13 грудня Церква згадує ап. Андрія Первозванного | Парафія св. Димитрія\n13 грудня Церква згадує ап. Андрія Первозванного\nДата публікації 13 Грудня, 2017 | Автор Юля Мартин\nСвятий Андрій Первозванний, Христовий апостол, був із міста Витсаїди, син одного жидовина, на ймення Йона, брат же святого верховного апостола Петра. Він, зневажаючи світу цього суєту й даючи перевагу дівству над подружнім станом, не захотів одружуватися, а, послухавши святого Предтечу Хрестителя Івана, який проповідував на Йордані покаяння, все покинув, пішов до нього та й став його учнем. По тому з іншим учнем, якого називають, що це був сам Іван — євангелист (який написав про це в Євангелії, почувши від свого вчителя ті слова, коли перстом вказував на Ісуса та й сказав: “Ото Агнець Божий!”), покинув Хрестителя і пішов за Христом, бо знав і раніше із книг пророчих, що це є воістину Той, Котрий мав прийти. Знайшов-бо брата свого Симона (Петра) та й каже йому: “Знайшли ми Месію, що означає: Христос”, — і привів його до Ісуса. По тому, коли з Петром ловили рибу при березі Галилейського моря і покликав їх Христос: “Ідіть за мною, я зроблю вас ловцями людей”, — тоді, відтак, на Господній заклик, покинув Андрій мережі і з братом своїм Петром пішов за Христом. Андрій-бо назвався Первозванним, бо перед усіма апостолами став послідовником та учнем Христовим. Після ж вільної Страсті Господньої та воскресіння й по вознесінні Його прийняв святий Андрій, як і інші апостоли, Духа Святого, який зійшов на них у вогненнім язиці, і розділилися були за країнами. Впав йому жеребок Витінської та Пропонтидської країни із Халкедоном, і Візантією, і Тракією, і Македонією, досягав аж Чорного моря та Дунаю, Тесалії ж та Еллади, і країни Ахаїтської, й Амнису, і Трапезонту, й Іраклії, й Омастрида. Ці міста й країни не як слово, що скоро переходить, Андрій святий перейшов, численних скорбот та страждань зазнавши, проповідуючи Христа, укріплений Його-таки всесильною поміччю; всі ж біди солодко за Нього терпів, а найбільше в місті, що зветься Синоп, був численними обкладений муками: на землю-бо його кинули, і, схопивши за руки й ноги, волочили, і деревом били, і камені на нього метали, і пальці його й руки виривали, але він знову благодаттю Спаса та Вчителя свого цілим та здоровим од ран явився. Звідтіля, піднявшись, інші переходив країни: Неокесарію, Самосати, Алани, Авасги, Зикхи, Воспорини. Також відплив у Тракійське місто Візантію, де він перший Христа проповідував, і, багатьох навчивши, поставив церковних пресвітерів. Стахія ж, його святий Павло в Посланні до римлян згадує, єпископом їм рукоположив. Сам же, апостольські підіймаючи болісті й труди у Христовому благовісті, обходив Понт, Чорне море, Скитію та херсонитів. За промислом Божим дійшов і до ріки Дніпра в Руській країні і, приставши до Київських гір, тут заночував. На ранок же, вставши зі сну, рече до учнів, які були з ним: “Чи бачите ці гори? Віру йміте мені, що на них благодать Божа засіяє, і має місто велике тут бути, і церкви численні захоче Бог сотворити тут і просвітити святим хрещенням усю землю Руську”. Вийшовши ж на гори, благословив їх і хреста поставив, провіщаючи увірування того роду від свого апостольського трону, заснованого від Візантії. Пройшов і вишні міста руські, де тепер Новгород Великий, іще-бо побув і в Римі та й повернувся у Єпір, країну грецьку. І знову прийшов до Тракії, утверджуючи християн і настановляючи їм єпископів та учителів, і, багато країн пройшовши, досяг Пелепониса та й увійшов до ахайського міста, яке зветься Патри, мешкав в одного чесного мужа на ймення Сосій, і його, люто хворого, із ложа хвороби поставив і здоровим учинив — і відтак усе те місто Патрське привів до Христа. Також і антипатова жінка Максимілла звільнилась од лютої недуги і, швидко діставши зцілення, повірила у Христа. І премудрий Стратоклій, антипатів брат, та інші багато хто, одержимі різними недугами, здорові стали після накладення апостольських рук. Через це антипат Єгеат у шаленство впав, схопив святого апостола, до хреста прибив, про що пресвітери й диякони землі Ахайської написали таке:\n“Страждання святого апостола Андрія, якого очима нашими бачили, всі пресвітери та диякони церков Ахаї пишемо всім церквам, котрі є на Сході, і Заході, на Півдні та Півночі, у Христовім імені зібрані, — мир вам і всім віруючим у єдиного Бога, у Тройці звершеного, істинного Отця ненародженого, істинного Сина родженого, істинного Духа Святого, що виходить од Отця і на Сині почиває, — цієї віри навчилися від святого Андрія, апостола Ісуса Христа, його ж страждання, на які, близько стоячи, дивилися, наскільки змога, описуємо.\nІгемон Єгеат, увійшовши до Патрського города, почав принуджувати тих, котрі вірили у Христа, щоб принесли ідолам жертви. В дорозі вийшов до нього святий Андрій та й рече: “Належить тобі, бувши суддею людей, пізнати Суддю свого, Який є на небесах, і, пізнавши Його, поклонитися Йому. Поклонившись істинному Богові, відвернутись од тих, що не є боги”. Єгеат же рече йому: “Чи ти є Андрій, котрий розоряє храми богів і радить людям чарівницьку ту віру, яка недавно явлена? Римські царі повеліли її знищити”. Мовить Андрій: “Римські царі не пізнали того, що Син Божий прийшов заради людського спасіння і звістно виказав, що ідоли ті не тільки не є боги, але нечисті біси і людському родові ворожі, котрі на те подвигають людей, щоб прогнівлювали Бога і щоб відкинули Його від себе, інакше не слухатимуть їх. Коли ж, прогніваний бувши, Бог відвернеться від людей, тоді біси полонять їх на роботу свою і доти зваблюватимуть їх, доки від тіла вийдуть оголені, нічого іншого, тільки гріхи свої із собою носячи”. Єгеат же рече: “Коли ті бабські й марнотні слова ваш Ісус проповідував, юдеї до хреста його прибили”. Андрій відповів: “О, коли б захотів ти пізнати тайну хреста! Творець роду людського заради любові Своєї до нас хреста перетерпів не неволею, а волею, про що сам я свідомий, бо й час смерті Своєї знав, і про триденне воскресіння Своє прорік. І на останній вечері, із нами сидячи, про зрадника Свого звістив, говорячи про майбутнє як мимохідне, і на те місце, на якому мав бути відданий у руки юдеям, самовільно пішов”. Єгеат же мовить: “Дивуюся тобі, чоловікові премудрому, що наслідуєш Того, Котрого якимсь чином, волею чи неволею, розіп’ято на хресті, і сповідуєш Його”. Відповів апостол: “Велике є хреста таїнство, а коли хочеш почути, розповім тобі”. Він же сказав: “Не є то таїнство, але кара для злодіїв”. Відповів святий Андрій: “Та кара є оновлення людського таїна, тільки зволь терпеливо вислухати мене”. Відповідає антипат: “Послухаю-бо тебе терпеливо, але коли ти не уникнеш того, що тобі велю, то на собі понесеш ту таїну хреста”. Апостол же рече: “Коли б боявся хресної покари, то не славив би хреста ніколи”. Єгеат мовить: “Як від безум’я свого хреста хвалиш, так від дерзотності своєї не боїшся смерті”. Відповів апостол: “Не від дерзотності, а від віри не боюся смерті. Чесна-бо смерть преподобних, грішникам-бо смерть люта. Хочу, отож, щоб послухав про таїну хресну і, пізнавши істину, увірував, а увірувавши, віднайдеш душу свою”. Єгеат же рече: “Те віднаходиться, що гине, чи ж бо загине душа моя, що велиш віднайти вірою, не знаю, якою”. Відповів святий Андрій: “Це є те, чого маєш навчитися від мене, явлю тобі пагубу душ людських, щоб пізнав спасіння їхнє, як удіяне хрестом. Перша людина деревом переступу ввела смерть, і належало роду людському, щоб деревом страждання вигнано було смерть. І як від чесної землі створено було першу людину, яка ввела деревом переступа смерть, так належить, щоб від чистої Діви народився Христос, досконала Людина, котрий є Сином Божим, Який першу людину створив, і щоб Той відновив вічне життя, погублене всіма людьми, і щоб деревом життя відкинув дерево похотіння. І так, як зогрішила перша людина, простягти руки, так належить, щоб Син Божий неповинні руки Свої на хресті простягнув за неповстриманість рук людських, тож за солодку їжу заповітного дерева мав укусити жовчі, беручи на Себе нашу смерть і щоб подати нам Своє безсмертя” . Єгеат-бо йому рече: “Ті слова говори тим, котрі тебе послухають; мого ж повеління коли не приймеш і коли не зволиш до жертов богам, то, бивши палицями, на хресті, якого славиш, розіпну тебе”. Відповів Андрій: “Я єдиному істинному і всесильному Богові на всяк день приношу не дим кадила, ані м’ясо волів, ані кров козлиськ, але непорочного Агнця, Який віддавався в жертву на хрестному олтарі, Його-бо Пречистого Тіла всі люди причащаються і п’ють Кров Його, одначе Агнець той цілий і живий залишається, хоча істинно заколюється й істинно Плоть Його всі їдять і Кров Його всі п’ють, одначе, як кажу, завжди пробуває цілий, і непорочний, і живий”. Єгеат же рече: “Як це може бути?” Відповів Андрій: “Коли хочеш довідатися, стань учнем, щоб навчитися того, про що запитуєш”. Єгеат мовить:\n“Я те учення витягну з тебе муками”. Відповів апостол: “Дивуюся, що ти людина премудра, а говориш безумне: чи ж можеш, муками спитуючи, довідатися од мене Божі таїни? Чув ти про таїнство хреста, чув ти і про таїнство жертви; коли увіруєш у Христа, Сина Божого, розіп’ятого від юдеїв, як у істинного Бога, явлю тобі, як убитий живе і як, відданий у жертву і їджений, цілий у царстві Своєму пробуває”. Єгеат же рече: “Коли вбитий є і від людей, як ти кажеш, з’їдений, то як живий і цілий бути може?” Відповів апостол: “Коли вірувати будеш усім серцем своїм, можеш таїну ту взнати, коли ж не увіруєш, не взнаєш таїни тієї ніколи”.\nВідтак розгнівався Єгеат, повелів апостола вкинути до темниці. Коли вкинули туди святого, зібрався до нього численний люд з усієї країни й хотіли вбити Єгеата, а Андрія вивести із темниці. Але святий Андрій утримав їх, наказуючи й говорячи: “Не перетворюйте миру Господа нашого Ісуса Христа у диявольський бунт, бо Господь наш, відданий на смерть, усяке терпіння виказав, не перечачи, ані волаючи, ані не чутно було на майданах голосу Його. Мовчіте, отож, і ви і мирні будьте! Не тільки перепон не чиніте мучеництву моєму, але й самі, як добрі подвижники й воїни Христові, готуйтеся погрози мучительні та рани понести терпеливо на тілі своїм. Коли належить боятися страху, то слід боятися того страху, котрий не має кінця: страшіння-бо і погрози людські диму є подібні”: раптово-бо з’явившись, зникають. І коли маємо боятися болістей, то належить боятися тих, котрі так починаються, щоб не мати їм кінця ніколи. Тимчасові ж болісті, коли малі є, швидко перетерплюються, коли ж великі, то, швидко душу від тіла прогнавши, самі закінчуються. Тії ж болісті є люті, котрі є вічні там, де плач ненастанний, і крик, і ридання, і безконечні муки, до яких Єгеат вдатися не боїться. Будьте ж більше готові на те, щоб тимчасовими скорботами до вічної радості перейти, де будете веселитися, завжди процвітати і завжди царювати з Христом”. Так святий Андрій, людей повчавши, цілу ніч провів.\nНа ранок антипат Єгеат сів на судищі і, приславши, привів перед себе святого Андрія та й рече йому: “Чи надумався ти покинути безум’я і не проповідувати Христа, щоб міг з нами веселитись у цьому житті, бо велике є безум’я самовільно йти на муки та вогонь”. Відповів святий: “Веселитися з тобою зможу, коли увіруєш у Христа та відкинеш ідолів: Христос-бо послав мене в цю країну, в якій немало людей віднайшов Йому”. Єгеат рече: “Через те до жертов тебе примушую, щоб зваблені тобою покинули марноту вчення твого і принесли богам догідні жертви, бо немає міста в Ахаї, в якому храми богів не опустіли б; тепер же належить, щоб через тебе знову відновилася честь їхня; нехай ті, котрі тобою розгнівані, тобою ж і вмолені будуть, а ти в нашій дружній любові пробудеш. Коли ж ні, то всілякі за їхнє безчестя приймеш муки і на хресті, якого славиш, повішений будеш”. На це відповів святий: “Почуй, сину смерті і соломо, вогню вічному приготована, послухай мене, слуги Господнього й апостола Ісуса Христа: досі з тобою покірливо говорив, навчити тебе бажаючи святої віри, щоб, коли маєш розум, пізнав ти істину й, відкинувши ідолів, поклонився Богові, Який живе на небесах. Але оскільки пробуваєш у безсоромстві своєму й гадаєш, що боюся мук твоїх, віднайдеш ж бо муки на мене, які знаєш як найтяжчі; настільки-бо я доброприємніший Цареві моєму стану, наскільки важчі за Нього перетерплю муки”.\nТоді Єгеат повелів простягти його й бити. А коли били його по троє, сім разів змінившись, піднятий був святий і приведений до судді. Рече йому суддя: “Послухай мене, Андрію, і не проливай марно крові своєї; коли ж бо мене не послухаєш, то розіпну тебе на хресті”. Відповів святий Андрій: “Я хреста Христового раб є, і хресної смерті бажаю більше, аніж боюся. Ти ж вічної муки можеш уникнути, коли, випробувавши терпіння моє, увіруєш у Христа, бо я печалюся більше про твою погибель, аніж про свої страждання, бо мої страждання одним тільки днем або, найбільше, двома завершаться, твої ж муки й після тисячі літ не матимуть кінця, —\nтож не примножуй собі мук, не розпалюй собі вогню вічного”. Розгнівався Єгеат і повелів розіп’ясти на хресті святого Андрія, прив’язавши йому руки й ноги, — не хотів-бо прибивати його цвяхами, аби нешвидко помер, але, висячи прив’язаний, більшу щоб муку мав. Коли ж вели його мучителеві слуги на розп’яття, збігалися люди, волаючи: “Що зогрішив чоловік праведний і друг Божий? Пощо на розіп’яття ведеться?” Андрій же молив людей, щоб не чинили перепони його стражданню, ішов — бо весело, не перестаючи навчати. Коли ж прийшов на місце, на якому мав бути розіп’ятий, уздрів здалеку приготованого йому хреста і голосом великим заволав: “Радуйся, хресте, освячений Плоттю Христовою і вудами Його, наче перлами, прикрашений! Раніше, коли не був ще на тобі розіп’ятий Господь, страшний ти був людям, тепер же люблений є і приймають тебе із бажанням; знають-бо вірні, які маєш у собі веселощі і яке уготоване за тебе воздаяння. Іду ж бо відважно і з радістю до тебе, ти ж із веселощами прийми мене, учень — бо я є Того, котрий на тобі повішений був. Прийми мене, оскільки любив тебе завжди й обійняти тебе бажав. О добрий хресте! Красу і доброліпність від вуд Господніх ти взяв, здавна бажаний, дбало люблений, тебе шукав я безнастанно і ледве віднайшов тебе, вже приготованого за бажанням серця мого. Візьми-бо мене від людей і віддай мене Вчителю моєму — хай через тебе мене прийме, Котрий мене викупив Собою”. Коли це сказав, стягнув із себе одежі і віддав їх мучителям. Вони ж підняли його на хреста, руки й ноги прив’язали ужівками, розіп’яли й повісили. Стояло ж навколо нього безліч людей, десь із двадцять тисяч, поміж них був і брат Єгеатовий, на ймення Стратоклій, котрий із народом волав: “Неправедно цей муж святий страждає!” Святий же Андрій, укріплюючи тих, що вірили в Христа, і навчаючи їх терпіти тимчасові муки, вчив, що немає жодної муки, достойної воздаянню, яке має бути. Відтак весь народ побіг до Єгеатового дому, волаючи й кричачи: “Не належить страждати людині святій, чесній, доброму вчителю, доброго норову, покірливому та премудрому, але належить зняти його з хреста — це ж бо другий день, висячи на хресті, не перестає навчати правди”. Тоді Єгеат злякався народу, пішов відтак із ними, щоб зняти Андрія із хреста. Андрій же, побачивши Єгеата, рече: “Нащо прийшов ти, Єгеате? Коли хочеш вірити у Христа, то, як обіцяв тобі, відчиняться тобі двері благодаті. Коли ж на те тільки прийшов, щоб мене звільнити із хреста, то я, доки живий є, знятим із хреста бути не хочу; уже-бо Царя мого бачу, вже покланяюся Йому, вже перед Ним стою, але про тебе печалюся, бо чекає тебе уготована вічна погибель. Подбай щодо себе, доки можеш, щоб не в той час захотів почати, в який годі вже буде тобі!” Коли ж слуги хотіли відв’язати його, не могли торкнутися до нього, та й інших людей багато, одні за іншими, хотіли його звільнити, одначе не могли, бо руки їм мертвіли. По тому великим голосом Андрій рече: “Господи Ісусе Христе! Не попусти звільненому мені бути від хреста, на ньому заради імені Твого я є повішений, але прийми мене, Вчителю мій, Якого полюбив, Якого пізнав, Якого ісповідую, Якого бачити бажаю, у Ньому я є тим, чим є! Прийми, Господи, Ісусе Христе, дух мій у мирі, бо час уже настав прийти мені до Тебе й бачити Тебе, бажаного! Прийми, Учителю мій добрий, а не повели спершу бути знятим із хреста, доки приймеш духа мого!” Коли це говорив, тут осяяло його світло з небес, як блискавиця, — всі це бачили, — і освітило його охрест, що годі було тлінному окові людському на нього дивитися. Пробуло оте небесне світло, осяюючи його, десь із півгодини, і відійшло — апостол святий випустив духа й відійшов у світлостях постати перед Господом. Жінка ж, котра вірила в Христа, Максимілла, яка була синклітського доброродства, цнотлива й свято жила, пізнала, що святий Андрій відійшов до Господа, зняла його тіло із великою честю і, помазавши великоцінними ароматами, поклала його у своєму гробівці, в якому сама мала бути покладена. Єгеат же, розгніваний на народ, мислив, як учинити відомсту, і вирішив покарати тих, що повстали супроти нього; хотів і Максимиллу оклепати перед царем. Коли так собі гадав, раптово напав на нього біс, і посеред міста, мучений од біса, помер. Коли про те звістили братові його, котрий вірив у Христа, Стратоклію, той повелів його поховати, сам же не шукав нічого з маєтків його, кажучи: “Не дай мені, Господи мій, Ісусе Христе, щоб мав я доторкнутися чогось із добра брата мого, аби не осквернитися гріхом його, адже дерзнув забити Господнього апостола, люблячи марнотне майно”.\nБуло це в Ахаї, у місті Патроському, в останній день листопада, де багатьом людям апостольськими молитвами подаються добродіяння аж дотепер. Був же страх на всіх, і не знайшлося жодного, котрий не повірив би у Спаса нашого Бога, Який хоче всіх спасти і привести до пізнання істини, Йому ж слава навіки віків. Амінь”.\nДо цього місця “Страждання святого апостола Андрія” від пресвітерів та дияконів ахайських писане.\nСлово похвальнє Івана Золотоустого про святого апостола Первозванного Андрія\nМіцна є апостольського лову сіть, чудовна Андрієва пам’ять і його спомин про сіть, яку вжив і при ловитві, і в привабленні народів до Христової віри. Невід-бо, що його вживали оті безсмертні ловці, жодного часу не може бути покритий забуттям. Не старіють од часу приладдя такої ловитви, бо не людською вправністю, але Божою благодаттю учинені вони. Хоча рибалки самі від нас одійшли, одначе жодним часом знаряддя, якого вони заживали, або ж невід, яким цілий світ обняли, не постаріло, бо коли сіті вкидають і витягають — невидимі їхні сіті, одначе наповненими бачаться. Не палицю віднайшли ту, що її час тлить, ані нитки лляні у воду спускали, які в старості згнивають, не вудку зробили, яку іржа з’їдає, і не приманку на вудку поклали, щоб нею рибу ловити. Не на камені сиділи, об який води розбиваються, не в лодії їхали, яку розбиває хвиля, не рибу, єство, яке розуму не має, вловили, але як оте мистецтво, якого вживають, чудовне, так і їхнє знаряддя нове й незвичайне бувало. Бо замість палиці проповіді вживали, замість мотузів — пам’яті, замість вудки — сили, замість наживки — чуда, замість каменя — небес, від них-бо такі влови чинять; замість лодій мають олтар, замість риб і царів самих уловлюють, замість невода Євангеліє поширюють, замість мистецтва Божественну благодать прикладають, замість моря життям людським управляють, замість сіті хреста, наче якогось невода, звикли вживати.\nІ хто коли бачив, як мертві рибалки живих людей, ніби риб, ловлять? О велика Розіп’ятого сила! О божественної достойності найвища краса! О апостольське превелике добродіяння! Ніщо таке в житті бути не може, якою є апостольська висота благодаті. Воістину багато бачить людське життя вельми чудного й такого, що розум перевищує: бачить-бо кров пролиту, яка волає, і вбивство, що без язика зголошується, і єство, яке через заздрість розділилося на частини, брата одноутробного, який заподіює смерть братові і заздрості виразкою двері смерті відчиняє. Бачить він Ноєвого корабля у потоці світу не потопленого, і єства людського погибель, бачить старця на свою утробу, тобто на сина, вірою озброєного, і який приносить, наче жертву, його, але котрий не є забитий. Бачить благоговіння крадене, одержане і Творця Бога боротьбу з рабом. Бачить заздрість, яка піднялася поміж братії, і рабство, яке царство випросило. Бачить сонмами уготованого престола і братніх зрадників, голодом приваблених. Бачить палицю, що чудеса чинить, і куща, вогнем, як росою, облитого. Бачить законодавця Мойсея, який стихіями керує. Бачить води, що самі, наче камінь, тверді учинені, глибоке море оголене, яке раптом прослало путь, і стовпа хмарного вдень, а вогненного вночі, який безлічі людей вождя вказав. Бачить палицю, яка без землі проросла, бачить у небі манну, замість хліба скинену. Бачить людською молитвою сонце зупинене, ніби якою вуздою, і молитвами у неплідних те випрошено, щоб ті пророка зачали. Бачить жменю борошна, більшу від житниць, і жбан єлею, щедріший від джерел. Бачить колісницю, ношену в повітрі, яка забирає пророка. Бачить кістки мертвого, які зціляють живих. Багато такого великого й дивовижного бачить життя людське, але те, ніби трава, мимо йде й гасне, як світильник, коли сходить сонце.\nНіхто ніколи таким не був, якими були апостоли. Вони Божого слова були служителі, бо торкнулися до Того втіленого, Котрий, як Бог, образу не має. Ішли вслід за Тим, хто ходив, Котрий скрізь істотний є. Лежали разом з Ним, Котрий ніяким місцем не описується. Того голоса чули, Котрий словом створив усе, світ самим язиком, ніби неводом, охопили, обійшовши своїм ходом кінці земного кола; блуд, ніби кукіль, викоріняли; жертовники, ніби якесь терня, висікали; ідолів, ніби диких звірів, погубили; демонів, ніби вовків, проганяли; Церкву, наче стадо яке, з’єднали; православних, як пшеницю, зібрали; єресі, як кукіль, відкинули; жидівство, як траву, висушили; еллінське січення, наче стебла якісь, вогнем попалили; людське єство самим хрестом, як градом якимсь, управили і слово Боже, ніби сім’я якесь, посіяли. Нарешті всі їхні дії, ніби зорі якісь, засяяли. Через це ясним голосом сказав їм Господь: “Ви є світлом світу”. Бо схід має християнську людину — Того, що від Діви народжений. Ранок має Того, Котрий був початком хрещення; сяйво має благодать Христа розіп’ятого: проміння — предивні оті язики; день — вік майбутній; полудень — час, в котрому на самому хресті був Господь; захід — гробу прожиття; вечір — покірну ту смерть; сонця сяяня — воскресіння із мертвих. “Ви є, — каже, — світло світу!” Дивись на ті зорі й жахнися із їхнього сяяня! Через це Андрій сьогоднішнього дня, коли, ніби якогось скарба, світові спільного Господа віднайшов, заволав до Петра, брата свого: “Знайшов Месію!” О братньої любові переваго! О супротивне обернення чину! Після Петра в життя прийшов Андрій, але перший Петра до Євангелія привів і — наче вловив — віднайшов, каже, Месію! Від радості вийшло це речення, веселе віднайденої речі благовістя це було. “Віднайшов, — каже, — скарба того!” Біжи, Петре, від обрізання убогості, вийди із розідраних рубищ закону, відкинь іго письмен — усе це знизь, як щось мале, зневаж, як справжній сон, і збридь Витсаїдами, як бідним і відкиненим якимсь місцем. Покинь сіть, як знаряддя вбогості: лодію, як палац потопу; рибні ловитви, як вправність, що морському хвилюванню підлягає; риб, як череводогідництва куплю; рід юдейський, як хитання на Бога; Каяфу, як батька непокірного сонмища. Знайшов Месію, якого проголосили пророки, Його ж закон проповідництвом своїм, ніби трубою якою, зголоси. Знайшов скарба закону! Тікай, Петре, від голоду письмен, знайшов Месію, якого здавна прописали знамена; Його ж бачив Михея на престолі слави; Його Ісая зрів на серафимах; Його Єзекиїл бачив на херувимах; Його Даниїл зрів на хмарах; Його Навуходоносор бачив у тій печері; Його Авраам узяв у скинію; Його Яків не відпустив, перш ніж мав бути благословенний од Нього; Його ззаду бачив Мойсей на камені; Його й ми віднайшли, без начала народженого і в останні дні баченого. О скарбе великий! Його кількість вичерпати годі, багатству-бо речей Він не належить, Його єство начала не відає, а віднайдення є нове. Віднайшов Месію, Котрий називається Христос. Багато було Христів, але всі смерті були підвладні. Авраам — Христос був, але в гробі зітлів. Ісаак також був Христос, але кістки його в гробі лежать. Був Яків Христос, але смерті підлеглий. І Мойсей був Христос, але в якому місці похований, не знаємо. Подібно й Давид був Христос, але всі — смерті достаток, всі смерті були полонянами. Один істинно Христос єством був Бог, але заради милосердя Його — людина, Котрий дівоче черево Своїм виходом, ніби печаткою якоюсь, запечатав і рибалок отих Своїх джерелами зцілень учинив, Його ж є держава, царство, слава й поклоніння з непорочним та єдиносушним, того ж єства Отцем та Святим Духом є тепер, і завжди, і навіки віків. Амінь.


