Хуліганство, побиття, ДТП і сімейні сварки: винуватця аварії під Києвом неодноразово судили | Українська правда\nВодій "Мерседеса", який ймовірно спровокував смертельне ДТП під Києвом, був неодноразово судимий за різні злочини та адміністративні порушення, в тому числі, автомобільну аварію.\nПричиною був "словесний конфлікт на побутовому ґрунті". Стоячи позаду жертви, Желепа завдав йому удар кулаком у голову, а коли той впав, став бити ногами по тулубу та голові.\nЩо було раніше: 12 липня внаслідок ДТП на Столичному шосе у 5 км від Києва загинуло двоє дорослих і двоє дітей. Правоохоронці затримали 39-річного водія-правопорушника. За попередніми даними, він зіткнувся з іншим авто, що рухалося попереду у попутному напрямку, виїхав на смугу зустрічного руху і зіткнувся з автомобілем "Хюндай", в якому їхали постраждалі.


Трилери фільми онлайн » Сторінка 200\nУ віці восьми років на очах Брюса Вейна грабіжником Джо Чіллі були вбиті його батьки. Ці події наклали великий відбиток на життя і світогляд Брюса. Ставши дорослим він вирішує викорінити злочинність и придумує собі образ Бетмена - Людини-летючої миші ...\nМолодий, багатий і успішний Девід - типовий егоїст, який не бачить нічого навколо, крім свого власного відображення в дзеркалі. Йому начхати на дівчат, з якими спить, друзів і раду директорів своєї компанії. Він живе у своє задоволення, не заглядаючи в майбутнє, думаючи, що так може тривати вічно. Але одного разу ідеальний світ Девіда починає валитися. Все перевертається з ніг на голову, а життя героя виходить з-під контролю ...\n← 1 ... 196 197 198 199 200 201 202 203 204 ... 207 →


Мінують об'єкти в Україні громадяни РФ - Геращенко » Слово і Діло\nНардеп розповів, хто займається телефонним тероризмом в Україні\n10 червня 2019, 19:26\nНеправдиві повідомлення про замінування об'єктів в Україні залишають громадяни Росії, проте українці нерідко відповідають їм тим же, але на території РФ.\nПро це в ефірі 112 Україна заявив нардеп Антон Геращенко, коментуючи хвилю «телефонного тероризму», яка останнім часом охопила українські міста, повідомляє «Слово і Діло».\n«Телефонний тероризм дуже розвинений в нашій країні, тому що у нас йде протистояння із РФ, і ми спостерігаємо, як цілеспрямовано жителі Росії розважаються, «мінуючи» об'єкти на території України, а потім дивляться через інтернет, як на це реагують ЗМІ, як там проводять перевірки», - сказав нардеп.\nПри цьому частина «мінувань» у РФ, на думку Геращенка, - справа рук громадян України.\n«З іншого боку, деякі українські громадяни відповідають тією ж монетою, і коли ви чуєте про те, що «мінуються» якісь вокзали, метро в РФ, іноді це бувають російські громадяни, іноді - українські. Інтернет дозволив знеособлювати людей», - пояснив парламентарій.\nНагадаємо, тільки 6 червня в Києві «мінували» дитячі сади, лікарні і магазини.\nУ Луцьку замінували обласну лікарню, пацієнтів евакуюють 3 червня 2019, 10:54\nУ Києві «мінували» центральний залізничний вокзал 27 травня 2019, 22:22\nУ Харкові замінували 25 об'єктів 23 травня 2019, 21:42\nУ Києві «замінували» метро 10 червня 2019, 11:27


Прапор Вірменії: кольору, символіка, значення. Як виглядає прапор Вірменії?\nВірменський коньяк 5 зірок - якість і гармонія смаку


В пошані в КДПУ і маршрутний спортивний туризм. За підсумками сезону 2011 року 2 туристські групи КДПУ стали чемпіонами України серед пішохідних походів І та ІІ категорії складності по Карпатах та Криму. 16 студентів стали чемпіонами України. У сезоні 2012 року туристська група КДПУ стала другою на Чемпіонаті України з водним походом І категорії складності по річках Синюха та Південний Буг. У 2012 році вперше туристська група КДПУ здійснила похід 4 категорії складності по Західному Кавказу (Росія). В сезоні 2013 року вже 8 туристських груп (більше 60 учасників) вирушили в походи різних категорій складності та видів туризму в Крим, Карпати, по Побужжю, по р. Південний Буг. Чотири походи візьмуть участь у заочному Чемпіонаті України зі спортивних туристських походів. Очікуємо на нові звитяги на чемпіонатах.\nЗаходи, які пропонують музейні заклади області для відвідувачів, під час «Ночі музеїв», з кожним роком стають більш різноманітними і цікавими.\n19 грудня 2013 року відбулися установчі збори туристичного клубу Кіровоградського державного педагогічного університету, який отримав назву «Мандри». Головою клубу обрано доцента кафедри географії Домаранського А.О. – палкого прихильника водних туристських мандрівок, його заступником – майстра спорту зі спортивного туризму, доцента Колотуху Олександра Васильовича. Обрана Рада клубу у складі 8 осіб. Ректорат КДПУ виділив для роботи клубу посаду інструктора. Чекає клуб на своє окреме приміщення.


Зеленський пригрозив правоохоронцям посадками через хабарі - RegioNews.ua\n17 вересня 2020, 17:05 12\nЗеленський пригрозив правоохоронцям посадками через хабарі\nЗа його словами, правоохоронці не рідко займаються "кришуванням" різного бізнесу\nПрезидент Володимир Зеленський пригрозив правоохоронцям в'язницею у разі вимагання хабарів і "кришування" бізнесу.\nПро це Зеленський заявив під час візиту у Львівську область, передає RegioNews з посиланням на "РБК-Україна".\nЗеленський зазначив, що боротьба з хабарництвом є його особистим обов'язком як президента.\n"Ми знаємо, як правоохоронці "кришують" той чи інший бізнес. Я розмовляв з "айтішниками". Ще два роки тому до них заходили "СБУшники" і просто клали компанію, відродити яку потім неможливо. Якщо це західні компанії, то вони не повертаються на ринок зовсім. Зараз такого немає. Але, якщо таке буде, то треба саджати у в'язницю і правоохоронців. Ми до всіх доберемося", - сказав Зеленський.\nВін додав, що багато хабарників перебувають серед чиновників в областях на місцях.\nРаніше Зеленський заявив, що нардеп Олександр Юрченко, якого підозрюють у хабарництві, обов'язково сидітиме.\nхабар затримання президент корупція в'язниця


У стартовому матчі сезону львівська «Енергія» здолала «Титан-Зорю» - ZAXID.NET\nУ стартовому матчі сезону львівська «Енергія» здолала «Титан-Зорю»\nСпорт — Марічка Думич, 21:12, 4 вересня 2015 0\nВ Україні стартував новий футзальний сезон. Його відкрила дуель між львівською «Енергією» та покровською «Титан-Зорею».\nРахунок у зустрічі відкрили гості – Заленко зняв павутину з воріт Кардаша. Статус-кво відновив Максим Павленко. Далі підопічні Едуарда Кулика реалізовують штрафний. Та після точної передачі Кузя Михайло Грицина зрівняв рахунок.\nМихайло зазначив: «Тарас, бачте, грамотно обіграв гравця. Почув,що я прошу, мені передати. Мені залишилось тільки попасти».\nПісля перерви Микола Грицина виводить львів’ян уперед. А його молодший брат оформив дубль і поставив крапку 4:2 на користь господарів.\nНаставник «Титан-Зорі» прокоментував поразку своєї команди: «Нам поки що бракує зіграності. Склад оновився відсотків на 70. Воротарів змінили. Шукаємо свою гру. Зараз не в оптимальних кондиціях».


