Аналіз розвитку українського авангарду - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nАналіз розвитку українського авангарду\tadmin\nКультура, культурологія, етика, естетика\t36\nСкладні процеси відбуваються сьогодні у вітчизняному мистецтві.\nЛамаються стереотипи псевдореалізму, не витримують критики колишні й\nновітні кон’юнктурні теми, зникає старий ходульний герой з його удаваним\nпафосом і не менш удаваним романтизмом. Йде пошук нової образності, що\nґрунтується на перетвореній тематиці та оновленому герої, на принципово\nінших виражальних засобах. В усіх видах мистецтва спостерігаємо елементи\nмодернізму й постмодернізму, художній авангард минулого та сучасного\nстає предметом пильної уваги й зацікавленості суспільства.\nНе завжди, зрозуміло, ці процеси є виправданими й сприйнятливими, але\nвони закономірні у наш час відродження й омолодження суспільства,\nкультури, мистецтва. Через художні експерименти авангарду здійснюється\nрозрив із застарілими канонами минулого, забезпечується адаптація до\nмайбутнього. У посткласичних інтонаціях сучасної естетичної свідомості\nвчувається нове світовідношення, менталітет епохи модернізму й\nпостмодернізму. З’являється нова публіка, що сприймає твори за допомогою\nсинтезу філософії, науки і мистецтва, шляхом синестезії Слова, Звуку,\nКольору. Естетика авангарду формує авангардну людину — таку, що живе\nмайбутнім як теперешнім, сучасним як постісторичним. Авангард, вже за\nвизначенням, крокує тільки вперед; як Орфей, він не може дивитись назад,\nу минуле. Хто озирнеться, той втратить кохану — або перетвориться у\n«соляний стовп» (як дружина Лота), «засолиться» у часі й просторі.\nОсобливо це важливо для наших часів, коли всі ми проходимо через «мертву\nзону», коли нема вороття:\nВідчуття зламності епохи, її футуристичної спрямованості підживлює\nсьогодні бажання естетичних змін, потяг до модерного мистецтва. Один з\nпоказників зрослого інтересу до естетики авангарду — численні виставки\nавангардистів, неоавангардистів, постмодерністів у Києві, Львові, Одесі,\nінших великих містах України. Протягом останніх років сотні тисяч\nглядачів познайомились із творчістю С.Далі, Р.Раушенберга, Г.Мура,\nФ.Бекона — зарубіжних фундаторів авангардистських напрямків у художній\n«містерії» ХХ століття. Набутком широкого загалу стають праці\nпредставників «класичного» російського авангарду — В.Кандинського,\nМ.Шагала, М.Ларіонова, Л.Попової, О.Родченка, П.Філонова. В естетичній\nсвідомості утверджується поняття й феномен «українського авангарду» —\nвід К.Малевича і М.Семенка до Е.Андієвськоі та Р.Бабовала.\nПеред зачудованими очима української публіки відкривається ретроспектива\nвсього авангарду XX сторіччя, його «першої» й «другої» хвилі, зарубіжних\nта вітчизняних варіантів. З’являється справді щаслива можливість\nпорівнювати роботи 10-20-х та 60-80-х років, усвідомлюючи особливості\nавангардних шукань у різні періоди і в різних країнах. Але ще цікавіше,\nмабуть, побачити у цих вельми різноманітних явищах дещо споріднене,\nепохальне, універсальне. Художній авангард XX століття постає як\nцілісне, глобальне явище, незважаючи на строкатість, різноманітність\nісторичних та національних проявів. Якими б різними шляхами не йшов\nрозвиток авангардизму на Заході й, скажімо, в Україні, можна говорити\nпро деякі загальні архетипи й парадигми, що обумовлюють особливості\nхудожньої мови, стильові засади образності, манеру творчого\nсамовираження. Всі вони є певним способом посткласичного «впадіння» у\nАвангардизм (франц. avant–gardisme, від avant–garde — передовий загін )\n– умовний термін, на означення загальних новаторських напрямів у\nхудожній культурі 20 ст., для яких характерні прагнення докорінно\nоновити художню практику, пошук нових, незвичних засобів вираження форми\nі змісту творів. Особливістю авангарду є не тільки прагнення до розриву\nз художньою традицією минулого, її образною системою та виражальними\nзасобами, але й активний, революціонізуючий суспільство протест, який\nпотребує переоцінки духовних цінностей та нового сприйняття і бачення\nсвіту. Ці риси дають можливість деяким митцям і теоретикам вважати\nАвангард «метаісторичним явищем», яке закономірно повторюється на різних\nісторичних етапах розвитку мистецтва та літератури, У сучасному\nмистецтвознавстві під загальною назвою «Авангардизм» об’єднано такі\nрізні мистецькі течії, як кубізм, експресіонізм, абстракціонізм,\nфутуризм, дадаїзм, сюрреалізм та ін.\nПроте термін «Авангардизм» ще не вказує на особливі творчі методи цих\nтечій, їхню стильову відмінність (напр., тенденції «холодної» абстракції\nП. Мондріана чи «неоман’єризм» сюрреалістичних творів ;,С. Далі).\nДуховні засади авангардистів у художній практиці часто поєднуються з\nсоціальним протестом проти існуючих вад дійсності, її вже усталених\nцінностей, клішованої масової культури та культу «академічної краси». 1.2 Батьківщина авангарду\nНа початку XX ст. Париж живе надзвичайно бурхливим життям, притягує до\nсебе митців, які шукають нових шляхів у мистецтві. Атмосферу цього часу\nчудово змалювали І. Еренбург у своєму творі «Люди. Роки. Життя» та Е.\nХемінгуей у романі «Свято, яке завжди з тобою» (так він назвав Париж\nОсобливо значним був приплив художників з Іспанії та Росії: П. Пікассо,\nX. Гріс, С Далі, О. ІДадкін, О. Архипенко, О. Екстер, Б. Лівшиць, X.\nСутін, М. Шагал та ін. Всі вони легко асимілювалися в художньому\nсередовищі, утворили певну спілку представників художнього авангарду,\nякий прийнято називати «паризькою школою» (Ecole de Paris).\nУлюбленими місцями, де представники паризької школи жили й любили\nпроводити час, були дві вельми дивні споруди. Перша — «плавуча пральня»\n(Bateau Lavoir) на Монмартрі — стара будівля, яка продувається всіма\nвітрами, де мешкав бідний люд. На початку XX ст. тут з’явилися нові\nмешканці: художники Ван Донен, П. Пікассо, X. Гріс, Ж. Міро, письменники\nД. Сальмон, М. Жакоб. Постійними відвідувачами були А. Матісс, Ж. Брак,\nА. Дерен, Р. Дюфі, А. Модільяні, М. Утрилло, Ж. Метценже, А. Руссо тощо.\nПоступово художники посунули інших мешканців і навіть «окупували»\nсусіднє кафе. Робота, а також суперечки і дискусії не припинялись ні\nвдень, ні вночі і незабаром дали паростки, що мали важливі наслідки для\nДругим осередком паризької школи стала будівля в лівобережній частині\nПарижа, прозвана «Вуликом» (La Ruche). Тут за низьку плату можна було\nнайняти приміщення без будь-яких зручностей (навіть без води і світла)\nдля життя і роботи. На початку першого десятиріччя XX ст. тимчасовими\nабо постійними мешканцями «Вулика» стали Ф. Леже, М. Шагал, X. Сутін, О.\nАрхипенко, А. Модільяні, Р. Делоне. їх відвідували поети на чолі з Г.\nАполлінером. Тут у процесі особистого і творчого спілкування виникали\nідеї виставок, маніфести групи, обговорювалися програми, які\nстановитимуть основу течій авангарду.\nАвангард завжди молодий, антиакадємічний, антибуржуазний. Він заперечує\nвсілякі авторитети.. Авангард народився на зламі епох (XIX—XX ст.) і\nувібрав у себе біль і відчай цього часу. Він виявився аполітичним і\nреволюційним, «кусючим» і скандальним. До нього можна по-різному\nставитися, але без нього неможливо уявити собі культуру XX ст.\nМодернізм — це не просто будь-яке «нове мистецтво», як може видатися з\nназви, а поняття конкретно-історичне, що позначає мистецтво, яке виникло\nОднак слід зазначити, що поняття «модерн», «модернізм» вживаються в\nісторії культурологічної думки з V ст., копу, християнська культура, що\nтоді формувалась, протистояла язичницькій культурі античності. З того\nчасу будь-яка нова епоха, усвідомлюючи свою самобутність у «вічному»\nспіввідношенні з античністю як ідеалом (Відродження, Просвітництво) або\nсередньовіччям (культура бароко), виокремлювала свій модернізм. Епоха\nромантизму дещо змінила зміст цього поняття: модерним, ультрасучасним\nвважається те, що висловлює дух часу і протистоїть традиції, історії,\nминулому в цілому, без вказівки на конкретно-історичну епоху. До того ж,\nтреба розрізняти модне, яке в майбутньому стає старомодним, і\nмодерністське, яке зберігає прихований зв’язок, співвідношення з\nкласичним, традиційним, непідвладним часові.\nНезважаючи на те, що модерністське мистецтво початку XX ст. відкрито і\nрізко проголосило про розрив з класичними традиціями, насправді воно\nбезпосередньо звернулось до примітивного, архаїчного мистецтва.\nСтановлення самосвідомості авангарду пов’язане певною мірою з\nповерненням до першоджерел світу, слова, оновленням доісторичного,\nдотрадиційного. У малярстві — до виявлення глибини, інтенсивності,\nенергетики кольору і до візуально-просторових символів: кола, квадрата,\nхреста («Чорний квадрат» К. Малевича). У літературі, насамперед поезії,\n— до першоджерел слова в мовній та автентичній культурі (звідси «заум»\nВ. Хлебникова чи звуконаслідувальність М. Семенка). Авангард — це\nпередусім тривала високо-відповідальна праця з виявлення вихідних\nпередумов сучасності, розкриття таємного змісту життя, переосмислення\nминулого. Авангард прагне створити не просто тривале, а завжди існуюче.\nЗараз у культурології існують два поняття — «модерн» і «модернізм».\nМодерном вважається культура, мистецтво кінця XIX — початку XX ст.\n(рубіж століть), а модернізмом — культура першої половини XX ст. (з\nпочатку століття до 70-х років). Культура другої половини XX ст. (із\n70-х років до сьогодення) — це культура постмодернізму. До того ж,\nмодернізм — це не якийсь єдиний напрям, а безліч несхожих одна на одну\nрізнорідних художніх течій авангарду.\nМодернізм протиставив себе класичному мистецтву передусім тим, що\nвідмовився від відтворення чуттєво-конкретної дійсності, предметності\nсвіту. Модерністські течії цілком поривають з правдоподібністю, з\nформами реального життя, з реальністю образів. У них переважного\nзначення набувають різного ґатунку умовні форми, у яких несхожість із\nжиттям стає самодостатньою.\nТаким чином, принцип деформації приходить на зміну вірності натурі,\nпринцип самовираження і створення у мистецтві нової реальності — на\nзміну предметному відображенню. Однак це аж ніяк не означає, що\nпідривається сам принцип відображення дійсності. Просто для вираження\nхаосу, дисгармонії світу, краху’ідеалів, трагічності буття потрібні були\nнові засоби відображення — і вони з’явились.\nУсім авангардним творам властива така риса, як сполучення\n«поза-художнього» матеріалу, який не має з погляду традиції естетичної\nцінності («Чорний квадрат» К. Малевича, «Сушарка для пляшок» М. Дюшана,\nхмарочос, знятий на кіноплівку Енді Уорхолом тощо), і авторської\nустановки, яка всупереч усьому проголошує: «Дивіться, ось мистецтво!»\nПричому ця авторська установка винесена за межі художнього тексту і\nвиражена за допомогою підпису, факту публікації, введенням у виставковий\nконтекст. Зустрічаючись у побуті із сушаркою для посуду або хмарочосом,\nми не ставимося до них як до творів мистецтва. В авангарді ж вони\nнаділяються самоцінною естетичною функцією.\nУ межах авангарду мистецтво набуває статусу відкритої системи. Тільки в\nситуації сприйняття, занурюючись у глибини свідомості глядача,\nавангардний твір набуває відносної завершеності.\nСутність авангарду неможливо висловити засобами старої естетики А.\nБаумгартена (1735 р.) з її категоріями «прекрасного, піднесеного,\nгероїчного». Мистецтво авангарду прагне розкрити сутність світу,\nсамопізнання людини, претендує на діяння, що закладає підвалини цілих\nісторичних світів, пропонуючи для цього новий змістовий апарат. Завдяки\nзусиллям П. Пікассо, В. Кандинського, К. Малевича,\nтеоретика-конструктивіста В. Татліна мистецтво змінило свою мову та\nстворюваний у новому мистецтві сенс художнього творення. Авангард\nусупереч художньо-образній живописності класичного мистецтва\nзапочаткував знакове мистецтво, де знак виражає значення і зміст\nвідображуваного. Інша образна система авангардизму передбачає цілу низку\nне лише художніх, а й позахудожніх критеріїв: соціальних, історичних,\nпсихологічних, природничо-наукових тощо. Для авангардизму не має\nзначення критерій прекрасного. Краса в цьому мистецтві може бути\nнаявною, а може бути відсутньою взагалі. До того ж, від цього нічого не\nдодається, не змінюється на гірше.