Кількість заручників російських окупантів і колаборантів зросла до 137 осіб\nГлавная/Украина/Кількість заручників російських окупантів і колаборантів зросла до 137 осіб\nЗакінчилася скайп-конференція мінсько] гуманітарно] підгрупи, в якій також взяли участь український обмудсмен В. Лутковська й експерти СБУ.\nІз сьогоднішніх, 31 липня, “родзинок” – російські окупанти й колаборанти ОРЛО голосно заперечували щодо участі пані Лутковської, вимагаючи ноту МЗС. Абсурд, але цей ганебний спектакль було розіграно, аби уникнути відповіді щодо катувань Людмили Сурженко, долю якої обговорювали минулого засідання. Й тоді представники ОРЛО відверто брехали, що нічого не знають про її утримання, а в цей час пані Людмилу катували. Сьогодні українські представники жорстко поставили питання катувань пані Сурженко й інших заручників і звернули на це особливу увагу координатора ОБСЄ. Але так і не отримали відповіді.\nНа жаль, за ці два тижні збільшився список заручників, насамперед за рахунок цивільних, яких хапають просто за українську позицію та звинувачують у “диверсіях” і “шпигунстві”. На сьогодні, як уже інформувала СБУ, ми вимагаємо звільнити з ОРДЛО 137 українців. Вони ж підтверджують утримання тільки 71 (сьогодні офіційно підтвердили утримання в тюрмі Донецька журналіста Станіслава Асєєва).\nЩе один пікантний момент – ОРДЛО включили в свої вимоги на звільнення російського “потіряшку”, кадрового військового російськоі арміі Агеєва, буцімто це “ополчєнєц”. Тут позиція Украіни однозначна – це військовий злочинець. Ми чекаємо, що влада РФ визнає його присутність в Україні ,суд має визначити міру його злочину, світ має знати деталі злочину, бо це факти російської військової присутності на Донбасі.\nТакож ми ще раз заявили чітку українську позицію, що вимагаємо не лише звільнення всіх незаконно утримуваних в ОРДЛО українців, але й звільнення всіх політв'язнів Кремля, зокрема і кримських татар.\nЗасідання ТКГ у Мінську 2 серпня. Там украінська сторона ще раз наполягатиме на негайному звільненні незаконно утримуваних, і ми готові до компромісу тут. І вимагатиме від РФ і ОБСЄ реакціі на факти катування заручників і приховування інформації про їхнє утримання.\nСеред інших питань обговорювали будівництво мосту в Станиці Луганській, цей проект Міжнародного комітету Червного Хреста українська сторона підтримує, МінТОТ визначило технічні деталі майбутнього мосту. Також я запропонувала, аби особливою темою стало питання медичноі допомоги і доступу до медицини заручників, бо маємо десятки фактів, що заручникам не надається меддопомога, коли їх піддають психологічному тиску чи катуванням. Це потрібно негайно припинити.\nМіжнародна компанія HEAD Group розпочала будівництво у Вінниці заводу з виробництва лижного спорядження 3277