Усі цивілізації рано або пізно йдуть у небуття, зникають, щоб стати надбанням історії. Відбувається це по-різному, однак найчастіше цей процес для давніх часів малюють у вигляді навали варварів, орди яких палять, перетворюють у пил та попіл квітучі оази та міста. Ясна річ, подібні уявлення існують стосовно епохи, коли зникає цивілізація Старої Європи. В якості агресора розглядають войовничих номадів із Причорноморських степів. Утім, ці жахи, як виявилося, швидше за все мають мало спільного із тим, що насправді сталося. Завдяки дослідженням, які провели представники різних наук — від палеогеографів до археологів, вдалося загалом скласти картину подій, які сталися понад сорок п’ять століть тому.\nТе, що археологам стало відомо про населення степового світу тієї епохи, призвело до реабілітації скотарів, мисливців і рибалок із долин великих рік. Ані їх чисельність, ані озброєння не дозволяють вважати їх руйнівниками світу хліборобів. Приміром, щоб спробувати захопити трипільське поселенняпротомісто, таке, як Майданецьке, доісторичному прототипу Чингізхана довелося б підняти в похід «степовиків» від Волги до Дунаю. І не факт, що йому б це вдалося зробити.\nКоли за допомогою ізотопного методу датували череп жеребця, котрий довгий час вважався бойовим конем доби середньостоговської культури (V-\nIV тис. до н.е.) то виявилося, що він хоча й насправді таки був бойовим конем, але належав… скіфам (або їхнім сусідам). Та й управляти бойовим конем у середньостогівські часи неможливо із тією збруєю, яку собі могли дозволити найдавніші жителі степів.\nТак головний військовий козир, непереможна кіннота степовиків, виявилася швидше фантомом, привидом, підживленим реаліями раннього залізного віку або доби великого переселення народів. Це були дійсно страшні часи, коли кінні орди кіммерійців, скіфів, сарматів, гунів, аварів і їх послідовників (до монголів включно) неодноразово обдирали як липку заможну та культурну, але часом безпомічну перед їх грубою силою Європу.\nБільше ймовірним виглядає дещо відмінний сценарій сутінків цивілізації Старої Європи. Цілком вірогідно, що унікальність та високий (як на той час) економічний потенціал у сполученні із відсутністю серйозної зовнішньої конкуренції зіграли із давніми народами континенту злий жарт. Подальший розвиток зупинився, головним стало дотримання традиційного порядку,\nосвяченого певними ідеологічними установками. Протоміста так і не стали містами, ані держава, ні справжня, не сакральна, писемність тут так і не виникли. Стара Європа самозакохано замкнулася у собі, не сприймаючи вже нічого (або майже нічого) з навколишнього світу. Світу, який, здавалося, безнадійно відстав у своєму розвитку. Трипільці так само спокійно попивали пиво, споглядаючи череди на пасовищах у широкій заплаві Дніпра (Дністра, Південного Бугу, Прута…), очікуючи черговий караван із волинським кременем або мідними виробами чи сіллю із передгір’їв Карпат. Їх не цікавили сховані за обрієм землі, їм не було справи до тих, хто там живе.\nСусіди трипільців мали не надто багато шансів інтегруватися у таке благополучне суспільство, однак все ж таки поступово опановували найбільш доступні та корисні для себе досягнення — землеробство, скотарство, дещо із ремесел (у першу чергу — з області військових технологій) і магії.\nОднак існує вірогідність, що кризу спричинило не стільки данина прадідівським традиціям та надмірне (чи необачне) захоплення магією, скільки обставини та сили, що взагалі перебували за межами уявлень мешканців благополучної Старої Європи. Навіть сьогодні згадані сили та наслідки їх дії здатні створити серйозні проблеми, які навіть на початку третього тисячоліття нашої ери здатні завдати людству чимало клопотів.\nЦивілізація і глобальне похолодання\nУ наші дні цивілізований світ докладає неабияких зусиль, що пережити глобальне потепління. Однак у давній історії не раз і не два мали місце кліматичні зміни іншого роду — похолодання.\nДані археологічних розкопок свідчать, що приблизно у другій половині четвертого тисячоліття налагоджений у правічні часи господарський механізм Трипілля почав давати збої. Неврожай і у наш час не обіцяє нічого гарного. Однак нині навіть при відсутності грошей можна взяти позичку та закупити продовольство десь за кордоном. П’ять тисяч років і позичок не давали, та й зерно купити було ніде. І ніхто, зауважимо, не поспішав доставити у райони, що потерпають від стихійного лиха гуманітарну допомогу, щоб порятувати голодуючих.\nТак от, грім серед ясного неба над благополучною Старою Європою гримнув десь між 3199–3150 р. до н.е. Луна цієї події відбилася у викопних льодах Гренландії й річних кільцях стовбурів дерев, видобутих для досліджень із торфовищ. Дослідження показали аномальний вміст метану в атмосфері планети того періоду. А ще — свідчення про те, що лише за півстоліття відбулося два грандіозних виверження вулканів у північній півкулі. Внаслідок цього небо над полями Європи (і не лише Європи!) вкрили хмари вулканічного попелуякі перекрили доступ сонячних променів до поверхні землі. Менше сонця — ясна річ, менше тепла. Ще одним неприємним явищем стали кислотні дощі. У сполученні із похолоданням таке «зрошення» неминуче призвело до цілої низки неврожайних років. Число подібних лихих літ між 3199 і 3150 рр. мало бути надзвичайним.\nНаслідки неврожаю для Старої Європи уявити досить нескладно — спочатку голод, потім — війни за рештки продовольства. Півстоліття таких випробувань цілком могло вистачити, щоб у таких умовах цивілізація, що розвивалася тисячоліттями, занепала.\nАнтикризові програми трипільців\nЯкщо уважніше придивитися до різноманіття варіантів трипільської культури після 3200 року до н.е., то можна побачити: різні групи населення по-різному виходили із кризи. Так що можна вести розмову одразу про декілька «антикризових програм», здійснених у давні часи трипільцями, які відчайдушно намагалися вижити. Не всі ці програми виявилися на 100% вдалими (такого дива і нині годі чекати), але, мабуть, саме завдяки їм ще наступні років 500– 600 трипільський світ проіснував.\nУ межиріччі Південного Бугу й Дніпра ще півтисячі-тисяча років протрималися протоміста — найпізніше із них датоване близько 2750 р. до н.е. Можливо, тут зпрацювала складність та потужність соціальної організації, створені вождями запаси «на чорний день», котрі дали можливість не лише протриматися, але й протистояти набігам зголоднілих сусідів. Загони воїнів (добре нагодовані) змогли захистити врожай на полях. Як би там не було, а мешканці протоміст на Черкащині до самого кінця продовжували виготовляти писану кераміку та виконувати обряд залишення поселень, що супроводжувався грандіозною жертовною пожежею.\nУ степах в ті часи з’являються саме справжні кочовики, і не без участі трипільців. В усатівській культурі, поширеній у степах переважно між Дністром та Дунаєм їх присутність достатньо помітна. Тут знайдено багато мальованого посуду, у обрядах використовувалися статуетки, щоправда, досить своєрідного вигляду. Інший важливий компонент усатівського співтовариства (якщо судити за тією ж керамікою) — населення культури Чернавода, що прийшло із заходу, через Дунай. Можливо, у процесі здійснення степової антикризової програми (і створенні нової культури) взяли участь також і нащадки того племені, яким колись керував вождь, похований зі своїм конеголовим скіпетром у Суворівському кургані.\nЩо головне, то це те, що усатівці чи не першими створили й «обкатали» у степах Краю кочове скотарство, як особливий тип господарювання. Їх кургани із характерними похованнями розкидані на вододілах уздовж долини Дністра — від приморських лиманів до Тирасполя, відзначаючи маршрути давнього кочування. Поселень відомо лише декілька, і усі вони розташовані біля лиманів, на півдні. Можливо, тут усатівці зимували — поближче до теплого моря.\nВиявилося також, що мешканці усатівських поселень продовжували вирощувати злаки — пшеницю-однозернянку, голозернистий ячмінь, овес, горох, вику ервілію (кормова рослина) та традиційну рослину для кочівників — просо. Останнє значно переважає серед відбитків на кераміці та на антропоморфних статуетках. Однак, хліборобство не могло бути провідною галуззю усатівського господарства, тому що ділянки придатні для посівів могли бути тільки в заплаві, і таких ділянок було небагато.\nЧисленні кістки свійських тварин, знайдені на цих селищах під час розкопок і досліджені палеозоологами, стали одним з аргументів на користь висновків стосовно усатівців-кочовиків. На думку вчених, головним «годувальником» усатівців повинні були їхні череди. Вони майже на 70% складалися з овець, майже порівну (17–13%) було великої рогатої худоби й коней. Цей набір свійських тварин у якісному й кількісному співвідношенні був ідеально пристосований для ведення господарства в степу. Узимку, коли пасовища вкриті снігом, першими на них виганяли коней. Високі тварини йшли, ґрасуючи сніг і паслися, «підстригали» верхівки стебел рослин. За ними йшли корови, котрі «знімали» наступний шар корму й теж утоптували сніг. Останніми виганяли овець, ті виїдали рештки трави, звільненої з-під шару снігу попередніми, більшими тваринами.\nЦей механізм (якщо хочете — біотехнологія) харчування у зимовому, засніженому степу безвідмовно працював багато тисячоліть. На території Казахстану етнографи фіксували співвідношення поголів’я тварин у череді, подібне усатівському, ще у ХІХ і на початку ХХ століть. Одне «але»: степи навіть за найдосконалішої моделі подібного господарювання могли прокормити кочівників набагато менше, ніж хліборобів. Одначе хліборобство у степах в ті часи було неможливим через екологічні (і технологічні) причини. По-перше, холодно і сухо, по-друге — неможливо зорати цілину без залізних знарядь (це станеться лише через кілька тисяч років).\nМало того, за володіння пасовищами доводилося боротися, так само, як раніше — за володіння полями. Тому серед усатівських поховань нескладно виділити могили військових вождів — вони виділяються своєю монументальністю й наявністю бронзової зброї. А серед «рядових» усатівців чимало військових могил зі слідами травм, отриманих при захисті стад.\nТретій шлях обрали ті трипільці, котрі подалися на північ, ближче до лісів, де нестачу зерна можна було компенсувати полюванням і риболовлею, збором їстівних рослин і грибів. Так з’явилися трипільці у Волинській і Житомирській областях. Частина з них повторно заселила Подніпров’я на початку III тис. до н.е.\nСаме їх сліди виявив В. В. Хвойка, проводячи розкопки на Кирилівській вулиці у Києві в 1893–1895 р. На мисах, захищених із трьох сторін крутими схилами, трипільці залишили по собі безліч землянок, а ще більше ям з побутовими відходами — фрагментами битого посуду, кістками тварин, золою й вугіллям. Так що відкриття трипільської культури в Подніпров’ї розпочиналося з місць перебування самих пізніх, може бути взагалі останніх її представників.\nУ складі цих племінних груп, судячи із вигляду кераміки й зброї, були вже не лише самі трипільці, але дехто з їхніх нових західних сусідів. Мальована кераміка була для нового співтовариства майже такою ж екзотикою, як і для усатівців на півдні. У найкращому разі поверхню посудин вкривали червоною фарбою. Однак найбільше під час розкопок знайдено уламків простих горщиків.\nТак, цим нащадкам трипільців були відомі хліборобство, скотарство, але вже майже ніхто не закладав постійних селищ (які нараховували тепер лише до двох-трьох десятків споруд) з великими наземними житлами. А про обряд спалювання селища, здається, згодом взагалі забули. Однак в той же час місця для поселень вибирали якомога вище, на мисах та пагорбах, так, щоб схили були крутішими. Мис обирали вузький, його в разі потреби легше перекрити ровом та валом. Це населення продовжувало експлуатувати родовища волинського кременю й навіть робило з нього чудові пластини для зубчастих серпів. Однак за числом знахідок серед кремінних виробів однозначно лідирують вістря стріл.\nУ районі Києва знайдено декілька пізньотрипільських некрополів із кремаціями. За місцем першої знахідки — поблизу с. Софіївка — вони названі «могильниками софіївського типу». Усього поки що їх відомо п’ять, однак могло бути (і було) набагато більше. Розкопки показали, що у них поховано чимало воїнів, у тому числі тих, котрі загинули у бою (серед попелу знайдено обпалені вістря стріл). Величезна (кілька сотень екземплярів) колекція стріл була зібрана у свій час священиком Яновським біля села Вишеньки. Зібрані ним вістря стріл належали до тих самих типів, що й знайдені у розкопаних могильниках. Можна навіть спробувати реконструювати декілька «сагайдачних наборів», явно зроблених для себе різними бійцями. Знову ж таки у колекції чимало обпалених вістрів стріл. Саме це також дозволяє припустити наявність у районі села великого могильника софіївського типу.\nСудячи із цих крем’яних вістер, супротивниками полеглих у бою могли бути такі ж трипільці. Окрім того у похованнях знайдена досить представницька колекція кам’яних бойових сокир-молотів. Деякі із них мають прототипи у сусідів в Центральній Європі, а то й взагалі виготовлені із привезеної через Карпати сировини. Подібні сокири-молоти є також у декого із південних та східних сусідів останніх дніпровських трипільців. На обухах деяких сокир є відколи від удару, деякі вироби зламані. Так що знайдені сокири мають вигляд зброї, яка не раз побувала у бою.\nДо комплекту озброєння входили також мідні кинджали різної конструкції. Один із них був покладений покійному разом із точильним бруском. Аналіз металевих виробів із софіївських могильників показав, що як і раніше використовувалися родовища міді, розвідані понад тисячоліття до того у межах Волині та Подністров’я. Нині можемо тільки розмірковувати, гадаючи, заради чого та із якої причини йшли останні «трипільські війни» на берегах Дніпра.\nКуди зникли, куди пішли трипільці?\nНа перший погляд все просто: якщо зникають розписані посудини, статуетки, глинобитні будинки — здавалося б, зникають люди, які їх створювали, тобто трипільці. Але, говорячи про зникнення культури, про занепад та сутінки цивілізації, варто пам’ятати, що її носії нікуди із цієї землі не поділися.\nТак, дійсно, назавжди зникла гарна, вишукана трипільська мальована кераміка. Що ж, вірогідно, суспільство вже не могло дозволити собі розкіш і надалі утримувати ремісників, що виготовляли гарні горщики. Адже коли хочеться їсти — якість глечика та візерунки на мисці стають байдужими. До того ж горщик для готування обіду, якщо знадобиться, не так вже й складно зліпити самому. А потім зварити у ньому обід із зерна, яке вже не доведеться віддати у обмін гончару. Так само зникає не лише гарний посуд — зникають із побуту багато речей, які виявлялися не такими вже й потрібними.\nНемає статуеток? Але ж навіщо їх виготовляти, витрачати час, коли старі боги вже чомусь перестали бути заступниками людей, що проводять на їх честь обряди? І більше нема потреби завантажувати дорогим реманентом, харчами і приносити в жертву будинки — адже і цей обряд показав свою повну неефективність. Потрібні нові боги й нові обряди. А час, вільний від виконання колись таких життєво необхідних обрядів можна більш ефективно витратити на добування їжі, будівництво укріплень, тренування у стрільбі з лука або вдосконалення зброї.\nВідзначимо також, що, відповідно до підрахунків археологів, на пізньому етапі Трипілля чисельність племен цієї спільності досягала 120000. Про те, яка катастрофа спіткала цю цивілізацію, свідчить порівняння цієї цифри із показником чисельності населення для попереднього періоду: понад 400000.\nМи бачимо, що чисельність трипільців скоротилася у три-чотири рази. Коли в Другу Світову війну деякі регіони й країни втрачали понад 20% населення, історики та політики це назвали катастрофою. А як варто назвати скорочення числа жителів Краю на 70%? Таке ж лихо сталось майже із усіма учасниками проекту під назвою «Цивілізація Старої Європи». Можливо, лише Крито-Мікенська цивілізація демонструє нам той рівень, що міг би бути досягнутий мешканцями Європи за більш сприятливих умов. Так поступово скінчилася епоха, що тривала понад дві тисячі років.\nРазом із тим нам не слід забувати, що навіть у період занепаду Трипілля, чисельність населення носіїв різних варіантів цієї культури, очевидно, перевищувало все інше населення краю разом узяте. Що ж було далі? Ще років 40–50 тому назад можна було прочитати, що цей край «майже тисячу років стояв незаселеним». Тобто від 2750–2600 р. до н.е. — межі фіналу Трипілля віднімаємо тисячу років і отримуємо дату 1750–1600 р. до н.е. Картина, погодимося, просто жахлива. Доброю новиною є те, що вдалося з’ясувати: вона не відповідає дійсності.\nПречудовою ілюстрацією, аргументом проти концепції тисячолітньої пост-трипільської «пустелі» може слугувати приклад нещодавніх розкопок біля сіл Ходосівка й Лісники під Києвом. Тут, на піщаному підвищенні знайдено сліди перебування не лише пізньотрипільського часу, але й носіїв культури кулястих амфор, багатоваликової кераміки, тшинецької культури, які мешкали тут після трипільців аж до середньовіччя, із перервами у десятки, але ж ніяк у багато сотень і тим більше не в тисячу років.\nПерші три з названих вище археологічних культур власне і перекривають більшу частину того самого тисячолітнього проміжку, що його хтось колись порахував за тисячолітню білу пляму у пост-трипільській історії. Слід зауважити, що подібних місць між Карпатами та Дніпром, у давній «Землі Трипіліаді» знайдеться не одне й не два.\nСудячи з даних розкопок давніх поселень середини — другої половини ІІІ тис. до н.е. у ті часи сталося приблизно те саме, що й на самому початку трипільської історії: із нечислених представників колись могутніх племен і кланів формуються нові спільності, представлені археологічними культурами раннього бронзового століття. Можна із впевненістю сказати, що у наступні тисячоліття в історії Краю таких зламів, переформатувань кланових та міжплемінних коаліцій відбулося чимало. Їх сліди — це нові археологічні культури.\nУ ранньому бронзовому віці серед них — згадувана раніше усатівська, культурні групи вздовж берегів Дніпра, у Приазов’ї, на сході Краю. І майже скрізь можна знайти коли не матеріальні сліди трипільського світу — у вигляді розписаних посудин, принесених з останніх острівців цієї цивілізації, то наслідування його досягненням — грубої подоби розписаної кераміки. Трапляються у похованнях під курганами навіть статуетки, виготовлені місцевими волхвами, котрі виконували обряди, можливо у чомусь подібні трипільським.\nКолосальна інформація із різних галузей знань та умінь була збережена спадкоємцями, однак ще більше — загублено, а відомості про творців давньої цивілізації згодом взагалі зтерлися із пам’яті поколінь, щоб повернутися до їхніх далеких нащадків через тисячоріччя.\nЧи мали трипільські протоміста шанс вижити, а їх вожді піднестися на вершини могутності подібно правителям Криту та надалі панувати над понтійськими степами так, як Мінос панував над Середземномор’ям? Можливо і так, могли, однак цей шанс був упущений, а усі подальші зусилля були спрямовані не на досягнення примарної величі, а виключно на виживання.\nНа тисячоліття ці землі виявилися далеко за рубежами цивілізованих співтовариств Старого Світу. Також цілі тисячоліття знадобилися, щоб наблизитися до того рівня, котрий було досягнуто у далекому п’ятому тисячолітті до Різдва Христового.\nВодночас «трипільський експеримент» наочно показав, що земля, яку нині називають Україною, надає своїм мешканцям практично необмежені можливості. Це рай для хліборобів і скотарів, тут удосталь мінеральних ресурсів. Тут при наявності певних знань, умінь, а головне — волі та бажання цілком можна побудувати квітучу цивілізацію на диво і на заздрість сусідам, ближнім і далеким. Однак солодкі плоди цивілізації так само можуть бути втрачені нащадками її творців у випадку, коли вони не зуміють вчасно відповісти на той виклик, що їм не раз і не два ставитимуть історія та Мати Земля. Те, що було створено на цих землях нащадками трипільців і їхніх сусідів у бронзовому віці наочний доказ того, що у історії існує безліч можливостей і факторів, що можуть визначити її подальший плин.