\nМистецтво авангардизму в жодному разі не зводиться до власне художніх\nвидів творчості: живопису, скульптури, графіки тощо. Творами\nавангардизму можуть бути картина, статуя, але ними можуть бути й зовсім\nінші явища — артефакт, перформанс, хепенінг, інсталяція тощо. І те, й\nінше має в авангардному мистецтві однакове значення.\nАвангардизм XX ст. виник і ствердився як символ вільнодумства, створив\nвласну систему образного мислення, переживання і творчості, яка часто не\nмає художніх і естетичних цілей.\nФормою образної презентації, властивої авангардизмові, є метафора\nбудь-яких інших, художніх і позахудожніх, різновидів людської\nдіяльності. У другій половині XX ст. авангардне мистецтво перетворилося\nна метасистему, що інтегрує такі види діяльності, як естетика, історія,\nфілософія мистецтва, але, інтегруючи, вона не відтворює їх у чистому\nвигляді. Наприклад, авангардне мистецтво з безперечною зацікавленістю\nзвертається до проблем світогляду, сходячи до узагальнено-абстрагованих\nмотивів. Але воно як таке не створює світогляду, а «зображує», моделює\nйого. Це мистецтво діє не як мислення та пізнання у їхньому прямому\nзначенні, а створює чуттєвий образ мислення та пізнання. Саме так у\nтворах авангардного мистецтва з’являються всесвітні, космогонічні та\nавтентичні мотиви. їхня хронологія —- від раннього абстракціонізму до\nсучасного постмодернізму, які живуть переважно філософською\nпроблематикою. Однак це мистецтво народжує не чисту ідею, а художній\nвитвір який має бути зрозумілим як вже складена форма, як неповторна\nструктура. Наприклад, образи творчості А. Кіфера зберігають міфи,\nкультурну пам’ять, історію його батьківщини. У творі «Духовні герої\nНімеччини» дерев’яна будівля, схожа на амбар, стала пристановищем духів\nвідомих людей Німеччини. Серед них — живописець-романтик Каспар Давид\nФрідріх, композитор Ріхард Вагнер, сучасний художник Йозеф Бойс. їхні\nпрізвища, що написані на підлозі будівлі, відпливають у перспективу,\nвикликаючи в пам’яті картини національного минулого.\nМіфологічні факели слави палають, ушановуючи померлих, і підкреслюють\nгрубу фактуру дерев’яних балок та стін. Фактурна поверхня доробок А.\nКіфера виявляє багатошаровість свідомості, ті незгладні рубці, що\nзалишає історія в душі кожної людини.\nВ авангардизмі можуть бути виражені політичні мотиви, однак це не\nполітична діяльність, а «зображення», метафора цієї діяльності. Всі\nстворені ним образні моделі, заклики, протести тощо здійснюються та\nдіють у світі мистецтва. Так, наприклад, сучасна художниця Соня Бойс\n(нар. 1912 р.) у своїх колажах, творах, зроблених часто на основі\nфотографії, піднімає проблеми негритянського населення від Південної\nАфрики до Великобританії. її твір «Поцілунок», на якому зображені\nкрасива чорна дівчина та привабливий білий юнак, є глибоко символічним\nобразом сучасності. Вона запитує: чому чорна дівчина сприймається як\nокрема особистість, у той час як білий чоловік автоматично є втіленням\nлюдини взагалі? «Бути чорною жінкою означає постійно боротися за право\nбути почутою й оціненою як людина», — зауважила якось С. Бойс. Своїм\nмистецтвом художниця виступає проти сприймання білих і чорних людей як\nпредставників світів, що співіснують лише як сусіди.\nРене Грін також використовує мистецтво як засіб політичного висловлення.\nУ його асамбляжі «Пік» на дерев’яному щиті виставлені фотографії\nгірських піків. Бінокль, телескоп, драбина, мотузки та прапорець є\nелементами розповіді про підйом на вершину. На другому боці щита\nвивішені замкнені в рамки та іронічно прикрашені кольоровими розетками,\nяк призи, висловлювання реальних і вигаданих підкорювачів вершин. Із\nтекстів випливає, що природа сприймається ними як жінка, котру чоловік,\nщоб оволодіти нею, повинен покорити. Ці висловлювання свідчать також, що\nбагато так званих невідомих земель давно знайомі тубільцям. Географічні\nвідкриття та освоєння нових земель стали для художника засобом\nдослідження природи імперіалізму та експлуатації. Грін показує,\nнаскільки наші уявлення стосовно географії та історії обумовлені\nзахідними передсудами. Прикладом цього може бути застосування слів\n«розвинений» та «третій світ», які декларують вищість західної культури.\nАвангардне мистецтво народжує не політичний мітинг, демонстрацію чи\nбунт, а створює і розігрує перформанс на ці теми. Соц-арт, зокрема,\nхудожньо перетлумачує весь світ політичної міфології, його штампи та\nДо 70-х років авангардне мистецтво претендувало на новітність, а у свій\nпостмодерністський період, відроджуючи історичні стилі, іна-комовно та\nіронічно трактує мотиви класичного мистецтва як метафору художності.\nАвангардизм сформував також деякий парафраз, метафору\nпредметно-доцільної діяльності. На художніх виставках 60—70-х років було\nпредставлено твори, що штучно відтворювали реальні технічні вироби та\nімітували реальні ремесла (вироби слюсарів, теслярів, годинникарів\nтощо). В образному вигляді створювався світ практичної праці.\nАле цього недостатньо. Авангардне мистецтво створило зовсім новий\nвласний образний світ. Воно звернулося до явищ, яких не вміло бачити,\nрозуміти і віддзеркалювати «вишукане мистецтво». Відкинув-\nши міфологічні ілюзії, упорядковану вченість, естетизовану художність,\nвоно надає нам конктретні предмети реальності. Наприклад, у виставлених\nоб’єктах М. Дюшана, у предметно-просторовій композиції і. Кабакова\n«Мотузки», на яких підвішені різні речі та нотатки, у літературних\nтворах Саші Соколова діє загальна образна система. Тут відбувається\nдивовижна зустріч з реальністю; вона є названою, предметно позначеною,\nїї явища перелічені і разом з цим реальність є незрозумілою та\nнеосяжною. Предметні явища, натуральні зображення, протокольні описи\nпоглинає чудова ритміка повторів, яка задає тон образній системі та\nформується під знаком безкінечної реальності чи реальної нескінченності.\nЦя образна система кардинально відрізняється від класичної, змінює наші\nуявлення щодо меж та природи мистецтва. Виникли також нові жанри\nмистецтва: артефакт, інсталяція, перформанс, «об’єкт», хепенінг тощо,\nякі змінили поняття про мистецтво. Тому такі абсолютні властивості\nмистецтва, як художнє (естетичне) начало, тепер доповнюються іншими.\nЯкими будуть нові форми матеріальної та духовної творчості, чуттєвого та\nідейного створення і перетворення світу, що нам надасть мистецтво ХХІ\nст, — покаже майбутнє.\nТермін «авангард» було перенесено зі сфери політики до галузі художньої\nкритики у 1885 році Теодором Дюре у Парижі. Відтоді значення його має\nприсмак боротьби за все нове у мистецтві.\nАвангард — це завжди життєнастрій, активна експансія назовні,\nперевлаштування життя, тому він дуже оптимістичний, життєствердний.\nТільки оптиміст може претендувати на можливість описати неопи-суване,\nвийти за межі раціонального. Авангард ірраціональний і водночас\nдокорінно раціоналістичний. До того ж, ці два моменти не піддаються у\nньому розмежуванню. Митець авангарду прагне до влади над магією\nпідсвідомого шляхом систематичного вивчення безсвідо-мо уживаних\nмистецтвом прийомів впливу, але в той самий час він сам творить у владі\nАвангард початку XX ст. був утопічним, ідейним, намагався позитивно\nзобразити якісь вищі еманації Духу (А. Бєлий, В. Хлебников — у поезії,\nВ. Кандинський, К. Малевич — у живописі), першоджерела і перебудувати на\nїхній основі світ у космічному масштабі.\nАвангард кінця XX ст. відкрито антиутопічний і в мистецтві розкривав\nбезідейні, суто комерційні речі (поп-арт), безпредметні, суто\nідеологічні знаки (соц-арт), і нарешті, ніби водночас звільняв речі і\nзнаки від взаємної відповідальності і через перебільшення прагнув\nвиявити порожність знаку, бідну у своїй предметності річ\nОснови модернізму в літературі було закладено трьома авторами початку XX\nст.: М. Прустом («У пошуках втраченого часу»), Дж. Джойсом («Улісс») та\nР. Музілем («Людина без властивостей»). Вони збагатили техніку романів\nнизкою абсолютно нових прийомів: «потоком свідомості», різноманітністю\nформ суб’єктивної мови, інтелектуалізацією її, багатомовністю,\nбагатожанровістю, введенням пародійно-стилізаторських відтінків,\nупровадження у реалістичні, буденні картини детально розробленої\nміфологічної символіки тощо.\nТермін «український авангард» ввів паризький мистецтвознавець Андрій\nНаков для виставки Tatlin’s Dream, яку було організовано в Лондоні у\n1972 році. Тоді Захід вперше побачив роботи світового рівня невідомих\nавангардистів України — Василя Єрмилова та Олександра Богомазова. І це\nпримусило згадати відомих майстрів, за походженням, вихованням та\nнаціональними традиціями пов’язаних із Києвом, Харковом, Львовом,\nОдесою: К. Малевича, Д. Бурлюка, О. Екстєр, В. Татліна, А. Петрицького,\nО. Хвостова-Хвостенко, О. Тишле-ра, і. Рабиновича, П. Челищева.\nІсторію авангардистських рухів XX ст. в Україні та Росії можна поділити\nна два періоди. Перший охоплює 1907—1914 pp., і джерела його слід шукати\nв середовищі митців українського походження. На жаль, Перша світова\nвійна перервала цей блискучий інтелектуальний злет.\nДругий період розпочався наприкінці 1917 року, коли стався вибух творчих\nсил в усіх галузях мистецтва: архітектурі, графіці, малярстві,\nлітературі, театрі. Зіткнення українських митців із зразками\nєвропейських естетичних рухів спонукали їх замислитись над своїми\nуявленнями про мистецтво взагалі та визначити ставлення до передової\nтенденції модерного мистецтва. Художнє життя в Києві, Харкові, Одесі,\nЛьвові, звісно, поступалось північним столицям, де народились такі\n«фундаментальні» авангардистські течії, як неопримітивізм, супрематизм,\nконструктивізм. Однак Україна відіграла значну роль у формуванні\nВ основі пошуків українських художників-новаторів лежав досвід шкіл\nФранції, Німеччини, Італії. У той же час їхня творчість генетично була\nчастиною саме української культури — без її традицій це мистецтво уявити\nпросто неможливо. Причому це стосується не тільки українських\nхудожників, але й тих, хто в різні часи жив і творив в Україні, — О.\nАрхипенко, В. Татлін, О. Шевченко, О. Тишлер, К. Малевич, В. Кандинський\nВже в 1910 році О. Екстєр публікує в київському журналі «Мистецтво»\nстаттю про кубізм. У тому ж році, спочатку в Одесі та Києві, а потім вже\nв Петербурзі та Ризі відбувся перший широкий показ вітчизняних\nавангардистів. Швидка реакція Екстєр, Архипенка, Бурлюка та Іздебського\nна кубізм Пікассо пояснювалась і тим, що в 1910-х роках художнє життя в\nУкраїні було напруженим і сприйнятливим до всього новітнього. У 1913\nроці Олександр Богомазов також здійснив перехід у кубофутуризм.\nДо Богомазова і Екстер потягнулась київська молодь, і вже в 1914 році\nбуло створено групу «Кільце». її виставки мали величезний успіх бо на\nтой час Олександр Архипенко став у Парижі першим скульптором-кубістом, а\nЕкстер вже внесла в кубістичну монохромність багатоколірну палітру.\nА вже у 1918—1919 pp. київський авангард переживає розквіт. До Києва з\nголодної Півночі посунула інтелігенція. Відкриваються театри, клуби,\nвиставки, нові журнали. В агітпроп вкладався широкий спектр світової культури. Київ 1919 року,\nначе зібравши весь свій тисячолітній культурний досвід, піднісся на\nсвітовий щабель культури.\nУ 1918 році О. Екстер створює студію декоративного мистецтва, де\nвикладає світову конструкторську сценографію. У кінці 1919 року вона\nпереводить в Одесу першу школу абстрактного мистецтва для дітей, в якій\nрозробляється прогресивна методика навчання. Екстер займалась перш за\nвсе вихованням особи художника, в кожному своєму учневі бачила\nіндивідуальність і намагалася зберегти її, не дати розчинитись у\nзагальниках, загубитись у потоці шукань.\nНаприкінці 1919 року політична ситуація в Києві ускладнюється. За\nпівроку (вересень 1919 — червень 1920) Київ беруть з бою петлюрівці,\nденікінці, червоні, білі, поляки з петлюрівцями і знову червоні.\nКультурні діячі розбіглися чи не по всьому світу: Екстер — в Одесі,\nБогомазов — вчитель сільської школи в Боярці. Столицею України\nНовий спектр художнього життя авангарду пов’язаний з відродженням\nКиївського художнього інституту, з ректором і. Вороною, талановитим\nорганізатором та мистецтвознавцем. У 1922 році сезанніст Л. Крамаренко\nзапрошує О. Богомазова до керівництва майстернею станкового малярства. В\nінституті вирішено навчати на педагогічному факультеті цілком у\n«богомазівському» дусі. Студенти малюють натуру у широкому спектрі\n«ізмів» — від натуралізму та імпресіонізму до кубізму, футуризму,\nсупрематизму, примітивізму, експресіонізму. З цього часу розпочалося\n(раніше там переважали художники сецесійного напряму) кубофутуристичне\nвідродження піду-палого було інституту, який стане з приходом В.