У Криму через низьку зарплату збунтувалися лікарі дитячої лікарні\n14 Лютий 2015, 19:24\nУ міській дитячій лікарні Керчі лікарі обурилися на те, що отримали зарплати менше очікуваних, а ще більше – на небажання адміністрації йти на діалог.\nОбурені працівники медичного закладу провели збори. Серед основних претензій: бухгалтерія не надала детальний звіт про зарплату, – в разрахункових аркушах значилася тільки сума. Медики вимагають пояснити, з чого складаються виплати й чому, працюючи набагато інтенсивніше, у результаті вони так мало заробляють, повідомляє kerch.com.ru.\n«Ми бережемо кожного співробітника, вмовляємо потерпіти, розуміємо, як важливий спрацьований колектив професіоналів, а від адміністрації чуємо лише: «Якщо не подобається, шукайте інше місце роботи», – висловила загальну образу старша медсестра грудного відділення Марина Якименко.\nЗа словами головлікаря дитячої лікарні Анни Железнякової, медикам не нарахували стимулюючі виплати, так як вони їх не заробили, тобто, вчасно не здали історії хвороб, наробили помилок у звітності, не змогли спрацювати єдиною командою.\n«Наприклад, стаціонар не здав 112 історій хвороб, а вартість кожної з них – 13 тисяч рублів», – сказала Ганна Железнякова. Затримка, за її словами, відбулася ще й через нові електронні програми. Головлікар зауважила на нові умови в світлі переходу на загальне медичне страхування, вказала на болюче питання про скорочення ліжок, збільшення відповідальності за паперову роботу тощо.\nПротягом розмови були висловлені обопільні претензії. Головлікар повідомила про те, що 13 лютого було направлено відомості на виплату стимулюючих, які Міністерство охорони здоров'я обіцяло перерахувати авансом, у рахунок наступного місяця.\nЗа результатами зустрічі з керівництвом було ухвалено рішення про щомісячні збори колективу з головлікарем і бухгалтером, а також про створення та погодження колективного договору. Бухгалтерія зобов'язалася видавати докладні розрахунки із зарплати.


Козаки зі всіх регіонів об’єднують Україну: відкрилась виставка «Мамай єднає Україну» | Харківський обласний організаційно-методичний центр культури і мистецтва\nКозаки зі всіх регіонів об’єднують Україну: відкрилась виставка «Мамай єднає Україну»\nП'ятниця, 21 листопада 2014 р.\tКоментарів: 0\n19 листопада 2014 року в галереї «Мистецтво Слобожанщини» відбулося відкриття виставки «Мамай єднає Україну» до Дня пам'яті жертв голодоморів. Різноманітні роботи сучасних художників з різних куточків України з колекції Музею історії Дніпродзержинська, об'єднані ідеєю єднання України через традиційний образ козака Мамая.\nКозак Мамай є уособленням одного з символів української культури, інтерпретації його образу представлені глядачами в широкій палітрі технік та засобів виразності образотворчого мистецтва. Більшість робот, які увійшли в експозицію брали участь в щорічному історико-культурологічному фестивалю «Мамай-fest» та передані на постійне зберігання до Музею історії Дніпродзержинська. Сьогодні харків'яни мають унікальну можливість побачити твори, які в майбутньому стануть частиною музейної колекції образотворчого та декоративно-прикладного мистецтва «Козак Мамай», який заплановано відкрити на колишніх козацьких землях – у м. Дніпродзержинську.\n«Я надзвичайно радий, що у нас відбулась подія відкриття цієї виставки. Вона була ініційована громадськими організаціями, а зокрема, запропонована пані Тетяною Бабіною, підтримана департаментом культури та обласним керівництвом. Виставка співпала з трагічним тижнем, коли ми відзначаємо день пам'яті жертв голодоморів, це доволі символічно. - говорить Директор Департаменту культури і туризму Яцина Олег Анатолійович. - Символічно те, що саме в Харкові, тогочасній радянській столиці, відбувся розстріл кобзарів, в нашому краю зі страшною силою лютував голодомор. Безперечно, всі ці події ми маємо пам'ятати і шанувати. Це був урок для сучасників, для нас, і для всіх тих, хто буде жити після нас».\nНаразі український народ опинився перед черговим випробуванням в процесі свого історичного становлення. Роки формалізованого відношення до культурної спадщини та до формування сучасної культурної парадигми українського народу призвели до страшних наслідків - стіна ментального нерозуміння людей постала між громадянами великої, різноманітної, але єдиної країни.\n«Вже стало очевидним фактом усвідомлення того, що перед суспільством стоїть надзвичайно важливе і складне завдання від вирішення якого, без перебільшення, залежить доля країни, її цивілізаційний вибір, і власне, саме існування як незалежної суверенної держави – злиття українців двох цивілізацій в один народ, в одну політичну націю. Механізм такої конвергенції – виокремлення спільних для Сходу і Заходу України історико-культурних цінностей як базових для народного єднання, зокрема певних подій і культових постатей, що несуть в собі націєтворчу місію, - зазначає директорка Музею історії м. Дніпродзержинська, пані Наталя Буланова. - Домінуючим міфом історичної пам'яті українців протягом віків є козацький, який відігравав і продовжує відігравати надзвичайно важливу роль у консолідації новочасної української нації. Саме цей міф залишається найбільш прийнятим для українців по обидва береги Дніпра: у масовій свідомості образ козака зливається з образом України. Визначальна функція козака як захисника і оборонця народу, насамперед, зафіксована у народній картині «Козак Мамай». Традиційний фон картини та зовнішній вигляд козака переконливо свідчать, що він не агресор і не нападник, а застосування з його боку сили – тільки відповідь на насильство, що змушує його взятися до зброї, яка завжди поруч» .\nДомінантою експозиційного проекту «Мамай єднає Україну» є символічна карта України, яка складається з 25 об'єктів, що відповідає територіально-адміністративному поділу України (24 області та АР Крим). Карта представляє собою бачення художників різних регіонів нашої держави образа козака Мамая. Роботи виконані в різних техніках, відрізняються за рівнем майстерності, але всі вони націлені на розкриття культурних особливостей певного краю, а головне, за задумом ініціаторів проекту, несуть в собі об'єднавчу місію спільного минулого та майбутнього країни.\nСлід зазначити, що до експонування у Харкові, проект «Мамай єднає Україну» з успіхом демонструвався також у Львові. Це живий організм, який доповнюється та видозмінюється в часі та просторі. Так, у Харкові до нього долучилися ще кілька митців. Зокрема представники знаної родини художників, майстри народної творчості Олександр та Олеся Вакуленки. Це підтверджує ідею «відкритого» соціокультурного інституту яку демонструє робота музею історії м. Дніпродзержинська.\nКультурно-духовний центр, що трансформується та прогресує разом з потребами часу та суспільства – це те, чим відрізняється музей невеликого міста Дніпродзержинську. Креативність ідей, що започатковані Дніпродзержинським музеєм наочно демонструє умовність понять центр та периферія по відношенню до масштабу міст. З 2008 року тут проходить «Мамай-fest», який є зверненням у формі музейного дійства до історико-культурної спадщини українського народу з метою популяризації національних традицій, що склалися в Україні за козацьких часів . Прагнення не просто зберегти та законсервувати, а навпаки відкрити різні боки історії та мистецтва суспільству є прикладом для наслідування культурним установам у всіх куточках України.\nАтмосферу аутентичної української культури підтримав виступ фольклорного гурту «Муравський шлях». Також на відкритті зі своїм віршем, складеним на одному з «Мамай-festів», виступив історик, культуролог та мистецтвознавець Андрій Корнєв, та сучасними українськими піснями публіку тішив автор-виконавець Ігор Березюк.\n1. Буланова Н. М. «Мамай єднає Україну» // [Електроне посилання http://mamayfest.at.ua/]


Сьогодні - Міжнародний день шульги - 13 Серпня 2018 - Блог новин - Личаківська районна організація ТЧХ м. Львова\nГоловна » 2018 » Серпень » 13 » Сьогодні - Міжнародний день шульги\nЛІВОРУКІ – У СВІТІ ПРАВОРУКИХ\nЦей день започаткований у 1992 році\nз ініціативи Британського клубу ліворуких.\nМасовий рух ліворуких людей почався в 1980 році з мітингів у США на захист звільненого поліцейського Франкліна Вінборна. Він, як шульга, носив кобуру ліворуч, тоді як, за статутом, мусив носити її праворуч.\nСеред ліворуких багато визначних особистостей: Ісаак Ньютон, Альберт Ейнштейн, Нікколо Паганіні, Моцарт, Людвіг Бетховен, Леонардо да Вінчі, Мікеланджело, Рафаель, Чарлі Чаплін, Фрідріх Ніцше, Степан Бандера.\nНемало видатних ліворуких люде - наших сучасників, таки як: Білл Гейтс, Пол Маккартні, Вуді Ален, Барак Обама, Білл Клінтон, Мілла Йовович, Олег Блохін, Святослав Вакарчук та багато інших.\nСереда, 19.06.2019, 12:09


