати поняття «культури» та її «живої душі» - філософії [см. 181.1.105].\nПоняття «культура» виникло в Х VIII столітті. Зараз нараховують 250 визначень цього поняття. Зазвичай цим словом називають «спосіб життя». (Культ ® культура).\nрослин ® тварин\nпросто ® громадська\nВиходимо з того, що культурою називають і «сільськогосподарські рослини», і форми життя тварин («культура шимпанзе»). І для цього є підстави. Культура людей є всього лише більш розвиненою формою культури життя. Вона включає всі прояви життя людей. Спроба системно їх представити поки не дає задовільного результату, а тому покажемо проблему в цілому і її фрагменти (дивись схему на наступній сторінці).\nМатеріальна культура - МПСо, технічна, речова і т.п. На її основі виникає психіка людей. Її вихідним елементом можна вважати фізичну культуру - сам організм людини (зовнішній його образ, наприклад, бодібілдинг).\nматеріальна ® психічна\nвроджена ® купується (духовність)\n(Інстинкт) --- + ----- ¬\nпідсвідомо ® свідомість (розум за Гегелем)\n(Інтуїція) --- + ---- ¬\nмистецтво ® наука (розум)\nерудиція ® інтелект\nПсихічна культура залежить від матеріальної, назад впливаючи на неї. При цьому можна вважати синонімами слова - «психіка» і «духовність», а можна - духовністю назвати тільки придбані психічні властивості. І виділяти в духовності підсвідомість - інтуїцію і свідомість. У психіці можна, за Локка, виділити волю і розум [169.2. 287]. Свідомість - спільно накопичені знання про життя людей. У ньому є і ірраціональні елементи, скажімо, магія. Нас цікавить раціональні елементи, які слід ділити далі на мистецтво і науку. Мистецтво більш образно, емоційно і т.п. Безстрасність - зміст науки і вона буває різних рівнів, починаючи з повсякденного досвіду і кінчаючи мудрістю.\nПредставлена ??трактування цих явищ гипотетична і схематична. У ній, як і у всіх інших, проявляється відносність систематики по Герцену (немає чітких межей і граней до великої прикрості всіх систематиків). Її треба розвивати, передусім, слід виділяти більш конкретні елементи кожного з них.\nМоральність ® духовність ® ідейність\nМоральність можна вважати вихідним, стихійним регулятивом життя людей. Її еволюція може бути представлена ??тваринами формами заборон («вовк вовку горло не перегризе»), людськими табу, міфологічними принципами, магічними, теологічними та ідеократичні феноменами. Вища її форма досягається при ідейності, коли люди керуються суспільним благом.\n------ + ---- ¬\nвдач ® інтересів ® ідей\nПримат (переважне значення по латині, імператив за Кантом) вдач був єдиним регулятивом суспільного життя в первісному суспільстві. Для обгрунтування необхідності їх дії використовували поняття «духів», а потім богів. У наслідку всі більш став тяжіти примат інтересів. І сучасне суспільство базується на цьому принципі життя. При цьому використовують і силу містики для маніпулювання суспільною свідомістю, наприклад, написом на пряжках фашистів «Бог з нами» або написом на доларах США - «В бога віримо». Про останній вислові барвисто написав Марк Твен в автобіографії. Водночас давно поставлена ??проблема переходу до «постекономічного» (точніше постриночному) товариству, в якому діє примат ідей. Це практикується в Комунарському, монастирських домогосподарствах і складає зміст комуністичної ідеї. Перехід до такого суспільства передбачає створення цивілізації нового типу, яка все більше базується на єдності інтересів та ідей. Перехід до ідейності не повинен вести до відмови від інтересів. «« Ідея »Незмінно осоромлюєш себе, як тільки вона відокремлювалася від« інтересу »» [181. 2. 89].\nШвидка перебудова суспільства буває революційною - «знизу» або реформуванням зверху. При цьому останнє може стосуватися еліти суспільства («верхів») [см. 24] або народу («низів»).\nстихійне ® свідоме (перетворення)\nвдосконалення ® швидка перебудова\nреволюційне ® еволюційне реформування\nСуспільний прогрес йде тільки в міру інтелектуалізації суспільства, а тому головне завдання - розвинути розум людини до вищого рівня, який забезпечить йому виживання.\nінтелект (ідейність) вигода\nРозум людини - його бог\nЗасобом може бути тільки адекватне виховання людей, яке передбачає перетворення їх на особистостей. Тільки особистості мислять і можуть забезпечити прогрес свідомого розвитку суспільства. Особистості в строгому сенсі слова - це майбутні покоління людей, якщо суспільство забезпечить їм адекватні для цього умови життя.\nОсобистості здатні мислити, і потребують інформації про ситуацію, аналіз якої дозволяє їм оцінити її і зробити певні дії. Інакше: вони мислителі, аналітики або експерти самі для себе і «живуть своїм розумом»: людина ® індивід ® особистість.\n- + - Індивід\n- + --- Людина\nВиживання суспільства залежить від адекватного розвитку всіх елементів психіки людей і, насамперед, їх інтелекту - здатності мислити. У зв'язку з цим важливо враховувати структуру духовного світу (психіки) особистості (дивись наступну сторінку):\nінтуїція ® свідомість\nволя ® менталітет\nМогутність інтелекту не зводиться тільки до ментальних здібностям. Відтворення інтелекту передбачає створення адекватної техніки та індустрії:\n------- + ------ ¬\nнаука ® техніка ® індустрія\nМогутність інтелекту не можна освоїти тільки по книгах. Оволодіти ним можна, тільки втілюючи ідеї в техніку і в індустрію, вирішуючи проблеми їх розвитку тощо Все це відбувається на різних рівнях, з яких виділимо наступні:\nмудреці ® радники ® експерти.\n- + - Радники\n- + --- Мудреці\nМудреці - Найдавніші і на сьогодні найпростіші помічники людей. Вони накопичують досвід життя, навіть не маючи освіти, і в межах своєї компетенції допомагають іншим людям з усіх питань їх способу життя. Спочатку вони засновували свою діяльність на інтуїції - підсвідомому досвіді життя, а потім все більш стало цінуватися спеціальну освіту. Інакше: інтуїція, а потім все більш інтелект - основа їх діяльності. Вони вирішують життєві проблеми людей, а не надумані завдання.\nРадників мають лідери. Завдання радників - бути аналітиками в спеціальних справах і інтелектуально допомагати своїм лідерам.\nЕксперти - Професійні «мудреці», що допомагають іншим вирішувати вузьке коло життєвих проблем. Кожен з них допомагає вирішувати певні проблеми, скажімо, нотаріус - експерт в сфері юриспруденції. Для підприємництва, бізнесу потрібні особливі експерти. Зараз таких мало. Їх слід вчити загальної теорії експертизи - системі категорій і показників статистики, теоретичного розуміння економіки для того, щоб адекватно визначити її тенденції і т.п. Для цього вони повинні також опановувати теорією прийняття рішень і т.п.\nПлідна підготовка експертів вимагає нової педагогіки, яка витікає з можливостей метанауки, інтеллектікі, сучасних комп'ютерних засобів і т.п.\nСуспільство потребує експертизі різного рівня. Звичайно мова йде про життєвих ситуаціях. Повсякденне життя вимагає вирішення багатьох проблем. Сучасна практика освіти народу неадекватна потребам, і багато хто не може обгрунтовано вирішити для себе найпростіші, звичайні економічні проблеми. У зв'язку з цим і виникає «життя чужим розумом» з усіма її наслідками. Треба визнати факт - панує анархія розуму як втілена дурість з усіма витікаючими наслідками [см. 181.1.378].\nЕкспертні комп'ютерні системи - засіб «жити чужим розумом" людей, не опанували культурою мислення. Експертиза плідна тільки для тих, хто сам здатний мислити. На цю тему написана маса робіт. Наведемо ряд положень М. Хайдеггера, які в черговий раз ставлять питання про сутність та актуальності мислення.