\nТатліна, В. Пальмова, К. Малевича, Тарана, О. Усачова — українським\nПротягом бурхливих років становлення і розвитку українського авангарду\nвеликою мірою виявили себе К. Малевич, М. Бойчук, М. Синякова та багато\nінших. Е. Прибильська і Н. Давидова організували ще два центри\nавангардного мистецтва: села Вербівка (Київщина) та Скопці (Полтавщина).\nТут за ескізами супрематистів у 1915 році сільські майстри робили\nвишиванки та килими.\nУ 1920 році сталися кардинальні зміни в театрі. Режисерські новації/1.\nКурбаса на сцені драматичного театру відбулися завдяки\nконструктивістському оформленню А. Петрицького та Хвостова-Хвостен-ко.\nНаприклад, у 1928 році було поставлено оперу «Турандот» Дж. Пуч-чіні.\nХудожнє оформлення здійснив Петрицький, який придумав феєричні\nдекорації; пародійні засоби наближували його до народних вуличних\nЗдається, що історія українського авангарду не така вже й довга, однак\nскільки існує різнобічних талантів, скільки представників цієї течії,\nякі вони по-своєму неповторні та різноманітні!\nВизнаним лідером українського авангарду є О. Богомазов — фундатор\nнаціонального кубофутуризму. Він народився 26 березня 1880 р. у селі\nЯмполі Харківської губернії. У 1911 році закінчив Київське художнє\nучилище (вчився у В. Мекка, О. Мурашка, І. Селезньова). Ще в 1908 році\nпочав брати участь у виставках, а в 1914 році він був організатором та\nучасником виставки «Кільце». Відомо, що цілеспря-\nмованість, самостійність мислення і сила духу завжди були невід’ємними\nрисами характеру Богомазова. Уже в останні роки навчання в художньому\nучилищі виявилося захоплення молодого митця імпресіонізмом. До нас\nдійшли чудові портрети майбутньої дружини художника, виконані в цей час.\nНаступний етап творчості Богомазова значною мірою формувався під впливом\nскандинавського модерну, про що красномовно свідчать вишукані рафіновані\nтвори, створені у Фінляндії (1911 p.). Незабаром він стає провідним\nПослідовність творчих переконань Богомазова виявилась у його прагненні\nдо аналітичного розкладу форми, що завершується художнім синтезом.\nВідома картина «Трамвай. Вулиця Львівська у Києві)» — це гримлячий від\nруху трамваю «сонячно-весняний» шлях: поспішають наввипередки із сонцем\nлюди, тягне мотузок собака, чітко звучить цокіт копит. Будинки,\nтрикутники й трамвай (саме на ньому загострюється увага) поспіль\nрозносять звістки про прихід нової епохи, де зростають швидкості і\nУ роботах «Ліс. Боярка», «Портрет доньки» художник намагається знайти\nоб’єктивні закони перекладу емоційного впливу предмета зображення на\nЖивопису Богомазова притаманні вишукана заокругленість ліній, свобода\nпобудови площинної поверхні картини, схематичне зображення предметів,\nдинамічна напруженість фігуративних елементів.\nУ своїй подальшій творчості Богомазов послідовно розвивав саме\nкубофутуристичні традиції, збагачуючи їх новими знахідками. У другій\nполовині 20-х років він працював над проблемами колориту, шукаючи\nзакономірності співвідношення локально забарвлених кольорових плям на\nплощині. Яскравим прикладом творчих розробок Богомазова є картини\n«Правка пилок» (1927 p.), «Праця пилярів» (1929 р.) та ін.\nБогомазов уважав, що завданням митця є не передача вигляду предметів у\nїхніх фізичних межах, а вияв у картині якісних ознак предметної маси.\nХудожник — не копіїст, а організатор площинної поверхні картини, яка є\nживим організмом, а не застиглою ілюстрацією. Живопис пов’язаний з\nприродою внаслідок спільного діалектичного руху.\nМитець передає якості маси через кольори. Живописний колір визначається\nорганічним станом маси, а не забарвленням її поверхні.\nУ 1914 році в селі Боярка Богомазов написав трактат «Живопис та\nелементи». У цій праці він простежив генезис художньої форми, що\nнародилася від моменту руху первісного елемента — крапки. Звертаючись до\nелементів живопису — лінії, форми, живописної маси, середовища, він\nоперує цими поняттями, розуміючи їх у динаміці, аналізуючи малярство як\nскладну систему, що поступово змінюється, живе за своїми законами. У\nтрактаті вперше розглядається ритм не лише як кількісна, але й як якісна\nкатегорія, і це стало новаторським відкриттям художника.\nДругим відомим представником українського авангарду була Олександра\nОлександрівна Екстер (06.01.1882, м. Білосток Гродненської\nгубернії—17.03.1949, Париж). У 1901—1903 та 1906—1908 pp. відвідувала\nКиївське художнє училище. Наприкінці 1900-х років стає актив-\nним членом авангардистської течії, бере участь у багатьох виставках\nКиєва, Петербурга, Москви. З 1908 року починає регулярно відвідувати\nПариж, підтримує дружні стосунки з кубістами та футуристами. Завдяки\nсвоїм широким контактам на Заході вона сприяє поширенню ідей сучасного\nмистецтва в Україні та Росії. Перед Першою світовою війною жила в Києві,\nпрацювала в стилі кубофутуризму. Згодом починається зв’язок художниці з\nтеатром — у 1920—1924 pp. вона живе в Москві і працює в Камерному\nтеатрі. У цей час в її творчості з’являєються інтерес та нахили до\nконструктивізму. О. Естер віддала данину всім напрямам українського\nавангарду — від кубізму до конструктивізму. Вона — учасниця багатьох\nвиставок як у нас, так і на Заході. Створила безліч неповторних робіт,\nсеред яких — «Безпредметне», «Міський пейзаж (композиція)», «Кольорова\nконструкція», «Місто Київ» та ін.\nПерші кубістські спроби О. Єкстер належать до кінця 1910 — початку 1911\nроку, тобто часу, коли французький кубізм вже повністю виявив себе. її\nприваблювало в кубізмі майже все: можливість побудувати форму, не\nвдаючись до якихось ілюзіоністичних засобів, відчути її й передбачити\nбез допомоги світла чи перспективи; у найрізноманітніші способи\nтрактувати цю форму і відчувати прихований нею об’єм; її приваблювала\nрозкутість, з якою художники-кубісти бавились елементами предметів,\nфрагментами речей, і свобода, яку вони надавали зображуваному;\nзвабливими були й проголошені кубізмом перспективи пізнання\nматеріальності світу, законів його ритмів і таїн, його просторових\nЄдине, з чим важко було погодитись Екстер, що викликало в неї сумніви і\nщо вона не могла підтримати, — це ставлення кубізму до кольору. Вона\nзахоплювалася стихією народного мистецтва: українським живописом,\nвишиванками та керамікою. Знаменно, що фольклорні імпульси її творчості\nдаються взнаки в момент її приходу до кубізму. Саме цим імпульсам кубізм\nЕкстер зобов’язаний духом живописної свободи, специфічною розкутістю.\nКубізм із особливою гостротою примушував художницю замислитись і\nпо-новому усвідомити первісну суть таких категорій живопису, як колір,\nйого відтінки, маса й щільність, як лінія і площина… Відповіді на ці\nпитання Екстер находила саме в українському народному живописі. Ми\nбачимо такі властиві українським розписам і вишиванкам поєднання\nпротилежних тонів: білого й чорного, червоного і зеленого, синього та\nжовтого. Але подібні напружені поєднання не звучать кричуще і різко, бо\nразом із ними майже завжди вводяться також послаблені тони — блакитний,\nоранжевий, коричневий. Вибухи кольору — характерна особливість письма\nЗвичайно, колористичний зміст у художниці набуває такого значення та\nвиразності ще й тому, що на нього «працюють» усі інші компоненти твору,\nпередусім малюнок. Попри всю кольорову розкутість, у Екстер насправді\nнемає відтінків, не поєднуваних з лініями, немає зруйнованих кольором\nплощин — вони несуть його легко і вільно навіть тоді, коли художниця\nнадає барві ясно відчутної маси, навмисно акцентуючи її матеріальність.\nЩе один відомий художник українського авангарду — Анатолій\nГа-лактіонович Петрицький (31.01.1895, Київ — 06.03.1964, Київ). Маючи\nбагатогранний талант і величезну працездатність, він творив чудові\nтеатральні декорації, розписував стіни будинків, малював тематичні\nкартини, портрети, пейзажі, ілюстрував книжки, займався художнім\nконструюванням, у кожній галузі залишивши по собі довершені твори, які\nне раз ставали видатною подією в українському мистецтві.\nРоки молодості А. Петрицького збіглися з молодістю пореволюційної\nкраїни. Життя буяло! Було голодно й холодно, але могутня енергія\nоновлення запалювала всіх непереможною жадобою дії. Активний і запальний\nПетрицький перебував у гущі мистецького процесу — працював багато, до\nСтолицею України тоді був Харків. Сюди звідусіль збиралися творчі сили,\nорганізовувалися різноманітні творчі групи, в яких виникали запальні\nдискусії, суперечки. Йшов активний процес пошуків і утвердження нового.\nГриміла слава реформатора театрального мистецтва Леся Курбаса. Широку\nпопулярність завойовували твори українських драматургів. Зростала\nписьменницька когорта, в сузір’ї якої з’являлися все нові й нові імена.\nТеатральні режисери Л. Курбас та Г. Юра звернулися до творчості Софокла,\nМольера, Ібсена. Молоді творці прагнули внести у мистецтво енергію\nреволюційних поколінь, покликану до життя п’янкою молодістю. Театральну\nвиставу вони уявляли собі як синтез мистецтва, як гармонійну споруду,\nпоєднання пантоміми і словесної драми, пластики та музики. За таких умов\nвід художника-декоратора вимагалося знайти нові художні засоби.\nПетрицький шукав їх і знаходив. Він переніс на сцену насичену живописом\nпульсуючу графіку, лаконічні архітектурні форми. «Жодної зайвини на\nсцені!» — таким був девіз Петрицького. Він по-справжньому жив театром…\nУ 1922 році Петрицький поїхав до Москви. Московський період знаменний не\nтак театральними працями, як живописними полотнами («На барикадах»,\nПісля повернення в Україну художник стає вже досить популярним. В цей\nчас Петрицький працює над портретами. Якимось блискавичним імпульсом він\nосягав своєрідність людини і, відповідно, знаходив засоби до її\nвідтворення. Із суми багатьох вражень народжується цілісний образ, який\nхудожник переносить на полотно чи папір за допомогою ліній, форм,\nкольорів. Він відкидав фотографічну ілюзорність. Наприкінці 20 — на\nпочатку 30-х років Петрицький створив велику серію живописних та\nграфічних портретів своїх сучасників — діячів української культури\n(більш ніж 150 творів), яка експонувалась 1932 року в Харківському\nбудинку літераторів — «Будинку Блакитного», а потім мала вийти як альбом\nу харківському видавництві «Рух». Але жорстока хвиля сталінських\nрепресій, розпочавшись у 1933 році, захопила багатьох із портретованих і\nзробила неможливим друк цього альбому. Під загрозою звинувачень у\nполітичній неблагонадійності та формалізмі опинився і сам Петрицький.\nБільшість портретів цієї серії було знищено, деякі безслідно зникли або\nзагинули під час війни.\nУ портретах, створених А. Петрицьким, немає навіть тіні офіціозності. У\nних відчувається дружня розкутість художника у відношенні до\nсвоїх моделей, артистичне оперування пластичними виражальними засобами,\nякі дозволяють відчути образ у широкому контексті життєвої ситуації та\nсприяють передачі особливостей творчої натури моделі.\nГоловні художні прийоми Петрицького —динамічність композицій, лаконізм\nта наповненість живописних рішень — зумовлені прагненням узгодити\nрепрезентативність подання моделі з відчуттям її внутрішньої активності\nта свободи і дають змогу художникові виражати характер людини в тісному\nзв’язку з часом. Основним мотивом його творів того часу стає велич і\nцінність людського духу.\nЗ 1925 року Петрицький працює над серією полотен на міські теми. В них\nвін добре передав ознаки стрімкої, розбурханої пристрастями епохи, що\nвиявлялося в ритмічній організації композиції, у живописній манері, в\nдинамічному характері малюнка («Харків уночі»). Природа міста зображена\nтакож у драматичному напруженні через сполучення вертикальних та\nА. Петрицький — романтик по натурі, і він не задовольняється звичайним,\nбуденним, вже відомим, а шукає виходу в світ нового, досі не баченого.\nВін хоче показати красу життя в усій його величі. У центрі кращих його\nтворів — людина, саме людина, що бореться за своє визволення та краще\nмайбутнє. Тема народу й декоративні принципи народного мистецтва стають\nнадійною основою тяжіння до монументальних форм, притаманного творчості\nПетрицького. А творчість його — яскрава, національна, українська.