Ми також не залишатимемось осторонь. Отже, саме час поговорити про книжку «Коханці Юстиції», надруковану у видавництві «Meridian Czernowitz».\nРизикну припустити, що зовсім нещодавно видані та ще не надто відрефлектовані «Коханці» викличуть полярні реакції. Навряд чи варто очікувати загального схвалення чи загального засудження. Тож, оскільки це книжка, здатна виразно поділити аудиторію за смаками, доречним буде розпочати саме з тих характеристик-позицій, що потенційно здатні відіграти таку «сепараційну» роль.\nПо-перше, звісно, книжка має всі шанси відштовхнути прихильників новітньої традиції прози, центрованої довкола галицької історії. Вас нервують австро-угорські мотиви, химерні анекдоти часів бароко, галицькі діалектизми і страви, дирижаблі над ратушами та «перші совіти» вкупі з другими? «Коханці Юстиції» не для вас. Ба більше, вам услід Андрухович запускає «шпильку» - не втримаюся від спокуси процитувати її розлогіше: «…скільки вже можна пережовувати всі ці нісенітниці про нічні сорочки і дамську спідню білизну, в яких офіцерські дружини начебто вибиралися до театрів! Скільки ще разів ми потішатимемося над міфічними нічними горщиками, з якими вони йшли на ринок по сметану! Недолугі фантазії сумнівних дотепників – і тільки.\nНасправді то був достатньо різний і в самому собі розашрований та суперечливий субстрат. Виховані на поезіях Маяковського й Заболоцького, вони залюбки слухали опуси Шостаковича для квартету саксофоністів, цитували напам’ять оберіутів та Ахматову, захоплювалися Чорним Квадратом та обома Кандинськими. (…) Вечорами з лоджій, де вони збиралися навколо самоварів, лунали концерти мандолінної музики та класичний політкаторжанський гімн «Владимирский централ». Іноді вони захоплено грали в буриме, користуючись при цьому лише двома типами рим – пастернаківською та кірсановською. У міському театрі замість дурнуватих містечкових водевілів почали ставити оптимістичні трагедії…».\nПо-друге, «Коханці Юстиції» не розрадять любителів поважного, патетичного письма. Юрій Андрухович у своєму новому романі купається в стилізаціях (навіть оформлення книжки з ілюстраціями, супроводженими цитатами, до яких вони належать – типова стилізація під класичне оформлення Великого Роману), пародіях і містифікаціях. Демонструючи, що український постмодернізм (попри всю неоднозначність даного стилістичного означення) зовсім не час ховати, що карнавал не закінчився і що тенденції чіткої сюжетності, простоти і сентиментальності в сьогоднішній прозі вагомі, але не безальтернативні.\nПо-третє, будьте готові, що нова книжка Андруховича – не зовсім роман у його канонічному визначенні. Адже складається він із дев'яти («восьми з половиною!» - кінематографічно наполягає автор; взагалі, кіно-мотиви з'являються в «Коханцях» регулярно та методично) окремих історій-сюжетів («серій!» - не вгаває Андрухович) із різних епох та з різними персонажами. Тут уже й не дивно, що наприкінці відбувається не традиційна розв'язка-фінал-вияснення-катарсис, а щось інше. Це свідчить, що книжка сподобається радше зацікавленим у міжжанрових експериментах читачам, аніж тим, котрі залишаються відданими чітким класичним схемам.\nА втім, дещо таки об'єднує ці «вісім з половиною серій». Усі вони трохи нагадують детективи, присвячені дивакуватим, епатажним злочинам із не менш епатажними й дивними злочинцями або підозрюваними у вчиненні цих злочинів. Тут на вас цікавить зустріч із давнім знайомим і давнім улюбленцем Андруховичевої прози Самійлом Немиричем – давній шляхтич підозріло нагадує сьогоднішніх «магнатів». Не дурно ж слово «наїзд» у якому-небудь сімнадцятому-вісімнадцятому столітті було не менш популярним, аніж на межі двадцятого з двадцять першим, і означало приблизно те саме! Зустрінетесь із убивцею Бандери та з убивцею намісника Потоцького. З чоловіком, обвинуваченим у розбещенні дитини внаслідок неправильної реалізації угоди з темними силами про вічну молодість його дружини. З чоловіком, у якого диявол не купив душу. З загадковмим обезголовленим трупом у радянському обласному центрі, що його діти приписували Фантомасу. Та з іншими дивакуватими людьми і подіями.\nКожну історію розповідає погідний, замислений іронічний і надретельний наратор. У кожній десь на задньому тлі, але поблизу подій обов'язково гастролює цирк «Ваґабундо». Нарешті, кожна в той чи інший спосіб заронює сумніви з приводу чи то складу злочину, чи його розгадки, чи винуватця, чи взагалі справедливості як такої. Читачі неодноразово згадають епіграф до «Коханців Юстиції» - «Нехай звершиться правосуддя. Нехай загине світ».\nНовий роман Андруховича не такий емоційно насичений, динамічний і вітальний, як його класична трилогія, але й не такий суто концептуальний, конструктивістський, як, скажімо, «Таємниця». Тобто в ньому досягнуто певної текстуальної рівноваги, і зовсім не буде дивно, якщо «Коханці Юстиції» стануть прологом для якогось нового стилістичного етапу творчості Юрія Андруховича.\nЮрій Андрухович. Коханці Юстиції. – Чернівці: Meridian Czernowitz, 2017


Карткові аферисти: як вберегтися від нових схем грабіжників - Телеканал Україна\nКарткові аферисти: як вберегтися від нових схем грабіжників\n16:17, 29 березня 2018\nНомер картки, прізвище, дата – на них полює злодій. Під час розмови представляється співробітником банку і щоб було достовірніше, просить не повідомляти йому пароля та кодового слова. Але це – пастка.\nГоловна мета афериста – дізнатися СVV-код (три цифри на звороті картки). Аферисти можуть стверджувати, що ці цифри є номером відділення банку, який видав вам картку. Але це точно не номер відділення. Цими цифрами може скористатися аферист та, наприклад, зробити оплату в інтернеті, переведе гроші з вашої кртки, чи поповнить телефон.\nІще одна мета аферистів – отримати доступ до вашого інтернет-банкінгу. Для цього шахрай під час розмови повідомить, що вам надійшли якісь гроші, чи навіть надбавка до пенсії, або карта заблокована, а щоб допомогти вам йому, начебто, потрібен код-пароль, який прийде від банку.\nПісля цього аферист спробує зайти в інтернет-банк, або зареєструватися в ньому. Далі він буде намагатися змінити код-пароль, який банки надсилать через смс. Їх може бути декілька. Дізнавшись їх, аферист отримає доступ до всіх ваших грошей.\nАби цього уникнути – ніколи не повідомляйте пароль та три цифри на звороті картки, не кажіть код, який приходить в смс від банку і дані сім-картки, так званий PUK-код. Часто злодії намагаються змінити номер телефону, що прив'язааний до онлайн-сервісу банку. У разі сумнівних смс про операції за карткою – заблокуйте її і ви збережете свої гроші.\nПро те, як захиститися від шахраїв нового покоління дивіться у програмі "Головна тема" на каналі "Україна" у неділю, 1 квітня, о 20:00.


Пенсіонера оштрафували на €250 тис. за зберігання танка | Новини на Gazeta.ua\nПенсіонера оштрафували на €250 тис. за зберігання танка\nВівторок, 03 серпня 2021 19:57\nПенсіонеру доведеться позбутися Пантери. Фото: dpa\nУ місті Кіль, Німеччина, 84-річний чоловік зберігав вдома зброю, боєприпаси і танк часів Другої світової війни.\nСуд призначив пенсіонеру умовний термін ув'язнення на 14 місяців і оштрафував на €250 тисяч. Про це повідомляє Spiegel.\nПротягом наступних двох років чоловіка зобов'язали продати чи передати 45-тонний танк і зенітну гармату тематичному музею чи колекціонерові.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У Росії на трасу впав танк: момент потрапив на відео\nСудити пенсіонера почали наприкінці травня. Обшук його вілли став дводенною операцією. 20 солдатів витратили близько дев'яти годин, щоб витягти з підвалу танк Пантера вагою майже 40 тонн. Обвинувачений стверджував, що купив танк в Англії на металобрухт.\nУ селі Горенка під Києвом на пляжі "Лазурний" знайшли арсенал часів Другої світової війни. Про небезпечну знахідку у водоймі повідомили місцеві, інформує пресслужба ДСНС Київщини.\nЗараз ви читаєте новину «Пенсіонера оштрафували на €250 тис. за зберігання танка». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nРосія має виплатити вдові вбитого Литвиненка €100 тис. - ЄСПЛ Переглядів: 216