\n«Посилюється бездумність виникає з хвороби, розточуючі незначно саму серцевину сучасної людини. Сьогоднішня людина рятується втечею від мислення . Це втеча від мислення і є основа для бездумності »[302. 103]. «Ми потрапляємо в те, що називається мисленням, коли мислимо самі. Щоб нам це вдалося, ми повинні бути готові вчитися мислити.\nЯк тільки ми беремося за це вчення, ми відразу розуміємо, що мислити ми не можемо. Але все ж людина вважається, і по праву, таким істотою, яка може мислити. Бо людина - це істота розумна. Але розум, ratio, розгортається в мисленні. Будучи істотою розумною, людина повинна вміти мислити, раз вже він хоче цього. Однак людина хоче мислити, але не може. Мабуть, людина своїм хотіння мислити хоче занадто багато, і тому може занадто мало »[там же, с.134]. «Щоб нам потрапити в це мислення, ми, зі свого боку, повинні вчитися мислити» [там же, с. 135]. «Але як же можна сьогодні говорити, що ми ще не мислимо, сьогодні, коли до філософії спостерігається жвавий інтерес скрізь, який стає все більш діяльним, так що кожен хоче знати, як там йдуть справи з філософією» [там же]. «Інтерес, що проявляється до філософії, жодним чином не свідчить про готовність мислити. І те, що ми роками наполегливо займаємося творами великих мислителів, ще не гарантує того, що ми мислимо або хоча б готові вчитися мислити. Заняття філософією може створити нам стійку ілюзію того, що ми мислимо, раз ми «філософствуємо». Всі ж твердження, що ми ще не мислимо, здається зухвалим »[там же, с.136].\n«... Наука, як і всі дії людини, залежна від мислення» [там же, с. 137-138].\n«Ми мислимо ще не в власному розумінні слова. Тому ми запитуємо : Що значить мислити? »[Там же, с.145]. Без істинного відповіді на це питання, суспільство не виживе в третьому тисячолітті.\nІдеологія і идеократия\nСоціально-економічний осмислення проблеми ідеології\nвикладено в книзі "Філософська підставу теоретичної науки". ФОТН НЕ навчальний посібник, а монографія, яка\nпоказує, чому головним стає гасло\n"Думки або вмирай". ФОТН почасти застаріла.\nНе повторюючи її змісту, звернемо увагу на ряд\nаспектів проблеми: актуальність (значення), історію, суть,\nеволюцію, різноманіття ідеології.\nМетанауку ® ФІЛОСОФІЯ ® НАУКА ® ІДЕОЛОГІЯ\nПроблема ідеології. Суспільство - сукупність жили, живуть і майбутніх поколінь людей. Люди - не однакові. І патологічності суб'єкт є людиною. Індивіди - нормальні люди. А особистості - ідейні, інтелектуальні індивіди. Для перших немає проблеми ідеології. Для других вона існує, але по-різному. Індивіди слідують ідеології своїх наставників. І всі нормальні люди спочатку знаходяться в положенні індивідів, а потім деякі з них стають особистостями. Особистості займають активну, критичну позицію при виборі ідеології. Проблема ідеології має значення тільки для особистостей. Для них ідеологія потрібна заради життя, а тому вони прагнуть зрозуміти її суть, значення і те, як опанувати плідної для виживання її формою.\nУ головах людей є різні уявлення про світ. У всіх людей є буденний досвід, що виникає на основі чуттєвого відображення світу і відображає, головним чином, обставини їхнього життя. В цілому, він правдивий, що ні заперечує окремих помилкових фактів. На основі повсякденного досвіду виникають думки і знання. Думки базуються на вірі джерелам відомостей. Буденна картина світу у свідомості людей в певній мірі точно відображає дійсність. У той же час в ній є багато помилкових відомостей, що не адекватно відображають дійсність. Цей тип уявлень про світ залежить від пануючих в суспільстві ідеологій. Буденна свідомість - головна основа життя сучасних людей. Воно не завжди адекватно обставинам сучасного життя. І давно вже відбувається становлення більш високого теоретичного рівня НКМ, як основи життя все більшої частки людей.\nУ теоретичній науці виділяють природничі, технічні та гуманітарні компоненти. Перший компонент в цілому є універсальним, моністічно, а другий - плюралістичним. Вони відносні і не адекватні потребам сучасної практики.\nЛюди приймають рішення на основі своєї свідомості. Вони враховують близькі й віддалені наслідки своїх діянь. Ці ідеологічні підстави дій людей часом називають тактикою і стратегією. Люди не створюють їх довільно. Вони переймають їх від попередників і оточуючих людей і научением, і спеціальним навчанням, і т.п.\nФорми ідеологій . У суспільстві багато форм ідеологій. Виділяють такі: консервативна, ліберальна, демократична, соціалістична, комуністична, екологічна, феміністська, анархістська, націоналістична і т.п. [См. 174]. З рівною часткою істинності можна назвати безліч інших форм ідеології. Виділимо такі їх групи:\nприватні ® загальні ® загальні\nПриватні ідеології зводяться до обмеженого кола принципів, яких дотримуються їх суб'єкти. Це - ліберальна, екологічна, феміністська і т.п. Загальні ідеології є більш великими - національні, конфесійні, партійні, урядові та т.п. Загальної ідеологією може бути тільки теоретична наука.\nНазви форм ідеологій ідеологічні, тобто суб'єктивно упереджені. Вони - зарозумілості представників форм ідеології. З точки зору інших ідеологій, їх оцінка інша.\nОсобливе значення мають ідеології партій, уряду і держави. Перетворення перших в наступні відбувається не обов'язково повною мірою. Як тепер ясно в нашій країні мав факт свідомого спотворення ідеологій в процесі таких їх перетворень - говорили одне, а робили інше (принцип подвійного стандарту).\nіндивідуальні ® панівні\nнеписані ® писані\nпросто ® наукові\nУ кожен даний момент часу існує сукупність багатьох ідеологій - індивідуальних, групових, урядових, національних, міжнародних, світових. Вони визначають поведінку і вчинки людей, груп, партій і т.п. Кожен суб'єкт вибирає адекватну для себе ідеологію і затверджує її в якості загальнозначущої (загальнолюдської). "... Всякий новий клас ... вже для досягнення своєї мети змушений представити свій інтерес як загальний інтерес усіх членів суспільства ... "[181.3.47].\nплюралістична ® моністічно\nегоїстичні ® духовні (альтруїстичні)\nеліти ® народу\nІдеології еліти відображають інтереси мізерною частки (соціальних груп, станів і т.п.) населення країни. Ідеології еліти, зазвичай, суперечать проголошуваних і дійсним цілям цієї групи людей і бувають або консервативними (зберігають минуле), або ліберальними (проголошують свободу) і т.п. І зводяться вони, як правило, до обмеженого кола усвідомлених принципів.\nІдеології народу також численні огляду на те, що їх формулюють різні суб'єкти, не однаково розуміють інтереси народу.\nДуховні (альтруїстичні) ідеології - основа містичних асоціацій людей, насамперед релігійних. Вони розрізняються за конфесіями і т.п. Різноманіття форм релігії веде до того, що вони не об'єднують, а роз'єднують суспільство.\nТеоретична ідеологія є моністічно, хоча і відносній за своєю природою. Вона припускає творення суспільством особливої ??дійсності, а відповідно і системи наук про неї. Теоретична ідеологія може бути тільки гуманної, демократичної. Не назва ідеології визначає її сутність.\nПри вивченні ідеологій необхідно визначити головні їх типи:\n- + - Містична\n- + - Міфологічна\nТаку ідею про основні типи ідеології, називаючи їх світоглядами, висловлюють в самих останніх виданнях підручників філософії, наприклад, П. В. Алексєєв і А. В. Панін. Вони дуже змістовно показують відмінність науки від генетичних попередників: об'єктивізм, раціоналізм, есенціалізм, системність, проверяемость [см. 6.53-54].\nЩо ж стосується власне ідеології, то П.В. Алексєєв і А. В. Панін її трактують так: «Ідеологія визначається як відображення суспільного буття крізь призму соціально-групових чи класових інтересів» [там же, с. 55]. Це слід визнати істинним визначенням панівної ідеології. «... У суспільстві, що роздирається класовими протиріччями, не може бути ніколи внеклассовой або надкласової ідеології» [161.6.39-40]. Ідеї ??