\nМистецтво авангарду зруйнувало традиційні засади художньої творчості.\nЯкщо стиль модерн був викликаний неприйняттям індустріалізації та\nурбанізації, то авангард пов’язаний з цими процесами органічно — він є\nпрямим породженням нових ритмів життя, прискорених темпів змін,\nвеличезних, емоційних та психологічних перевантажень — і загалом світу,\nв якому панують катаклізми, а людина втрачає узвичаєну точку опори.\nАвангардизм у живопису — це різні напрями, які виступали щр-разу з\nпозицій відкриття нових ідейіОднак у всіх авангардних течій є спільне,\nщо дає підстави єднати їх в одну художню епоху.\nПередусім, це принципова установка на новаторство, яке не просто\nзаперечує попередні стилі — воно їх повністю ігнорує…\nПо-друге, художники-авангардисти свідомо відмовляються від буквалізму—\nвід зображення предметного світу таким, яким його бачить око художника.\nІ кожна нова авангардна течія відкриває свій спосіб проникнення у\nсутність речей та явищ. Тому важливою рисою авангарду є його\nАвангардне мистецтво — і це теж його особливість — несе в собі специфіку\nсвітовідчуття людини XX столітті, Художники увібрали в себе шалений\nтемперамент своєї доби, відчуття історичного зсуву, всесвітності змін,\nякі відбуваються зрушення всіх традиційних координат життя. Невипадково\nодним з найпоширеніших сюжетів авангардного живопису 10—20-х років стала\n«Композиція», де зсунуті з місця всі форми, де розколоті слова, де\nплощини наче плавають чи насуваються одна на одну у неспокійному,\nвібруючому середовищі. Ці картини відбивають всю збентеженість, все\nсум’яття і невпорядкованість свого часу. І вони ж виявляють пристрасні\nпошуки нової точки опори для людини у розбурханому й нестабільному\nІсторію авангардного живопису в Україні (як і в усьому світі) можна\nумовно поділити на два періоди. Перший охоплює 1907—1914 роки. Світова і\nгромадянська війни перервали певною мірою цей Процес. Другий період\nпочинається з 1920 року, коли знову вибухнули творчі сили у всіх видах\nмистецтва: літературі, театрі, живопису, архітектурі. Цьому бурхливому\nбажанню осягати нові форми було покладено кінець у 30-х роках у\nРадянському Союзі, Німеччині, Італії та ін. — тих державах, де перемогли\nтоталітарні чи фашистські режими. Причиною нищення авангарду була\nмонополія однієї ідеології, що виявлялося несумісним з мистецтвом,\nрозрахованим не стільки на почуттєве, скільки на інтелектуальне\nсприймання, що активізує прагнення істини, формує критичність. Додалося\nй те, що складність мови нового мистецтва унеможливлює офіційний\nконтроль над інакомисленням.\nТа в 10-ті роки — ще у спокійній атмосфері лише інтелектуально вируючої\nЄвропи — українські художники мали змогу знайомитися з європейськими\nшколами і течіями. Найбільше притягувала атмосфера французької столиці з\nїї музеями, виставками, майстернями, а також Краків, Мюнхен, де також\nіснували мистецькі осередки. Михайло Бойчук, наприклад, вчився в\nКракові, Мюнхені, в Італії, протягом трьох років мав свою майстерню в\nПарижі, яку організував для втілення ідей, висунутих львівськими\nмайстрами Панькевичем і Сосенком, котрі мріяли поєднати живописні форми\nвізантійських ікон з традиційним народним мистецтвом.\nМолоді майстри, що відчули за кордоном смак вільного вибору засобів\nестетичного вираження, стали в Україні першим загоном авангарду,\nпідтриманим більшістю студентства Києва і Харкова. Творча молодь\nгуртувалася навколо художника (пізніше професора Київського художнього\nінституту) Олександра Богомазова і його соратниці Олександри Екстер —\nапостолів українського кубофутуризму.\nТермін «кубофутуризм» виник з назв двох живописних напрямків:\nфранцузького кубізму та італійського футуризму, які, здавалось би, важко\nсинтезувати. Адже кубізм, хоча й розкладав (на «аналітичній» стадії\nсвого розвитку) предмети і фігури, в цілому прагнув до конструктивності,\nдо архітектоніки. Футуризм же — це надзвичайна динаміка, що руйнує\nконструкцію. Його кумири — рух, швидкість, енергія, схиляється перед\nсучасною машиною, в якій бачить втілення естетичного ідеалу. Однак саме\nукраїнські авангардні живописці — при більшому тяжінні до кубізму —\nоб’єдналися під назвою кубофутуризму. Звільняючись від прямого\nнаслідування натури, художники одержали певну свободу по-своєму\nПершу виставку нового мистецтва в Україні, названу «Ланкою» за спогадами\nхудожника Д. Бурлюка, громадськість не сприйняла, а критика «зухвало\nобілляла брудом». 1914 року новоутворена група «Кільце» влаштувала свою\n(через світову війну першу і останню) виставку, в якій взяв участь 21\nхудожник. У передмові до каталогу виставки, крім маніфестації основних\nтеоретичних положень, було сказано: «Ми доводимо існування в нашому\nмісті творчих сил».\nХудожник О._ Богомазов — поет за світовідчуттям і аналітик за складом\nмислення — вже у 1913—1914 роках створив десятки картин, акварелей та\nрисунків, в яких відчутний подих різних течій початку століття —\nекспресіонізму, неопримітивізму, абстракціонізму. Та будучи прихильником\nі теоретиком кубофутуризму, він пише трактат «Живопис і елементи» —\nблискучу теоретичну розвідку про те, як темп і ритм зовнішнього життя\nперекладається художньою особистістю на мову живопису. «Світ виповнений\nенергією руху, — розмірковує автор, — і спостережливе око бачить\nдинаміку навіть у статичному предметі («гора насувається», «рейки\nбіжать», «стежка в’ється»)». Предмет для кубофутуриста — не інертна\nматерія: «Київ у своєму пластичному об’ємі виповнений прекрасного і\nрозмаїтого глибокого динамізму. Тут вулиці впираються у небо, форми\nнапружені, лінії енергійні, вони падають, розбиваються, співають і\nграють». Художник, розуміючи це, може зімітувати своє переживання за\nдопомогою ліній і форм. «Людина штовхає тачку вулицею додолу, —\nтлумачить О. Богомазов свою картину з подібною назвою. — Довгі прямі\nлінії дерев’яних ручок, кут, утворений ящиком, рухлива постать людини і\nколіс творить такий натиск руху, що викликає в сусідніх будинках опір та\nілюзію руху, протилежного тачці. Ясно спостерігається, як лінії\nчотириповерхового будинку наче пручаються, змінюють свій напрямок, щоби\nвстояти і не бути зметеними концентрованим рухом тачки і людини…»\nТрактат О. Богомазова споріднений з теоретичною роботою абстракціоніста\nВ. Кандинського «Про духовне у мистецтві» і книгою Глеза-Метценже «Про\nкубізм». Але глибина і переконливість обгрунтування нового мистецтва\nробить його працю безприкладною. Про Богомазова кажуть, що він поставив\nкубофутуристичний зір не лише художникам, а й поетам: «Трикутні скелі,\nпризматичні кручі, зигзаги розколин, креслених по них, кристали гір,\nзубчасті та блискучі… Піднісся конус нової гори» — це рядки з вірша М.\nБажана про Кавказ.\nЯк і всі кубофутуристи, Богомазов віддає перевагу урбаністичним сюжетам\n(«Потяг», «Базар», «Київ. Гончарка»), але на відміну від італійського\nфутуриста Марінетті, що з гіркотою ганьбив свою Венецію («ринок\nлахмітників»), від інших, хто трактував тему міста як місця, де\nруйнується і гине особистість, він вважав, що «… місто б’є\nособистість, але воно таки може і викувати її». Перенапружений урбанізм\nфранцузьких кубістів та італійських футуристів у Богомазова\nпом’якшувався. Темп і тіснява міста у нього поєднується з м’якими рухами\nУкраїнські художники прагнули наситити світ кубізму барвистістю,\nпочерпнутою з народної творчості — кераміки, лубків, ікон, вишиванок,\nляльок, килимів, писанок, де зберігалася близькість до таємничих стихій\nжиття. Тут немає прямих стилізацій, проте є ясна, ритмічна мова\nкольорів, які звучать дзвінко, локально, наділені силою, але зберігають\nпри цьому вишукану палітру — синьо-фіолетові гами, джерело яких, з\nодного боку, — вплив фіолетових уподобань М. Врубеля та О. Мурашка, а, з\nдругого, — колорит стародавніх київських мозаїк.\nЯскравою художньою особистістю був Казимир Малевич, творець\nсупрематизму. Він хоч і жив значну частину життя поза Україною, але,\nукраїнець за походженням, ніколи не поривав зв’язків з нею. Бажаючи\nвиразити «чисте», незалежне від матерії духовне буття, художник мав\nвідмовитися від земних «орієнтирів» і подивитись на навколишні речі наче\nз космосу. Тому у безпредметних картинах Малевича зникає уявлення про\nземні «верх» і «низ», «ліве» і «праве» — всі напрямки рівноправні, як у\nВсесвіті, де відсутнє земне тяжіння. Художник і теоретично обґрунтовував\nсвоє розуміння твору мистецтва як самостійного планетного світу.\nМалевич, власне, творить картину виходу людини у космос (вираз «супутник\nЗемлі», до речі, вигадав цей художник).\nА що означають відомі квадрати Малевича — чорний, червоний, білий? А\nхрест, а коло? Можливо, в них ті психологічні архетипи, що лягли колись\nв основу таємничої мови українських орнаментів, ті «езотеричні» знаки,\nякими кодувався діалог людини з космосом у прадавні часи, що й стало,\nзокрема, мотивом вишивок на рушниках чи візерунків килимів, писанок.\nНедарма свій «Червоний квадрат» 1915 р. Малевич характеризував як\n«живописний реалізм селянки у двох вимірах».\nЗ кінця 1920-х років Малевич звертається, як і на початку свого шляху,\nдо зображальності, але збагаченої досягненнями супрематизму, який\nдопоміг художникові віднайти у чистому виглядові найпростіші елементи,\nщо складають фундамент художнього образу. Дуже точно це помітив В.\nШкловський: «Супрематисти зробили у мистецтві те, що зроблено у медицині\nхіміком. Вони виділили діючу частину засобів».\nДо пізнього Малевича сучасні мистецтвознавці додають прізвисько\nМужицький (за аналогією з Пітером Брейгелем Старшим), оскільки його\nосновними персонажами стали селяни. Наприкінці 20-х років він знайшов\nпритулок у Київському художньому інституті і почав тут малювати синяву\nнеба, лани, як смугасте рядно, селян і селянок що увібрали в себе риси й\nенергію всепотужної природи. Застиглі напружені — вони не мають\nіндивідуальних рис, як і природа, що, за висловом художника, «як маска,\nщо приховує свою багатоликість». В цілому оптимістичний, його доробок\nмістить і картини, які можна трактувати як відгук на трагічні зміни у\nселянському житті. Можливо, художник передчував трагедію 1933-го року,\nбо найчастіше вживані ним атрибути цього часу — труна, хрест, сніп. На\nйого ескізі бачимо селянина з хрестом розп’яття на обличчі, з хрестами\nна босих ногах і долонях ритуально піднесених рук. Зовсім незадовго до\nголодомору написаний селянин з чорним обличчям, чорними руками і ногами,\nз червоно-чорним хрестом і біло-червоним хрестоподібним мечем. Він\nбіжить різнобарвними смугами рівнини на тлі синього неба. Попри веселі\nкольорові смуги і два супрематичні будинки — червоний та білий — пейзаж\nдихає якоюсь пусткою і безнадією.\nБезпосередніми учнями майстра у Києві, що багато працювали в напрямку\nможливостей кубізму, конструктивізму, супрематизму, були О.\nХвостенко-Хвостов («Crescendo» з рухливих кольорових конструкцій), В.\nЄрмилсщ (оформлення площ і вулиць Харкова до революційних свят, плакати,\nінтер’єри). Новітнє мистецтво творили ДЛІаль-мов («Рибалка», «Дачники»);\nEL Редька-.(«Світло і тінь симетрії», цикл «Електроорганізми»).\nКубофутуристами тією чи іншою мірою були Г. Добачко-Шостак («Рух\nкольору», «Тривога»), М. Лисицький («Композиція»), Л,. Бурлюк («Козак\nМамай», «Жнива»), В„,Мезетер («Ассірійські пісні»), А. Петрицький\n(«Ексцентричний танок», «Композиція»). «Футуристичний портрет» написав і\nодин із творців стилю «модерн» Г. Нарбут;.\nБагато хто з тогочасних художників плідно працював у\nтеатрально-декораційному .