Зброя » Blog Archive » Будинок головного партизана\nБудинок головного партизана\nВзагалі, стіни старовинної садиби, дбайливо реставрується підрозділами будівельного комплексу Москви і колись прозвали «будинком головного партизана» за адресою: Пречистенка, 17, зберігають пам'ять про багатьох видатних городян. Скажімо, спочатку цей особняк в силі ампір належав (з 1770 року) представникам стародавньої дворянської прізвища Бібіковим. Один з них — генерал-аншеф Олександр Ілліч Бібіков — в листопаді 1793 року був призначений головнокомандуючим військами для придушення селянського повстання на чолі з Омеляном Пугачовим. Досвідчений і рішучий воєначальник, неухильно прямував приписами Олександра Васильовича Суворова, так поставив справу, що в короткий термін орди бунтівників були змушені тікати з зайнятих ними міст: Уфи, Оренбурга, Челябінська, Єкатеринбурга і Кунгура. Дещо пізніше в Москві був страчений і сам Пугачов.\nДо речі, у виробництві слідства у цій винятковій справі брав участь майбутній новий власник садиби на Пречистенці, 17, генерал від інфантерії, глава московської поліції (обер-поліцмейстер) Микола Петрович Архаров.\nВід Н. Архарова будинок перейшов у власність не менш відомого генерала Гавриїла Ілліча Бібікова, героя Вітчизняної війни 1812 року і великого цінителя музичного мистецтва. Такі бали закочував! Вся придворна знать на них стікалася. І звичайно, тут збиралися найбільші представники російської богеми. Приміром, Олександр Сергійович Пушкін з Наталією Гончаровою, князь Петро В'яземський, граф Федір Толстой (це його називали російським американцем) — довго можна перераховувати. Господар садиби охоче залучав до творчості і своїх кріпаків. Так, відомий російський композитор, піаніст, диригент і збирач народного фольклору Данило Микитович Кашин, про який великий Сергій Глінка писав: «Він душею висловлював звуки рідні», був не хто інший, як кріпак музикант Данилка з особняка генерала Бібікова.\n« Підсумок: "просимо розглянути у вашій\nНа широкому столі величезного кабінету »\nЭта запись опубликована Среда, Август 8th, 2012 в 5:28 пп\tи находитсья в категории: Разное. Вы можите читать эту запись через RSS 2.0 поток. Все опции закрыты.


Так ніхто не кохав: три історії, без яких українська література була б інакшою | #Букви - всі важливі та найсвіжіші новини.\nСльози біля шафи: як 45-річна Дрю Беррімор схудла на 10 кілограм\n10:02 Бойовики в ООС поранили українського військового\n09:49 Зеленський відправив секретаря РНБО в Нові Санжари\n09:12 У США готуються до можливої пандемії через коронавірус\n08:53 В Ухані жінка без симптомів коронавірусу заразила п’ятьох родичів\n08:14 Коронавірус в Китаї: що відомо на 22 лютого\n03:33 Лідер Rammstein зняв порно-кліп на нову пісню: акторок-росіянок зацькували в Мережі\n01:49 Ексфутболіст Шовковський без суду виграв в суперечці з «Київгазом» через платіжку на 700 гривень\n00:53 РФ втручається в американські вибори, щоб допомогти Сандерсу — NYT\n00:28 ФК «Шахтар» готовий відправити в Ухань літак для евакуації українки, яка залишилася через собаку\n23:44 Понад 50% українців бояться коронавірусу, але лікують грип удома — опитування\n22:57 Трамп заперечує, що РФ втручається у вибори в США для його переобрання\n22:40 Рада запропонувала посмертно присвоїти Кузьмі Скрябіну звання народного артиста\n22:14 Зіткнення в Нових Санжарах: підозру оголосять ще шести протестувальникам\n22:00 Рада просить Зеленського ввести мораторій на кодування супутникових каналів\n21:45 Аваков заявив, що «хтось намагався грітися» на протестах у Нових Санжарах\n21:18 Путін про серіал «Слуга народу»: «Не дивився, Голобородька не знаю»\n21:05 У поміщених на обсервацію в «Нових Санжарах» немає ознак хвороби — Зеленський\n21:00 В Україні популярні партії, які борються за підвищення добробуту і незалежність\n20:45 Зеленський пообіцяв покарати організаторів «дикунських» акцій через евакуацію\nТак ніхто не кохав: три історії, без яких українська література була б інакшою\nЛітературна історія кожної нації складається не лише з письменницьких імен, але й з історій про ці імена. Якби цих історій не було, то їх варто було б придумати. Хоча б тому людство упродовж століть не винайшло розваги цікавішої за підглядання у шпаринку.\nЧетвер, 13 лютого 2020, 18:44\nІсторії з життя письменників – ніщо інше, як підглядання у шпаринку, нехай нібито і зі шляхетною метою глибшого занурення у їхню творчість. Утім, нема де правди діти, історії про художні методи письменники і їхні муки творчості мають попит значно менший ніж історії про їхні любовні пригоди та любовні трикутники.\nІсторії про письменницькі кохання, з одного боку, зсаджують митців з їхніх окрилених пегасів і змушують сунутися пішки в одній юрбі з простими смертними. Юрба на те реагує банально – тицяє пальцем: дивіться, вони такі ж, як і ми, закохуються, зраджують, мають на стороні сім’ї й цікавляться не лише сюжетами своїх романів та їхніми накладами, але й звичайним сексом.\nАле, з іншого боку, якби письменники не були звичайними людьми, здатними закохуватися, зраджувати, мати на стороні сім’ї, бути одержимими сексом і накладами своїх романів, наша література була би прісною та непридатною до читання в задоволення. Письменники (і митці загалом) мають магічний дар переплавляти вир своїх любовних емоцій і страждань у якісні тексти. Якби письменники не любили, вони б так не писали. А якби вони так не писали, наша література була б інакшою.\nТож письменників не варто за їхні любові засуджувати чи виправдовувати. Варто знати їхні любовні історії. Бо це більше, ніж зазирати у шпаринку. Це – розуміти, чому творилися саме такі тексти.\nМіж Вірою та Шурою: Михайло Коцюбинський\nКажуть, що коли він помер, Віра сказала, щоб ноги Шуриної на похороні не було. Шури на похороні не було. Але в головах його труни звідкілясь взявся плетений з яблуневого цвіту вінок. Невідомо, хто його приніс туди, але достеменно відомо, що плела його Шура.\nЛюбовна драма Михайла Коцюбинського, який опинився між Вірою та Шурою, – один із найвідоміших любовних трикутників.\nБатькові на той час вже чотирьох дітей Михайлові Коцюбинському було майже сорок два роки (немолодий чоловік, як на ті часи), коли він безтямно і, як з’ясувалося, взаємно, закоханий вирушив на своє перше побачення з двадцятишестирічною Олександрою Аплаксіною.\nЦьому побаченню передувало кілька років «записочок». Життя закоханих початку XX століття без Інтернету було складним: жодної тобі можливості писати в приват. Тож Коцюбинському доводилося писати Аплаксіній записки. Зразкова дівчинка, золота медалістка Чернігівської гімназії Олександра Аплаксіна, була панянкою суворих правил і не мала жодного наміру руйнувати родину письменника. Але він від неї шаленів, засипав записками, зізнаннями, проханням зустрітися. Зрештою, вона здалася: кажуть, це сталося по тому, як почула на одному з вечорів, як він читав свій «Цвіт яблуні». Так це чи ні, але вони почали потайки зустрічатися. А коли не бачилися, він їй писав. Аплаксіна всю ту епістолярію зберігала: загалом він надіслав їй 335 листів і записок! На відміну від незаміжньої Олександри, одружений Коцюбинський усі її послання знищував. Окрім одного, яке й знайшла Віра. Його дружина. Віра Устимівна Коцюбинська, у дівоцтві Дейша.\nХоча записку ту вона знайшла невипадково. Вона її вже шукала. Бо перед тим отримала анонімного листа, в якому чорним по білому йшлося про любовні пригоди її чоловіка й батька її дітей. Вірі Устимівні потрібні були докази.І, звісно, що вона їх знайшла. І тут треба згадати про незламний і вольовий характер Віри Коцюбинської: свого часу вона блискуче закінчила Чернігівську гімназію, викладала французьку, математику й каліграфію в жіночому духовному училищі, навчалася в Петербурзі на вищих Бестужевських курсах на природничому факультеті, там же захопилася громадською та революційною роботою, поринула в національний український рух, сім місяців відсиділа у в’язниці як політична, і зрештою 1894 року на з’їзді українського товариства «Громада» у Києві познайомилася з Михайлом Коцюбинським, вийшла за нього заміж, стала зразковою дружиною, народила чотирьох дітей, виховує їх у любові, теплі й сімейній злагоді. Можете собі лише уявити, як перевернувся світ цієї освіченої й досить рішучої жінки, яка поклала свою кар’єру на вівтар родинного благополуччя, коли вона отримала анонімку про подружню зраду.\nКоцюбинский і його дружина Віра\nДалі усе було технічно просто: Віра сказала чоловікові, що все знає, і Коцюбинський мав вибрати, або обов’язок, або кохання. Він обрав обов’язок (Віру й сім’ю), але не зміг порвати з Олександрою. Його кохання до неї спалахнуло ще з більшою силою. Він згорав від того кохання, й переплавляв його у творчість.\nМожна припустити, що Михайлу Коцюбинському, який мав аж двох жінок, так і не пощастило насправді віднайти в житті ту, єдину, яка була б для нього всім. Бо Віра й Шура відігравали в його житті кожна свою роль, і ролі ці – не перетиналася.\nВіра була надійною подругою, опорою, справедливим критиком, службою першої медичної допомоги, надійним плечем і дружньою рукою.\nШура була музою, його Беатріче, в листи до якої він вкладав засушені квіти, для якої він написав неперевершене «Inermezzo», без якої він не міг дихати, але з якою він не міг би жити.\nЦе Віра проводжала його в останній путь й облаштовувала гідний похорон, але це Шура сплела такий пронизливо символічний вінок із яблуневого цвіту й потайки передала, щоб його поклали в труну.\nМи можемо нині сказати, що, як розібратися, Михайло Коцюбинський був ще тим егоїстом, і поламав життя й долі двом жінкам. Але якби не ці жінки в його житті, й не такі різні його до них любові, чи написав би він усі ті твори, які й через століття вражають силою емоцій і непідробністю почуттів.\nВільна любов і вірна Розалія: Володимир Винниченко\nЇї прізвище було Ліфшиц, по-батькові – Яківна, а на ім’я – Розалія. Але вона завжди з гордістю називалася українкою, бо українцем був її чоловік. І українцем – непересічним. Він очолював Директорію. Тож чи мала право перша леді УНР не знати української чи не зватися українкою? Жодного. Тому вона спочатку вивчила мову, а тоді – пішла за чоловіком у вогонь і воду.\nВинниченко і дружина Розалія\nРозалія Ліфшиц народилася в Росії і була донькою багатих єврейських батьків, тож могла собі дозволити здобувати освіту в Парижі. Саме там студентка медичного факультету Сорбонни і познайомилася з ласим до сексуальних розваг й експериментів українцем. Володимир Винниченко своїх симпатій до вільного кохання не приховував, так само, як і того, що його кохана (як і його майбутня родина) може бути лише україномовною. Роза закохалася настільки, що не лише забула, що вона правильна єврейська дівчинка, але й вивчила українську так ґрунтовно, щоб вільно спілкуватися нею у побуті, а також у подальшому передруковувати тексти Винниченка.\nОскільки Винниченко був прихильником вільної любові й з презирством ставився до моногамії, реєструвати шлюб з Розалією він не хотів. Закохана Розалія зголосилася жити на віру. Щоправда, за деякий час вони таки побралися. Але домовилися, що жоден з них не заперечуватиме, якщо партнер матиме стосунки на стороні.\nНевідомо, чи мала такі стосунки Розалія, але Винниченко точно мав. І навіть мав маленького сина, який, щоправда, помер у тримісячному віці. І хоча було це ще до Розалії, ця історія нашарувалася на її особисту трагедію: у неї стався викидень, і вирок лікарів був однозначний – дітей не буде ніколи. Винниченко ж скористався цим епізодом у своєму любовному житті як джерелом натхнення: описав історію у драмі «Мементо». Усі знайомі без проблем «зчитували», з кого списані герої. Навряд чи це тішило Розалію, але вона мужньо терпіла. Власне, Винниченка доводилося саме терпіти, бо його характер і неоднозначні рішення могли довести до істерики й навіть сказу будь-кого.\nАле, коли любиш, терпіння набуває форми прийняття й наслідування. Розалія просто переймала все, чим захоплювався Винниченко. Коли він перейшов на сироїдство, вона стала сироїдкою. Почав проповідувати конкордизм – стала послідовницею конкордизму. Уже не кажучи про те, що після того, як більшовики остаточно підтяли ідею незалежної України, Директорія почила в бозі й Винниченко назавжди виїхав за кордон, щоб стати вічним емігрантом, вона разом із ним стала вічною емігранткою й перекотиполем.\nНу, і звісно, що, разом з Винниченком поклонялася голяка сонцю на березі Сени, а у вільний від злиття з природою час передрукувала твори чоловіка, і деякі з них перекладала французькою та російською.\nКоли в радянській Україні побачив світ роман Винниченка «Сонячна машина», авторові виплатили гонорар, якого вистачило на купівлю двох гектарів землі в с.Мужен, неподалік від французьких Канн, та старовинного приміщення (пекарні ще часів Наполеона), в якій й облаштувалися Винниченки. Тут Розалії довелося віднайти в собі талант садівниці й городниці, адже Винниченки вирішили обробляти землю, вирощували овочі й фрукти для свого меню. Щоправда, з сільським господарством у подружжя склалося гірше, ніж з усім іншим: сил і досвіду бракувало, тож частину ґрунту довелося продати.\nВинниченки доживали життя без розкошів, але в любові та гармонії. Вони знайшли одне одного і навчилися співіснувати. Невідомо, на щоб вистачило Володимира Кириловича і скільки справ (і творів) він довів би до кінця, якби поряд і в горі, в радості не була завжди вірна Розалія.\nВ еміграції Винниченко захопився живописом. І написав портрет своєї Кохи (так він її називав). Кохи – яка не була в його житті ані першою, ані єдиною, але яка усе життя була йому вірною й відданою.\nВідданою залишилася й по його смерті. Розалія пережила Володимира на вісім років. І зібрала й зберегла весь архів Винниченка. Дещо з того архіву їй було віддати непросто, адже були спогади й речі дуже інтимні, особистісні. Але Розалія була не просто дружиною письменника. Вона так і лишилася в душі першою леді УНР. І як перша леді розуміла, що має чинити мудро й по-державницьки. Тому передала архів Винниченка на зберігання до Архіву Української Вільної Академії Наук у США і заповіла, щоб його передали в Україну, коли та здобуде незалежність.\nРозалія Винниченко, уроджена Ліфщиц, у свої сімдесят два роки у 1959 у Франції ні хвилини не сумнівалася, що Україна стане незалежною. Бо в цьому ніколи не сумнівався її чоловік. А йому вона попри все вірила по-справжньому.\nТворчість у полоні Аеліти: Олександр Довженко\nЇї звали Юлія. Вона в нього була не першою, але грандіозно епохальною.\nБо його першою й тривалий час єдиною дружиною була Варвара. Варвара Крилова, у заміжжі – Варвара Довженко. Вони познайомилися в Другому міському вищому початковому училищі, куди обоє отримали призначення вчителювати. Саме Варвару він називав «своєю маленькою дівчинкою» і писав, що «ти ще тихенько спиш […] можливо, бачиш мене уві сні. Коли ти спиш, я люблю тебе найдужче». Але йому не судилося вберегти своє щире кохання: на долю Варвари й Олександра Довженків випали Українська революція, жовтневий переворот з усіма його наслідками, а тоді ще й захворювання кісток у Варвари. Він її лікував, як міг і чим міг, але недуга брала своє: Варвара ледве пересувалася на милицях, а він у той час крок за кроком ставав молодим перспективним радянським режисером.\nІ саме тоді, коли Варвара ледве спиналася на хвору ногу, в житті Олександра Довженка сталася Юлія Солнцева. Сексапільна радянська кінозірка, яка на той час прогриміла ролями фатальних красунь, і яку нібито запрошували зніматися аж в Голівуд, але вона продемонструвала вірність ідеям радянського кіно й нікуди не поїхала.\nОлександр Довженко познайомився з Юлією Солнцевою в Одесі на фільмуваннях, і одразу ж закохався до безтями. Роман їхній був бурхливим, нестримним, жагучим. І Варвара мужньо попрощалася з Довженком: у прощальному листі писала, що йде від нього сама, бо розуміє, що він іде у велике мистецтво, а вона зі своєю хворою ногою ходити взагалі не може, тож їхні шляхи мусять розійтися. Просила не тривожитися за неї, жити й творити повноцінно. Обіцяла відкинути усі ревнощі й біль. І – останнім рядком, наче крапку ставила: «А в мене одне-однісіньке прохання до тебе: хочу жити під твоїм прізвищем».\nПрохання це Довженко виконав: він не розлучився із Варварою. Довженко прожив із Солнцевою не один десяток років, але лише незадовго до його смерті, восени 1955 року, Юлія попросила Віру дати Довженку розлучення. Вона розлучення дала. І Солнцева нарешті стала законною дружиною Довженка.\nХоча жила з ним як дружина десятиліттями. А ось про те, ким саме Юлія була в житті Довженка, переказів існує чимало. За однією з версій, її зустріч з Довженком, за плечима якого було петлюрівське минуле і знайомство з резидентами радянської розвідки у Франції (Миколою Глущенком) й Німеччині (Віктором Петровим-Домонтовичем), було невипадковим. А якщо згадати, що радянська влада розуміла всю агітаційну потужність такого інструменту, як кіно, Довженко набував світової слави, і при тому ідея його «Звенигори» належала генералу УНР Юрку Тютюннику, а сценарій до неї написав Майк Йогансен, то припущення про те, що Солнцеву до Довженка «приставило» сталінське НКВД, аби у такий спосіб за ним наглядати, дуже схоже на правду.\nСолнцева була неймовірно красива, амбітна, талановита, здобула славу як акторка, але після знайомства з Довженком чомусь вирішила задовольнитися скромною роллю асистентки режисера. Їхні стосунки називали історією самовідданого кохання й творчої співпраці, взаємопідтримки й взаєморозуміння. Про Солнцеву відгукувалися, як про віддану й вірну Довженкову дружину, яка не раз і не двічі рятувала його від катастроф як у житті, так і на знімальному майданчику. Але при тому понад усе Солнцева прагнула створити міф про себе як про єдину жінку в житті Довженка, майстерно підробляла спогади і навіщось майже на кілька десятиліть закрила доступ до архівів.\nУтім, був у коханні Довженка до Солнцевої один руйнівний факт: вона виявилася росіянкою до самої кістки, і в її уявленні створення комфортних умов для Довженкової творчості (вона їх створювала з фанатичною відданістю) передбачало фанатичне відмежування його від України й усього українського. Довженко був занадто м’якотілий, щоб опиратися незламній Солнцевій, але без України – теж не міг. Він навіть на своїй підмосковній дачі створив куточок України – звів на ділянці справжню українську хату, посадив навколо на честь рідної своєї Сосниці сосни, а ще – вишні та яблуні. Довженко любив Солнцеву, але її нелюбов до українськості Довженка руйнувала самого Довженка. Так само, як і її небажання мати дітей.\nІ одночасно в далекій Україні вчителювала у школі перша його любов і законна дружина Варвара Довженко, яка його вірно й трепетно любила. Виховувала самотужки сина Вадима, записаного на інше прізвище, але дуже вже схожого на Олександра Довженка. Як Довженка не стало, то Варвара дуже тужила, але на кладовище поїхала лише за кілька років. Кладовище те – у Москві, хоча Довженко не раз і не двічі просив Юлію, щоб поховали його в Україні. Ну, хоча б серце вирвали йому з грудей і привезли спочити в Україну.\nВарвара пережила Довженка на три неповні роки. На її надгробку значиться Варвара Семенівна Довженко.\nЮлія пережила Довженка на тридцять три роки. На її надгробку написано Юлія Іполитівна Солнцева.\nТеги: українська література, Довженко, Коцюбинский