Блог "barcarola". Мене обізвали Жуль Верном :), Блог пользователя barcarola\nискать в блоге barcarola искать в постах/комментариях пользователя barcarola\nМене обізвали Жуль Верном :)\nbarcarola | 2008-07-09 11:38:56\nСообщение прочтено 1544 раз\nНа літературній сторінці "Газети по-українськи" Андрій Бондар опублікував уривок з моєї "Глобалізації" і дуже компліментарний анонс, в якому називає мене "українським Жуль Верном" і ледве не родоначальником нового жанру в укрліт, якого начебто в нас не було.\nСвого часу нам бракувало власної держави й власного моря, а разом із тим не було в нас свого Стівенсона, Верна, Конрада або Сабатіні. Не було української літератури, створеної людиною, яка довгими місяцями могла не бачити на обрії нічого, крім моря, і нікого, крім його трудівників. Лише тепер проза Санченка компенсує відсутність питомо української морської романтики минулих століть\nПопри приємність подібних порівнянь, мушу заперечити, що Конрад таки наш, бо, як це не дивно, народився під Житомиром. Щодо неіснування української мариністики теж не можу погодитися. Буквально тижнем раніше вийшла моя стаття про українську мариністику в "Другові читача". "Українська мариністика". Отже, сама собою намалювалася якась газетна дискусія з Андрієм Бондарем\nСтаття вийшла в дещо скороченому вигляді зогляду на газетний формат. Повністю почитати її можна під катом.\nУкраїнська мариністика – звучить екзотично. Настільки, що майже не віриться в її існування. Якщо орієнтуватися на розповсюджені мисленнєві кліше, Україна постає якоюсь Внутрішньою Монголією, країною без морів і океанів, самі найродючіші чорноземи, безкраї степи, садки вишневі й спровокована ними рустикальна література, в якій основною темою усіх класиків є Земля, аж ніяк не Вода.\nМіж тим, навіть Монголія має свій флот. Принаймні автор цієї розвідки в мореходці навчався з двома монгольськими курсантами. Їхні судна базувалися в радянських далекосхідних портах, але ходили по морях таки під монгольським прапором. Такі часи, що без флоту не обходиться навіть Монголія. Пригадується анекдот радянських часів про росіянина, який запитував у чеха, навіщо їм міністерство морського флоту, якщо в Чехії немає жодного моря. На що отримував відповідь:\n-Ну, ми ж не питаємо, навіщо росіянам міністерство культури.\nТак само і з мариністикою. Хто б міг подумати, що відверто суходільна Житомирщина подарує світові Джозефа Конрада? Я далекий від думки зараховувати класика світової мариністики до української літератури, бо писав він англійською, а претендувати на його спадщину логічніше полякам. Втім, Конрад здобув славу неперевершеного стиліста саме в англійській літературі, попри те, що англійську мову почав вивчати лише у віці 23-х років. Теж красномовний факт, який показує, чого можна досягти, якщо іншу мову таки вивчати, а не вмовляти себе, коханого, що усі аборигени мають вивчити російську, щоб твою нетлєнку зрозуміти.\nНа щастя, з морями нам поталанило значно більше, ніж нащадкам Чингізхана, кораблі якого, як відомо, розсіяв по морю священний вітер Камікадзе. Більш того, Чорне море навіть певний час називали на нашу честь Руським. Це не могло не позначитися і в нашій літературі.\nЗалишимо за бортом цієї розвідки часи Боянові, коли наші дикі предки набігали на Царград морем в «утлих лодіях». Почнемо наш огляд з безсумнівно високохудожнього, безсумнівно мариністичного і безсумнівно українського взірця – з «Думи про Самійла Кішку».\nОй із города із Трапезонта виступала галера,\nТрьома цвітами процвітана, мальована.\nОй первим цвітом процвітана —\nЗлатосиніми киндяками пообивана;\nА другим цвітом процвітана —\nТретім цвітом процвітана —\nТурецькою білою габою покровена.\nТо в тій галері Алкан-паша,\nСобі ізбраного люду має:\nСімсот турків, яничар штириста\nДа бідного невольника півчвартаста\nПопри властиву епосам гіперболізацію, завдяки якій залога на галері наближається за кількістю до пасажирів «Титаніка», усі інші подробиці «Думи…» напрочуд точні й колоритні, дія відбувається на шляху від сучасного турецького Трабзона через Феодосію (Кафа) до Євпаторії (Козлов), в якій невільникам-козакам хитрощами вдається звільнитися від кайданів, захопити корабля й повз Тендру, ще турецький Очаків через Дніпро-Бузький лиман прорватися на Дніпро до Січі. Якщо «Одісею» можна використовувати замість лоції Середземного моря, то за «Думою про Самійла Кішку» цілком доречно прокладати курси по морю Чорному.\nА далі перед автором і читачами цієї розвідки постає нелегке питання, що ж саме вважати мариністикою, і чи доречне існування такого жанру взагалі. Бо ж нема «поїздистики», і навіть Сент-Екзюпері ніхто не зараховує до «летунської» літератури. Втім, і паровози, й аероплани – порівняно «молоді» здобутки людства, в той час як ходити в море людина навчилася раніше, ніж приручила коней. Бо ж Гільгамеш, наприклад, ще ходив на свої подвиги пішки, але вже знав, як будувати кораблі. Як усіляке стародавнє й високе мистецтво, навігація за тисячі років свого існування отримала вагоме представництво в літературі. Можливо, в «поїздистики» й «літакистики» все ще попереду. Імена ж Гомера, Вергілія, Камоенса, Світа, Дефо, Фенімора Купера, Мелвілла, Стівенсона, Джека Лондона, Конрада, Жуля Верна, Гемінгвея, Котляревського, Станюковича й інших «несть їм числа» годі й думати викреслити зі шкільних програм з літератури, бо від програм тих нічого не залишиться.\nУважний читач вже, мабуть, вимагає пояснень, яким чином до цього переліку видатних мариністів потрапив Іван Петрович Котляревський, але автор пропонує пригадати фабулу «Енеїди».\nПрокляті вітри роздулися,\nА море з лиха аж реве;\nСлізьми троянці облилися,\nЕнея за живіт бере;\nВсі човники їх розчухрало,\nБагацько війська тут пропало;\nТогді набрались всі сто лих!\nЕней кричить, що "я Нептуну\nПівкопи грошей в руку суну,\nАби на морі штурм утих".\nЯ авторитетно стверджую, що це перший опис морської хвороби у світовій літературі, бо до цього побутувала думка, що герої на закачуються.\nВтім, в чомусь автор згоден з уважним читачем. Чи маємо ми підстави зараховувати письменника до мариністів, якщо він одного разу необачно написав про море? Чи море все ж таки має бути основним мотивом його творчості? Для мене особисто головним критерієм завжди було – наскільки переконливо письменник те зробив. Ось і добродій Гемінгвей в цьому списку виглядає досить сумнівно, але майже неможливо написати про море краще, ніж він зробив те у «The Old Man and The Sea».\nКрім того, повернувшись до розгляду саме української літератури, ми мусимо констатувати завжди їй притаманний синкретизм жанрів, що походило від певного дефіциту літераторів взагалі. Якщо поглянути на українську літературу під таким кутом зору, моря в ній аж ніяк не забракне.\nВідомий усім школярам України Микола Джеря втіка від пана не куди-небудь, а на Чорне море до рибалок. Описи рибальської праці на морі – одні з найколоритніших сторінок повісті Нечуя-Левицького, вони рясніють автентичними термінами з мови рибалок, до якої ще не просочилася «петровська німетчина», і якщо цю повість традиційно не зараховують до мариністики, то лише тому, що сучасні діти читають її скороченою в хрестоматіях, до яких суходільні укладачі зазвичай воліють включати зовсім інші розділи. Ну справді,\nВажкий човен помаленьку й мляво сунувся по водi. Бабайки тихо\nворушились в кочетах. Рибалки мовчки курили люльки. На березi блищав огонь\nв люльках у рибалок, неначе жар у печi; на морi ясно палахкотiла\nотаманська люлька, неначе сунулась над водою червона зiрка Волосожар.\nОтаман обплив далеко пiвкругом i пристав до берега. Кодiльничий вхопив\nрешту кружала кодоли i з усiєї сили швиргонув її з човна на берег. Кодола\nсвиснула i розкрутилась мов чорна гадина. Кiнець упав на пiсок i зачепився\nзалiзною кiшкою. Вся кодола голосно ляснула по водi й потонула.\nЩо за «бабайки»? Що за «Волосожар»? Що за «кодоли», «кодільничі» й «кішки»? І до хрестоматій включають прафрейдистські сни Нимидори.\nНеможливо оминути також Михайла Коцюбинського. Його італійські акварелі чи кримські татарські оповідання – взірець тонкої настроєвої прози, в якій море виступає в ролі головного героя й камертона одночасно. Ось наприклад, акварель «На камені».\nСинє море хвилювалось і кипіло на березі піною. Баркас підскакував на місці, хлюпав, як риба, і не міг пристати до берега. Сивовусий грек та молодий наймит-дангалак, стрункий і довгоногий, вибивались із сил, налягаючи на весла, однак їм не вдавалося розігнати човен на береговий пісок. Тоді грек кинув у море котвицю, а дангалак почав швидко роззуватися та закасувати жовті штани вище колін. Татари перемовлялись з берега з греком. Синя хвиля скипала молоком біля їх ніг, а відтак танула і шипіла на піску, тікаючи в море.\nЦей ряд можна було б продовжувати Юрієм Яновським (окремі новели «Вершників», «Майстер корабля»), флотоводцем загиблих ескадр Олександром Корнійчуком, Олесем Гончаром («Тронка», «Берег любові» тощо), але обсяги розвідки та хронологія вже вимагають перейти до творчості отих «справжніх мариністів». Такі в нас теж знайшлися.\nВ моєму поколінні досить важко знайти дитину, яка б не читала «Шхуну Колумб» Миколи Трублаїні. Якщо відсторонитися від модної в тридцяті роки шпигуноманії, ця повість – зразок для наслідування усім авторам пригодницького жанру, який наочно показує, що зовсім не варто відправляти своїх героїв в пошуках пригод на Кариби, Бермуди чи в Західний Сибір, все чудово й захоплююче може відбуватися десь проміж Тендрою та Скадовськом.\nНа жаль, північні оповідання Миколи Петровича колись потрапили до Читанки і їх люто ненавидять усі школярі молодших класів, які мусили читати про крила рожевої чайки та чукчів на швидкість. Але таки варто перечитати їх і в більш зрілому віці без секундоміра, як яскравий документ епохи. Микола Петрович – учасник декількох експедицій в Арктику на криголамних пароплавах і знав, про що писав. Також безсумнівну повагу в мене викликає той факт, що в рейси ці він ходив не в якості кореспондента столичної газети. Коли журналістові не знайшлося місця на борту, він без вагань влаштувався на льодоріз «Федір Літке» кочегаром. А це – ще та каторжна праця, скажу я вам. Це – вчинок, вартий Джека Лондона. І це в тій чи іншій мірі притаманне усім «справжнім» мариністам. Історії з їх життя можна читати з неменшою цікавістю, ніж їхню прозу.\nОтож, рекомендую все ж таки переглянути полярну повість «Лахтак», де усі північні мотиви оповідань Трублаїні проявилися якнайліпшим чином. Про Джека Лондона ми вже згадали, але «Лахтак», попри його фабульність, варто було б поставити ще й поряд з нотатками Нансена про дрейф «Фрама» чи мемуарами Олексія Трешнікова про першу антарктичну експедицію, бо місцями документальність цієї книжки бере гору над пригодницькими витребеньками. Це, документ епохи, коли кумирами суспільства були герої-авіатори, капітани криголамів, водолази-ЕПРОНівці й радисти полярних станцій, а не «Мєнти» чи «Бандитська Жмеринка».\nЛюбов до побуту й професійних навичок трьохболтових водолазів поділяє також інший український мариніст – Віктор Сильченко, морський журналіст, автор книжок «Майбутнє – чистий аркуш», «Нічна телеграма», «Штормове попередження» та безлічі найцікавіших статей з морської історії у різних періодичних виданнях. Він довгий час працював редактором в уславленій ще Паустовським одеській газеті «Моряк» (Ну ось і про Костянтина Георгієвича згадали, як же без нього). Людину з таким редакційним посвідченням охоче брали на промисел рибалки Іллічівська й Великого Фонтану, а вже згадувані водолази залюбки опускали його за борт водолазних ботів у важкому спорядженні. При цьому з притаманною одеситам безпосередністю щораз пропонували: «Ось ти письменник? Так запиши про мене і про Моню». І проза Віктора Сильченка ретельно зберігає ці невигадані випадки з життя моряків та портовиків. Але ще й містить сам дух великого південного портового міста, справжньої «перлини біля моря». Це ще не далекі морські шляхи, але перший крок на палубу і перший невпевнений крок по суходолу після повернення з моря.\nКрім того, Віктор Іванович був невичерпним джерелом літературних анекдотів, нажаль так і не записаних на папері, бо за рангом саме йому випадало зустрічати усіх поважних літературних гостей приморської перлини, а було їх чимало, і міг приголомшити співрозмовника наприклад таким:\n- Тобі подобається проза Сарояна? Негайно потисни цю руку. У 1985 (?) він приїздив з США до Союзу і я цілий день водив його вуличками Одеси, перш ніж він відправився до Вірменії.\nЖиву тепер з переданим через Сильченка потиском руки свого найулюбленішого американського автора й написаною Віктором Івановичем передмовою до своєї першої книжки.\nЩодо далеких шляхів ніхто не зрівняється з іншим українським мариністом – Леонідом Тендюком. Навіть найвідоміша книга його називається «Альбатрос – блукач морів». Леонід Михайлович працював на науково-дослідних суднах, побував на островах Фіджі, в Японії, Новій Гвінеї, Полінезії, бував у В'єтнамі, США, Канаді, Індії, Пакистані, Австралії тощо.\nЦе єдина відома мені людина, яка має автограф самого Жака іф Кусто на томикові Антуана де Сент-Екзюпері (книжки самого Кусто на борту «Витязя» на жаль не знайшлося). Крім того, передмову до однієї з книжок Тендюка написав сам Папанін, який в ті часи був начальником усього науково-дослідного флоту СРСР, а з матросом Тендюком мав нагоду познайомитися, коли той затято не пускав його на борт чи то «Витязя», чи то «Академіка Юрія Шокальського», бо в уславленого полярника не виявилося посвідчення, що він саме Папанін.\nСаме Тендюк відродив середньовічну українську традицію подорожніх нарисів. Тільки замість путівника по Святій землі, як в якогось Григоровича-Барського, запропонував увазі земляків путівник по всій Земній кулі. Небагато українських авторів слід в слід пройшли шляхами нашого уславленого краянина Міклухи-Маклая АН судні з тією ж назвою та ще й сфотографували нащадків новогвінейських людожерів на пам’ять, чого сам Маклай ще зробити не міг.\nОкрім книжок путівних нарисів «Одіссея східних морів», «Шукачі тайфунів», «Люди з планети Океан», Леонід Тендюк написав ще цілу полицю повістей та віршів. Назвемо лише повісті. «Земля, де починаються дороги», «Альбатрос - блукач морів», «Полінезійське рондо», «Експедиція "Гондвана"», «Голова Дракона», «Слід "Баракуди"», «Витязь», «Останній рейс "Сінтоку-Мару"», «Тріада», «Смерть в океані», «Пояс Оріона».\nБільше всього вражає різножанровість цих повістей. Пам’ятаєте, що я казав про жанровий синкретизм, притаманний нашій літературі, пов’язаний з певним браком авторів? Мариністика ж бо теж поділяється на жанри, і, наприклад, англієць Алістер Маклін писав переважно морські детективи, а Джеймс Олдрідж – батальну прозу.\nУкраїнський мариніст Тендюк такої розкоші собі дозволити не міг. Серед його доробку ви знайдете майже всі існуючі «морські» жанри: експерсивну настроєву прозу; осучаснену робінзонаду; ретельну історичну реконструкцію життєвого шляху того первісного корвета «Витязь», який і привіз Міклуху-Маклая до Нової Гвінеї (до речі, під командою ще одного нашого земляка з Миколаєва – майбутнього адмірала Макарова); авантюрницькі й науково-фантастичні повісті, біографічну книжку про молодого Джека Лондона часів «Морського вовка» і навіть поезію.\nХоча, чому «навіть», якщо починав Леонід Михайлович саме як поет і журналіст? І лише зустріч із земляком-капітаном у відрядженні на Далекому Сході штовхнула його на морську стезю. Не знаю як реагував той київський редактор газети, отримавши телеграму, що його кореспондент до Києва не повернеться, бо вже йде матросом у рейс по Тихому океану, але українські читачі тому красномовному землякові з Зеленого Клина мають бути вдячними за нові горизонти української мариністики, відкриті саме Тендюком. Це, до речі, і щодо здатності мариністів на вчинки, часом авантюрницькі.\nІ закінчити цей огляд, як не парадоксально, хотілось би Віктором Конецьким. Не секрет, що усі прийдешні покоління мариністів ще довго порівнюватимуть саме з ним. Я втік від нього в іншу літературу, але порівнянь все одно не уник.\nЦього визнаного класика російської мариністики єднають з українською літературою, як виявилося, не тільки епіграфи з Євгена Гребінки, які він іноді використовував для своїх творів. (Ось ми тут усі укр-, усі суч-, скажіть-но, скільки разів ви взяли Гребінку в якості епіграфа?). Але справа в тому, що в середині вісімдесятих його «Солону кригу» й «Путівні нотатки з дорожнім пейзажем» блискуче переклав українською Анатолій Шевченко. Настільки блискуче, що ця раритетна вже зараз книжка безсумнівно стала фактом української літератури. Принаймні, коли «штурманська», насичена морським сленгом проза Віктора Вікторовича отримала своє українське втілення, це наочно продемонструвало можливості мови навіть у такому, здавалось би, геть «не нашому» жанрові як багатотомовий роман-мандрівка морями й океанами Землі.\nОтже, в мене нема жодних сумнівів в існуванні української мариністичної традиції. Питання стоїть інакше. Хто з видавців і коли нарешті те перевидаватиме?\nКатегории: статті, Відгуки\nЭто сообщение написано также в: Возможна ли жизнь без книг? (5 комментариев) ,\tКниги МЕТА (0 комментариев)\nReh | 02.09.2008 23:06 |\nа я у "Дзеркалі Тижня" теж читала рецензію на Вашу книжку, здається, це той самий відгук і є, бо в "ДТ" також ім'я Жуля Верна в усіх відмінках фіґурувало)))))\nbarcarola | 03.09.2008 00:25 |\nНі, то інша рецензентка, на яку вплинули запущені Андрієм Бондарем формулювання :) Втім у будь-якому разі рецензія в ДТ то приємно.