пануючого класу є панівними ідеями [см. 181.4.445]. Проте, суспільний прогрес веде до зростання науковості ідеології.\nСукупність не співмірні з точки зору суспільного прогресу ідеологій передбачає вибір однієї з них, адекватної інтересам прогресу суспільства. Такий варто вважати тільки науку. І наука виконує в деякій мірі цю функцію, але панують поки не наукові ідеології. Причина - неадекватність науки потребам сучасного суспільства. Потрібен якісний стрибок науки - перехід її на рівень теорії. Для цього слід розробити підставу науки, насамперед філософський. Філософія повинна стати головною підставою теоретичної науки. Для цього необхідно якісно підняти саму філософію, перетворивши її в метанауку. Метанаукою - філософське підстава теоретичної науки, яка тільки й стане моністичної ідеологією і об'єднає людей на основі моральності і суспільного прогресу, толерантності тощо\nАктуальність ідеології . ХХ століття стало початком «ідеологізованого» суспільства зважаючи усвідомлення ідеології найважливішим знаряддям захисту інтересів, гострої ідеологічної боротьби і перший ідеологічної війни. Особливо актуальною стала проблема ідеології в кінці ХХ століття. Нормою стало її пояснення в словниках, статтях і книгах. Її зробили зброєю успішної боротьби з нашою країною у формі гасла "Деідеологізації ". Відразу ж була усвідомлена власна суть цього гасла - переідеологізація. Все це проявило той факт, що головною формою взаємної суспільної боротьби (війни) стала ідеологія. Представники сверхідеологізаціі зазвичай виряджаються в форму деідеологізації.\nПроголошення деідеологізації - найгірша ідеологія. Вона свідчить про намір приховати свою ідеологію. Аналогічно проголошення ілюзорною ідеології, яка приховує істинну. У такому випадку має місце подвійний стандарт - говоримо одне, а робимо інше.\nПротистояти в ідеологічній війні можна тільки перейшовши на рівень інтелектуальної війни - оволодівши більш високим рівнем інтелекту.\nБудь життєлюб може забезпечити життя адекватним засвоєнням самої суті ідеології з тим, щоб розвинути свої інтелектуальні здібності, озброїтися самої плідної ідеологією, що забезпечує боротьбу за життя. І всі, хто проти такого інтелектуального розвитку суб'єкта, - його конкуренти (вороги). Самогубна життя радами опонентів, конкурентів, тобто «Чужим розумом».\nПоки недостатньо осмислена функція ідеології в житті сучасного суспільства. Її повинні пояснювати багато науки. Потрібні і спеціальні монографії з даного питання.\nАктуальність досліджень ідеології полягає і в тому, що офіційна ідеологія Росії початку ХХ I століття не зводиться до науки, а включає й ненаукові елементи.\n«До початку третього тисячоліття людство підійшло духовно зубожілим. У людства величезні успіхи в науці, в техніці, розвитку інформаційних технологій, засобів зв'язку, нарешті, в економічному розвитку. Але немає нових ідей і духовних рухів, які давали б віру і Сенс людського життя. А старі неабияк дискредитовані і вимагають оновлення. Наростання бездуховності згасання великих ідеологій веде до в'янення і кризи культури. ... Світ з нетерпінням чекає нових духовних проривів або оновлення старих ідеологій »[60.89].\nСуть ідеології . Ідеологією називають вчення про ідеї. У такому випадку ідеологія - одна з тисяч наук. Це вихідне значення терміна, придане йому автором терміну - Дестат де Траси. Більш широке значення цього слова включає в дане поняття і самі ідеї суспільства, тобто всю сукупність тисяч наук або все суспільну свідомість. Найбільш широке значення ідеології полягає в назві їм і практично здійснених (об'єктивувати, упредметнених, матеріалізованих) ідей. Інакше: ідеологією виявляється вся ноосфера за Вернадським.\nвчення про ідеї ® самі ідеї\nпросто ® здійснені\nРізноманіття званих форм ідеології вимагає з'ясування їх загального властивості - суті ідей.\nфрагментарні ® цілісні\nіндивідів ® визнані\nгрупами ® владою\nурядом ® державою\nЯкщо ідеологія - ідеї влади, то в суспільстві існує тільки одна ідеологія. Якщо ідеологія - ідеї груп людей, то їх безліч, відповідне числу станів і т.п. Є ідеології у різних груп людей, починаючи з мафій і закінчуючи партіями. У такому випадку, суспільна свідомість - система ідеологій. Тим більше, якщо ідеологією є ідеї будь-якої людини. Цей підхід широко поширений. Дуже часто поняття «ідеолог» використовують стосовно до якого-небудь конкретній людині.\nСуспільна свідомість є сукупністю ідеологій. У кожен конкретний момент співіснує їх безліч. Особливе значення має офіційна ідеологія, здійснювана урядом. У Конституції Росії на рубежі ХХ і ХХ I століть записано (стаття 13): «У РФ визнається ідеологічне різноманіття. 2. Жодна ідеологія не може встановлюватися як державна ».\nНезважаючи на таку декларацію, уряд і держава проводить строго певну ідеологію. «Феномен ідеології полягає в тому, що державна влада, особливо авторитарна влада, приймає будь-яку систему ідей і всією силою свого авторитету, всією міццю свого пропагандистського апарату, впроваджує у свідомість людей систему уявлень про світ, про людину і самої влади» [ 178.159]. «І дивним було б заперечувати, що такий феномен існував завжди, з того часу, як виникла держава» [там же]. «Однак і наука та ідеологія - це теж різні речі, як і філософія та ідеологія не одне і те ж» [там же, с. 160].\nУсвідомлення ідеології . Ідеї ??завжди мали величезне значення в житті суспільства. Усвідомлення їх особливої ??ролі в суспільстві відбулося всього лише два століття тому, коли був введений термін «ідеологія». Дестат де Траси використовував його в 1796 році для назви "науки про ідеї". У той історичний період була широко поширена ідея про те, що "ідеї правлять світом". А тому й важливо було вивчати, як ідеї виникають і яким чином вони забезпечують розвиток суспільства. Тодішні ідеології були ненауковими, а тому їх трактували як ложно сприйнятих поглядів (ідей).\nПісля початкового буму досліджень ідеології почався період їх застою. У той час наука не була ідеологією. Ідеологія тоді була спотвореним уявленням про суспільство і його розвитку. Цю природу ідеології Маркс відобразив у своєму визначенні тодішньої ідеології. У зв'язку з цим критики Маркса намагаються представити його бачення ідеології в помилковому світлі: нібито він зводив ідеологію взагалі до спотвореного уявлення про суспільство. Зокрема, так написано в словнику: «Проблематика ідеології пов'язана, т.о. з проблематикою епістемології. Але якщо епістемологія відповідає на питання, якою мірою можливо пізнання дійсності, критика ідеології ставить питання, якою мірою необхідно спотворення дійсності. Тут задає тон формула Маркса, яке визначило ідеологію як «хибне свідомість» [265.162].\nНасправді ж, Маркс констатував факт - ідеології його часу були ненауковими, головним чином теологічними, ілюзорними. У зв'язку з цим він і почав розробляти науку як ідеологію суспільного прогресу. Інакше, Маркс був за наукову ідеологію. Він присвятив життя розробці науки як ідеології емансипації трудящих. Вся геніальність Маркса полягає саме в тому, що він дав відповіді на питання, які передова думка людства вже поставила [см. 161.23.40]. Наука була для Маркса історично рушійною, революційною силою [см. 181. 19. 351]. Він заклав основи наукової ідеології.