живопису (сценографії). їм подобалося\nвідтворювати атмосферу якоїсь історичної епохи. Вони то писали сцени\nжиття як театралізовані вистави, то тлумачили дійсність як суцільний\nтеатр, де панує не повсякденність, а реальність вищого гатунку. Блискуче\nвиявив себе у сценографії талант сподвижниці О. Богомазова — О. Екстер,\nяка склалася як художник у Києві, пізніше відкрила художню школу в\nОдесі, а у 20-ті роки її діяльність пов’язана з паризькою «Академі\nмодерн». Вона уславилася своїми картинами, ескізами, костюмами,\nдекораціями, в яких представлене протистояння трагічних нерозв’язних\nсуперечностей, античне відчуття неможливості упорядкування світу,\nтрепету перед нескінченним хаосом пристрастей і ворогуючих сил. Так у\n«Сценічних конструкціях до трагедії» (що призначалися не для конкретного\nспектаклю, а для трагедії взагалі) пластика будується на одночасності\nдвох актуальних тем: грандіозних перекладок, які розходяться променями\nвід двох сходових маршів, вертикальних арок, які постають у них на\nшляху. Вони не просто існують одночасно, вони начебто встромлюються одна\nПротистояння підкреслюється і кольором: горизонтальна система червона,\nвертикальні арки чорні, із золотим контуром. Ніяких відтінків, переходів\n— ніяких компромісів, жодна з тем не хоче відступати. Великої емоційної\nсили творові надає поєднання чорного і червоного — традиційне для\nукраїнської кольорової гами (згадаємо вишиванки) поєднання, яке, за В.\nКандинським, означає найвищу напругу людських сил, трагізм життя.\nЯскраво виразили себе у сценографії й О. Хвостенко-Хвостов (ескіз\nдекорацій до спектаклю «Містерія-буф», до вагнерівських «Валькірій»,\nескізи костюмів до харківської постановки опери С. Прокоф’єва «Любов до\nтрьох апельсинів»), В. Меллер (ескізи костюмів до п’єси «Карнавал» у\nкиївському театрі «Мистецтво дії»).\nМав пряме відношення до сценографії і художник Анатоль Петрицький. Він\nвиконав вражаючі за образністю і безпомилковим відчуттям епохи\nтеатральні строї та декорації для курбасівського «Молодого театру», для\nМузичної драми, Першого театру Української радянської республіки ім. Т.\nШевченка, театру ім. І. Франка, ім. Лесі Українки, оперного. Фантазія,\nмальовничість, вишуканість колориту відзначали всі його роботи.\nУславився Петрицький і картинами («Натурщиця», «Інваліди»), а головне —\nпортретами діячів української культури. Ціле десятиріччя (від 1922 р.)\nвін портретував письменників, композиторів, режисерів, політичних\nдіячів. Ця портретна галерея української інтелігенції позначена\nартистизмом, динамічною напруженістю героїв, гострою забарвленістю\nобразу, якачасом нагадує шаржування. У всіх портретах — обов’язковий\nметафорично-асоціативний ключ до образу. Композитора М. Вериківського,\nнаприклад, зображено в процесі диригування — руки композитора\nакцентовані великою чорною плямою, яка, увиразнюючи їхню форму (світлі\nна чорному тлі), створює живописний акорд, що асоціюється з акордом\nмузичним. Портрет М. Хвильового написаний у розпалі його цькування —\nменш ніж за рік до самогубства. Портрет запам’ятався багатьом «трагічною\nтінню на обличчі» (за словами Т. Масенка).\nПодальша доля портретної галереї Петрицького, що нараховувала понад 60\nтворів, склалася драматично: коли репресували героїв, спалювалися й їхні\nпортретні зображення. Тільки частина їх збереглася у музейних фондах чи\nзбірках приватних осіб, а деякі — у фотовідбитках.\nШкола монументального українського мистецтва, представлена творчістю\nМихайла Бойчука і його учнів, надихалася формами візантійських ікон,\nрелігійного Ренесансу, живописного примітивізму безіменних українських\nмалярів минулих віків. В основі естетики тогочасного монументального\nживопису — уникнення зайвих деталей, випадкових, не характерних\nракурсів; схематизація, простота, сила і — з почуттям віри — велич;\nзверненість до національних перлин та авангардність художньої мови, яку\nможна назвати конструктивізмом. Обдарованими «бойчукістами» виявили себе\nВ. Седлер, І. Падалка, М. Рокицький, М. Юнак, О. Павленко.\nТвори «бойчукістів» 20—30-х років: розписи Червоноармійських луцьких\nказарм, оформлення Київського оперного театру до І Всеукраїнського\nз’їзду Рад, Київського кооперативного інституту, Всеукраїнського\nселянського санаторію ім. ВУЦВК на Хаджибеївському лимані і Харківського\nЧервонозаводського театру — перші в усьому радянському мистецтві значні\nмонументальні ансамблі. У розписах багато плакатності, сильні впливи\nтрадицій ікони, лубка, народних, картин, графіки й романтичних надій\nчасу. До наглих часів лишилися тільки уламки доробку М. Бойчука. Разом з\nдружиною він був репресований за «іконописний» формалізм і «буржуазний\nУ новоствореній Українській академії мистецтв (пізніше Київський\nхудожній інститут) Михайло Бойчук очолив монументальну майстерню. Разом\nзі своїми учнями М. Рокицьким, М. Шехтманом, А. Івановою він розписав\nфресками у 1928 р. Селянський санаторій біля Одеси. Бойчуківський стиль\nна цей час змінився у бік експресіонізму. Станкові картини — «Розстріл у\nМежигір’ї» В. Седляра, «Погромлені» М. Шехтмана, селянська серія О.\nПавленко, — не пориваючи з іконною замкненістю простору, досягають\nдраматичного ефекту ушвидшеним ритмом ліній і форм, контрастними\nБойчукісти у 1920-ті роки об’єдналися в Асоціації революційного\nУкраїни (АРМУ). До АРМУ вступив, переїхавши з Москви до Києва,\nнеопримітивіст і експресіоніст, друг Д. Бурлюка і В. Маяковського Віктор\nПальмов, який став професором Київського художнього інституту. Проте\nсуворість бойчуківських принципів компонування стримувала його,\nхудожника вільної форми. В. Пальмов переходить до Об’єднання сучасних\nмитців України (ОСМУ). Натхненний надіями революції і уражений її\nтрагедіями, кольоропис В. Пальмова — це драматичне зіткнення яскравих\nбарв життя, які хмурнішають перед лицем смерті. У статті «Проблема\nкольору у станковій картині» він писав про «прагнення одного кольору\nподужати інший», про потребу «розвинути на картині кольорові змагання у\nвелику кольорову подію… Немає ще градусників для визначення\nкольоросили, але є, безумовно, сама сила. І цією силою можна і треба\nкерувати — для досягнення радощів, святковості, здоров’я, бадьорості,\nжиттєвості, чи, навпаки, з метою одержання протилежного впливу\nсуворості, хворобливості, песимістичного… Реальність музики і живопису\nвизначається передусім емоційним впливом на глядача, а не сюжетом…\nРозглядаю кольорову дію як реалізм сучасності» .\nВ його полотнах сюжет і предмет доповнюють колір і ні в якому разі не\nобмежують його — на відміну від традиційного живопису. На його думку,\nсучасне мистецтво відтворює потік свідомості і розливами барв імітує\nборіння людської душі, а предмети зовнішнього світу сприймає\n«асоціативно по частковому спрощеному синтезованому натякові» — найбільш\nхарактерними і виразними формами. «1 Травня» — зелений вибух весни;\nрозтікаються жовтогарячі струмені бродіння і розмноження; серед\nгусто-зеленого набряклого кольору спалахнув дитинний спогад про неню, у\nцьому золотавому острівці радості сонце гріє — не пече; метелики — як\nквітки, а: літаки—як метелики; у зелений шум вривається спазматичне\nдихання фабричних димарів; світ побачено вперше, і хіба можна про це\nрозповісти по-старечому розважливо?! Невичерпні запаси щирості В.\nПальмов знайшов не в академічному живописі, не у вищій математиці\nконструктивізму, а в анонімних народних картинах, у дитячому малюнку, де\nкосмічне і хатнє поєднані так природно. Це мистецтво метаморфози,\nперетворення, співставлений явищ щодення із світом первісних енергій.\nУкраїнський живописний авангард, як кожний великий стиль, має\nнаднаціональний характер. Однак такі його риси, як колористичне\nбагатство (чого ми не знайдемо ні у французькому кубізмі, ні в\nнімецькому експресіонізмі, де колір використовували здебільшого для\nпідкреслення фактури, матеріальності предмета, стану людини), як\nприсутність у фарбах, у формах елементів середньовічної ікони\n(чергування кутів і овалів, які мали священне символічне значення), а\nтакож колориту київських мозаїк (з їх шляхетними рубіновими,\nсмарагдовими, золотистими гамами, що перериваються темними згустками\nфарб) і, нарешті, декоративність (запозичена з українського селянського\nпобуту, взята від хати-мазанки) — вся вітальна сила селянського\nмистецтва надають йому певної національної специфіки.\nГордістю українського авангардного мистецтва є також всесвітньо відомий\nскульптор-кубофутурист Олександр Архипенко (188.7— 1964). З 20-річного\nвіку він жив і працював за кордоном, завоювавши всесвітнє визнання,\nтитул «генія скульптури», проторувавши дорогу іншим видатним майстрам —\nГенрі Муру, Джакометті, Кал-деру та ін.\nЗавдяки своїм експериментам з формою він одержав цілком новий принцип\nпластичного вираження, його самобутність виявила себе вже уперших\nюнацьких роботах «Мисль», «Відчай», «Запорожець», «Юда». Архипенко\nзображав не мислителя, а мисль, не людину в розпачі — відчай.\nЕкспресіонізм — прагнення до узагальненої передачі певних станів —\nзаклав підвалини його подальших символізованих безособових образів —\n«Дитина», «Негритянка», біблійна «Сусанна». Архипенка приваблювали\nобрази архаїчні, наповнені волею до життя, оті «половецькі баби», що\nстояли по українських степах як вартові вічності.\nУ кубізмі його привабило те, як живописці працювали із формою: подібно\nдо поетів, вони римували, ритмізували, досягали гармонійного звучання,\nзіставляючи куби й овали. Кубофутуризм Архипенка — це теж динаміка\nкутів, кіл, конусів, ромбів у нескінченному коло-обігу. Він зважився на\nнебачену доти річ: покрив веселковими кольорами грані й площини своїх\nскульптур і зробив їх форми рухливими. Такий «П’єро-карусель», в якому\nобертаються і хитаються всі осі цієї непосидючої фігури, складеної з\nромбів, кіл, конусів.\nСкульптор постійно експериментує, створюючи абсолютно новаторські речі.\nТак, образ паризького циркача «Медрано» сконструйовано з металу, дерева,\nскла. Це перший у XX ст. «мобіль» — робот, своєрідна машина для\nдемонстрації змінних набірних кольорових зображень, їх названо\n«архипентурою»: цей спосіб живопису справляє враження справжнього руху.\nТут головне не сюжет, а постійна мінливість. О. Архипенко любив такий\nматеріал, як випалена глина-теракота — за прихований в ній вогонь життя,\nтеплоту, але водночас робив скульптуру з плексигласу, підсвіченого\nзсередини, що надавало скульптурам світлосяйної прозорості. Новаторським\nстало й тлумачення скульптором простору між; частинами скульптури, які\nвін порівнював з музичними паузами. У Дев’ятій симфонії Бетховена, пише\nвін, двічі трапляється довга пауза, що породжує таємницю і напруження.\nВикористання тиглі і звуку в симфонії подібне до застосування значущого\nпростору і матеріалу в скульптурі. Спираючись на цю концепцію, він почав\nмоделювати простір і йому-пощастило досягти своєї мети 1912 року у\nстатуї «Жінка, що йде». Метафізична основа є і в іншого винаходу —\nувігнутостей в скульптурі, які теж сприймаються як символи відсутніх\nформ і відкриті для асоціацій та зіставлень.\nУ мистецтві, вважав Архипенко, слід уникати конкретності, щоб упоратися\nз такими абстрактними елементами, як символ, асоціація і відносність.\nТому й уникав етнографізму. Лише окремі деталі одягу персонажів чи\nхарактер орнаменту мають національну забарвленість у скульптурах\n«Жозефіна Бонапарт», «Стародавня єгиптянка», «Арабка». Ритми різних\nчасів і народів, але й українські історичні глибини даються тут взнаки:\nмагія трипільської культури (фігурки з птахоподібними головами), мотив\nмозаїк Київської Русі («Рожевий торс на мозаїчному тлі»), впливи\nукраїнського бароко. Бронзове погруддя — портрет відомого в світі\nдиригента В. Менгельберга (подарований автором Києву) виконано в дусі\n«необароко»: диригент, переживаючи бурю бетховенського твору, виказує\nпристрасть, піал і пафос.\nНемов архаїчний майстер, великий скульптор насичував пластичні форми\nмагічною символікою, його роботи начебто невикінчені, фрагментарні, не\nдеталізовані — а тому й справляють враження первісності, вічного\nУкраїнський мистецький авангард творив справді високе мистецтво. 10 —\n20-ті роки становлять собою цілу епоху в житті України. В цей період\nістинно ренесансного злету Україна показала, яке багатство талантів і\nобдарувань має наш народ. Митці й науковці натхненно, наполегливо\nпрацювали у різних умовах — і колоніального існування в останні\nімперські роки, і в суворі, жорстокі часи війни й революції, і в перші —\nще сприятливі для розбудови національної культури — пореволюційні роки;\nтворили надзвичайно інтенсивно і плідно (наче передчуваючи нетривалість\nцих умов) науку і мистецтво найвищого рівня. Тому таким вагомим став\nтогочасний вітчизняний доробок і такий значний його внесок у світову\nУ київській Культурлізі проповідували посткубістичний експресіонізм .