Моя освіта - реферати, конспекти, доповіді Різне Ламаються нігті на руках\nУ більшості випадків розшаровуються і ламаються нігті на руках через вплив хімічних препаратів: миючі засоби, пральних порошків. Також розшаровування і ламкість нігтів відбувається через гіповітамінозу, порушення обміну речовин, гормональних розладах, інтоксикація нікотином, алкоголем.\nЧасто у дівчат в організмі не вистачає необхідних мікроелементів і вітамінів, і тому розшаровуються і ламаються нігті на руках. Дуже негативно впливає нікотин і алкоголь на нігті і на весь організм в цілому, так як ці речовини зменшують вміст мікроелементів і вітамінів в організмі. Якщо дівчина курить, то їй для підтримки потрібного кількість вітамінів в організмі необхідно приймати комплекс вітамінів і мікроелементів.\nКрім того, нігті можуть псуватися при манікюрі, так вони пошкоджуються від впливу на них ножиць, пилок і т.д. Ламаються нігті на руках, якщо манікюр роблять часто і не дуже акуратно, то на нігтях з’являється багато поперечних борозен. Також на нігтях часто можна спостерігати поздовжні тріщини, розшарування краю нігтя. Це відбувається через застосування ацетону, лаку.\nЗазвичай окрім застосування комплексу вітамінів рекомендують робити теплі содові ванночки. Готовяться наступним чином: на 1 склянку теплої води – 35-40 градусів лягає 1 чайна ложка питної соди, також для кращого ефекту додають 10-20 крапель йоду. Тривалість процедури становить 10-15 хвилин. Такі процедури необхідно робити протягом 2 тижнів, 1-2 рази на день. Після чого зробити перерву 1-2 тижні і знову виконувати процедури 2 тижні.\nКрім того дівчата цікавляться що робити, щоб нігті не ламалися, якщо не завжди виходить зробити ванночки. Для цього необхідно змащувати нігті живильним кремом для нігтів, які містять вітаміни А і В. Ці крему продаються у великій кількості в аптеці. Як багато хто знає, фрукти і овочі допомагають підтримувати красу і молодість. Тому більше вживаєте їх в їжу.\nТакож пам’ятайте при застосуванні миючих засобів, якщо Ви щось миєте, надягайте гумові рукавички. Вони захистять Ваші нігті. Тут були описані загальні рекомендації що робити, щоб нігті не ламалися. Якщо вони Вам не дуже добре допомагають, зверніться в косметичні-лікувальні салони, які розроблять програму лікування або підтримки нігтів у здоровому стані.\n« Як накласти компрес Засоби від вугрової висипки »


Цивілізація епохи Середньовіччя\nГоловна Реферати українською Соціологія Цивілізація епохи Середньовіччя\n3. Монархія і церква в середньовіччя\n4. Християнство і його роль\n5. Світ міста\nЧому середньовічне суспільство відмовляло в повазі селянам - своїм основним годувальникам? Чи була дружина лицаря для нього Прекрасною Дамою? Про кого говорили в Середні віки: він перший серед рівних? Чим простонародне християнство відрізнялося від церковного? Чи можна вважати місто "гробарем" середньовічної цивілізації?\nДуховний світ людини, роль духовних цінностей у розвитку цивілізації, основні цінності Заходу.\nЩодо часових і географічних рамок цивілізації Середньовіччя серед учених немає єдності. Ми будемо мати на увазі Європу Х-ХІ ст., коли основні структури цієї цивілізації вже склалися, але ще не почали розмиватися елементами нового - індустріального суспільства.\nМабуть, усі згодні з тим, що суспільство середньовічної Європи було феодальним. Однак що ж таке феодалізм? У курсі історії ви розглядали його як економічний лад, при якому власники землі - феодали - експлуатують залежних селян. Спробуємо підійти до феодалізму з іншого боку і подивитися, чим жили люди Середньовіччя.\nЯкщо уявити собі феодальне суспільство у вигляді піраміди, то місце селянства буде в самому її підніжжі. І це природно, тому що, з одного боку, селянство було основною продуктивною силою цього суспільства, а з іншого боку - найбільш безправною його частиною. Чому ж суспільство відмовляло в повазі тим, хто його годував? Почасти це було результатом того, що праця в Середні віки не була незаперечною цінністю. Від Риму і варварів повагу до неї ця цивілізація не успадкувала. А читаючи Біблію, людина Середньовіччя не могла собі усвідомити, що ж таке праця - благо чи покарання за гріхи. Однак головне навіть не в цьому.\nСвіт феодального села зовсім особливий світ, що виховує тип людини, несхожої на представників інших станів. Довгий час селянське господарство було натуральним, і більшість селян усе життя проводило на одному місці, жодного разу не виїхавши за межі сільських земель. Всесвіт цих людей обмежувався рідним селом, замком сеньйора і сільською церквою. Про Світ, що лежав за межами всього цього, вони мали самі нечіткі уявлення.\nДумка про те, що суспільство розвивається, була далека селянам. Навпаки, постійне спілкування з природою приводило їх до впевненості, що усе рухається по колу. Весну змінювала осінь, за оранкою йшли жнива, і так було завжди. Це була велика консервативна сила, яка із крайньою недовірою ставилася до усього нового. їхній ідеал був у минулому, у "старих добрих часах".\nВідсутність освіти й обмежений словниковий запас призводили до того, що селяни були нездатні зрозуміти ні вишукану мову лицарства, ні тим більше латинь духівництва. Відрізнялися вони від "шляхетних" і зовнішнім виглядом. "Смердючий мужик", так звичайно іменують селян у лицарських романах. Усе це, узяте разом, робило селянство абсолютно далеким не тільки для вищих станів, але і для городян. І "сторонність" ця викликала іноді жалість, частіше презирство, але вже ніяк не думку про рівність усіх людей.\nПравда, треба відзначити, що духівництво як охоронець загальної ідеології Середньовіччя християнства займало гнучку позицію. Виправдовуючи існуючі порядки волею Бога, священнослужителі одночасно засуджували жорстоких феодалів і називали селянську працю "бажаною Богу". Що стосується лицарства, то його ставлення до селянства непримиренне. "Мужик" у лицарській літературі - утілення всього найбільш неприємного.\nНіякими якостями селянин не міг відпокутувати "низькість" походження. Так, серед легенд про короля Артура є і така, де лицар, переодягнений селянином, супроводжує знатну даму, роблячи їй послуги і рятуючи від небезпек. Таж замість подяки обсипає уявного селянина лайкою.\nСелянину, таким чином, нав'язувалося уявлення про себе як про істоту нижчу, призначену для служби пану. Разом з тим, ідея рівності була взагалі ж далека і самим селянам. Вони, звичайно, боролися з феодалами, але, ненавидячи феодала, усе-таки дивилися на нього знизу вгору.\nРеферат на тему: Цивілізація епохи Середньовіччя


Погода: на католицьке Різдво трішки підморозить! (Карти гідрометеоцентру і пісня) - «Волинь» — незалежна громадсько–політична газета\nПрогноз погоди на 24 грудня.\nПульс дня 24.12.2018, 07:00\nПогода: на католицьке Різдво трішки підморозить! (Карти гідрометеоцентру і пісня)\nЗа прогнозом чергового інженера-синоптика Волинського обласного гідрометеоцентру Валентини Набоки, сьогодні, 24 грудня, буде хмарно з проясненнями, очікується мокрий сніг, місцями налипання мокрого снігу\nНа дорогах ожеледиця. Видимість – 1 – 3 кілометра. Вітер північно-західний, 7 – 12 м/c. Температура повітря по Волинській області вдень: від 2 градусів морозу до 3 градусів тепла.\nЗа багаторічними спостереженнями, найтепліше 24 грудня було у 1958-му році – плюс 9,4 градуса, найхолодніше – у 1969-му році – мінус 23,0 градуса.\n24 грудня вшановується пам’ять преподобного Данила Стовпника. У наших пращурів була традиція запалювати лампадку, нібито «додаючи в пітьмі доброго світла і прохаючи сонце зійти на землю, запалати і відігнати нечисті сили».\nПогоду 24 грудня також визначали за допомогою сонячних променів: якщо вони спрямовані вгору, то очікували холодів, а якщо стелилися вниз, слід готуватися до хурделиці.\n25 грудня буде хмарно з проясненнями, вночі і вдень очікується невеликий сніг. На дорогах ожеледиця. Вітер північно-західний, 7 – 12 м/c, подекуди пориви 15 – 20 м/c. Температура повітря по Волинській області: вночі – від 2 до 7 градусів морозу, вдень – від 0 до 5 градусів морозу.


Диво-гол та перша перемога Йовічевича! Дніпро-1 вишукано переграє Десну. ВІДЕО - FootballHub\nДиво-гол та перша перемога Йовічевича! Дніпро-1 вишукано переграє Десну. ВІДЕО\n20:28, 18 жовтня 2020\nУ 6-му турі чемпіонату України Дніпро-1 приймав удома Десну\nДесна у порівнянні з попереднім поєдинком із Шахтарем зробила чимало змін у стартовому складі. У ворота повернувся Паст, а в центр захисту – Тамм. Також варто відзначити вихід Мудрика та Дегтярьова, який замінив Будківського на вістрі атаки.\nДніпро-1 після матчу з Ворсклою втратив Цурікова (отримав червону картку). Замість нього на лівому фланзі вийшов Булеца. За дніпрян дебютував Піхальонок, якого дніпровський клуб орендував у Шахтаря.\n👤 #LineUp ⚔ Прем'єр-ліга 6 тур #Дніпро1Десна 🕢 19:30 📍 Дніпро-Арена 📺 УНІАН\nA post shared by SC Dnipro-1 (@scdnipro1) on Oct 18, 2020 at 8:39am PDT\nГосподарі поля забили швидкий м’яч уже на другій хвилині. Дніпро-1 розігнав непогану атаку, Когут скинув під удар Назаренку, який в дотик з-за меж штрафного удару закрутив м’яч у дев’ятку. Без шансів для Паста – 1:0.\nУпродовж усієї першої половини зустрічі Дніпро-1 діяв дещо краще Десни, але до небезпечних моментів так і не дійшло з боку обох команд.\nПідопічні Ігоря Йовічевича вже на старті другої половини зустрічі створили гольовий момент біля воріт Десни. Дубінчак прорвася по лівому флангу і прострілив на лінію воротарського на Булецу. Проте гравець, орендований у Динамо, пробив з декількох метрів у поперечку.\nМ’яч відлетів до Когута, він поставив корпус і в цей момент захисник Десни Домбровський вдарив його по ногах. Катерина Монзуль без вагань вказала на 11-метрову позначку. Пенальті пішов виконувати Довбик. Він сильно пробив у правий від себе кут воріт. Паст вгадав напрям руху м’яча, але не зміг до нього дотянутися – 2:0.\nУ середині тайму ще один небезпечний момент мав Дніпро-1. Після подачі зі штрафного Когут пробивав головою з лінії воротарського майданчика, однак Паст в ефектному стрибку відбив цей матч.\nГравці Дніпра-1 почали впевненіше почуватися і більше брали гру на себе. Піхальонок протягнув м’яч і з лінії штрафної зони потужно пробив у стійку воріт.\nЧудову нагоду відквитати один гол мав Тотовицький. 10-й номер Десни з декількох метрів розстрілював ворота вже відіграного Сарнавського, але на лінії м’яч дивом вибив Дуглас. Цей епізод суддівська бригада довго вивчала за допомогою ВАР, але зрештою гри рукою у моменті не виявили. Відповідно, апеляції гостей щодо призначення пенальті залишилися без відповіді.\nЧернігівці намагалися врятувати для себе цей поєдинок, але забити бодай одного разу підопічним Олександра Рябоконя не вдалося. Тож, ця перемога стала першою як Йовічевича на чолі команди, так і для Дніпра-1 цього сезону. А чернігівці вперше від старту сезону програли в УПЛ…\nЧитайте також: Подорожчав за три матчі. Ексфорвард Динамо оновлює свій цінник та Лондонське диво. Ярмоленко вийшов, і Вест Гем зробив неймовірне з Тоттенгемом. ВІДЕО