\nКритика ідей Маркса, зокрема, Т. Ойзерманом , обгрунтовує знищення ідей Маркса. На думку Ойзермана: "Марксизм як ідеологія робітничого класу належить історичного минулого". Не називаючи розроблену Марксом, Енгельсом і Леніним громадську науку «марксизмом - ленінізмом», треба визнати той факт, що вона зберігає своє значення як основа ідеології суспільного прогресу, а не тільки найманих працівників. Без використання цих основоположних ідей суспільство не виживе. Форма суспільної науки Маркса і його послідовників природно відносна, що і стало причиною її краху.\nВ.І. Ленін позитивно трактував ідеологію як феномен суспільного життя. Він враховував всі елементи ідеології, але созидал головну з них - теоретичну науку.\nВперше науку визнали офіційною ідеологією в СРСР, в якому був культ науки і навчання [см. 133]. Л. Фейхтвангер писав в 1937 році про цей факт: «Експеримент, який поставив собі за мету побудувати гігантське держава тільки на базисі розуму».\nВ основу радянської наукової ідеології були покладені ідеї Маркса тому, що вони істинно відображали суспільний розвиток того часу. Однак його ідеї з часом застаріли і не були розвинені, що призвело країну до краху. Ідеологічний крах комунізму в Росії став фактом. І це сталося через нетеоретічності ідеології і політики.\nІдеї, ідейність, ідеологія . Розглянемо на прикладі ідеологічне значення наукових положень.\nідеї - ідейність - ідеологія.\nІдеї ??- все усвідомлювані, хоча б смутно (а іноді і помилково) властивості дійсності. У міру їх осмислення вони стають думками людей - індивідів і груп, а в міру їх практичної апробації вони стають знаннями, тобто елементами науки. Такий шлях проходять всі ідеї науки. І що опанували наукою люди виявляються ідейними, навіть якщо це стосується життя в примітивному суспільстві. Звичайно, в останньому випадку найімовірніше спотворення наукової ідеї, її гипертрофирование і т.п. і тоді виникає фанатизм тих, хто односторонньо розуміє дійсність і своєю дією не допомагає, а заважає і собі і іншим. Чим адекватніше ідея науки практиці, тим плідніше ідейність. І тим більше ідейність стає вихідним фактором практичної діяльності - її приймають як ідеології, тобто свідомо нею керуються, а потім перетворюють її в політику влади з організації народу. У результаті ідеї об'єктивуються в поведінці і справах все більшої частки людей суспільства, упредметнюються в продуктах праці, опредмечиваются в правилах взаємин людей і т.п. І вихідним всього цього є ідеї науки, а тому так важливо, щоб вони були адекватні дійсності, істинні за даних конкретних умовах.\nНе слід забувати при цьому, що розвиток дійсності призводить до того, що справжні в один час ідеї виявляються помилковими в інший час і т.п. Суспільство має постійно підтримувати істинність ідей, коригувати їх і т.п. Якщо цього немає, то суспільство гине.\nДосліджуючи історію техніки і розробляючи загальну її теорію, можна бачити динамізм істинних ідей на багатьох фактах технічного прогресу. Особливо наочно це в сфері створення зброї в ХХ столітті. Згадаю тільки двох геніїв техніки, які зробили істотний внесок у перемогу над фашизмом, - двох Кошкіна (конструкторів танка Т-34 і роторної техніки).\nУ сучасній практиці, особливо в комп'ютерній сфері суспільства, це очевидно. Розробники ідей стають ідеологами розвитку відповідної предметної області і досягають успіху - зростання частки фірм на ринку тих чи інших товарів. Якщо ж ідеї вибрані не адекватно, то збитки, падіння частки ринку і т.п.\nАналогічне значення мають і гуманітарні, особливо економічні ідеї. Працюючи економістом все життя, готовий ілюструвати це положення всім змістом загальноекономічної науки (політекономії). Наведу один новітній факт економічної думки. Д. С. Львов стверджує ідею: «Трудова теорія вартості, що породила потужне антікапіталістічеськоє рух, виявилася надзвичайно руйнівною саме для тих країн, які назвали себе соціалістичними. Вона на десятиліття визначила неправильну орієнтування господарських рішень, і, як наслідок деградація продуктивних сил ... Система управління служила провідником насаджуваних зверху ідеологічних установок, виконавцем вироку, закладеного в трудовій теорії вартості »[157.9-10]. У кінцевому рахунку, хибна ідея привела країну до краху. Запишемо сказане так:\nАкадемія ® Трактування ® ідеологія ® політика ® крах практики.\nнаук закону вартості\nТрудова теорія вартості відома з Аристотеля, покладена в основу загальної теорії економіки Смітом. Вона залишилася відносної у Маркса і його послідовників, що і дало названий ефект. І помилкові панівні ідеї з даного питання у всій економічній науці світу по теперішній час. Водночас діалектична логіка дозволяє легко і просто дати теорію і даного об'єкта. І тоді можна піти далі в названій ланцюжку факторів. А що завадило розробці теорії вартості? Відсутність діалектичної логіки! А що стало причиною даному феномену? Системи атестації та інформації в країні і, ймовірно, академія наук як організаційне ядро ??науки.\nТут важливо звернути увагу тільки на один факт: відносна трактування закону вартості трансформувалася в практику і погубила її. У зв'язку з цим важливо спеціально зупинитися на особливому значенні гуманітарних наук.\nГуманітарна наука та ідеологія . Співвіднесення ідеології та науки вимагає врахування особливого становища гуманітарних (суспільних) наук. Для цього треба звернути увагу на парадигмальних наук.\nСуспільна свідомість - сукупність багатьох ідеологій. Головною ж проблемою ідеології є та частина суспільної свідомості, яка відображає суспільство - гуманітарні і, насамперед, економічні, науки. Вони максимально плюралістична зважаючи на їх політичності. Для захисту інтересів народу треба досягти моністічно пояснення суспільства, що можливо тільки в міру становлення теоретичної науки про суспільство. Однак, існують сили в суспільстві, яким не вигідно адекватне пояснення даного його феномена. Вони прагнуть не допустити появи єдиної ідеології, що пояснює суспільство і здатної об'єднати народ для захисту своїх інтересів.\nМатематична наука єдина. У ній фактично немає парадигм. Відмінності думок про математику не істотні.\nПриродничі науки парадигмальний в деякій мірі. У них йде боротьба різних трактувань тих чи інших концепцій.\nГуманітарні науки в більшій мірі\nпарадигмальних і Політичність.\nЩо ж стосується окремих гуманітарних наук, наприклад, загальноекономічної, то існують такі її версії, між якими немає нічого спільного.\nЗагальноприйнятими елементами сучасної офіційної ідеології є математика, природничі та технічні науки. Про них зазвичай не згадують при аналізі ідеології. Що ж стосується гуманітарних наук, то в офіційну ідеологію входять тільки деякі їхні парадигми. Головна проблема ідеології лежить в парадигмальних гуманітарних наук. І тільки теоретизації наук дозволить суспільству зробити їх моністічно ідеологією.\nГуманітарна наука Х I Х століття як ідеологія виявилася недостатньою для вирішення проблем ХХ століття. Необхідний був якісний її стрибок - перехід на рівень теорії.\nІдеологія і попередники . Необхідно вивчити історію становлення ідеології. Не можна вважати початком ідеології час виникнення даного терміну. У попередній період ідеологія існувала, але називалася інакше. Попередників ідеології можна назвати ретроспективно ідеологіями. Можна використовувати для цього і ті терміни, які були раніше, а сьогодні зберігаються в якості архаїзмів. Люди давно усвідомили роль ідей у ??своєму житті. Вони називали цей факт свого життя різному.\nІдеї ??(думки, позиції) - усвідомлене уявлення про світ;\nПринципи - конкретно проголошувані ідеї, якими керуються індивіди;\nКредо - сукупність ідей індивіда як основа його поведінки;\nДоктрини (девізи) - кредо груп впливових людей;\nСвітогляду - цілісне бачення світу як основа життя;\nІдеологія - доктрина світської чи іншої влади як основа життя;\nТеорія - ідеологія суспільства.