\nСкульптор М. Енштейн у кубістичні рисунки ще на початку 20-х років\nвносив гротеск і гіперболу; його тодішні «персонажі на шарнірах» були\nсхожі не тільки на героїв Пікассо, але й на шевський манекен будь-якої\nподільської майстерні. У кінці 20-х років він створив серію рисунків\n«Євреї на землі»: вантажники і пралі, рибалки і рибачки з великими\nногами, барочно-викривленими стовбурами тіл, з широкими простими\nобличчями. Балансуючи пластичними об’ємами, М. Енштейн згадує кубістичне\nминуле і тут же перегукується з бойчукістами своїм монументалізмом.\nЕкспресіонізм переростає у парадокс, нісенітницю й абсурдизм у картині\n«Махновці» іншого члена Культурліги — О. Тишлера . Жорстоким ляльковим\nтеатром віє від вершників, гнучких, як лоза, які поганяють незвично\nгладких коней, на вухах яких погойдуються солом’яні капелюхи. Однак цей\nдиявольський азарт не в змозі сколихнути безмовного і безлюдного «степу,\nяк море» (Т. Шевченко). Махно умів і саму війну обернути на жорстокий\nкарнавал: Катеринослав він відбив у денікінців, перевдягтись у наречену\nі прикривши бойових коней і тачанки весільними гірляндами. У серії\nакварелей «Махно-наречена» О. Тишлер увійшов до царини сюрреалізму .\nУ Львові художники об’єднання «Агtes» опановували сюрреалізм у його\nєвропейському варіанті, заповнюючи метафізичний простір картин\nаморфними, в’язкими утвореннями, що засмоктують, як трясовина у страшнім\nсні. Сюрреалізм торкнувся і деяких художників паризької групи українців,\nнаприклад М. Андрієнка-Нечитайла. За уподобаннями він конструктивіст,\nблискуче випробуваний в роботі над театральними декораціями. Прагнення\nхудожника бути деміургом упорядкованого ритмічно, цілісного організму\nкартини наштовхувалося на хаотичний життєвий досвід: М.\nАндрієнко-Нечитайло тікав від жахів громадянської війни, доля кидала\nйого з країни вкраїну, його лихоманило, як і всю Європу 20-30 рр. Він\nнадсилав свої роботи на батьківщину – у Львів, Харків, але в 30- ті роки\nВітчизна перервала з ним усякі зв’язки. Відчуття неладу, тривоги\nпригнічувало художника. Він відчував себе дезорієнтованим, безпорадним у\nжитті, що знайшло відображення в його натюрморті з дзиґарем, кистю\nлюдської руки і дивним птахом, що не віщує нічого доброго.\nУкраїнський авангард спіткала трагічна доля. Були розстріляні\nбойчукісти, знищені їх картини, страчені скульптури Архипенка як\n«формалістично-емігрантські». Загрозу розстрілу і багаторічного\nцькування зазнав А. Петрицький, вигнали зі Спілки художників Єрмилова і\nСинякову. Знищенню підлягали полотна В. Пальмова та О. Богомазова (на\nщастя, присуд виконати не встигли). Був відвертий грабіж творів,\nзатаврованих гітлерівцями як «культурбільшовизмус». А у мирні роки\nвдавалися до найм’якшого інквізиторського покарання — «бити\nкарбованцем»: що для багатьох прихильників авангардного живопису\nозначало жити на горищах упроголодь. Висновок\nНезважаючи на нелегку і складну долю українського мистецтва, в сучасному\nкультурному житті України можна відзначити обнадійливі позитивні\nтенденції, які віддзеркалюють процес національного духовного відродження\nМожна виділити декілька чинників, що впливатимуть на подальший розвиток\nукраїнської культури, а саме: 1) поглиблення національного самопізнання та самоусвідомлення; 2) створення умов для існування, розвитку, співпраці та змагання\nрозмаїтих філософських, релігійних, літературних, образотворчих,\nмузичних течій, напрямів, шкіл, тобто дійсне ствердження свободи\nдуховної творчості; 3) врахування світового культурного досвіду, усвідомлення власної\nнаціональної культури як ланки світового культурного процесу, співучасть\nу світовому культурному обміні за умов визнання пріоритету\nзагальнолюдських цінностей та усвідомлення землі як спільного дому\nусього людства; 4) всебічне використання резервів національної культурної традиції,\nможливостей національної ментальності, орієнтація на створення\nоригінальних культурних цінностей, що мають не лише національне, але й\nзагальнолюдське, світове значення, адже останнє і є критерієм зрілості\nЗараз поки що важко передбачити конкретні форми, яких набуде культура в\nумовах національно-державного відродження. Але провідною тенденцією,\nмабуть, буде розкріпачення творчості, збагачення мистецького арсеналу,\nпосилення новаторських тенденцій і водночас звертання до джерел\nнаціональної традиції як до школи художнього мислення.\nОднією з актуальних проблем на сьогодні є державна підтримка\nнаціональної культури. Продумана система державного протекціонізму\nстосовно української національної культури, яка б не порушувала інтереси\nінших національних осередків України і не суперечила загальнолюдським\nпринципам, державна підтримка культур національних меншин — ось один з\nнеобхідних напрямів національно-духовного відродження нашої держави.\nОсобливої уваги потребує українізація різних форм масової культури,\nсучасної індустрії розваг, а також тих новітніх видів та жанрів\nкультури, які з різних причин не розвиваються в Україні або втратили\nнаціональну визначеність (телевізійні жанри, оперета, різні форми\nТаким чином, протягом ХХ ст. українська культура розвивалася в складних\nумовах, її поступ мав здебільшого суперечливий характер. Проте вона\nзасвідчила свою міцність. Творчі сили народу не вичерпалися, і сьогодні\nми є свідками обнадійливих процесів. Сьогодні українська культура — це\nбезперервний рух національних культурних цінностей. Він відбувається між\nрізними соціумами, суспільними верствами та поколіннями і\nсупроводжується духовним піднесенням або ж духовним зламом, що у своїй\nсуперечності і свідчить про повнокровність життя нації.\n2. Історія української архітектури за ред.. В. Тимофієнка К., «Техніка»,\n5. Національна культура в сучасній Україні. – К., : Асоціація «Україна»,\n1996. – 336.\n6. Энциклопедический словарь по культурологи. – М. : Центр, 1997. –\n7. Українська та зарубіжна культура: Навч. посіб. / За ред. М. Заковича.\n– К.: т-во «Знання», КОО, 2001. – 622 с.\n8. Лекции по истории эстетики. Ки. З, ч. 2. Л., 1977. С. 12. 9. Шеллинг Ф.-В.-И. Философия искусства / История эстетики. Памятники\nмировой эстетической мысли: В 5 т. М., 1967. Т. 3- С. 155. 10. Плеханов Г. В. Литература и эстетика: В 2 т. М., 1958. Т. С 123. 11. Оганов О. О. Произведение искусства и художественный образ. М.,\n1978. С. 4. 12. Гегель Г.-В.-Ф. Эстетика. Т. 1. С. 105.\n16. Попович М. Нариси історії культури України. – К., Артек. 1999. – 720\nСтатистичне вивчення урожайності зернових (курсова)


Календар торгів енергоресурсами: 23.11.2017 – www.ueex.com.ua\nЕлектронні біржові торги № GAS-231117 – 23.11.2017, 11:00\nРезультати електронних біржових торгів № GAS-231117 з продажу природного газу\nЕлектронні біржові торги № UGV-161 – 23.11.2017, 11:00\nЕлектронні біржові торги № GAS-231117-2 – 23.11.2017, 13:00\nЕлектронні біржові торги № UGVD-16 – 23.11.2017, 14:00\nРезультати електронних біржових торгів № UGVD-16 з продажу нафтопродуктів в режимі торгівлі диференціалами\nТБ "Українська енергетична біржа" 23 листопада 2017 року о 14:00 проводить електронні біржові торги № UGVD-16 з продажу нафтопродуктів в режимі торгівлі диференціалами\nЧленам Біржі, що бажають прийняти участь в електронних біржових торгах, необхідно до 12 години 00 хвилин 23.11.2017 року подати заявки на купівлю та до 12 години 00 хвилин 23.11.2017 року внести гарантійний внесок у розмірі 550 000,00 грн. для резидентів України та 20 000 USD для неризидентів України, незалежно від обсягу заявки, згідно рахунку сформованого в ПП БЕТС.\nТоргова сесія проходить з 14 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин 23.11.2017 року. Якщо станом на 16 годину 00 хвилин по якійсь з позицій торги ще тривають, то торгова сесія продовжується до завершення торгів по останньому з лотів/пакету з об’єднаних лотів, по якому відбуваються електронні торги.\nЕлектронні біржові торги № GAS-231117-3 – 23.11.2017, 15:00


Нова Шкода Йеті 2018 року, залишаючись загадкою, поступово просочується в спеціалізовані видання. В останньому варіанті машина має традиційні риси зовнішнього вигляду, характерні сучасним кроссоверам. Після виходу першої моделі Yeti і отримання премії «Сімейний автомобіль року», позашляховик чеського виробника йде від нестандартного оформлення і повертається до типового екстер'єру.


Дружні смарт-технології від Thomson. | Флешка\nГоловна > Новини > Дружні смарт-технології від Thomson.\nТелевізори Thomson серії UE64 мають 10-бітний екран із технологією HDR та роздільною здатністю Ultra HD 4K. Індекс продуктивності зображення досягає неймовірних 1200 PPI. Пристрій також пропонує глядачеві насолодитися найбільш інноваційною технологією Android TV 9.0 із Google Assistant. Ця лінійка представлена телевізорами з чотирьома варіантами розміру екрана: 43, 50, 55 та 65 дюймів.\nТелевізори Thomson серії E56 поєднують тонкий сучасний дизайн та Android TV 8.0 для найкращої якості розваг. Вбудований Google Assistant дає змогу керувати системою легше та швидше. Лінійка представлена телевізорами з двома варіантами розміру екрана: 32 та 40 дюймів.\n«Завдяки супердеталізованому зображенню та мультимедійним можливостям телевізорів Thomson ви з легкістю зануритеся в світ подорожей туристичними місцями та будете милуватися визначними пам’ятками, матимете змогу насолоджуватися видовищними шоу, гучними концертами або яскравими виставами, відвідувати цікаві лекції чи популярні тренінги, шалено вболівати за улюблену спортивну команду або навіть грати за неї у комп’ютерній грі. З телевізорами Thomson межа між віртуальністю та реальністю змиється назавжди», – відзначила Тетяна Яценко, директор із маркетингу компанії АСБІС-Україна.\n«На наше глибоке переконання, продукція торгової марки Thomson має величезний потенціал продажів завдяки оптимальному поєднанню ціни та якості. Дуже важливо, що дивовижне відчуття візуального занурення та багатство розширеного функціоналу тепер зможе собі дозволити кожен охочий українець. Передові розробки та роками перевірена якість – безперечні переваги нашого нового та перспективного партнера», – прокоментував подію Віталій Мельниченко, генеральний директор компанії АСБІС-Україна.\nБренд розпочинає експансію на український ринок одразу з привабливої споживчої пропозиції. Наразі в партнерських роздрібних мережах Rozetka, «Фокстрот» та Comfy діють значні знижки на смарт-телевізори Thomson. Акція триватиме всього до 3 квітня включно.\nThomson – це смарт-телевізори з ліцензійним Android TV та Google-помічником, із зображенням високої якості та неперевершеним звуком Dolby Audio. Інформація про весь модельний ряд міститься на сайті https://www.mythomson.com/\nОтримати додаткову консультацію стосовно моделей, що реалізуються компанією АСБІС-Україна, можна надіславши інформаційний запит на thomson@asbis.ua.\nTranscend представляє автомобільний відеореєстратор…\nПозначений E56 Thomson UE64


VARUS — мережа продуктових супермаркетів | Замовляйте товари онлайн\nСамовивіз: Дніпро, вул. Глінки, 2 ТРЦ "Мост-Сіті"\nШампунь Schauma 7 трав 400 мл\nДоставка: кур'єром на адресу, самовивіз з магазину VARUS, самовивіз через VARUS Drive\nОплата: Готівкою, VISA/Mastercard, GooglePay, ApplePay\nгігієнічні на кожен день\nНанесіть необхідну кількість шампуню на вологе волосся. Спіньте, трохи помасажуйте, потім змийте теплою водою. При необхідності повторіть ту ж саму процедуру ще раз.Ізбегайте контакту з очима. При попаданні в очі промийте водою. Для досягнення кращого результату використовуйте також бальзам-ополіскувач та спеціальні доглядають кошти однієї колекції.\nля здоров'я і розкішного об'єму волосся здавна використовували певний набір трав. Створюючи новий шампунь, компанія Schwarzkopf & Henkel Professional вирішила не винаходити велосипед і розробила його на основі комплексу рослинних екстрактів, який піклується про шикарних жіночих зачісках вже не одне століття.

Шампунь для волосся «7 трав» містить унікальне поєднання екстрактів ромашки, розмарину і хмелю, які живлять локони від коренів до самих кінчиків, ефективно борються з жирністю шкіри і тьмяним кольором. Регулярне використання продукту забезпечить вам більш об'ємну зачіску з приголомшливо блискучими і слухняними локонами. Вітаміни шампуню зміцнять кожен волосок від коренів до самих кінчиків, додадуть шевелюрі природний здоровий вигляд і подарують вам відчуття чудової свіжості.

Доглядайте за своїм волоссям перевіреним способом!