У четвер, 30 червня, у Закарпатському осередку Національної спілки письменників України відбудеться година пам'яті Юрія Керекеша.\nВ Ужгороді розкриють "Таємницю Ерделі"\nВийшло друком друге видання повісті "Неймовірні пригоди Івана Сили, найдужчої людини світу"\nУ видавництві «А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА» побачило світ друге видання «Неймовірні пригоди Івана Сили, найдужчої людини світу», обкладинку до якого намалював Іван Сулима.\nНа Рахівщині відбувся тижневий бард-пленер-тур "Муза Карпат-2016"\nЗ’їхалося на захід, що проводився вперше, 14 бардів та двоє художників.\nУ Краматорську на Донбасі зазвучали "Закарпатські акценти" (ФОТО)\nУ Художньому музеї Краматорська в рамках культурно-мистецької акції "Закарпатські акценти" відбулася презентація робіт художників Закарпаття.\nТри фільми закарпатця В’ячеслава Бігуна показали вже на півсотні кінофестивалів у 28 країнах\nПерші фільми В’ячеслава Бігуна «Пенальті правосуддя», «Мати. В ім’я мільйонів» та «Її хліб насущний» станом на червень 2016 року досягнули рекордної для режисера позначки 50-ти фестивальних показів.\nВ Ужгороді три дні поспіль "виставково" захищаються випускники Закарпатської академії мистецтв (ФОТО, ВІДЕО)\nУ арт-центрі «Галерея ІЛЬКО» в Ужгороді протягом трьох днів відбуватиметься публічний захист дипломних робіт випускників Закарпатської академії мистецтв. Молоді митці краю презентують свої випускні роботи у жанрах образотворчого, декоративно-прикладного мистецтва та дизайну.\nФронтмен гурту "Рокаш" Віктор Янцо читав дітям в замку "Сент-Міклош" (ФОТО)\n22 червня до Чинадіївського замку "Сент-Міклош" завітав соціокультурний проект "Все Закарпаття читає дітям".\nУ фестивалі патріотичної пісні "Рутенія", що пройшов днями у Києві, взяли участь і закарпатці (ФОТО)\nОсновна мета фестивалю – розвиток і збереження української пісні та культури.\nДитячий духовий оркестр з Іршави повернувся лауреатом із фестивалю-конкурсу оркестрів на Прикарпатті (ФОТО)\nОдин із кращих колективів Іршавщини – зразковий дитячий духовий оркестр Іршавської ДШМ вкотре привіз додому нагороду.\n22 червня cолістка Закарпатської обласної філармонії народна артистка України Етелла Чуприк (фортепіано) запрошує всіх своїх шанувальників на концерт «Шедеври фортепіанної музики».\nСторінка 142 з 595


При якому розмірі кісти яєчника роблять операцію? » журнал здоров'я iHealth\niHealth » Гінекологія » Захворювання » При якому розмірі кісти яєчника роблять операцію?\nКіста яєчника являє собою капсулу, заповнену секреторної рідиною. Порожнина не включає в себе клітинні елементи і зростає за рахунок збільшення кількості вмісту секрету. У цьому і полягає відмінність кісти яєчника від пухлини. Розміри утворень можуть бути різними, як і його наслідки. Патологія розвивається на тлі гормонального дисбалансу, а також при запаленні придатків.\nПатологічні розміри кісти\nПерші питання, які виникають після того, як поставлений діагноз «кіста яєчника», — це: яке потрібне лікування і чи можна уникнути операції? Якщо освіта має маленькі розміри (норма), то, можливо, достатньо буде регулярного спостереження за динамікою патології. У разі необхідності терапії може бути призначено гормональне лікування.\nПри габаритах освіти більше 8 см стоїть питання операції. Як правило, видаляють кісту (функції яєчника при цьому не порушуються). Також операція може бути призначена при виникненні ускладнень на фоні захворювання.\nРозглянемо ускладнення, які можуть виникнути при різних розмірах кіст:\nосвіта починає здавлювати внутрішні органи, які знаходяться біля неї;\nкапсула може лопнути;\nПри наявності освіти будь-якого розміру рекомендовано дотримуватися певного щадного режиму, щоб зменшити ризики розриву. Жінці слід відмовитися від фізичних навантажень, підняття тягарів; інтимна близькість повинна бути помірною і спокійною.\nУвага! Не варто забувати про заходи профілактики. Відвідуйте гінеколога раз на півроку, дотримуйтесь правил інтимної гігієни, використовуйте тільки натуральні та органічні засоби для підмивання, проходьте гормональні обстеження, щоб тримати під контролем всі зміни, що відбуваються у вашому організмі.\nРозміри кісти: норма\nБудь-яка з кіст, мають діаметр 2 см або більше, – це небезпечне утворення, яке може привести до виникнення ускладнень.\nДля того щоб діагностувати хворобу, визначити розмір кісти, упевнитися, що освіта — доброякісне, роблять наступні лабораторні обстеження:\nУЗД органів малого тазу (трансвагінально і абдомінальної);\nпункцію задньої стінки піхви;\nкомп’ютерну та магнітно-резонансну томографії;\nзагальні лабораторні аналізи сечі і крові;\nаналіз на антиген СА-125 (пухлинної маркер).\nОзнайомившись з результатами, лікар повідомить, норма у вас або патологія. Лікування захворювання повністю залежить від виду, форми, стадії, діаметра та локалізації освіти.\nРозміри кісти в діаметрі варіюються від 30 мм до 20 см і більше. Маленька кіста яєчника (до 5 см у діаметрі), як правило, не потребує лікування — вона може розсмоктатися сама протягом трьох менструальних циклів. Реальну загрозу для жіночого здоров’я несуть утворення великих розмірів, які можуть розірватися і викликати сильну кровотечу. Тому вони мають підлягати невідкладної операції.\nКісти, складові в діаметрі 10 см, — норма. Вони рідко виявляють себе якими-небудь вираженими симптомами. При їх виявленні призначається комплексне лікування лікарськими препаратами і регулярна діагностика, що дозволяє контролювати динаміку зростання/зменшення кіст.\nРізновидів утворень в яєчнику багато і усі вони відрізняються за розміром.\nлютеїнова «жовтого тіла» (норма — від 6 до 8 см) — виникає після овуляції; може мати вміст секреторної рідини, рідше — крові; діагностується лише на одному яєчнику, не видає себе ніякими симптомами;\nфолікулярна (2,5 – 10 см) кіста яєчника утворюється між початком менструацій і овуляцією; при її розриві виникає раптовий біль внизу живота, яка може поширитися і на поперек;\nпараовариальная (12 — 20 см) — розвивається за рахунок придатка, розташованого над яєчником, не зачіпаючи сам яєчник; всередині освіта заповнений прозорою рідиною;\nендометріоїдна (може бути двосторонньою, розмір — від 4 до 20 см) — формується на слизовій матки; містить всередині залишки менструальної крові;\nдермоїдна (може досягати 15 см, вимагає хірургічного лікування) кіста яєчника — доброякісно освіта, виявляється в основному на правому яєчнику; включає в себе практично всі види тканин організму.\nЗа характером кісти поділяються на: органічні та функціональні. Останні мають здатність самостійно розсмоктуватися, не потребують операції, для їх лікування достатньо проведення гормональної терапії протягом 2 — 3 циклів. Такі кісти не впливають на функціонування яєчника, тому жінка здатна зачати дитину. Органічні освіти не зникають самі по собі і потребують операції.\nСимптоми: як розпізнати утворення великих розмірів\nКісти, розмір яких не перевищує 4 см, можуть розвиватися безсимптомно протягом довгого часу. Тому діагностувати їх можна тільки при гінекологічному огляді. Великі освіти дають про себе знати яскраво вираженими симптомами.\nРозглянемо, за якою симптоматикою потрібно терміново відвідати лікаря:\nстомленість, слабкість і запаморочення;\nнадмірно рясні піхвові виділення під час місячних;\nживіт збільшений в об’ємі;\nнадмірне оволосіння обличчя;\nзатяжні болю при менструації;\nв черевній порожнині прощупується ущільнення.\nПитання, що цікавить багатьох жінок: «чи Потребує кіста яєчника розміром до 7 см в термінової операції?». Так, у такому випадку необхідно проводити хірургічне лікування, і чим раніше, тим краще. При діагностиці освіти більше 6 см операція призначається в обов’язковому порядку, терапія медикаментами недоцільна і чревата ускладненнями.\nОсь ми і розібралися, який розмір кістозного освіти — норма, а який вимагає негайної операції. Тому, дорогі жінки, щоб попередити розвиток патології, регулярно відвідуйте лікаря-гінеколога і проходите лабораторні обстеження, щоб на початковій стадії можна було вилікувати хворобу без операції.


Луценко хоче допомоги ВР: міліція вже закрутила всі можливі гайки\n2 Вересня 2008 13:34\nМіністр внутрішніх справ України Юрій Луценко закликає парламентаріїв невідкладно розглянути законопроекти, що стосуються правоохоронних органів. Про це він заявив сьогодні на прес-конференції в Одесі, – повідомляють 2 вересня «Волинські Новини».\n«Вчора мною підписано листа до голови ВР з проханням зустрітися, зокрема з головами профільних комітетів, у МВС… Я хотів би почути від пана Яценюка, що їм треба для того, щоб міліція працювала ефективно», – сказав Юрій Луценко.\nЗа інформацією УНІАН, при цьому він висловив велику стурбованість тим, що майже 50 законопроектів, спрямованих на підвищення ефективності роботи міліції, не розглянуто Верховною Радою і, відповідно, жоден з них не затверджено.\nМіністр пояснив, що майже третина із запропонованих законопроектів уже пройшла розгляд і узгодження у профільних комітетах, «але не виноситься на розгляд Верховної Ради».\nЗа словами пана Луценка, на сьогодні «…міліція вичерпала «принцип закручування гайок». Далі працювати без зміни законодавства неможливо».\nВін наголосив: «Реально ми сьогодні маємо пострадянську міліцію, але без змін до законодавства з усіма її позитивними моментами працювати нелогічно». Тому посадовець висловив сподівання, що парламент приділить час для розгляду необхідних для міліції законопроектів.\n«Хотілося, щоб ВР хоча б два дні виділила на опрацювання всіх питань, які перебувають у неї на розгляді», – сказав він.\nТакож міністр зазначив, що сьогодні особливо потрібне внесення змін до антикорупційного законодавства, оскільки інакше «гора боротьби з корупцією народжує мишу».\n30 березня: події, факти, дні народження 30 Березня 2012 00:01\n30 березня: події, факти, дні народження 30 Березня 2013 00:01\n30 березня: події, факти, дні народження 30 Березня 2014 00:01\n30 березня: дні народження, події, факти 30 Березня 2015 00:00


Гостьовий будинок Raval Rooms\n→ 9 016 помешкань\n→ 3 634 помешкання\nПереглянути усі справжні відгуки (2175) Відмінний вибір для пар\nHospital, 155, Старе місто, 08001 Барселона, Іспанія\n*9.1* Музей сучасного мистецтва Барселони: лише за 5 хв. ходьби (393 m)\nСант-Антоні: лише за 4 хв. ходьби! (305 m)\nПо перше місцезнаходження, можно одразу пішки іти гуляти містом, поряд 2 станції метро, в номері чудові балкончики, простора ванна кімната. Діють знижки від готелю на підземний паркінг порядом с готелем.\nthe only good thing about this place is its location\nThe location is just perfect! Raval is a great hip neighbourhood - if you are a "regular" tourist you would not like but if you want to live the city with heart, it is the correct place.\nCo operations and breakfast\naccesible to train station and center\nКомплекс Raval розташований у жвавому барселонському районі Равал, за 500 метрів від бульвару Лас Рамблас. До послуг гостей номери з кондиціонером і телевізором з плоским екраном, а також цілодобова стійка реєстрації та тераса на даху з видом на місто.\nУсі світлі номери комплексу Raval оформлені у функціональному стилі мінімалізму та оснащені письмовим столом та центральним опаленням, а сучасні ванні кімнати укомплектовані основними туалетно-косметичними засобами.\nВ обідньому залі гостям сервірують континентальний сніданок "шведський стіл". Напої та закуски можна придбати у торговельному автоматі. На довколишніх вулицях працює багато ресторанів та барів.\nБездротовий доступ до Інтернету (Wi-Fi) надається безкоштовно по всій території комплексу. Для гостей облаштовано інтернет-куток з комп'ютерами.\nКомплекс Raval роміщений за 5 хвилин ходьби від Музею сучасного мистецтва міста Барселони і знаменитого ринку Бокерія. Відстань до станцій метро Liceu та Sant Antoni становить 500 метрів.\nRaval Rooms - приймає гостей Booking.com з 5 вер. 2008 Гостьовий будинок: 31 номер\nЗбережено до 3031\nКоли б ви хотіли зупинитись в помешканні Raval Rooms?\nОстаннє бронювання у цьому помешканні було здійснено 1 жовт. о 02:04, з Марокко.\n52 гостьові будинки, схожі на Raval Rooms було щойно заброньовано\n6 причин вибрати Raval Rooms\n2333 помешкання у місті Барселона\nЗручності у готелі Raval Rooms\nHotel Sant Angelo: оцінка за відгуками гостей - 7,8\nПерегляньте 30 найкращих готелів типу "ліжко та сніданок" і міні-готелів у місті Барселона, на основі 202 895 справжніх відгуків про готелі типу "ліжко та сніданок" і міні-готелі на Booking.com.\nУ випадку бронювання номеру на строк, що перевищує 7 днів, готель вимагає внесення передоплати. Після завершення бронювання з вами зв'яжеться представник готелю, щоб узгодити всі питання щодо передоплати.\nНа основі 2175 відгуків\nПогано: 3 – 5 (256)\nГості, які переглядали Raval Rooms, також звернули увагу на:\nГотель Residència Erasmus розташований у жвавому барселонському районі Грасія. До послуг гостей недорогі номери з безкоштовним доступом до Інтернету та сучасними окремими ванними кімнатами. 2 людей зараз переглядають це помешкання\nОцінка за 5 322 відгуками\nГостьовий будинок Operaramblas розміщений менш ніж за 100 метрів від бульвару Ла-Рамбла і станції метро Liceu. Востаннє номер у цьому готелі було заброньовано сьогодні о 01:16\nОстанні відгуки про Raval Rooms\n“Старі балкони - шарм міста»\n눇По перше місцезнаходження, можно одразу пішки іти гуляти містом, поряд 2 станції метро, в номері чудові балкончики, простора ванна кімната. Діють знижки від готелю на підземний паркінг порядом с готелем.\n눉До 2 годин ночі шум, крики на вулиці눇Місцерозташування