ᐈ Деу Ланос 96303173 РАМКА під магнітофон декоративна GM (Korea)【купити в Україні】 ціна 157 грн\n→ Рамка під магнітофон декоративна\nРамка під магнітофон декоративна Деу Ланос 96303173-GM (Korea)\n✔ Відправимо запчастини на Деу Ланос вже СЬОГОДНІ в будь-яку точку України, при замовлені — до 15:30 з ПН — ПТ. Все, що потрібно для корейських авто Daewoo Lanos ви можете придбати в одному магазині! Рамка під магнітофон декоративна 96303173-GM (Korea) — Надається 14 днів гарантії на обмін або повернення.\nРамка під магнітофон декоративна. Артикул: 96303173\nРамка під магнітофон декоративна на Ланос\n96303173 • Рамка під магнітофон декоративна • Daewoo Lanos вибирають:\nОтзывы о товаре рамка під магнітофон декоративна Деу Ланос


Инвалидная коляска, выдерживает вес до 135 кг — Воронеж — Доска объявлений Камелот\nИнвалидная коляска, выдерживает вес до 135 кг, новая, в упаковке, 7 тыс. р.\nИнвалидная коляска, выдерживает вес до 135 кг, новая, в упаковке, 7 тыс. р. Т.(8951)859-06-55\nИнвалидная коляска, выдерживает вес до 135 кг, 10 тыс. р. Торг. Т.(8951)859-06-55


Місто і два села: сьогодні утворилася Івано-Франківська ОТГ | ВІКНА\nОбласний центр остаточно приєднав до себе 2 села — Черніїв та Підлужжя, ставши єдиною громадою.\nМісто і два села: сьогодні утворилася Івано-Франківська ОТГ\nЦі кінцеві рішення стали початком офіційного формування об'єднаної територіальної громади навколо Івано-Франківська. На сьогоднішній день це п'ятий обласний центр (після Житомира, Тернополя, Вінниці й Сум) та 39 місто обласного значення серед 151, яке скористалося можливістю створення ОТГ відповідно до змін до Закону України «Про добровільне об’єднання територіальних громад», підготовлених та пролобійованих Асоціацією міст України, інформує Децентралізаційний марафон "Пульс".\nМіський голова Руслан Марцінків переконаний, що об’єднання має бути лише добровільним. Тому на сесії міської ради він зачитав звернення до Верховної Ради та Кабінету міністрів України про неприпустимість примусового об’єднання громад. Адже згідно з перспективним планом ОДА до міста Івано-Франківська планують приєднати 18 населених пунктів.\nІвано-Франківськ має угоду про співпрацю ще з шістьма селами: Чукалівкою, Колодіївкою, Добровлянами, Узином, Підпечерами та Черніївом. Ці громади мають змогу користуватись різними соціальними послугами в Івано-Франківську та отримують підтримку міста.\nТеги:івано-франківськівано-франківська отгруслан марцінківчерніївпідлужжя


Надію Мейхер передчасно привітали з народженням дитини | Неймовірна правда про зірок\nНадію Мейхер передчасно привітали з народженням дитини\nVideo: Надію Мейхер передчасно привітали з народженням дитини\nЗ учорашнього дня весь український і російський Інтернет пістрявить\nновинами про те, що ведуча телеканалу СТБ і співачка Надія Мейхер\nнародила дитину. Чутка про те, що Надія народила дівчинку, вмить\nрозлетівся в соціальних мережах і різні Інтернет-видання поспішили\nподілитися цією новиною зі своїми читачами.\nУ коментарях колегам з телеканалу СТБ ведуча і співачка зізналася, що\nпреса поспішила з привітаннями. Знімальна група проекту «Неймовірна\nправда про зірок» телеканалу СТБ спілкувалася з Надією сьогодні вранці\nв телефонному режимі, і ведуча спростувала інформацію про те, що вона\nвже стала матір’ю вдруге.\nЗа її словами, вона все ще в очікуванні появи на світ малюка. Також\nНадя запевнила колег з СТБ, що вони дізнаються про це першими.\nНародження другої дитини Наді можна очікувати в найближчий час.