\nІ сьогодні різні люди, їх групи і т.п. використовують такий же підхід в житті.\nІнша версія основних форм ідеології може бути представлена ??так:\nДуховність ® освіченість ® ідейність.\nДуховність - внутрішній світ людей. Вона виникає в дитинстві на основі психічного світовідчуття і проявляється спочатку в емоціях дітей, потім наповнюється фольклором - казками, міфами, притчами та іншими формами буденної свідомості. Вона потім перетвориться в ерудицію, освіченість або освіченість, яка зараз є головною формою ідеології. Давно виникли факти її вищої форми - ідейності.\nБуденний розум (здоровий глузд, духовність), міфи - перекази про минуле життя, своєрідні уявлення про минуле, все більш втрачають зв'язок з дійсністю зважаючи на втрату деталей реальності. Міфи перетворюються на легенди, які відображають дійсність. Міфи - перша обособившаяся як самостійний елемент суспільної свідомості ідеологія. Вона зберігає позитивне значення по теперішній час як спосіб навчання дітей.\nМістика рве спадкоємність з реальністю, і все більше перетворюється на ірраціональні уявлення про світ.\nанімізм ® релігія ® ідеалізм\nТеологія - більш розвинена форма містики, що припускає існування абсолюту. Теологічні ідеології панують у світі в тій чи іншій мірі. Вони не об'єднують людей;\nЗанепад світовій історії [см. 171. 9].\nСлово «філософія» використовують давно в значенні «ідеології». Скажімо, людина говорить: "Моя філософія, або кредо, або доктрина і т. п.". Гегель писав про факти використання слова «філософія» в значенні «ідеологія» [65.1.92];\nНаука - ідеологія суспільного прогресу. Для перетворення науки в ідеологію потрібно, щоб вона забезпечувала істинність відображення дійсності і своєї власної суті.\nБільш розвинені форми ідеологій не повинні воювати з ідеологіями, які виникли раніше (зі своїми попередниками). Як показує практика, це марна справа. Релігія завжди виступала проти забобонів, а вони і зараз розквітають пишним букетом, наприклад астрологія. Більш розвинені ідеології повинні спрямувати головні зусилля на підвищення власної прагматичності. Попередні ідеології зберігаються тому, що вони виконують ряд корисних функцій для суспільства.\n«Найчастіше теології знаходяться в конфлікті один з одним. Наука ж єдина і інтернаціональна - спробуйте сказати про фізики або математики у множині. Наука об'єднує людей різних національностей та релігій, тому що вона виробила свій метод судження, завдяки якому її висновки являють собою об'єктивне знання »[17.8].\nМ. Воєйков вважає: «Як правило, ідеологія формується на основі наукової теорії. Ідеологія без теорії є релігійна віра і нічого більше ».\n«Ідеологією ХХ ??століття я б назвав науку ХХ століття. Правда, сама вона не хоче себе так називати »[124.34]. «Релігійність як основа сучасної ідеології - безперспективна. Вона належить минулому, і зараз за неї чіпляються тільки тому, що немає нічого іншого »[там же].\nІ. Пригожин писав: «... Наука і є в певному сенсі ідеологія ...» .\nМатеріалістична ідеологія . Відмовляючись від містичних ідеологій, суспільство стає прихильником матеріалістичної ідеології. У США 60% вчених невіруючі, а в Національній академії наук США невіруючих 90% (124.34).\nНеобхідна спеціальна робота про суть матерії, ідеї, буття, свідомості. У цьому плані цілком зрозумілі численні дослідження цієї проблеми.\nКредо матеріалізму - матерія визначає ідеї. Це - істина, але її суть потрібно усвідомити особливо, щоб «не пересолити історію матеріалізмом» [50.59]. У житті слово визначає справу. І коли не усвідомлюють цього, то країна гине. І це не відкидає істинності колишніх ідей. Ідеї ??виникають з матерії, але не будь-який, а її вищої форми. При цьому вони виникають не у всіх, а тільки у найбільш розвинених людей і т.п. І коли суспільство не тільки не заохочує розвитку людей з тим, щоб вони породжували ідеї, але і бореться з ними, то його загибель вирішена цим фактом. За Гегелем - «Гординя передує падінню». «Державні пристрої падали жертвою думки ...» [65.1.111].\nПри аналізі взаємини матерії та ідеї слід надати належне значення не тільки прямим, але і зворотним зв'язкам.\nІдеологія і теорія . Теоретична наука набуває все більшого значення в якості чинника прогресу. Проблеми теоретичної науки - головні для сучасної ідеології. І подив викликає той факт, що доводиться доводити ідеологічне значення науки. Головна проблема - виявити причину невиконання наукою функції ідеології. І слід визнати, що в цьому винна сама наука, її недостатність для того, щоб стати нормою розуміння реальності усіма людьми.\n«Сьогодні багатьом стає ясно, що наука всупереч очікуванням не створила і, мабуть, найближчим часом не створить прийнятного« наукового світогляду », тієї бази, фундаменту, на якому можна почати будівництво давно очікуваного пам'ятника людському генію» .\nВід чого залежить якісний, давно очікуване зростання науки? І тут слід з'ясувати функцію філософії в науковому розумінні дійсності. Філософія з самого початку виникнення трактується великими людьми в якості підстави для стрибка науки - перетворення її в теорію. У зв'язку з цим головна проблема - з'ясувати суть філософії, її функції, забезпечити якісний її зростання з тим, щоб вона виконала свою історичну місію - стала підставою теоретичної науки, як це вважали багато видатних людей минулого.\nІдеї ??об'єднують суспільство\nСуспільство об'єднують не будь-які ідеї, а тільки плідні, істинні. Тільки в такому випадку відбувається «перетворення суспільної свідомості в суспільну силу» [181.16.198] за допомогою визнання його ідеологією.\nВизнаючи право всіх на особисту думку, треба обмежувати можливість лідерів суспільства нав'язувати свою думку позанауковими методами, монополією на істину і т.п.\nКорінна причина неадекватності сучасної науки - відсутність у ній філософського підстави. Саме стан сучасної філософії не дозволяє її реінтегрувати в суспільну свідомість як провідної сили суспільного прогресу.\nІдеології політиків. Ідеології політиків суперечливі і найчастіше брехливі. У культурі западнизма (по А.А. Зинов'єву) панує зневіра політикам. Дана ідея висловлена ??чітко багатьма дослідниками. Скажімо, Лао Ше звинуватив народ котячого міста в легковір'ї. А сучасний західний філософ Р.А. Вілсон говорить про те, що політикам він не вірить навіть тоді, коли вони вимовляють союзи І, АБО, певні артиклі англійської мови [см. 282].\nПредставники наукової ідеології вимагали у своїх представників "... враховувати живу життя, точні факти дійсності , А не продовжувати чіплятися за теорію вчорашнього дня, яка, як будь-яка теорія, у кращому випадку лише намічає основне, загальне, лише наближається до охопленню складності життя "[161.31.134]. Тут помилково теорією названі вчення (доктрини).\n«Одним словом, історично умовна яка ідеологія, але безумовно те, що будь-якої наукової ідеології (на відміну, наприклад, від релігійної) відповідає об'єктивна істина, абсолютна природа» [161.18.138]. Новий філософський підхід до світу "завоював своє всесвітньо-історичне значення як ідеологія революційного пролетаріату тим, що марксизм аж ніяк не відкинув найцінніших завоювань епохи, а, навпаки, засвоїв і переробив усе, що було цінного в більше ніж двотисячолітньої розвитку людської думки і культури" [ 161.41.337]. Він виник «як пряме і безпосереднє продовження вчення найвидатніших представників філософії, політичної економії і соціалізму »[161.23.40].\n"... Ніколи мільйони людей не будуть слухати порад партій, якщо ці поради не збігаються з тим, чому їх вчить досвід повсякденного життя" [161.32.178].