Google створив нову операційну систему для девайсів | ONLINE.UA\nGoogle створив нову операційну систему для девайсів\n8 травня 2018, 18:21 | Технології | Читать на русском\nКомпанія Google випустила абсолютно нову операційну систему, у якій немає аналогів у світі. Розробка отримала назву Android Things, інформацію про яку Google до презентації тримав в суворій секретності.\nНовий Android Things був представлений незадовго до конференції I/О 2018 у США, передає ONLINE.UA з посиланням на Gizmodo.\nВідзначається, що нову операцыйну систему Android в Google створили не для смартфонів і планшетів, а для "розумних" девайсів, які з кожним роком набувають все більшої популярності. Йдеться про пристрої, які взаємодіють один з одним за допомогою інтернету без участі людини.\nПершими "розумними" девайсами на базі нового Android Things стануть бездротові колонки, в які буде вбудований голосовий помічник. Крім смарт-колонок, нову операційну систему отримають девайси компаній JBL, Lenovo і LG. Очікується, що нова операційна система в "інтернет речі" буде впроваджена вже в 2018 році.\nУ Google підкреслили, що Android Things надійно захистить девайс від хакерських атак і інших неприємностей. Співробітники компанії запевнили, що використовували всі свої знання і досвід при створенні нової операційної системи. Також вони додали, що дана операційна система розроблена таким чином, щоб всі її поновлення приходили на пристрої відразу після виходу, незалежно від розробників самих пристроїв. Це допоможе швидше усувати проблеми системи і забезпечить безпеку пристроїв.\nРаніше ONLINE.UA повідомляв, що Facebook хоче ввести плату за користування соцмережею.\nДжерело: Gizmodo Теги: Google, Android, операційна система, девайси


Чорнобильська АЕС повністю знеструмлена | Українська Енергетика\nВнаслідок військових дій з боку російських військ Чорнобильська АЕС повністю знеструмлена\nЯк повідомляє НЕК Укренерго, через бойові дії пошкоджена високовольтна лінія 750 кВ Київська-ЧАЕС. Таким чином, Чорнобильська станція та всі ядерні об‘єкти Зони відчуження (СВЯП-1, СВЯП-2 і новий безпечний конфайнмент) залишилися без електропостачання. Місто Славутич також знеструмлено.\n"ССВЯП-1 – сховище мокрого типу для зберігання відпрацьованих тепловиділяючих збірок РБМК (реакторів великої потужності канальних, – ред.) ЧАЕС, – пояснює Ольга Кошарна, членкиня Колегії Державної інспекції ядерного регулювання України. – ССВЯП-2 – сухе сховище для відпрацьованого ядерного палива ЧАЕС. Увімкнені аварійні дизель-генератори для електропостачання систем, важливих для безпеки. Запас дизельного палива – на 48 годин. Водночас на ССВЯП-1, за моєю інформацією, ДГ відсутні".\nУ сховищі відпрацьованого ядерного палива - 1 зберігається близько 20 тисяч відпрацьованих паливних збірок. Вони потребують постійного охолодження, яке можливе лише за наявності електропостачання. Якщо ж його не буде, то насоси не виконуватимуть охолодження. Як наслідок – зросте температура в басейнах витримки, виникне випаровування і вихід радіоактивних речовин у довкілля. Вітром радіоактивну хмару може перенести в інші регіони України, Білорусі, Росії, Європи.\n"Якщо насоси не працюють, то тепловиділення не знімається, а відтак вода в басейні може закипіти. Це своєю чергою спричинить утворення радіоактивної пари з наступним розплавленням ТВЗ, що призведе до потужної аварії", -- каже Ольга Кошарна.\nНа ССВЯП-2, зауважує вона, відсутність електроенергії не позначиться, оскільки бетонні контейнери встановлені в бетонних модулях, й охолодження відбувається за рахунок природної вентиляції.\nТакож на станції не працює система пожежогасіння, і це величезний ризик у разі виникнення пожежі внаслідок потрапляння снаряду.\n“Дії російських окупантів є злочином, що підпадає під статтю 2 Міжнародної конвенції про боротьбу з актами ядерного тероризму та статтю 7 Конвенції про захист ядерного матеріалу (РФ є стороною цих конвенцій), – зазначає фахівець. -- Ці дії мають призвести до жорстких санкцій з боку світової спільноти (з урахуванням тяжкості злочину) та кримінального переслідування виконавців, а також держави-терориста – РФ”, – додає Ольга Кошарна.\nПроте вона вважає, що МАГАТЕ, на жаль, демонструє повну імпотенцію щодо ситуації із захопленням ядерних об'єктів в Україні й обмежується лише зверненнями до РФ, не називаючи Росію державою - ядерним терористом.\nНа її переконання, реакція світу має бути іншою – необхідно порушувати кримінальні справи у міжнародних судах та притягувати РФ до відповідальності. Також слід накласти санкції на Росатом та виключити РФ із усіх ядерних світових та європейських об'єднань.\n“Катастрофа ось-ось настане, і часу не залишилося”, – каже Ольга Кошарна й закликає атомників світу об'єднуватися і тиснути на свої уряди для запобігання черговій фукусімській аварії.\nДля уникнення катастрофи потрібно, аби російські війська залишили територію станції та прилеглі території, де пошкоджено лінії електромережі.\n“Відновлення ліній електропередач, які живлять цей надважливий і дуже небезпечний об’єкт, є критично важливим, – наголосив керівник “Укренерго” Володимир Кудрицький. – Для того, щоб це зробити, враховуючи нинішню ситуацію, необхідно, щоб агресор залишив майданчик ЧАЕС і території, на яких наші ремонтні бригади будуть лагодити пошкоджені росіянами лінії електропередач. Ми будемо добиватися, аби нас допустили до цих ремонтних робіт. Це надзвичайно важливо для безпеки всієї планети”.\nПро потенційну загрозу для людства через відключення електропостачання ЧАЕС сьогодні говорив також міністр енергетики України Герман Галущенко під час телефонних переговорів з Єврокомісаром із питань енергетики Кадрі Сімсон.\nПредставник України наголосив на необхідності стабілізації ситуації за підтримки Єврокомісії, відведення російських військ від об’єктів української атомної енергетики та забезпечення безпеки атомних електростанцій.\n"Росія перейшла до цілеспрямованого знищення критичної інфраструктури і ядерного тероризму в Україні. Подальші кроки агресора залежатимуть від реакції світу. Закликаємо наших міжнародних партнерів терміново допомогти із захистом атомних станцій України. В першу чергу мова йде про закриття неба. Сподіваємося, що факти ядерного тероризму, якими є обстріли з танків ядерних реакторів, спонукатимуть наших партнерів до цього рішення", – зазначив Герман Галущенко.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Що робити у разі підвищення рівня радіації?\nДо світової спільноти також звернувся міністр закордонних справ України Дмитро Кулеба.\n“Я закликаю все міжнародне співтовариство негайно вимагати від Росії припинити вогонь і дати ремонтним бригадам якнайшвидше відновити електропостачання", – сказав він.\nМіністр пояснив, що резервні дизель-генератори забезпечать живлення ЧАЕС та її об’єктів протягом 48 годин. Після цього система охолодження сховища відпрацьованого ядерного палива відключиться, а це загрожуватиме витоком радіації.\n"Варварська війна РФ загрожує всій Європі. Путін має зупинити її негайно", – наголосив Дмитро Кулеба.\nНапередодні МАГАТЕ повідомило, що захоплена російськими військовими Чорнобильська атомна електростанція більше не передає дані Міжнародному агентству з атомної енергії. Крім того, МАГАТЕ стурбоване неможливістю ротації персоналу, який працює на станції.\nРіч у тім, що після того, як російські війська окупували цей об’єкт, на ньому безперервно працюють близько 210 технічних співробітників та охоронців. Персонал має обмежений доступ до їжі та води, а також медикаментів. І ситуація погіршується. Україна попросила МАГАТЕ надати міжнародну підтримку, необхідну для підготовки плану заміни нинішнього персоналу та забезпечення об'єкта ефективною системою ротації.\nГенеральний директор МАГАТЕ Рафаель Маріано Гроссі наголосив, що персонал, який обслуговує ядерні об’єкти, повинен мати можливість відпочивати і працювати лише в умовах регулярних змін. Це має вирішальне значення для загальної ядерної безпеки, зазначив він.\n“Я глибоко стурбований важкою та стресовою ситуацією, з якою стикається персонал Чорнобильської атомної електростанції, та потенційними ризиками, які це несе для ядерної безпеки. Я закликаю сили, які ефективно контролюють об’єкт, терміново сприяти безпечній ротації персоналу”, – заявив гендиректор МАГАТЕ.


Наряди патрульної поліції будуть обслуговувати 9 тисяч кілометрів доріг - Князєв » Слово і Діло\nПлани головного поліцейського країни не здійснилися: патрульних на дорогах значно менше\n1 січня 2019, 11:00\nРік тому голова Національної поліції України Сергій Князєв заявив, що в 2018 році наряди патрульної поліції будуть обслуговувати 9 тисяч кілометрів доріг.\nЯк пише «Слово і Діло», про це він сказав 27 січня 2018 року.\nКнязєв заявив, що у 2018 році наряди патрульної поліції будуть обслуговувати 9 тисяч кілометрів дорігСказано 27 січня 2018 р.Статус обіцянки: Не виконано\n«У лютому ми плануємо збільшити їх кількість відразу до 210, а до кінця року - до 324. При цьому протяжність доріг обслуговування зросте до 9 тисяч кілометрів», - повідомив Сергій Князєв.\nАле згідно з інформацією річного звіту Національної поліції України від 20 грудня 2018 року, на кінець року 219 автопатрулів забезпечували безпеку дорожнього руху 6300 км доріг.\nРаніше «Слово і Діло» писало, дорожній фонд і децентралізаці.\nТакож експерти прокоментували штраф за не пристебнуті ремені безпеки - 850 гривень.\nА європейські банки виділять мільйони євро на безпеку руху в Україні.\nУ Маріуполі розпочала роботу патрульна поліція 30 травня 2016, 11:02\nУ Кривому Розі розпочала роботу нова патрульна поліція 19 травня 2016, 12:12\nУ Нацполіції анонсували створення нового підрозділу 20 грудня 2018, 12:54\nПоліція Києва посилила охорону через Собор 15 грудня 2018, 13:16\nПатрульна поліція Криму заступила на службу 14 травня 2018, 21:24\n02:02 Біля берегів Ямайки стався землетрус магнітудою 7,7\n01:20 Нетаньяху розповів про місцезнаходження столиці Палестини за планом Трампа


Xerox phaser 6100 - принтер кольору ... | Доступно о ПК\nSiemens gigaset sl74 — dect зараз … »\nXerox Phaser 6100 — принтер кольору не побоюється Кольоровий друк все глибше проникає не тільки в будинок до повсякденним юзерам, та й в офісне життя. Там, де раніше не можна було і поміркувати про здатність друку в кольорі, на даний момент виникають лазерні принтери, здатні видавати відбитки ціною не набагато перевершує звичайні чорно-білі сторінки. Їх ціна поки помітно вище, ніж у монохромних «трудяг», але якщо ви хоча б раз використовували колір при роботі з звичайними документами, відмовитися від нього буде вже практично нереально. Не так здавна ми писали про кольоровому лазерному принтері Самсунг CLP-500N, зробленому на базі рішень від Xerox. І хоча він не вразив нашу уяву найвищими швидкостями друку, але зробив загальне позитивне спогад. Прийшов час протестувати його «старшого брата» — Xerox Phaser 6100.\nДо редакції принтер потрапив за допомогою 2-ох людей, адже його вага — більше 40 кг в немаленькою упаковці. Стало зрозуміло, що цей принтер відноситься до більш розміреним деталям обстановки і покликаний стояти на власному місці довгостроково і стабільно. Незважаючи на кубічну форму, яку просто вписати в офісний інтер'єр, зручність обслуговування не можна іменувати бездоганним. Відкриваються в бік панелі сервісних відсіків зажадають вільного місця з 3-х сторін, в останньому випадку, з 2-ух. При цьому місце це повинно бути як мінімум 20-30 см, що в умовах захаращених технікою кабінетів можливо виявиться досить багато.\nТакому принтеру необхідно багато місця\nДуже сподобалася супутня документація до принтера, як і російська локалізація принтера. На диску, що йде в комплекті, знаходяться варіанти драйверів і описів на 16 (!) Мовами, в тому числі і на російському. Відразу видно, що в Xerox пильно відносяться до підтримки власних юзерів. На відміну від Самсунг CLP-500N корпус Xerox виконаний зі світлого пластику, і за рахунок такої малозначною деталі принтер виглядає ще більш по-діловому.\nПринтер випускається в 2-ух комплектаціях: з інтегрованим мережним адаптером і без нього. Відмінності полягають не лише в наявності мережевого інтерфейсу, та й здатності керувати принтером через веб-інтерфейс, також системи Printing Scout, що попереджає користувача про ймовірні збої на базі аналізу помилок при друку. Найімовірніше, підключення буде виконуватися через USB роз'єм, але піклуючись про все парку компів в самих різних організаціях, Xerox залишає на задній панелі і LPT-роз'єм. У моделі 6100DN встановлений мережний інтерфейс 10/100 Base-TX Ethernet, і конкретно в ній знаходиться те саме управління принтером через Web-інтерфейс і проактивне попередження про збої.