Терміновий наказ — врятувати оточених розвідників | Історичний документ | Історія\nТерміновий наказ — врятувати оточених розвідників | Історичний документ\nХтось з офіцерів торкнув мене за плече, кивком голови показав назад. Ззаду в клубах пилу до нас на великій швидкості наближалася відкрита машина.\n— Полковник Назаров, — сказав Котов.\nІ дійсно, це був начальник штабу корпусу.\n— Важливий наказ! — промовив полковник, соскакивая з машини. — Беріть карти!\nМи відійшли на узбіччя дороги.\n— Так ось яка справа, — почав він. — Сорок восьмий частини і шістдесят п’ятої армії б’ються захід від Біловезької Пущі. Великі сили ворога — танкові дивізії «Вікінг», четверта і дванадцята, а також залишки 129-ї піхотної дивізії одночасним ударом з північного заходу, з боку міста Вельска, і з півдня, з боку Высоколитовска прорвалися до населеного пункту Клещели і оточили два корпуси 65-ї армії. Там зараз кипить запеклий бій. Ваша дивізія разом з Н-ської ПБР (гарматна бригада), 17-ї гвардійської танкової бригадою і самохідним артилерійським полком повинна 24 липня нанести удар по Клещели, розгромити ворога і перерізати залізницю Вельск — Черемша.\nНаказ ясний. Тепер для нас найдорожче — час. Нам необхідно за коротку, мов заячий хвіст, липневу ніч покрити 25 кілометрів і дістатися до зазначеного в наказі місця.\nРозпорядившись, щоб поставлені завдання по всіх каналах зв’язку були доведені до частин дивізії, я разом з Котовим поспішив в що йде в авангарді полк Мамонова. Коли ми наздогнали його, було, мабуть, щось близько двох ночі. Полк наближався до річки Орлянка. Раптом попереду затріщали автоматні черги. Перший з офіцерів, з якими ми зіткнулися, був начштабу полку майор Балуєв.\n— Хто б’ється?\n— Наші розвідники, — відповів Балуєв.\nХвилин через 10-15 ми розшукали Мамонова.\nВін пояснив обстановку, що склалася:\n— Розвідники донесли, що висота 196 схід Клещели в руках противника.\n«Найімовірніше, там знаходяться лише розвідгрупи німців», — вирішив я, і наказав обходити висоту стороною. В обстановці, що створилася, це було, на мій погляд, найбільш правильне рішення, так як в противному випадку дивізія могла запізнитися з ударом по ворогу.\n— Буде виконано! — козирнув Мамонов і, вскочивши в машину, помчав уперед.\nМи стали чекати опергрупи. Як тільки вона прибула, зв’язалися з артилеристами. Зв’язок була налагоджена дуже швидко. Ледве я передав Александрову необхідні розпорядження, як знову покликали мене до рації.\n— Товаришу генерал, вас якийсь полковник просить!\nЦе був Леонов, призначений в нашу дивізію начальником штабу.\n— Приїжджайте скоріше! — я попросив полковника і подумав про себе: «Ми вже втомилися чекати тебе, голубчику!» І справді, мені набридло дзвонити і в штаб армії і командиру корпусу. Скільки я не просив, ні вимагав, начальника штабу все не надсилали і не надсилали. Так і воювали ми після загибелі Михайла Петровича Амосова без начштабу.\nІ ось він, нарешті, переді мною, мій новий начальник штабу. Середнього росту, з відкритим усміхненим обличчям. Чітко доповів про своє прибуття. Для ґрунтовного знайомства не було часу, тому ми без зайвих слів відразу приступили до справи. Лише пізніше, у проміжках між боями, я познайомився з ним ближче.\nПолковник Валентин Соломонович Леонов пройшов великий життєвий шлях. У 1919 році, коли йому було шістнадцять років він добровольцем вступив у Червону Армію, воював на фронтах громадянської війни. Брав участь у фінській кампанії і звільнення Західної України. Перед самим початком Великої Вітчизняної війни закінчив Військову академію імені Фрунзе. З початку війни командував полком, бригадою. Член партії з 1924 року. Ось такі коротко основні анкетні дані В. С. Леонова.\nНе зупиняючись на окремих деталях наступу на Клещели, скажу лише, що дивізія в результаті стрімкого маршу-кидка точно в призначений час опинилася на місці і вступила в бій з частинами 149-ї піхотної дивізії і танкового з’єднання «Вікінг». Ударом на Клещели вона розірвала кільце, замкнуте навколо вісімнадцятого стрілецького корпусу 65-ї армії, і в тісній взаємодії з виведеними з оточення нашими військами на 15-19 кілометрів заглибилася в бойові порядки ворога, створивши тим самим загрозу оточення його основний угруповання. Противник, несучи великі втрати, був змушений рятуватися втечею.\nДивізія продовжує діяти в складі вісімнадцятого корпусу. Вона вже виконала поставлене перед нею завдання, однак наказу повернутися на колишнє напрямок все немає і немає. Я вирішив сам звернутися до командира вісімнадцятого корпусу. Його КП розташовувався на невеликій затишній галявині серед густого чагарника.\nПочувши, що я хочу повернути дивізію в свій корпус, він ввічливо сказав:\n— Ваша дивізія передана в моє оперативне підпорядкування. Інших вказівок зверху немає. Ось так!\nСперечатися було марно. Однак треба щось робити. І я особисто віддав наказ повернути два полку на той напрямок, в якому діяв наш корпус. Один полк я залишив, бо догляд цілої дивізії не залишився б непоміченим німцями. Третій полк повинен був приєднатися до нас лише перед світанком.\nПо правді кажучи, я дуже турбувався за наслідки цього мого кроку. Минуло два дні, проте нічого не сталося.\nА ще через два дні командувач 65-ю армією генерал-лейтенант П. І. Батів підписав наказ, в якому оголошував нашої дивізії подяку за успішні бойові дії при розгромі ворога під Клещели, особливо підкреслив героїзм солдатів полку Мамонова.


На Херсонщині ювенальні поліцейські провели рейд по виявленню неповнолітніх тусовщиків » Любимый Херсон | Новости\nЛюбимый Херсон » Новости Херсона » На Херсонщині ювенальні поліцейські провели рейд по виявленню неповнолітніх тусовщиків\nCпіврoбітники ювенальнoї превенції Білoзерcькoгo райoну прoвели нічний рейд рейди щoдo пoпередження бездoгляднocті непoвнoлітніх.\nІнcпектoри перевірили рoзважальні заклади та заклади грoмадcькoгo харчування.\nВ oднoму з клубів пoліцейcькі виявили непoвнoлітньoгo, який не дocяг 16-ти рoків і знахoдивcя у закладі без cупрoвoду дoрocлих у нічний чаc.\nТакoж пoліцейcькі вcтанoвили, щo йoму замoвляли алкoгoль пoвнoлітні. Через це влаcника закладу притягнутo дo адмініcтративнoї відпoвідальнocті за ч. 1 cт. 180-1 Кoдекcу України прo адмініcтративні правoпoрушення «Пoрушення пoрядку перебування дітей у закладах, у яких прoвадитьcя діяльніcть у cфері рoзваг, абo закладах грoмадcькoгo харчування», а пoвнoлітніх, які пригoщали алкoгoлем за cт. 180 «Дoведення непoвнoлітньoгo дo cтану cп'яніння».\nЯк пoвідoмив начальник відділу ювенальнoї превенції oблаcнoгo главку пoліції Ярocлав Шанькo, пoліцейcькі відвели дитину дoдoму та передали батькам, вирішуєтьcя питання прo притягнення батьків дo адмініcтративнoї відпoвідальнocті.\nТакoж в хoді рейду ювенальні пoліцейcькі нагадували влаcникам закладу прo забoрoну прoдажу непoвнoлітнім алкoгoлю та вручили їм cпеціальні наліпки «Відпoвідальніcть пoчинаєтьcя з мене».


Sodasan 4019886022576 купити в Алушті або іншому населеному пункті України. Ціна Sodasan 4019886022576 на 22.06.2018 = 168 грн. Відгуки, огляд, опис, характеристики, продаж, кредит, купити на виплат (в розстрочку) Sodasan 4019886022576, Алушта. Низька ціна, доставка\nЛагуна Алушта | Побутова хімія | Для мийки та прибирання | Засіб для миття посуду | Засіб для миття посуду Sodasan\nКупити Sodasan 4019886022576 в інтернет-магазині Лагуна (можливо в кредит, на виплат) в містах, селищах міського типу та селах: Алушта, Бондаренкове, Верхня Кутузовка, Виноградний, Генеральське, Запрудне, Зеленогір`я, Ізобільне, Кипарисне, Лаванда, Лаврове, Лазурне, Лучисте, Малий Маяк, Малоріченське, Нижнє Запрудне, Нижня Кутузовка, Привітне, Пушкіне, Рибаче, Розовий, Семидвір`я, Сонячногірське, Утьос, Чайка а також в усіх інших населених пунктах України


Статус для 16-річної ВПО без паспорта - Радник з питань ВПО\nЯк 16-річній внутрішньо-переміщеній особі(ВПО), яка не отримала паспорта, отримати статус ВПО?\nВнутрішньо переміщена особа, яка перемістилася з Донецької області в Київ, хоче отримати довідку ВПО, однак в неї відсутній паспорт, бо після виповнення 16 років вона не звернулася за його отриманням по місцю постійної реєстрації. Що тепер робити цій ВПО, щоб отримати довідку?


Зеленський пояснив, як постраждають українці після запуску «Північного потоку-2» | UA.NEWS\nЗеленський пояснив, як постраждають українці після запуску «Північного потоку-2»\nГазопровід «Північний потік-2» – це зброя Росії. Президент України Володимир Зеленський пояснив, як саме Москва його використовує і як це може відбитися на українцях.\n«Північний потік – 2» – це зброя. Москва може створити дефіцит поставок на ринку газу і тим самим підвищити ціну. У сучасному світі необов’язково купувати кулемети, щоб завдати шкоди країні. Досить використовувати економічні інструменти», – зазначив Зеленський, передають в Офісі президента.\nЗа його словами, в результаті запуску «Північного потоку-2» може відбутися зростання цін на газ для українських споживачів, оскільки українським трубопроводом буде транспортуватися менше палива.\nГлава держави вважає, що Україна може перейти на поновлювані джерела енергії за кілька років, якщо будуть налагоджені процеси дешевого виробництва «зеленого» водню.\n«Технічно ми навіть змогли б транспортувати «зелений» водень нашими газопроводами. Але ми стоїмо ще на самому початку», – уточнив він.\nНагадаємо, 4 червня 2021 року Nord Stream 2 AG завершила роботи з укладання труб першої нитки газопроводу «Північний потік-2». Повідомлялося, що впродовж кількох місяців нею можуть пустити газ.\n18 серпня видання Deutche Welle в жанрі кремлівської пропаганди повідомило, що роботи зі спорудження «Північного потоку-2» майже завершені і що остаточно будівництво завершиться 23 серпня – напередодні Дня Незалежності України.\nРаніше президент США Джо Байден заявив, що газопровід «Північний потік-2» завершений на 99%, тому зупинити його будівництво неможливо. Білий дім відмовився надалі перешкоджати добудові магістралі через санкції.\n22 липня США та Німеччина опублікували спільну декларацію, в якій офіційно домовились про завершення будівництва «Північного потоку-2».\nМер Дніпра пообіцяв видавати квартири деяким категоріям громадян: кому пощастить\nЕксглава МЗС пояснив, чому вхід США в нормандський формат не допоможе з врегулюванням на Донбасі\nВладимир Зеленский Володимир Зеленський Північний потік-2 Російська Федерація Российская Федерация Северный поток-2\nФото: Зеленський в США вшанував пам'ять загиблих біля меморіалу 11 вересня в Нью-Йорку


71-річна буковинка професійно займається йогою\nМи зустрілися у затишній залі йога-студії "Лотос". Пані Людмила проводила заняття з групою з восьми жінок. Струнка, підтягнута, вона легко демонструвала найскладніші асани (пози): стояла на голові, сідала у шпагат. Не вірилося, що їй уже за 70. Одна з учениць захоплено мовила:\n"У вас надзвичайно гарно все виходить". "Так я вже 20 років цим займаюся", – зауважила тренерка. Дерев’яні брусочки у вигляді цеглин, тугі валики, крісла спеціальної конструкції, ремінці, килимки, ковдри, складені в декілька разів пледи – всі ці допоміжні засоби використовували під час занять.\n"Я займаюся в цій студії вже вісім років. Після кожного заняття відчуваю таку легкість, таку гармонію, що хочеться літати. Змінилося не тільки моє тіло, а й внутрішній світ, думки – ніби зібрала себе воєдино", – зізналася пані Леся. "Йога повністю змінила моє життя, – запевнила Інна. – З’явилася впевненість у собі, почала позитивно сприймати навколишній світ та людей".\n– Займатися йогою за методом Айенгара можуть люди різного віку та професій, – каже тренерка. – До нас приходять підприємці, перукарі, стоматологи, пенсіонерки… У декого проблеми зі здоров’ям, дехто перехворів на ковід. Ми розучуємо пози, вчимося контролювати тіло, дихання. Щоби досягти результату, треба практикуватися щонайменше три роки. Хоча є люди, які займаються по 8-10 років.\nНавчалася в Індійському інституті йоги\nЛюдмила Мартиненко відкрила для себе йогу в 50 років. Тоді вона працювала заступницею головного енергетика на об’єднані "Трембіта".\n– Підросли діти, я почувалася самотньою. Перенесла декілька складних операцій, дуже боліли суглоби – не могла ходити. Раптом зрозуміла, що руйнуюся буквально на очах, перетворююся на стару бабусю. А я завжди була спортивною, жвавою. І виникла така злість на себе. Збагнула, що треба негайно щось змінювати. Так я зацікавилася йогою і почала практикувати як самоучка. Використовувала книжки, відеоролики, диски. У 52 роки вступила в Чернівецький університет на спеціальність "Медична психологія", який закінчила з червоним дипломом. Так поступово змінювалося моє життя. Я працювала, щоранку проводила виробничу гімнастику на "Трембіті", викладала йогу в дитсадку, ще й тричі на день вигулювала свого улюбленого добермана, – усміхається пані Людмила.\nЩоби професійно займатися улюбленою справою, жінка пройшла п’ятирічний курс навчання у Санкт-Петербурзі та стала першою в Україні сертифікованою викладачкою йоги. "Мені пощастило, що я знайшла свого вчителя, який став моїм духовним наставником та опорою. Ми вивчали анатомію, психологію, філософію йоги, викладання за методом Айенгара. Я успішно склала іспити та отримала ось цей сертифікат,– показує пані Людмила. – Майже щороку їздила в Індію на семінари. Неодноразово по місяцю навчалася в Індійському інституті йоги. Я постійно вчуся та вдосконалююся".\n"Стала основним змістом мого життя"\nУ 2009 році Людмила Мартиненко відкрила першу не лише Чернівцях, а й в Україні студію йоги, де почала викладати за методом Айенгара.\n– Це зараз у місті є багато класів йоги, які ведуть мої колишні учні. А тоді не було жодного. Приходило дуже багато людей. Я почала займатися тим, що було призначено мені долею. І переконалася, що рано чи пізно життя ставить усе на свої місця. Мій життєвий досвід може стати прикладом для тих, хто з роками здався і не вірить у себе, – вважає жінка. – Люди хворіють, бо в їхньому житті немає гармонії. Хвороба змушує зупинитися, задуматися і щось змінити. Скажімо, ковід добре прочистив наш розум. Люди почали розуміти, що головне – це здоров’я. Не треба перепрацьовувати, а більше відпочивати, звернути увагу на харчування, частіше бувати на природі. Добре завести собаку, щоби гуляти з ним. Негативні емоції, злість, заздрість – усе це руйнує нас.\nПро йогу викладачка може розповідати годинами. "Це ціла філософія, моральні принципи якої відповідають десятьом Божим заповідям.\nА для мене йога стала основним змістом мого життя. Якось одна жінка запитала: "Коли ви останній раз відчули мить щастя?". Не думаючи довго, я відповіла: "Щоразу, коли мої учні йдуть після занять із очима, які сяють, я почуваюся щасливою. Одне заняття на день – одна мить щастя, два заняття – дві…". Коли ти займаєшся улюбленою справою, бачиш, що вона комусь потрібна, – це і є щастя, – вважає пані Людмила. – А ще я займаюся внучкою, допомагаю їй робити уроки. Коли вона отримує 12 балів, то каже: "Це завдяки тобі, бабусю". І це ще одна мить щастя…".