\n«Все, що приводить людей в рух, повинно пройти через їх голову; але який вид приймає воно в цій голові, в дуже великій мірі залежить від обставин» [181.21.308].\n«Теорія здатна опановувати масами, коли вона доводить ...» [181.1.422].\n«Розвиток свідомість залишається, як і завжди, базою і головним змістом всієї нашої роботи» [161.13.376].\n"Як говорив Маркс, сама неприступна фортеця - це людський череп" [см. 36. 444].\n«Самим надійним провідником істини в житті є наука» - слова Ататюрка, що прикрашають стіни всіх шкіл Туреччини [113.71].\nЗ давнини відомо положення Платона про те, що політиками повинні бути філософи. Це положення і вихваляли і ігнорували і лаяли. І в історії були факти, коли політиками ставали філософи. І можна знайти аргументи будь-якої версії вирішення цієї проблеми. На мою думку, справжній філософ не стане політиком, але суспільство здійснює самогубство, коли обирає політиками людей, не обізнаних у філософії, які ігнорують «наспіви діалектики» [Платон, Держава, 532а].\nІдеологія і філософія . Великі люди минулого адекватно усвідомлювали ідеологічну функцію філософії. "... Філософське свідомість не тільки зовнішнім, а й внутрішнім чином втягнуто у вир боротьби" [181.1.379]. «... Вихідним пунктом французької революції була філософія, і небезпідставно називали філософію мирською мудрістю .... Революція отримала перший імпульс від філософії. Але ця філософія є лише абстрактне мислення ... ».\nЗа Декарту філософія покликана пояснити як закладається «фундамент істини» [88.298].\nІ. Кант визнавав революцією тільки те, що випливає з революційних змін ідеології, насамперед філософії, революції духу, інтелекту [см. 123.1.5].\nСправжня революція починається в мозку філософа: "Тепер вона починається в мозку філософа "[181.1. 422]. Маркс вважав, що про філософію розіб'ється status quo тодішньої Німеччини [181.1.423].\n"Подібно до того, як філософія знаходить у пролетаріаті своє матеріальне зброю, так і пролетаріат знаходить у філософії свою духовне зброя ... "[там же, с. 428]. " Голова цієї емансипації - філософія , її серце - пролетаріат "[Там же, с. 429]:\n"... Теорія стає матеріальною силою, як тільки вона оволодіває масами" [181.1.422]. Інакше, теорія стає матеріальною силою, тільки перетворившись на ідеологію суспільства.\n"Теорія здатна опанувати масами, коли вона доводить ad hominem (стосовно до даної особи), а доводить вона ad hominem, коли стає радикальною. Бути радикальним - значить зрозуміти річ в її корені "[181.1.422].\nПрактика ХХ століття підтвердила положення про те, що філософія може дати «велике знаряддя пізнання» [161.23.44] і бути силою, революціонізуючу суспільний розвиток.\nІ багато мислителів ХХ століття так вважали. «Всім революційних зрушень у науці передували філософські дослідження і критика фундаментальних принципів і підстав науки ...» [152.123].\nІдеологія прогресу може бути тільки теоретичною наукою. Для її досягнення треба осмислити неадекватність сучасної філософії. Тому треба розробити істинну філософію, яка стане чинником розвитку науки - її теоретизації та становлення меганаукі (мегатеории), що тільки й дозволить їй зайняти місце офіційної, панівної ідеології.\nмудрування ® філософствування ® мислення ® рефлексія ® ...\nІдеологія та інтелект (мислення) . Розумність, розсудливість, мудрість, інтелектуальність, здатність мислити - найперша вимога до ідеологів країни.\nМудрування являло собою розсудливість старих людей, які допомагали людям вижити. Усвідомлення їх ролі призвело до появи бажань більш широкого розповсюдження мудрування. Засобом для цього і стала філософія (філософствування). У давнину не було поняття "мислення" в сучасному сенсі слова. Хоча математичні розрахунки, як перша форма мислення, вже були. Розробка Аристотелем логіки була початком створення мислення. І це породило поняття мислення. І вже Аристотель визначив засіб для досягнення - мислення про мислення, тобто рефлексію. Рефлексія - засіб становлення мислення і тим самим філософствування як загальнодоступного мудрування. На цій основі тільки і можна усвідомити рефлексивні процеси і управляти ними.\nСлід вважати азбучної істиною положення про «солідному філософському підставі» [161.45.29-30] як заставі плідної діяльності. І тільки в такому випадку відбувається «... перетворення авторитету ідей в авторитет влади ...» [161.8.354-355].\nІдеологія і идеократия . Ідеологія перетворюється на идеократию при її використанні урядом. Така ситуація була в Стародавньому Єгипті, де жерці були чільної силою, в середньовіччі при пануванні Ватикану в католицьких країнах. У нашій країні в ХХ столітті наука перетворювалася на ідеологію і идеократию, але Академія наук не забезпечили цього процесу. Зараз идеократия існує в ряді мусульманських країн, в яких панує ісламський фундаменталізм.\nІдеократія - це панування моністічно ідеології. Якщо вона базується на невігластві, то є небезпечним фанатизмом:\nвпертість ® фанатизм ® фундаменталізм.\nЩо є істина? Це не тільки питання Пілата до Христа. Для розуміння суті істини слід врахувати її витоки. Істина, за однією версією, - нагрудний знак жерців-суддів в Давньому Єгипті. Вони вказували на цю свою приналежність як до останнього критерію адекватності їх суджень. Істина ідеї завжди суб'єктивно виражена. Ступінь же адекватності ідей відбиваним об'єктам перевіряється практикою, а не твердженням, тим більше символом влади. Коли фактично діє принцип «я - начальник, ти - дурень», то начальники - обскуранти (вороги науки). Багаті люди сповідують принцип: «Я - багатий, ти - дурень», що можна м'якше висловити словами Еклезіаста про ігнорування мудрості будинків.\nІстина може бути точною, ясною, зрозумілою в залежності від способу її сприйняття - почуттями, міркуванням, мисленням.\nПроблеми розробки теоретичної ідеології . Виникнення теоретичної ідеології суспільства передбачає теоретичне пояснення самої ідеології. Необхідні монографічні роботи про ідеологію. І їх вже багато. Немає можливості розкрити багато з даного питання, а важливо зрозуміти суть ідеології в цілому. Виходимо з таких постулатів при осмисленні цієї проблеми:\nСпівіснування ідеологій. Наступні ідеології зазвичай прагнуть скасувати попередні. І хоча вони тіснять їх тим чи іншим чином, але попередні ідеології зберігаються. У зв'язку з цим головний напрямок боротьби науки з попередніми ідеологіями повинно полягають не в тому, щоб їх критикувати, а в тому, щоб підвищувати свою власну істинність.\nВідтворення кожної з них вимагає особливих умов.\nВідтворення кожної ідеології вимагає особливого виховання підростаючих поколінь - свої особливі школи.\nКожна ідеологія вимагає і особливої ??системи масової інформації (ЗМІ).\nЄ й особливі бібліотечні комплекси у основних форм ідеологій.\nДля теоретичної ідеології потрібно пояснити адекватно теорію на відміну від інших форм науки. Для цього треба розробити метанауку.\nІ розробити фактор теоретизації науки - діалектичну логіку.\nТеоретизувати гуманітарні науки: психологію, педагогіку, економіку, політологію, соціологію.\nДля досягнення всього цього потрібен колектив людей, який не може бути звичайним, формальним зважаючи закономірного його переродження.\nАсоціація дослідників покликана розробити систему теоретичних гуманітарних наук і навчити цьому педагогів.\nПедагоги забезпечать навчання народу в особливій системі шкіл. Може бути, їм вдасться відповідно перебудувати світські школи для вирішення цієї проблеми.\nСлід враховувати циклічність ідеологічних процесів, особливо великих їх хвиль. Зокрема, про них говорив М. Меньшиков на початку ХХ століття. Його міркування застосовні і до подальшого розвитку ХХ століття [186.139].