\nСпати потрібно вміти\nПри підключенні принтера до ноутбука ми зіткнулися з першою ж проблемою, що залишилася на щастя єдиною: програмка установки не пропонує установку принтера на USB-порт. Скачав з веб-сайту виробника новий драйвер, ми повторили спробу, але, нам як і раніше пропонувалося встановити принтер на LPT-порт або підключити його до мережі. Якщо просто підключити кабель USB до компа з Windows XP/2k система сама поставить драйвер принтера зі своєї бази драйверів. Недоліком такого способу виявилася відсутність частини фірмових утиліт Xerox і конфліктна робота з принтером після перемикання його в сплячий режим. У кінцевому підсумку на тестовому ПК комп'ютер просто не міг розбудити принтер після ночі простою. Але при підключенні до іншого компу цих труднощів не спостерігалося, і може бути це є несумісністю з певною конфігурацією системи, але нам здається, що при встановленні бути уважним. У разі виявлення цих труднощів можна просто відключити енергозберігаючий режим у принтера, або дочекатися оновлення ПЗ. У сервісній службі Xerox нас переконали, що останнім часом розберуться з цією проблемою.\nКнопки управління комфортні і ординарні На фронтальній частині принтера знаходиться панель управління з монохромним дворядковим екраном і кнопками управління (це чергове дизайнерське відміну від Самсунг CLP-500N). Меню принтера спочатку було встановлено на англійську мову. Цей аспект трохи ускладнив початок роботи з апаратом. Після недовгої подорожі по пт меню була знайдена настоянка мови, і мовний бар'єр був ліквідований. Через меню на самому принтері можна налаштувати якісь характеристики, серед яких навіть такі як установка власного IP адреси або калібрування кольору. Отримати інформацію про кількість залишився тонера можна через пункт меню «інформація», при всьому цьому принтер роздрукує сторінку з рисами мережевих опцій і кількості тонера в картриджах кількості надрукованих сторінок.\nАпарат облаштований інтегрованим веб-інтерфейсом і діагностикою помилок. Це, мабуть, можна назвати однією з його найяскравіших особливостей, тому що велика частина інших характеристик досить стандартні. Сутність веб-інтерфейсу полягає в тому, що на апараті практично встановлена інтернет-сторінка, яка взаємодіючи з принтером на рівні «заліза», видає в комфортному вигляді будь-яку інформацію за допомогою HTML і є більш повним і комфортним засобом моніторингу всіх рис. Принтер є автономним сервером, що володіє своїм айпішнік, відповідно приєднаний до мережі він буде доступний з будь-якої точки світу. Юзер може роздрукувати документ, або з'ясувати будь-яку інформацію про принтер, перебуваючи де завгодно, головне, що б там був веб. Також веб-інтерфейс дозволяє обмежувати доступ користувачів до налаштувань принтера і встановлювати захист від несанкціонованого доступу зовні і навіть робити замовлення витратних матеріалів при необхідності через веб. Ці функції дозволяють реально зберегти досить багато робочого часу у системних адмінів у великих організаціях.\nДіагностика помилок у схематичному вигляді Черговий приємною опцією можна вважати вбудовану в драйвер принтера утиліту Printing Scout. При будь-якому підключенні, між компом і принтером встановлюється двосторонній зв'язок. По ній принтер здатний передавати інформацію про всі проблеми і дилеми виникають при друку. Особливістю системи Printing Scout є можливість доповідати інформацію про дилему у форматі звичайної довідки Windows. Приміром, коли скінчилася папір або тонер, у юзера, що відправив на друк документ, виникає стандартне вікно довідки, в якому ретельно написано, що потрібно зробити для усунення «неполадки». Для підтримки користувачів інтенсивно вживається веб, навіщо у властивостях драйверів прописані посилання на різні сервісні інтернет-сторінки Xerox. Насправді система показала себе ідеально, і вискочила довідка так ретельно розтлумачила, як встановити картридж, що деяких з «просунутих» користувачів, це може навіть образити.\nЧас друку самих різних відбитків можна визнати відповідним заявленим характеристикам. Після того, як принтер розігріється, він упевнено виходить на 25 сторінок монохромного тексту за хвилину і до 5 сторінок кольорових фото за хвилину. Якість друку чорно-білих документів отримує тверду п'ятірку. Кольорова графіка не поступається за якістю, але, на жаль, трохи відстає по швидкості. Якість роздрукованих фото виявилося досить непоганим, адже це не фото-принтер, і якщо враховувати, що апарат не накладає ніяких обмежень на якість застосовуваної паперу (все не рахуючи глянцю), то картина виходить дуже не поганий. Потрібно ретельно ставиться до якості самих документів, що відправляються на друк — вони повинні бути ідеальними, тому що принтер чесно і яскраво продемонструє як непоганий різнокольоровий графік, так і погано зроблену фотографію, копітко відпрацювавши всі її огріхи і недоліки.\nВеб-інтерфейс і розвинена система активної довідки, неодмінно, йдуть в плюс Xerox Phaser 6100. Принтер дуже комфортний у кабінетах, де багато службовців самої різної кваліфікації, в тому числі і слабко знайомих із сучасною технікою, яким зараз не доведеться роз'яснювати, як вірно заправити папір в принтер і не смикати з цього приводу системника. Програмна підтримка принтера робить акцент на впровадження мережевого підключення, ну і ціна принтера велика. Зрештою використовувати його в малих кабінетах і вдома не правильно — він не буде працювати повністю. Радити його можна тим, хто вирішив впустити у власний кабінет кольорову лазерний друк, але при всьому цьому не віддавати за це чертовски величезні кошти. Недоліком принтера можна вважати тільки довгий час прогріву перед друком. Насправді це призводить до незручностей при нечасто друку маленьких документів. Принтер отримав той же підсумковий рейтинг, що і Самсунг CLP-500N — адже крім істотно збільшеної функціональності у нього помітно зросла і вартість.\nСередня вартість в Росії — 24 300 рублів. (Вересень 2004)


Асоціація ІТ України - EPAM оголошує набір на програму «Інженерія програмного забезпечення»\nEPAM оголошує набір на програму «Інженерія програмного забезпечення»\nМи переконані, що кожне навчання повинно приносити практичну користь. Для нас критерієм успішності програми є реальні зміни у професійному житті наших студентів. Вони приходять до нас на позиціях Team Leads, Tech Leads, Senior Software Engineers, Senior DevOps Engineers. Але згодом, опанувавши лише частину програми, вони отримують кар’єрне підвищення, про яке мріяли, або змінюють роботу на кращу.


Мост диодный генератора для Ford Escort VI универсал (1992 - 1995) - Сравнить цены, купить на Авто.про\nМост диодный генератора на Ford Escort VI\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Киев 10.97 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч дiодний Сегодня Киев 12.74 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Завтра Луцк 9.63 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний (якщо опт: кратно 10) / гарантія 6 міс Сегодня Харьков 9.36 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Киев 10.32 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Одесса 8.97 Показать\nAPG APG201016 диодный мост генератора Сегодня Одесса 6.67 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Сегодня Днепр 9.20 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Сегодня Одесса 8.97 Показать\nREMA-PARTS 132718 Диодный мост В наличии Киев 6.40 Показать\nHitachi 139635 Hitachi ford мост диодный scorpio,transit 2.4/2.5d/td Сегодня Косів 10.48 Показать\nHuco 139635 Деталь Завтра Киев 12.04 Показать\nREMA-PARTS 132718 Диодный мост Сегодня Киев 6.77 Показать\nMobiletron RL06H Склад, наложка, самовывоз, курьер, безнал, отгрузка до 17:30 В наличии Киев 8.90 Показать\nAs-pl ARC4005 Випрямляч дiодний Сегодня Киев 12.76 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Киев 10.28 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Сегодня Киев 9.28 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Завтра Запорожье 9.01 Показать\nMobiletron RL06H Диодный мост mobiletron rl-06h lucas ford transit 2.5d В наличии Павлоград 11.09 Показать\nLauber CQ1080521 Діодний міст 4 дня Киев 15.75 Показать\nAs-pl ARC4005 Дiодний мiст lu-mm, cg132718, ilr570, доca719ir В наличии Черновцы 9.86 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Завтра Луцк 11.22 Показать\nMobiletron RL06H Диодный мост В наличии Киев 8.82 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Завтра Николаев 9.96 Показать\nCargo 132718 Мост диодный генератора В наличии Чернигов 7.92 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Сегодня Белая Церковь 10.77 Показать\nKrauf AEL0570 Діодний міст В наличии Тернополь 8.66 Показать\nMobiletron RL06H Диодный мост Сегодня Киев 9.32 Показать\nMobiletron RL06H Работаем с ндс випрямляч діодний mobiletron rl06h Сегодня Одесса 10.97 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Завтра Луцк 8.87 Показать\nAs-pl ARC4005 Дiодний мiст lu-mm, cg132718, ilr570, до ca719ir В наличии Черновцы 13.67 Показать\nHitachi 139635 Hitachi ford мост диодный scorpio.transit 2.4/2.5d/td Завтра Луцк 10.61 Показать\nHitachi 139635 Hitachi ford мост диодный scorpio,transit 2.4/2.5d/td Сегодня Хмельницкий 10.83 Показать\nHitachi 139635 Hitachi ford мост диодный scorpio,transit 2.4/2.5d/td Завтра Белая Церковь 10.73 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Хмельницкий 14.46 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Завтра Черновцы 10.82 Показать\nUnipoint REC834 Діодний міст генератора В наличии Киев 18.25 Показать\nMobiletron RL06H Ford transit Сегодня Харьков 11.07 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Киев 9.53 Показать\nCargo 132718 Мост диодный Сегодня Луцк 11.14 Показать\nUnipoint REC834 Мост диодный lucas Сегодня Москва 15.63 Показать\nTranspo ILR570HD Ilr570hd_диодный мост! lucas 30a\_ ford transit 2.5d 91> Сегодня Москва 19.69 Показать\nWAI ILR575HD2G50 Мост диодный ford: (91-92) ford lcv: (86-96) Сегодня Минск 20.66 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Харьков 9.42 Показать\nUnipoint REC834 Диодный мост В наличии Киев 9.91 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Сегодня Херсон 9.33 Показать\nMobiletron RL06H Випрямляч діодний Сегодня Гайсин 10.57 Показать\nMobiletron RL06 Випрямляч діодний Сегодня Черновцы 10.82 Показать\nMobiletron RL06H Діодний міст Сегодня Киев 8.87 Показать\nMobiletron RL06H Ford Завтра Сестрорецк 9.12 Показать\nМост диодный генератора б/у Ford ESCORT VI универсал (GAL) (1992 - 1995) на автомобилях с разборки\nИзвестно о 43 аналогах запчасти Мост диодный генератора для Ford Escort Еще у 2 машин Ford такая же запчасть\nESCORT VI wagon (GAL) (1992 - 1995) /\nСтандартная комплектация: 12311268409, 12311279597, 12311358048, 12311706465, 056903371B, 130602, IBR304, RB02H, 1235577, 1363914, 243950, 9937529, 60725868, 574452, 574463, 243949, 130602, REC202, CQ1080494, IBR304HD, 131558, CQ1080494, IBR317, 132669, REC210, RB06HA, 2011454, ARC0037, 215325, MER102, 131135, 131135B, RT06H, IXR633, 139214, 9946064, RI14H, RI21H, 233487W, CQ1080071, CQ1080071, 136423, ARC4014, IXR633, IXR7596, 137860, RM90, CQ1080302, CQ1080302, ARC5050 и другие...\n1.3 J4B: 12311268409, 12311279597, 12311358048, 12311706465, 056903371B, 130602, IBR304, RB02H, 1235577, 1363914, 243950, 9937529, 60725868, 574452, 574463, 243949, 130602, REC202, CQ1080494, IBR304HD, 131558, CQ1080494, 139635, 132718, ILR570HD, LUS140, 139635, REC834, RL06H, 139635, CQ1080521, CQ1080521, ILR570HD, ILR575HD2G50\n1.3 [J6A, J4B], 1.4 [F6F, F6G, F4B], 1.6i 16V [L1H, L1E]: IBR317, 132669, REC210, RB06HA, 2011454, ARC0037, 215325, IXR633, 139214, 9946064, RI14H, RI21H, 233487W, CQ1080071, CQ1080071, 136423, ARC4014, IXR633, IXR7596\n1.3 [J6A, J4B]: MER102, 131135, 131135B, RT06H\n1.4 [F6F, F6G], 1.6i 16V [L1H, L1E], 1.8i 16V [RDA, RQB]: 137860, RM90, CQ1080302, CQ1080302, ARC5050, IMR85106\n1.8TD [RFD, RFK]: 2744156090, IBR353, 6153350, 6153349, 139163, REC236, RB57H, RB53H, BHP12004, CQ1080309, CQ1080309, 134002, ARC0020, 2011463\n1.6i 16V [L1H, L1E], 1.8i 16V [RDA, RQB]: IMR85104, 230593, IMR8581, RM120, REC5782, ARC5049\n1.3 J4B, 1.8D RTH, 1.8TD [RFD, RFK]: ILR568HD, 132721, 139632, RL09HU, ILR568, 6156188, 139632, REC833, RTC5671, RTC5671, RL09H, 139637, CQ1080531, CQ1080531, ARC4004, CQ1080670, RL09, 215500, 139632\n1.8D RTH, 1.8TD [RFD, RFK]: 230119, RI25, IXR75962, IXR630\n1.8D RTH: ILR566HD, RL01HU, 131304TR, REC831, RL01H, CQ1080481, CQ1080481, 131304, 139620, 215497, 139620\nЗапчасть Мост диодный генератора подходит только для Ford следующих моделей:\nКупить Мост диодный генератора для Ford Escort VI универсал оригинал или аналог\nЧтобы купить новую или б/у ”запчасть Мост диодный генератора для ремонта Вашей машины Форд Эскорт” на сайте Avto.pro, Вам нужно последовательно выполнить следующие шаги:\nсвяжитесь напрямую и убедитесь в соответствии кода автозапчасти и ее производителя, например: ”Мост диодный генератора Ford Escort, 1992, 1993, 1994, 1995 годов выпуска, с объёмами двигателя - 1.3, 1.4, 1.6, 1.8л. и типом кузова: универсал”, а также наличие запчасти на складе;\nЦена на Мост диодный генератора для Форд Эскорт VI б/у или новую\nВы можете приобрести запчасти для машины Ford ESCORT VI универсал (GAL) (1992 - 1995) на портале по продаже автозапчастей Avto.pro, как в розницу, так и оптом. Купить новую или б/у мост диодный генератора на авто Ford Эскорт (GAL) можно у 116 продавцов по цене от 6,40 USD до 26,93 USD в городах: Москва, Киев, Луцк, Черновцы, Одесса, Харьков, Санкт-Петербург, Херсон, Запорожье, Тернополь, Сестрорецк, Люберцы, Хмельницкий, Николаев, Мытищи, Белая Церковь, Нижний Новгород, Днепр, Краснодар, Минск.\n6.4– 26.93 USD