Вербна неділя: історія та традиції свята | Огородники\nЦікаві факти про вербу у Вербну Неділю\nЦікаві факти про вербу\nВербна Неділя означає відродження й перемогу життя над смертю. І цей процес, такий важливий для нас, українців, символізують саме вербові гілки.\n17 квітня віряни святкують Вербну неділю. Це свято має сталу дату в церковному календарі — рівно за тиждень до Великодня святкується Вербна неділя або Вхід Господній в Єрусалим. В цей день віряни йдуть до храмів та освячують вербу. Після богослужіння намолені свічки і гілочки верби несуть до своїх домівок та зберігають біля ікон. Цими гілочками заведено легенько стукати по ближнім та примовляти: "Не я б'ю, верба б'є, віднині за тиждень Великдень".\nТо що ж у вербі такого, якщо вона асоціюється з такою надзвичайно важливою\nЩороку може рости заввишки три метри.\nСаліцилову кислоту вперше було знайдено у вербовій корі.\nВикористовується для зцілення в народній медицині.\nОкрім кошиків, меблів, огорожі, з неї виготовляють ще й народні інструменти, наприклад, кобзи та бандури.\nЗдавна вказувала людям, де вода, оскільки росте у вологих місцях: «Де срібліє вербиця – там здорова водиця».\nВерба залишила свій слід ще й у народному фольклорі: «За вами золоті верби ростуть», «Така правда, як на вербі груша».\nВербу використовують в народних замовляннях як символ всесвітнього Дерева, вона уособлює царство світла.\nТож допоможи нам, вербонько, здолати зло, яке полізло на нашу квітучу українську землю!\nТворча студія MARiNA вітає читачів з Вербною Неділею й хоче побажати, щоб вербні гілочки всіх нас як слід «побили» і позбавили від болю — душевного і фізичного, щоб у цей день душа повірила у диво, а серце знайшло надію!\nвербна неділя цікаві факти традиції свята цікаві факти про вербу\nхарчові барвники натуральні барвники великдень фарбування яєць святкування великодня буряковий сік\nWillow - декоративна верба з плетеним стовбуром\nІва - це захоплюючий матеріал, який ви можете використовувати для створення красивих, унікальних скульптур.\n28 4898 6\n21 8947 2\nДетальний ботанічний опис зовнішнього вигляду рослини. Де і коли вперше з'явилися вербові дерева. Яка історія опису верби і суперечки про кількість її видів. Звідки пішла назва рослини, синонімічні найменування.\nВерба карликова служить для оформлення ландшафтного дизайну, невибаглива в догляді, здатна виростати на скелях і в кислих ґрунтах. Використовується для виготовлення кошиків та інших предметів побуту.


Як цікаво провести вихідні з сім єю\nЯк взяти максимум від вихідних\nЯк мінімум, дві сьомих нашого життя - вихідні. Як ви провели суботу-неділю? За статистикою, у понеділок вранці дві з трьох жінок відчувають втому і незадоволеність. Пропонуємо поміняти звичний сценарій. Ефект від такого уїк-енду ви будете відчувати всю тиждень.\nЩе в п'ятницю в голові вирували ідеї, але ви пам'ятаєте, куди веде дорога, вимощена благими намірами. І як завжди, виявилося, що в квартирі безлад, свекруха занадто часто повторює слова «генеральне прибирання»в холодильнику самотньо зимує качанчик капусти, а кошик з білизною вже не вміщує вмісту. Тому в суботу ви влаштували екскурсію по ринку, потім був шейпінгу плити і креативне приготування обіду, а в неділю - танці у пральної машини, круїз по всій квартирі з пилососом і інша культурно-розвиваюча діяльність.\nЗагалом, на нову прем'єру ви не потрапили, на природу не вибралися, з подругою не побачилися. Правда, повалялись трохи біля телевізора і з'їли півкіло горіхів. Але від цього чомусь стало ще сумніше.\nОстанні дослідження показали, що 75% сімейних і працюючих жінок забувають про «час для себе» і використовують вихідні тільки для господарських справ і покупок. Коли ж з'являється можливість розслабитися, то вони відчувають себе настільки виснаженими, що сил вистачає тільки на диван і телевізор. Спорт, хобі, навіть секс відходять на другий план. Важко повірити, але, згідно зі статистикою, сучасні дами займаються любов'ю рідше, ніж їх ровесниці в 70-х роках: всього 1-2 рази в тиждень. І якщо всі це справедливо по відношенню до вас, ламайте стереотипи і відпочивайте по-новому. Тоді вихідні стануть справжнім святом, яким вони за логікою і повинні бути.\nВи замислювалися, чому у вас не виходить провести уїк-енд в задоволення? Найбільша проблема в тому, що вас переслідує почуття провини, якщо ви не використовуєте час, в будь-який час, а тим більше вільний на благо сім'ї. «Поки не зроблені господарські справи, не смій розслаблятися», - велить вам внутрішній голос. Але, на жаль, всього не переробиш: в неділю ввечері все одно виявиться, що ви забули витерти пил на люстрі і не встигли навести порядок у кухонних шафках. І це незважаючи на те, що всі вихідні на ногах!\nЗвичайно, після робочого тижня квартира має вигляд мальовничо творчий - чоловікові шкарпетки ви знаходите під холодильником (і добре, якщо не всередині), кавник - під комп'ютерним столом, а пил покриває всі горизонтальні поверхні. Але якщо ви почнете займатися господарством в суботу вранці, то провозитесь весь день.\nВ цей раз вчините по-іншому. По-перше, чому смітили всі, а віддуватися вам? Нехай син замість походу в інтернет - кафе пропылесосит свою тахту і прилеглі території. Дочка спробує себе на терені дизайнера-флориста (хоча б поллє квіти замість чергової балаканини по телефону), а чоловік пожертвує насидженим місцем на дивані і нарешті приб'є ту вішалку, що обвалилася тиждень тому. Придумайте ваші варіанти розподілу трудових навантажень. По-друге, набагато простіше прибирати по мірі надходження сміття, ніж в режимі авралу в уїк-енд. Розкидали - приберіть, пролилося - витерли, впало - підняли, взяли річ - поклали на те ж місце. Про те, як правильно вибрати місця для речей, докладно описано в розділі «Структуруємо простір». І тоді до вихідних особливо критичний безлад не встигне накопичитися.\nА тепер подумайте про те, як би ви хотіли провести ці вихідні: куди поїхати, що подивитися, до кого заглянути в гості. Накидайте план на листочку і розподіліть по часу: наприклад, субота - виїзд на природу, неділя - похід до подруги.\nЩоправда, на наше глибоке переконання, вихідні починаються вже в п'ятницю ввечері.\nЯкщо у вас є маленький дитина, домовтеся з сестрою, мамою або нянею, щоб вони посиділи з ним. Дорослі діти можуть залишитися вдома самі. Квитки в театр краще купити заздалегідь, кіно - прямо на місці (або забронювати їх в п'ятницю вранці, зателефонувавши в кінотеатр). Дві години задоволення вам забезпечені. Потім погуляйте з чоловіком по нічному місту, випийте в кафе по келиху вина. Не думайте говорити про насущні проблеми! Поміркуйте про сенс життя, розкажіть один одному про найсильніших враження останнього місяця, згадайте який-небудь випадок N-річної давності. Загалом, проведіть час удвох. Відкинувши вантаж повсякденних проблем, ви помолодшає на кілька років. Продовжити романтичне побачення рекомендуємо в спальні, коли діти вже вляжуться. А після бурхливої ночі можна всмак поспати - в суботу не треба поспішати на роботу.\nКоли б ви не прокинулися в суботу, день тільки починається. І ви не дозволите йому пропасти! Вмикайте улюблену музику і кличте всіх на сніданок. «Як, я ж нічого не приготувала?» - здивуєтеся ви. І ще більш здивуєтеся, дізнавшись, що простоювання біля плити по вихідних з'їдає майже 25% вашого часу. Тому сьогодні сімейний сніданок буде називатися «Все, що під рукою». Мюслі з молоком, вівсянка (вариться 5 хвилин), гарячі бутерброди, консервований зелений горошок з яєчнею - варіантів не так вже й мало. Зрештою, у вашому холодильнику є стратегічні запаси заморожених і консервованих продуктів, приготування яких займає хвилини. Всі ситі? У вас є 10 хвилин, щоб помити посуд, і 20 хвилин на збори.\nЯкщо у вас є автомобіль, поїдьте на природу. 83% людей найкраще розслабляються біля веди. Купатися холодно? Можна просто погодувати качок, пограти в бадмінтон або волейбол на березі (витрата енергії - 350 ккал в годину) і позасмагати з книжечкою. Або порибалити. Ніхто не заважає годинку подрімати на травичці (надолужити згаяне вночі). Якщо ви покличете з собою друзів, то всім буде веселіше. А продукти на обід, питну воду та пластиковий посуд купіть по дорозі в будь-якому супермаркеті - це займе ще півгодини. Зараз продаються вже готові напівфабрикати для шашликів на будь-який смак, готові та упаковані салати та інші корисні речі.\nАвтомобіля немає? Влаштуйте екскурсію по місту. Відвідайте нову виставку, зайдіть в музей, прогуляйтеся в центральному парку, покатайтеся на атракціонах. Може, до вас в місто приїхав луна-парк? А може, ви сходите з дітьми в зоопарк? Щоб знати, де що відбувається, ще в п'ятницю треба купити журнал або газету, в яких можна про це прочитати. Коли стомитеся, пообідайте в кафе. Завжди можна знайти таке, що вам по кишені.\nНехай це буде трохи дорожче, ніж якщо б ви готували самі, але задоволення того варте. Та і посуд мити не доведеться!\nВтомлені, але задоволені, ви повернетеся ввечері додому. Зараз - саме час викуповувати дітей, прийняти душ і запустити пральну машину. Домочадці знову зголодніли? Нехай допоможуть вам начистити картоплі і зробити салат. Немає сенсу витрачати час на складні страви: можна купити і пельмені і вареники.\nПеред сном рекомендуємо провести сімейний сеанс гри в лото, «Монополію» або «Ерудит» або почитати вголос ненудну дитячу книжку. А може, влаштувати конкурс малюнків? У будь-якому випадку час, проведений з дітьми, буде сприяти вашому взаєморозумінню. А ви з чоловіком напевно розслабитеся, занурившись в безтурботний світ дитячих ігор.\nНеділя може пройти не менш насичено. Вранці, злегка перекусивши, вирушайте в супермаркет або на ринок за продуктами на весь тиждень (радимо заздалегідь скласти список покупок, щоб не блукати безцільно по рядах, розглядаючи товари). Великі магазини зручні тим, що в них відразу можна придбати і їжу, і побутову хімію та косметику, а якщо ви відвідали торговий центр, то також одяг і техніку. До речі, поки ви з чоловіком будете вибирати товар, дитина відмінно пограє в дитячій кімнаті.\nОднак не варто витрачати багато часу на магазини. На вулиці така чудова погода! Беріть м'яч або ракетки і біжіть у парк, на стадіон, до озера. Посувайтеся, пограйте в догонялки або футбол, а якщо дуже жарко, просто посидьте в тіні і подихайте свіжим повітрям. Насолоджуйтесь природою і відпочинком! Якщо на вулиці зима, влаштуйте собі сніжне шоу - катайтеся на лижах, санках, снігових скутерах та ін. У будь-якому парку відпочинку зараз є сервіс культурних розваг - прокат різного спорядження, діти можуть покататися на живих поні або на санях. Головне - дійти до цього самого парку.\nОбід приготуйте разом. Потім - невеликий відпочинок і двогодинної прибиральний рейд. Увімкніть музику, відкрийте вікна і не бійтеся роздавати розпорядження. Наприклад, чоловік розкладає по місцях речі, син пилососить, ви миєте підлогу. Зараз ваша задача - пробудити у всіх членів сім'ї змагальний дух. Запевняємо вас, через дві години спільних зусиль квартира заблищить! І, що найприємніше, у вас залишиться ще кілька годин, щоб провести вечір в своє задоволення.\nП'ять переваг активних вихідних\nПеред сном проаналізуйте, що ви отримали за ці вихідні. Нові враження - раз, активний відпочинок - два, романтику - три, спілкування - чотири, порядок в будинку - п'ять. А адже для цього вам потрібно всього лише присвятити півгодини планування і знайти сили змінити свій звичний режим.\nЧотири нестандартних рішення: як провести вихідні\n1. Подорож по країні.\nДвох днів цілком вистачить, щоб подивитися, наприклад, Львів, Чернігів або Кам'янець-Подільський. Виїзд в п'ятницю ввечері, повернення - в понеділок вранці. Заздалегідь забронюйте готель і купуйте квитки на потяг (можна поїхати і на своїй машині). Речей візьміть мінімум. Розпитайте знайомих, що можна подивитися в місті, який ви збираєтеся відвідати.\n2. Спортивний день.\nПочніть ранок з пробіжки навколо стадіону і зарядки на свіжому повітрі. А потім чому б не відправитися у фітнес-центр всією сім'єю? Поки тато качає м'язи в тренажерному залі, мама займається шейпінгом, син - карате, дочка - гімнастикою. Ввечері - басейн з сауною.\n3. Пікнік з сусідами.\nВаші діти давно грають один з одним, а ви досі не знайомі? Влаштуйте з сусідами «сніданок на траві» прямо у дворі або в парку біля будинку. Ви, нарешті, познайомитеся, поговоріть, подихайте повітрям, а ваші шибеники досхочу набігають. Але будьте готові до того, що пікнік може продовжитися у вас вдома за чашкою кави.\n4. Похід на байдарках.\nЗберіть компанію. Виберіть нескладний маршрут, передбачивши ночівлю на якому-небудь острові. Продумайте деталі: скільки потрібно байдарок, як дістатися до річки, де залишити машини, яке спорядження зібрати. Байдарки та намет можна взяти напрокат.\nНайпоширеніші психологічні пастки\nЗараз всі швиденько перероблю, а коли звільнюся, приділю час собі.\nСправи будуть чіплятися одне за інше, і в результаті ви так і не знайдете хвилинки розслабитися. Відкладіть все і займіться тим, чим хочеться, прямо зараз!\nЯ так втомилася, тому нікуди не піду, нічого планувати не буду, а краще поваляюсь на диванчику до вечора і як слід відпочину.\nГодинку-дві релаксу дійсно підуть на користь, але якщо ви проведете в ліжку весь уїк-енд, то в кінці його будете відчувати себе розбитою, несвіжої і незадоволеною. Обов'язково продумайте програму на вихідні! Пам'ятайте, що говорили вчителі в школі? Кращий відпочинок - це зміна видів діяльності.\nСкладу насичений план, яким буду чітко слідувати. Жодна хвилина не пропаде дарма!\nНайменша нестиковка виб'є вас із колії. План потрібен, але завжди будьте готові до змін. Якщо ви запланували рейд по магазинах, але раптом прийшла ідея відвідати ботанічний сад, чому б їй не бути?\nПоки чоловік і син посидять в кафе, я зайду в торговий центр, швиденько пробегусь по магазинах, куплю літній одяг.\nСподіватися, що за годину ви встигнете оновити гардероб, - наївно. Шопінг затягує, тому відводите на нього не менше трьох годин, нічим не пов'язуючи себе. Це дозволить отримати від процесу задоволення і застрахувати себе від невигідних покупок. А рідним не доведеться вас чекати.\nЗапрошу в гості Іванових, Сердюків та Рабиновичів - поспілкуємося, розслабимося\nНавряд чи ви розслабитеся, в поспіху наводячи порядок і стоячи біля плити, щоб гідно зустріти гостей. Вихід простий: домовтеся, що ви купите курку-гриль, а гості принесуть солодке. Або покличте всіх на природу!