\nПри аналізі ідеологічних циклів треба скористатися концепцією рефлексивності суспільного розвитку Сороса. У суспільному розвитку мають значення різні форми думок людей, в тому числі і ідеології. Вони завжди переоцінюють, один раз позитивно, а інший - негативно процеси. У період підйому громадську думку (чи ідеологія) переоцінює прогрес перспективи, тим самим прискорює процес і кінець висхідної тенденції. У період спаду воно недооцінює процес і тим самим посилює власне становище.\nСуцільною лінією показані «природні тенденції», а пунктирною їх модифікації на основі думок.\nДля аналізу рефлексивності ідеологічних процесів важливо використовувати синергетику . Діалектична трактування розвитку застаріла, вона недостатня, оскільки не адекватно відображає рефлексивні процеси. Вона адекватно пояснює лінійні, стаціонарні процеси. Але розвиток не завжди лінійно, воно стохастичне, випадково. У житті не обов'язково йдуть вперед, але можуть йти і назад (згадайте книгу «Крок вперед, два кроки назад»). Життя не обов'язково йде тільки вперед, може бути і її застій і навіть рух назад. Тому не достатньо лише традиційного діалектичного пояснення розвитку на основі необхідності, а слід використовувати синергетичне, як це все більше з'ясовується зараз. Випадковості мають величезне значення в конкретних подіях. При цьому можливе рух у зворотному напрямку, і причиною такої спрямованості може бути всього лише невелике зусилля («ефект метелика»). Слід уточнити дослідні прийоми (методологію), які дозволяють врахувати випадковості при поясненні об'єкта тощо Синергетика не відкидали діалектику, вона безплідна поза останньою. Діалектика і синергетика співвідносяться за принципом додатковості.\nОцінюючи значення ідеології в суспільстві, необхідно чітко розрізняти:\n-------- + -------- ¬\nпослідовники ® попутники ® пройдисвіти\nІдеологічними попутниками стають зазвичай неосвічені, легковірні, наївні люди [см. 171.19]. Пройдисвітами зазвичай бувають освічені, егоїстичні люди, які переслідують карьеристские мети. Вони - свідомі, упереджені апологети [там же, с. 48] і приєднуються до громадського руху тоді, коли воно набуває чинності та стає вигідним підтримувати його.\nСлід розрізняти і таких представників ідеології:\nнововірці - що прийняли нову віру, щирі послідовники;\nадепти - ревні прихильники ідей;\nапологети - захисники певних ідей;\nідеологи - розробники нових ідей;\nепігони - нетворчі послідовники.\nАпологети ® нововірці\nАдепти ® епігони\nІдеологічне переконання не можна перевірити. Тому й не можна проголошувати таких критеріїв ідеологічної прихильності партіям, рухам. Педагогічно можна перевірити рівень здібностей і обсяг ерудиції. Що ж до переконаності людей (ідейності), то її перевіряє тільки життя. Навіть зарозумілості деколи обманюють людей.\nЕліта захищає свої егоїстичні інтереси за допомогою всіх можливих методів - брехні, наклепів, обману, насильства тощо Вона може називати свою ідеологію і ліберальної, і консервативної, і т.п. Інтереси народу можуть захистити тільки демократи за допомогою теоретичної науки.\nІнтереси багатьох станів захищають специфічні форми ідеології - фемінізм, націоналізм, екологізм, різні форми теологий (іслам, протестантизм і т.п.). Їх відмінності зводяться до обмеженого кола ідей.\nРозвиток ідеологій характеризується появою нових і збереженням існуючих раніше форм, їх взаємною боротьбою, їх динамізмом і т.д. Від чого залежить розвиток ідеологій? Матеріалістичне розуміння суспільства виходить із залежності ідеологій (суспільної свідомості) від буття, продуктивних сил, виробничих відносин. «Якщо саме матеріальне виробництво не брати в його специфічної історичній формі , То неможливо зрозуміти характерні особливості відповідного йому духовного виробництва і взаємодія обох. Далі пошлостей тоді не підеш »[181.26.1.279]. При цьому мається на увазі той факт, що головна форма духовного виробництва - наука, що вона динамічна на увазі динамізму виробництва, що виробництво детермінує прогрес науки. Тим самим, передбачається взаємодія науки і праці, в тому числі виробництва.\nІнакше: матеріальні продуктивні сили суспільства ® матеріальні відносини (громадянське суспільство) ® правові відносини (власність як юридичне відношення) ® юридичні і політичні надбудови ® суспільну свідомість (ідеології, «слово» або свідомість) [см.181.13.6-7]. Однак ця ідея не була адекватно розроблена з урахуванням прямих і зворотних зв'язків тощо\nВиродження ідеологій - Закон їх відтворення. Це вірно і для наукової ідеології.\nвчення буддизму про роль Будди і необхідності його перетворених форм: виродження ідейного імпульсу вимагає систематичного повернення Будди в нових формах з тим, щоб підтримати ідейність на Потрібно рівні;\nвчення про великих присвячених в деякій мірі виявляє таку повторюваність;\nзокрема Христос виступав проти фарисеїв, ортодоксальність яких свідчила про виродження їх віри;\nаналогічно виродження католицизму в середні століття і освіту протестантизму;\nаналогічно - обскурантизм деяких вчених академії, які стали ворогами науки.\nШопенгауер висловив ідею про виродження будь ідейності за рахунок швидкого зростання в ній її опонентів.\nІдеологія і педагогіка. Ідеологія стає політикою при багатьох умовах. Першим з них слід вважати її сприйняття населенням. Засобом для цього служить педагогіка. Сучасна наука і практика педагогіки не забезпечують цього.\nВідтворення ідеології - Особливий об'єкт досліджень. Ідеологія не тільки повинна бути висловлена, а й почута людьми. Вона повинна «працювати» - забезпечувати проголошувані ідеї і служити інтересам суспільства. Для цього вона повинна перетворитися на техніку, технологію, індустрію суспільства і, в кінцевому рахунку, в успіх суспільства. В іншому випадку панують ненаукові ідеології, має місце маніпуляція свідомістю людей і т.п. [См. 332].\nрозробка ® публікація\nпросто ® суспільне визнання\nгрупами людей ® суспільством\nПочатковою щаблем є розробка ідеології, і це може бути справою одинака. Потім її проголошують тим чи іншим способом. І сьогодні - численні можливості, але головним засобом служать ЗМІ. Вони не тільки інформують, а й рекламують певні ідеології. Наступний щабель припускає матеріалізацію (об'єктивацію) ідеології - перетворення її в норму суспільної свідомості. Суспільство має сприйняти запропоновану ідеологію. Тільки в такому випадку вона детермінує поведінку людей. І тільки за певних умов сприйнята ідеологія стане засобом поліпшення життя людей - підвищить продуктивність праці, його продуктивність, плідність. На цій стадії відтворення ідеології вона повинна стати змістом і техніки і технології. І якщо ідеологія призведе до зростання добробуту всього суспільства або хоча б тільки до створення так званого середнього класу, то це і стане кінцевою щаблем відтворення ідеології.\nЄдність, цілісність, гармонійність і т.п. ідеології мають величезне значення. В давнину все це осмислювалось метафорично поняттями космосу, гармонії, храму і т.п. Зокрема, християнство як ідеологія базується на розумінні суспільства як духовного храму, наріжним, живим каменем якого є Христос, а всі люди - іншими його камінням. Але навіть ціною життя Христу не вдалося запобігти розколу послідовників. І сучасне християнство успадкувало мало його заповідей.\nЗакони розвитку ідеології. Уявімо, що треба осмислити ідеологію США. Становлення її основоположних принципів чудово показав Марк Твен. Якою вона має бути? При відповіді на запитання, слід врахувати безліч чинників. Для аналізу ідеології країни, перш за все, слід усвідомити класову її структуру.\nнарод ® еліта\nтрудящі ® підприємці\nфермери ® пролетарі\nУ США 90% - працівники найманої праці (пролетарі). Серед них і робітники, і менеджери («золоті комірці»). Отже, ідеологія США повинна бути «пролетарської». Філософія - духовна зброя пролетаріату [см. 181.1. 428 і 429]. У США багато «сімейних фермерів», які живуть за рахунок трудового доходу. У США багато і інших форм підприємців, скажімо «вуличних комерсантів», дохід яких є трудовим. З цієї маси населення формується так званий середній клас. Тому ідеологія США повинна виражати інтереси трудового народу. І, природно, для всіх цих людей потрібна монистическая теорія з тим, щоб забезпечити толерантність, виключити взаємну боротьбу і т.п. Потреба в цьому - величезна і без такої моністічно теорії не тільки США, а й усе суспільство не виживе в третьому тисячолітті.\nДругий фактор аналізу ідеології - засвоєння соціалізації як головного закону сучасного суспільства [см. 54, глава 16]. Слід враховувати і безліч інших факторів.\n«... Поступальний рух світу відбувається лише завдяки діяльності величезних мас ... [65.3.90].\nідеологічна активність народу\n«Разом з грунтовністю історичної дії буде, отже, зростатимуть і обсяг маси, справою якої воно є» [181.2.90].\n«За нашим поданням держава сильна свідомістю мас. Воно сильно тоді, коли маси все знають, про все можуть судити і йдуть на все свідомо »[161. 35. 21].\nІдеологія набуває чинності в міру організації народу. «... Чисельність тільки тоді вирішує справу, коли маса охоплена організацією і нею керує знання» [181.16.10].\n«... Маси вчаться з життя, а не з книжок ...» [161.20.66]. І таке навчання кровопролитно - бунти, повстання і т.п. І це закон передісторії суспільства. Історія товариства почнеться тоді, коли розум стане вихідним фактором його життя. Інакше: свідомо виховується ідейність стане ідеологією суспільства. Тільки в такому випадку відбудеться перетворення теорії в матеріальну силу на увазі оволодіння її масами народу [см. 181.1.422].\nЄдність ідеї та інтересу: « Ідея незмінно осоромлюєш себе, як тільки вона відокремлювалася від інтересу »[181.2.89].\nПочаткове значення ідеології в прогресі. Ідеолог йде попереду [см. 161.5.363] і тільки в такому випадку він має право на таку назву. «... Бути ідейними керівниками пролетаріату в його дійсної боротьбі проти дійсних справжніх ворогів, що стоять на дійсному шляху даного суспільно-економічного розвитку. За цієї умови теоретична і практична робота зливається разом, в одну роботу ... »[161.1.309].\nСилою ідеології є її втілення в дисципліну, техніку, індустрію. «... Бере верх той, у кого найбільша техніка, організованість, дисципліна і кращі машини ...» [161.36.116]. «Перед союзом народу і науки, пролетаріату і техніки не встоїть ніяка темна сила» [161.40.189].\nПеремога в боротьбі\nРівень науки і техніки\nЗростання апологетической природи класової ідеології. Головна причина ідеологічної кризи такого суспільства показана Марксом [см.181.23.17 і 181.2.347].


Руслан Дробот, кандидат політичних наук. Керівник відділу по роботі з Ключовими Клієнтами ПАО «ВГП»\nЧитайте, Руслан Дробот спікер сесії "Асортимент & споживач". Про експертизу спікера більш детально...\nБільше десяти років досвіду роботи в сфері FMCG. Досвід успішної роботи з більш ніж 20-ма великими національними та міжнародними мережами та порядку 40 локальних мереж. За 10 років співпраці з мережами були успішно реалізовані проекти в категоріях фреш, фуд, бакалія та нон фуд\nЦей досвід дозволив розбудувати власну систему роботи з менеджерами зі збуту та партнерами, з врахуванням індивідуальної специфіки кожного клієнта. Одним з завдань цієї системи – підвищити рівень платіжної дисципліни та повернення коштів.\nКерівник напрямку по роботі з ключовими клієнтами, ПП «СВ-ІМПЕКС КО» 2010 – 2015 рік.\nБув одним із засновників нової команди по роботі з мережами та розбудови дистрибуції відомого бренду «Червоне золото» на ринку України.\nЗаключив прямі контракти з найбільшими клієнтами такими як Метро Україна, Ашан та інші. Це дало змогу протягом року стати брендом №2 по споживанню серед вітчизняних покупців.\nНаціональний менеджер по роботі з ключовими клієнтами ПАТ «ВГП» з 2015 року. Компанія є одним з лідерів серед українських виробників продукції санітарно-гігієнічного призначення (Tissue).\nВ портфелі компанії представлені власні торгові марки: «RUTA», «RUTA Selecta», «Fesko», «Носовичок», «Полотенечко», «Ecolo» та інші.\nЗа 10 років успішної роботи ми закріпили за собою репутацію незмінного виробника №1 Private Label на ринку України, вийшли на ринки Європейського Союзу та країн СНД.\nНа сьогодні наші товари через свою якість, доступність та вишуканість мають високий рейтинг і попит у великої кількості споживачів і добре відомі як на ринку України, так і за її межами. Продукція компанії доступна на полицях в 14 країнах Європи і Азії: України, Латвії, Литви, Естонії, Угорщини, Німеччини, Швейцарії, Білорусії, Молдови, Росії, Вірменії, Казахстану, Киргизстану та Туркменістану.


≋ Змішувачі для кухні Тип управління Двохвентильний GROHE купити в Україні. Ціна Україна | Інтернет-магазин Groheshop\nТип управління Двохвентильний\nЗмішувачі для кухні GROHE Тип управління Двохвентильний в Україні\nCosta S Змішувач для мийки на один отвір (31819001)\nметалеві рукоятки З теплоізоляцією Carbodur® керамічний вентиль Поворотний трубкоподібні вилив\nAtrio Змішувач для мийки (30362000)\nGROHE StarLight хромована поверхня керамічні вентилі 1/2 дюйма 90 °\nЦіни на Змішувачі для кухні GROHE Тип управління Двохвентильний в Україні (актуально на Травень 2022р.)\nCosta S Змішувач для мийки на один отвір (31819001) 5148.00 грн\nAtrio Змішувач для мийки (30362000) 22104.00 грн\nЧасті питання про Змішувачі для кухні GROHE Тип управління Двохвентильний в Україні\n⇒ Які "Змішувачі для кухні GROHE Тип управління Двохвентильний в Україні" - найпопулярніші\n⇒ Які "Змішувачі для кухні GROHE Тип управління Двохвентильний в Україні" - найдешевші


Як зрозуміти, що вашу дитину залякують у школі | Рідна Дніпропетровщина\n30 Жовтня 2014 18:09\nЗалякування – це агресивна поведінка дітей, яка розцінюється як умисна і являє собою дисбаланс влади або сили. Як правило, залякування неодноразово повторюється протягом певного періоду. Залякування може мати різні форми, такі як штовхання та/або удари (фізичне залякування); передражнювання або обзивання (словесне залякування); залякування за допомогою жестів або соціального відчуження (невербальне залякування або емоційне залякування); надсилання образливих повідомлень телефоном або електронною поштою (кіберзалякування).\nБільшість дітей, особливо хлопчики і діти старшого віку, скоріше за все не стануть розповідати батькам або дорослим про те, що у школі їх хтось залякує, тому дуже важливо проявити пильність за наявності можливих ознак залякування.\nОсвіта.ua подає кілька порад, що дозволяють розпізнати їх і припинити.\nдитина приходить додому з порваними, пошкодженими або відсутніми шматками одягу, підручників чи інших речей;\nбоїться ходити у школу пішки або їздити на шкільному автобусі та брати участь у різних заходах з однолітками;\nутратила інтерес до шкільної роботи або без всяких причин раптом виконує її погано;\nколи приходить додому, виглядає сумною, пригніченою, зі сльозами на очах;\nЯкщо ваша дитина проявляє будь-яку з перерахованих вище ознак, це не обов’язково свідчить про те, що її залякують, але це можливість, яку слід використовувати, щоб у всьому розібратись.\nЩо ви повинні зробити? Щоб зібрати потрібну інформацію, поговоріть зі своєю дитиною і персоналом школи.