Ви тут: Home 24 квітня 2018 року\n«ЧИ ЗМОЖЕШ ЙОГО ВПІЗНАТИ\nЗГОРБЛЕНИЙ ПІД ТЯГАРЕМ МОЗКУ...»\n20 квітня в Голосіївському мануарі поет і львів’янин Олександр Гордон розповідав про поета і львів’янина (за походженням) Адама Заґаєвського.\nЧеслав Мілош вважав, що Заґаєвський - один з найвідоміших сучасних польських поетів, прозаїк і есеїст - обов’язково стане Нобелівським лауреатом, і в 2007-му той таки мав би цю премію отримати, але... не склалося.\nСвого часу Адам Заґаєвський входив до літературної групи «Сьогодні», в 1975-му підписував дисидентського «Листа 59-ти», брав участь в русі «Солідарність» і публікувався в самвидаві. З 1981-го жив у Парижі, в 2002-му повернувся до Польщі. Нині мешкає у Кракові, Парижі і Х’юстоні, викладає в університетах США. Його твори перекладені англійською, іспанською, німецькою, українською, шведською, каталонською, словацькою та іншими мовами. Вийшло й дві книжки французькою, які переклала його дружина Марія, власниця психотерапевтичного кабінету.\nЗа читанням віршів (в оригіналі і українських перекладах) та їх обговоренням, а потім майже за сімейним чаюванням і спогадами Олександра Гордона і Наталії Єржиківської про зустрічі з паном Адамом час линув швидко.\nЗахід завершився, а в повітрі ще довго незримими пелюстками кружляли рядки з його дивних поезій...


"Протягом першої доби від початку "карантину зимових канікул" поліцейські Львівської області виявили 63 порушення карантинних вимог і склали адміністративні матеріали щодо порушників", – йдеться в повідомленні.\n"Ми проводимо профілактичну та роз'яснювальну роботу з керівниками та співробітниками суб'єктів підприємницької діяльності та громадянами. Але якщо порушники відмовляються припинити правопорушення, то притягуємо їх до відповідальності, передбаченої законодавством", – цитують у повідомленні слова заступника начальника ГУ Нацполіції у Львівській області Дмитра Михальця.\nТеги: #львівська_область #локдаун #порушення\nУ КМДА виявлено порушення законодавства у сфері сплати орендної плати за землю на суму понад 100 млн грн


Отаку пісеньку, де Хуліганом був В. Буковський, ми співали у 1977 році, не згадуючи, або не знаючи її автора – Вадима Делоне.\nДоля йому відміряла 35 років, наповнених спротивом.\nНародився 22 грудня 1947-го року в Москві. Сім’я академіків, математиків (батько, дід, прадід) виховувала незалежну людину, особистість. 13-літнім підлітком Вадим Делоне почав віршувати та друкуватися у Самвидаві, отримав високу оцінку Корнія Чуковського. Поступив на філологічний факультет Московського державного педагогічного інституту, одночасно був позаштатним кором «Літературної газети», але на першому ж курсі за участь у правозахисному русі був виключений із комсомолу та з вишу. 1 вересня 1967 р. замість другого курсу був у суді. Разом із Буковським і Кушевим засуджений на 1 рік (умовно) як учасник демонстрації на Пушкінській площі на захист Галанськова, Добровольського та Лашкової.\nПісля суду його забрав до Академмістечка під Новосибірськ друг діда — академік А. Д. Александров. Там Делоне поступив до Новосибірського університету.\n3 січня 1973 в Москві у справі «Хроніки поточних подій» була заарештована дружина Делоне – Ірина Білогородська. Згодом вона була помилувана. Цього ж року Вадим повернувся з тюрми. На роботу його не брали, Ю.П. Любимов влаштував Делоне у себе в Театрі на Таганці освітлювачем.\nУ 1975 р. Вадим і його молодший брат Михайло, студент мехмату, були позбавлені радянського громадянства і отримали політичний притулок у Франції. У листопаді 1975 року Делоне разом з дружиною емігрував з СРСР до Парижу, де продовжував писати і займатися правозахисною діяльністю. Там він написав повість про табір «Портрети в колючій рамі».\nОлександр МожайськийСоня Делоне\nImage5 years ago\tВидатні люди2,505


969 літаків за 24 години: аеропорт Мумбая встановив світовий рекорд за кількістю рейсів - Главком\n969 літаків за 24 години: аеропорт Мумбая встановив світовий рекорд за кількістю рейсів\nМіжнародний аеропорт Мумбай. Фото International Business Time India\nДвічі за добу аеропорт перевищував встановлену норму\n24 листопада Міжнародний аеропорт Мумбая встановив світовий рекорд: за добу посадку і зліт виконали 969 літаків. В аеропорту ввели звіт з 5:30 24 листопада до 5:30 25 листопада за місцевим часом. Як повідомляє The Times of India, попередній світовий рекорд також належав аеропорту Мумбая - 935 рейсів за 24 години.\nЩодня в аеропорту виконується близько 900 рейсів. Рекорд встановився переважно завдяки тому, що 24 листопада було більше приватних літаків і незапланованих чартерних рейсів.\nЗабрудненість повітря в столиці Індії перевищила норми у 45 разів 12 Листопада, 2017, 08:39\nЧерез повені в Індії загинули 12 людей 4 Листопада, 2017, 10:57\nВ аеропорту Мумбая дві злітно-посадочні смуги, які перетинаються хрест-навхрест. Через це аеропорт відносять до категорії аеропортів з однією ЗПС. Злітна смуга розрахована на 46 злетів і посадок на годину, хоча аеропорт двічі за день перевищив норму, досягнувши 50 злетів і посадок за цей же відрізок часу.\nАеропорт Гетвік в Лондоні — єдиний аеропорт з однією ЗПС, де виконується більше 50 рейсів на годину. В інших аеропортах виконується 42 рейси і менше. Мумбай — другий аеропорт в світі, який виконує понад 50 рейсів.\nЯк зазначає глава індійського підрозділу Центру авіації Азіатсько-Тихоокеанського регіону Капіл Каул, «Зазвичай за годину аеропорт Мумбая виконує 52 рейси, [аеропорт Гетвік — 55-56]. Іноді, за сприятливих погодних умов, ми виконуємо 10 посадок і вильотів за 10 хвилин».\nОбвал будинку в Індії: загинула одна людина, ще 20 - під завалами 24 Листопада, 2017, 07:56\nавіа аеропорт Індія


LEMFORDER 3571201 Сайлентблок зад підвіски VW TOUAREG, Q7 2003-2010 (x4) | AvtoBro\nLEMFORDER 3571201 Сайлентблок зад підвіски VW TOUAREG, Q7 2003-2010 (x4)\nLEMFORDER / 3571201 / Сайлентблок зад підвіски VW TOUAREG, Q7 2003-2010 (x4)\nLEMFORDER / 3571201 / Сайлентблок важеля\nАналог LEMFORDER / 3571001 / Сайлентблок важеля\nАналог LEMFORDER / 3571001 / Сайлентблок\nАналог TOPRAN / 113587 / Ричаг пiдвiски\nLEMFORDER / 3571201 / Сайлентблок\nАналог GSP / 510364 / С/блок зовн. важеля зад. попереч. верх. Audi - Q7 (4L) - 3.6 FSI 06-\nАналог GSP / 516109 / С/блок внутр. важеля зад. попереч. верх. Audi - Q7 (4L) - 3.6 FSI 06-\nАналог MOOG / AUTC7888 / Важіль зад. попереч. верх. Audi Q7 (4L) 3.6 FSI 06-/VW Touareg 02-\nАналог NK / 5104777 / С/блок внутр. важеля зад. попереч. верх. Audi - Q7 (4L) - 3.6 FSI 06-\nАналог MEYLE / 1007100017 / Сайлентблок рычага\nАналог FEBI BILSTEIN / 30983 / Сайлентблок рычага\nАналог FEBI BILSTEIN / 30982 / Сайлентблок рычага\nАналог TRUCKTEC AUTOMOTIVE / 0732053 / Сайлентблок рычага\nАналог SIDEM / 863716 / Сайлентблок\nАналог SIDEM / 863717 / Сайлентблок\nАналог MOOG / AUTC7888 / Важіль підвіски\nАналог SWAG / 30939094 / Важіль підвіски (Swag)\nАналог SWAG / 30930982 / Сайлентблок важеля\nАналог SIDEM / 863717 / Сайлентблок важеля\nАналог FEBEST / 2325005 / Важіль підвіски (тяга)\nАналог SWAG / 30930982 / Сайлентблок\nАналог SWAG / 30939094 / Важіль підвіски\n1 019.59 грн.\nАналог SWAG / 30930983 / Сайлентблок\nАналог FEBEST / VWAB001 / Сайлентблок підвіски\nАналог SIDEM / 63970 / Важіль підвіски\nАналог FEBEST / 2325004 / Важіль підвіски (тяга)\nАналог FEBEST / VWAB21KIT / Сайлентблок підвіски\nАналог OPTIMAL / G5785 / Важіль підвіски\nАналог JP GROUP / 1150201300 / Рычаг задний Audi Q7 06-,Touareg 02-верх.\nАналог FEBEST / VWAB001 / Сайлентблок рычага Audi Q7/Touareg 03-15\nАналог SIDEM / 63970 / Рычаг задний Audi Q7 06-,Touareg 02-10\n1 219.03 грн.\nАналог SIDEM / 863717 / Сайлентблок задн. Cayenne/Q7/Touareg (02-18)\nАналог LEMFORDER / 3571001 / Сайлентблок рычага AUDI, VW задн. ось (пр-во Lemferder)\nАналог FEBI BILSTEIN / 30983 / Сайлентблок рычага AUDI Q7, VW TOUAREG 02- (пр-во Febi)\nАналог MOOG / AUTC7888 / Рычаг AUDI Q7, VW TOUAREG 02-15 зад. мост верх (Пр-во-MOOG)\n1 101.54 грн.\nАналог SIDEM / 863717 / Сайлентблок рычага AUDI Q7, PORSCHE CAYENNE, VW TOUAREG 02- зад. мост (Пр-во SIDEM)\nАналог SIDEM / 863716 / SIDEM VW С/блок задн.рычага 40*12*44.4 Touareg 02-,Audi Q7 06-\nАналог SIDEM / 63970 / SIDEM VW Рычаг задней подвески Audi Q7 06-,Touareg\nАналог SIDEM / 863717 / SIDEM VW С/блок задн.верх. рычага внешн. Audi Q7 06-,Touareg d=14mm\nАналог JP GROUP / 1150201300 / JP GROUP VW Рычаг задней подвески Audi Q7 06-,Touareg\nАналог MOOG / AUTC7888 / Важіль підвіски,задня вісь\n1 043.18 грн.\nАналог LEMFORDER / 3571001 / Сайлентблок рычага подвески\nАналог FEBEST / VWAB001 / Сайлентблок VWAB-001\nАналог SWAG / 30930983 / Сайлентблок 30930983\nАналог LEMFORDER / 3571001 / С/блок зовн. важеля зад. попереч. верх. Audi - Q7\nАналог FEBI BILSTEIN / 30983 / 30983 FEBI - Сайлентблок\nАналог FEBI BILSTEIN / 30982 / 30982 FEBI - Сайлентблок\nАналог BORG & BECK / BSK7467 / BSK7467 BORG & BECK - Сайлентблок L/R\nАналог BORG & BECK / BSK7466 / BSK7466 BORG & BECK Сайлентблок\nLEMFORDER / 3571201 / Сайлентблок ричага передній, шт\nАналог PORSCHE / 95533104532 / Тяга рулевая задняя\n3 312.36 грн.\nАналог VAG / 7P0501530 / тяга кермова\n1 845.76 грн.\nАналог VAG / 7L0505323A / Важіль задн. підвіски Touareg, Q7 верхн. передній\n4 884.84 грн.\nАналог MEYLE / 1160350008 / Важіль (задній), підвіска Touareg, Q7 (верхній пер\nАналог MEYLE / 1007100016 / Сайлентблок\nАналог VAG / 7P0501529 / Тяга\n1 714.72 грн.\nАналог MEYLE / 1007100017 / Сайлентблок\nАналог PORSCHE / 95533104710 / важіль задній верхній передній cy 03-18\n6 940.08 грн.\nLEMFORDER / 3571201 / Сайлентблок рычага AUDI, VW задн. ось (пр-во Lemferder)\nАналог FORMPART / 11407151S / Сайлентблок рычага\nАналог SWAG / 30930982 / Сайлентблок заднего верхнего рычага внутренний\nАналог MOOG / AUTC7888 / Рычаг передний верхний левый=правый\n1 506.31 грн.\nАналог MEYLE / 1007100017 / Сайлентблок заднього важеля\nАналог MEYLE / 1007100016 / Сайлентблок заднього важеля\nАналог FEBI BILSTEIN / 30982 / Сайлентблок заднього важеля\nАналог FEBI BILSTEIN / 30983 / Сайлентблок заднього важеля\nАналог MEYLE / 1160350008 / Важіль підвіски,задня вісь\n1 101.09 грн.\nАналог NK / 50147123 / Рычаг независимой подвески колеса, подвеска колеса\n1 268.49 грн.\nАналог SWAG / 30930983 / Підвіска, важіль незалежної підвіски колеса\nАналог A.B.S. / 271517 / Втулка стабiлiзатора\nАналог A.B.S. / 271529 / Сайлентблок важеля\nАналог RTS / 01700418 / Автозапчасть\nАналог FEBEST / VWAB21KIT / САЙЛЕНБЛОК ЗАДНЕЙ ПОДВЕСКИ (КОМПЛЕКТ)\nАналог FEBI BILSTEIN / 39094 / Важіль VW T. TOUAREG LE/PR\n1 273.63 грн.\nАналог A.B.S. / 211442 / Рычаг независимой подвески колеса, подвеска колеса\nАналог FEBEST / 2325004 / Важіль підвіски\nАналог TOPRAN / 113587 / Важіль zawieszenia koіa, tylna oњ\nАналог FEBEST / 2325005 / Важіль підвіски\nBORG & BECK BCA7039\nFAI AUTOPARTS SS8354\nFIRST LINE FSK7466\nGENERAL MOTORS 7L0505554\nJP GROUP 1150201309\nJP GROUP 1150301900\nJP GROUP 1150301909\nJP GROUP 1150302100\nORIGINAL IMPERIUM 1510\nORIGINAL IMPERIUM 1509\nQH BENELUX QSJ3543S\nQUICK STEER CA7390\nQUINTON HAZELL EMS8659\nQUINTON HAZELL EMS8658\nTRUCKTEC AUTOMOTIVE 0732088


Українці обурені пропозицією Skype вітати один одного матрьошками\n16 Липень 2019, Київ 18:06\n31 Грудень 2017, 23:35\nРезонанс в українському сегменті Facebook викликала реклама Skype з новорічними смайликами. Українським користувачам пропонувалися «емодзі» на основі російської символіки: собор Василя Блаженного на Красній площі, матрьошка, ведмідь з балалайкою та червоною зіркою на шапці-вушанці.\nЗ огляду на кількість реакцій на цей рекламний пост можна припустити, що він був призначений переважно для тих, хто користується популярним месенджером саме з території України. Як і чому таке трапилося?\nДехто з користувачів підозрює провокацію, дехто – неточність таргетування реклами. Радіо Свобода звернулося за коментарями до Skype та Microsoft Ukraine (месенджер належить корпорації Microsoft).\nМатрьошки для жертв російської агресії\nРозробники програмного забезпечення завжди намагаються догодити користувачам. Запропонувати святкові смайлики, щоб користувачам месенджера було приємніше ділитися емоціями – добра ідея. Та у Skype стався конфуз. Українським користувачам Facebook стали пропонувати «емодзі», призначені для Росії, яка визнана в Україні державою-агресором.\nSkype запропонував українцям скачати «емодзі» країни-агресора. Скріншот\n«'Tis the season for new holiday-themed emoticons. Happy Holidays from Skype!» («Настав час для нових емоцій у святковому оформленні. Щасливих свят від Skype!») – йдеться у дописі.\nУ багатьох українців рідні та близькі стримують збройні атаки підтримуваних Росією бойовиків на Донбасі. Собор Василя Блаженного на Красній площі або матрьошка для них – не святкові атрибути, а символи агресора, який вбив тисячі співгромадян та позбавив домівок ще сотні тисяч людей.\nОтже, під рекламним постом з’явилися сотні злих «лайків» та понад сто обурених коментарів.\n«Я не бажаю бачити московський мотлох на свята», – пише Andriy Mykhailov.\n«Дорогий Skype! Не розповсюджуй по світі цей отруйний російський непотріб. Дякую!», – коментує Oleg Myrgorodsky.\n«Мені більше до вподоби Кремль у вогні», – зазначає Serhiy Yatsyuk.\nУкраїнські користувачі просять змінити аудиторію для рекламного посту і обіцяють «забанити» (заблокувати) Skype. Скріншот\nНащо Skype реклама «русского мира»?\nПосилання у дописі вело на офіційний сайт Skype. Проте цікаво, що на сторінці цього месенджера у Facebook допису з саме цими «емодзі» немає. З аналогічним текстом – інші, «загальнолюдські»: з пряниковим хлопчиком, з оленем Санти Рудольфом, з автівкою, яка везе ялинку.\nТобто допис з матрьошками, радянським Дідом Морозом був створений спеціально для реклами месенджера серед певної аудиторії. Але водночас вийшло так, ніби Skype рекламував більше не себе, а символіку «русского мира». І чомусь цю рекламу бачили, судячи з величезної кількості реакцій, саме українські користувачі Facebook.\nЧому так сталося? Дехто вважає, що це просто маркетингова помилка. Мовляв, маркетологи Skype або алгоритми Facebook визначали російську мову інтерфейсу й дописів, тому і показували українським російськомовним користувачам рекламу з новорічними матрьошками.\nОднак насправді рекламу бачили і ті користувачі з України, у яких інтерфейс український і пости українською, а також ті, у кого інтерфейс – англійський.\nЗа кілька днів рекламний пост Skype назбирав майже 1000 реакцій. Серед них – 543 схвальні «лайки», 31 позначка «супер» (серденька) та 348 позначки «обурений». Facebook дає можливість переглянути, хто з користувачів як відреагував на той чи інший допис. І у цьому випадку це виявилося дуже корисним.\nТі, хто ставив обурені «лайки» – переважно українські користувачі Facebook з різних регіонів, сторінки яких з дописами, здебільшого відкритими для коментування та можливістю вподобати пости для тих, хто не є їхніми друзями у соцмережі, з достатньою кількістю персональної інформації. Це вказує на реальних користувачів.\nРай для полювання на тролів\nВодночас зі схвальними оцінками реклами російських «емодзі» Skype картина дещо інша. Серед переглянутих двох сотень профілів 100 належать, як виглядає, українцям, 25 – російським користувачам, 23 – індусам (більш ніж половина навчаються в українських вишах), 12 – користувачам з африканських країн, 5 – філіппінським хатнім робітницям, які працюють у Росії, 4 – користувачам зі США, стільки ж сторінок з арабською мовою, 3 – з Кореї, по 2 – це Камбоджа і Туреччина.\nFacebook дає можливість переглянути, хто вподобав допис. Скріншот\nБільшість цих сторінок мають ознаки фейкових. Відкриті публікації на сторінках «українських користувачів» майже відсутні, а коли активність наявна, вона часто доволі нетипова: до 20-ти дописів протягом години. Майже немає особистих дописів – лише передрук цитат, висловлювань відомих людей, кулінарних рецептів, кумедних відео тощо. В акаунтах завантажуються поспіль декілька фото профілю (аватарок). До такого способу часто вдаються ті, хто створює «ботів». У багатьох – фото із застосуванням одного і того ж інструменту для створення святкових аватарок/\nСеред тих, хто вподобав російську символіку, популярний індійський засіб створення аватарок. Скріншот\nДо того ж, серед «українських» любителів російської символіки багато акаунтів з іменами та прізвищами на кшталт Сергей Сергей, Людмила Людмила, Галина Галюсик, Надя Надя.\nВідтак більшість схвальних «лайків» з профілей, які нібито зареєстровані в Одесі, Дніпрі, Львові, Вінниці, Запоріжжі, Івано-Франківську, Харкові, виглядають фейковими.\nSkype та Microsoft Ukraine відмовчуються\nСитуація схожа на спецоперацію від відомих так званих «ольгінських тролів» – людей, які створюють та підтримують фальшиві сторінки в соцмережах, готують публікації та залишають коментарі у руслі інформаційної політики Кремля. Однак розмістити рекламу від імені Skype можуть ті, хто працюють у компанії на певних посадах.\nЗа коментарем до Skype вдалося звернутися через сторінку у Facebook, однак робот-автовідповідач порекомендував написати на Twitter-акаунт месенджера. Але – марно.\nЗвернення до Skype залишилися без відповіді. Скріншот\nУ Microsoft Ukraine, куди зі складнощами вдалося додзвонитися, надали електронну адресу прес-служби (на сайті вказана недійсна), щоб надіслати листа. У компанії пообіцяли, що спеціалісти зв’яжуться, щоб прокоментувати ситуацію зі скандальною рекламою, але відповіді наразі немає.\nУ Microsoft Ukraine з коментарями не поспішають. Скріншот


Зроблені у Львові: хто пройшов у Раду 2019 - список депутатів\nДивіться, хто пройшов у Верховну Раду!\nНазарій Тузяк, 15:12, 23 липня 2019 0\nфото Каспар Давид Фрідріх\nМихайло Бондар ZAXID.NET\nПо кількох округах дані ще можуть змінитися, однак вже зрозуміло, що партія «Слуга народу» зможе вперше в історії сформувати монопартійну більшість – до ВР проходять 254 кандидати від цієї політсили. Інші партії отримають значно менші фракції. «Опозиційна платформа» проводить до парламенту 43 депутатів, «Батьківщина» – 26, «Європейська солідарність» – 25, «Голос» – 20, «Опозиційний блок» – шість, партії «Самопоміч», «Свобода», «Єдиний центр» та «Біла Церква разом» матимуть по одному представнику. Ще 46 політиків проходять у ВР в статусі самовисуванців.\nЗа попередніми результатами виборів, партія «Слуга народу» проводить до парламенту 124 депутатів за списком та ще 130 у мажоритарних округах. Дев'ятьох із них можна вважати вихідцями з Львівщини.\nПартія Петра Порошенка проводить до Верховної Ради 25 депутатів (23 за списком і двох в мажоритарних округах). Чверть із них – це вихідці з Львівщини, регіону, який забезпечив Порошенку найкращі результати під час президентських виборів.\nОлег Синютка. Екс-голова Львівської облдержадміністрації Олег Синютка також стає народним депутатом. Після перемоги Зеленського він одним з перших оголосив про свою відставку з посади голови облдержадміністрації. Щоправда указ президента про його звільнення з'явився лише через півтора місяця після тієї заяви. 49-річний Олег Синютка у 2006 році обирався депутатом Івано-Франківської облради, а згодом перейшов на роботу до Львова, ставши першим заступником мера Андрія Садового. У грудні 2014 році він став головою ЛОДА і встановив абсолютний рекорд з перебування на цій посаді.\nУ майбутньому скликанні парламенту буде 20 депутатів від «Голосу». Небагато, але партія серйозно відзначилася на цих виборах, взявши три з чотирьох мажоритарних округів у Львові. Шестеро кандидатів від «Голосу» походять із Львова чи області.\nЯрослав Юрчишин. 37-річний експерт Реанімаційного пакету реформ, який йде під сьомим номером у списку «Голосу», є уродженцем Львова і випускником історичного факультету ЛНУ ім. І. Франка. Юрчишин є відомим експертом з боротьби з корупцією. До травня 2019 року він залишався головою правління Transparency International Україна – однієї з найавторитетніших організацій в цій сфері, однак пішов з посади голови правління, щоб взяти участь у виборчій кампанії. Активний учасник «Пласту».\nНаталія Піпа. 35-річній активістці зі Сихова вдалося обійти на мажоритарному окрузі №115 досвідченіших політиків, отримавши переконливу перемогу із 30% голосів. Наталія Піпа безпартійна, однак це не перше її балотування. Політичну кар'єру вона почала у 2015 році, коли балотувалася до Львівської міської та обласної рад від Української галицької партії. Однак попередня спроба виявилась безуспішною. Піпа є головою відомої львівської організації «Кращий Сихів».\nЯрослав Рущишин. Ці вибори стали для 51-річного львівського бізнесмена другою спробою потрапити у ВР. Перша (невдала) була ще у 2006 році, коли Рущишин балотувався за списком «Нашої України» (у 2006-2010 рр. він був депутатом Львівської облради від «Нашої України»). Цього разу він балотувався у львівському мажоритарному окрузі №116, де з незначним відривом переміг чинну народну депутатку Оксану Юринець. Рущишин є співзасновником мистецького об’єднання «Дзиґа», директором мережі швейних фабрик «Троттола», співзасновником Львівської бізнес-школи LVBS, одним із засновників Студентського Братства Львівщини і активним учасником Революції на граніті 1990 року.\nІз 26 кандидатів від «Батьківщини», які проходять до ВР дев'ятого скликання, лише двох можна вважати «львівськими».