Осушка та дегазація трансформаторних масел | Приймання, застосування та експлуатація трансформаторних масел | Правила | Книги\nПриймання, застосування та експлуатація трансформаторних масел - Осушка та дегазація трансформаторних масел\nБ.1 Основні вимоги\nБ. 1.1 Осушка та дегазація масла повинні провадитися з використанням спеціального обладнання:\n- цеолітових установок (тільки осушка масла);\n- дегазаційних установок (осушка та дегазація масла).\nЗастосування одного з зазначених типів обладнання для осушки та дегазації масла повинно бути обумовлене вимогами, які пред'являються до масла, що заливається до маслонаповненого обладнання.\nБ.1.2 Як доповнення до основних функцій осушки та дегазації масла, цеолітові та дегазаційні установки повинні забезпечувати нагрівання та очищення масел від механічних домішок.\nБ.1.3 Осушка та дегазація масел за допомогою цеолітових та дегазаційних установок може виконуватися як на працюючому, так і на відключеному маслонаповненому обладнанні, а також у тимчасово або стаціонарно встановлених ємкостях. Зазначені установки, а також інше обладнання, яке входить до технологічних схем, мають забезпечувати можливість проведення операцій з осушки та дегазації масла у конкретних умовах, що згадувалися вище.\nБ.2 Вказівки щодо компоновки і збирання схем\nБ.2.1 Технологічні схеми можуть компонуватися з основного технологічного обладнання (цеолітові та дегазаційні установки) і допоміжного обладнання (фільтри тонкого очищення, окремі маслопроводи і контрольно-вимірювальна апаратура), що не входить до основного.\nБ.2.2 Технологічні схеми повинні поєднуватися до спеціальних місць, які позначені на маслонаповненому обладнанні та технологічних (стаціонарних або тимчасових) ємкостях.\nДопускається підключення технологічних схем до інших місць\nмаслонаповненого обладнання, якщо це не впливає на його роботу і прийняті засоби безпеки.\nБ.2.3 Маслопроводи (трубопроводи) можуть застосовуватися як гнучкі, так і жорсткі. Вони мають бути маслощільними, маслостійкими і не повинні погіршувати характеристики масла. Основні вимоги:\n- жорсткі трубопроводи застосовуються у тимчасових та стаціонарних схемах обробки масла, а гнучкі - тільки у тимчасових схемах і на непрацюючому маслонаповненому обладнанні;\n- трубопроводи повинні витримувати надмірний тиск та вакуум, які\nоговорюються у вимогах на основне технологічне обладнання;\n- трубопроводи повинні складатися з окремих роз'ємних секцій і бути\nдостатнього перерізу, який забезпечує нормальний режим роботи технологічного обладнання. Для цього умовний прохід перерізу трубопроводів треба вибрати не менше умовного проходу вхідного та вихідного патрубків основного технологічного обладнання.\nБ.2.4 У технологічних схемах треба передбачити крани для відбору проб масла, зливу масла та випуску повітря з верхніх точок.\nБ.2.5 У технологічних схемах треба передбачити достатню кількість запірної арматури, яка забезпечує поелементне перекривання потоку масла на елементах обладнання, яке входить до схеми.\nБ.2.6 У технологічних схемах необхідно передбачити встановлення\nдодаткових приладів та блокіровок, які забезпечують захист маслонаповненого обладнання.\nБ.2.7 Схеми підключення технологічного обладнання до масло наповненого обладнання наведені на рисунках Б.1, Б.2, Б.3 та Б.4.\nБ.3 Вибір технологічного обладнання\nБ 3.1 Вибір технологічного обладнання має провадитися, виходячи з умов забезпечення потрібних параметрів при обробці масла та отриманню їх за один прохід масла через технологічне обладнання. Характеристики технологічного обладнання наведено у таблицях Г.1-Г.6, додаток Г.\nТехнологічне обладнання перед застосуванням має пройти засвідчення відповідно до експлуатаційної документації.\n1 — вентиль; 2 — спецкран для під'єднання очищувального обладнання; 3 — цеолітові патрони; 4 — цеолітова установка ( кількість патронів — не менше двох ); 5 — маслонасос (Q ≥ 3м3/год); 6 — нагрівач (Р=8...15 кВт); 7 — фільтр (п0 ≥ 10 мкм)\nРисунок Б.1 — Схема під'єднання цеолітової установки до трансформатора (технологічної ємкості)\n1 — маслопокажчик; 2 — вентилі; 3 — промбачок (V ≥ 20 л); 4 — маслоуловлювач; 5 — дегазаційна установка; 6 — вакуумний агрегат (Рзал ≤ 1,0 мм рт.ст.); 7 —дегазаційна камера; 8 — нагрівач (Р = 2... 10 кВт); 9 — маслонасос; 10 — фільтр тонкого очищення (п0 ≥ 5 мкм)\nРисунок Б.2 — Схема під'єднання дегазаційної установки до маслонаповненого уводу для осушки та дегазації масла\n1 — адсорбційний фільтр; 2 — вентилі; 3 — фільтр (п0 ≥ 10 мкм); 4 — цеолітові патрони\nРисунок Б.З — Схема під'єднання цеолітових патронів до працюючого охолоджувача системи охолодження трансформатора\n1 —дегазаційна установка; 2 — вентилі; 3 —масляний уловлювач; 4 — вакуумний агрегат; 5 — дегазаційна камера; 6 — нагрівам; 7 — маслонасос; 8 — фільтр тонкого очищення; 9 — адсорбційний фільтр\nРисунок Б.4 — Схема під'єднання дегазаційної установки до трансформатора\nБ.3.2 Цеолітові установки повинні забезпечувати:\n- температуру масла на виході з маслонагрівача у межах від 15 Д° 40 °С;\n- масову долю розчиненої води після осушки не більше 10 г/т;\n- номінальну тонкість фільтрації не більше 20 мкм.\nНайбільше застосування для осушки масла отримали:\n- цеолітові установки, що встановлені в комплекті К-110, розроблені СКТБ тресту «Електропівденмонтаж» і виготовлені Харківським дослідний електромеханічним заводом (с. Комсомольське, Харківська обл.). Вони можуть розміщуватися як на шасі автомобіля, так і на причепі;\n- цеолітові установки типу МОО2А (ТУ 34-43-11020), розроблені СКТБ «Союзцонтроремонт» і виготовлені Ногинським електромеханічним заводом (м. Ногинськ, Московська обл.). Установки виконані як моноблок і можуть встановлюватися стаціонарно в приміщеннях масляного господарства і тимчасово на спеціальних майданчиках поблизу маслонаповненого обладнання.\nЦеолітову установку типу МОО2А (ТУ 34-43-11020) наведено на рисунку Б.5. Характеристики установки наведені у таблиці Г.5.\nБ.3.3 Дегазаційні установки повинні забезпечувати:\n- температуру масла на виході не більше 85 °С;\n- граничнодопустиму температуру масла на нагрівальних елементах не більше 110 °С;\n- масову долю розчиненої води в маслі після зневоднювання не більше 10 г/т;\n- номінальну тонкість фільтрації не більше 5 мкм;\n- загальний газовміст не більше 0,1 %;\n- номінальна регульована витрата при заданих параметрах від 1 до 5 м3/год.\nДля осушки та дегазації масел необхідно застосовувати дегазаційні установки, розроблені СКТБ тресту "Електропівденмонтаж", типів УВМ-1.УВМ-2, УВМ-3.\nУстановку УВМ-2 наведено на рисунку Б.6. Характеристики установки наведено у таблиці Г.6.\n1 — батарея адсорберів; 2 — манометр; 3 — кран пробовідбірний; 4 - вентиль ДУ25; 5 - кран ДУ25; 6 - фільтри ФГІ 30; 7 — лічильник; 8 — вентиль ДУ40; 9 — фільтр грубого очищення; -10 — маслонагрівач теновий триступінчастий; 11 — регулятор протоку РП40; 12 — агрегат насосний Ц15-25-3,6/4\nРисунокБ.5 — Цеолітова установка МОО2А\n1 — маслонасос 1,5ХГ-ЗА-2,8; 2 — маслонагрівач ЕКг-170 кВт; 3 — вакуумметр; 4 — маслоуловлювач; 5 — кран для під'єднання до бака трансформатора при вакуумуванні; 6 — зворотний клапан; 7 — агрегат вакуумний золотниковий АВ3-180; Н — вакуум-насос пластинчастороторний 2НВР-5ДМ; 9 — абсорбціометр; 10 — дегазатор (колона); 11 — маслонасос типу Т63/20; 12 — масляний фільтр тонкого очищення з елементами ФОСН-60; 13 —вентиль\nРисунок Б.6 — Дегазаційна установка УВМ-2\nБ.4 Вказівки щодо технології осушки масел за допомогою цеолітових установок\nБ.4.1 У цеолітових установках в якості адсорбентів можуть застосовуватися синтетичні цеоліти (таблиця В.2). Можливе також застосування природних цеолітів різного походження.\nБ.4.2 Перед осушкою в маслі має бути відсутня емульсійна вода і пробивна напруга його повинна бути не менше 20 кВ.\nУ іншому разі необхідно провести відстій масла та злив води з нижніх пробок маслонаповненого обладнання або технологічних ємкостей.\nБ.4.3 Цеоліти мають бути просушені і їх маса повинна становити не менше 0,2 % від маси масла.\nБ.4.4 Температура масла в процесі осушки повинна знаходитися у межах від 15 до 40 °С.\nБ.4.5 Подавання масла (швидкість руху масла через установку, м3/год) в процесі осушки та кількість циклів осушки (проходів одного й того самого об'єму масла через установку) залежать від початкового значення масової частки розчиненої води в маслі.\nРекомендується подавання масла у першому циклі обмежити: воно має бути не більше 50 % від номінальної продуктивності для цієї установки. У подальших циклах обмеження подавання визначається відповідно до Б.5.3, перелік б.\nБ.5 Вказівки щодо технології осушки та дегазації масла\nБ.5.1 Швидкість подавання масла до дегазатора дегазаційної установки має бути відрегульована таким чином, щоб залишковий тиск у дегазаторі не перевищував граничного значення, зазначеного для цієї установки, і загальний газовміст за абсорбціометром дегазаційної установки не перевищував 0,1 %.\nБ.5.2 У процесі осушки масло повинно мати температуру не менше 60 °С.\nБ.5.3 Під час дегазації масла необхідно:\n- забезпечити мінімальне натікання всієї системи (схеми). При залишковому тиску менше 3 мм рт.ст. натікання не повинно перевищувати від 1 до 1,5 мм рт.ст. за 30 хв;\n- у першому та наступних циклах виключити піноутворення за допомогою регулювання подавання масла до каскаду дегазатора;\n- підтримувати залишковий тиск у дегазаторі таким чином, щоб загальний газовміст, виміряний абсорбціометром, не перевищував 1 % при температурі масла не менше 60 °С;\n- підготовлене віддегазоване масло перекачувати до відвакуумованої ємкості або маслонаповненого обладнання.\nБ.5.4 Кількість циклів визначається в процесі дегазації масла за отриманими результатами виміру загального газовмісту та концентрації конкретних газів, розчинених у маслі.\nБ.5.5 Після осушки та дегазації значення показників для окремих відомих марок масел, які заливають в обладнання, повинні бути не гірше, аніж ті, що наведені в таблиці Б.1.\nДля інших марок масел - відповідно до таблиці 5.2 (розділ 5).\nТаблиця Б. 1 - Граничнодопустимі значення показників якості найбільш відомих трансформаторних масел\nЗначення показників для трансформаторних масел та стадій їх перевірки\nНормативний документ, що регламентує метод\n1 Пробивна напруга, не менше, кВ:\n- для категорії А\n- для категорії Б\n- для категорії В\n2 Тангенс кута діелектричних втрат при 90°С, не більше, %\n3 Кислотне число,\nне більше, мг КОН/г масла\n4 Вміст водорозчинних кислот та лугів\n5 Вміст механічних домішок, не більше, %\n6 Температура спалаху в закритому тиглі, не менше, °С\n7 Температура застигання, не більше, °С\n8 Стабільність проти\n- масова часткаосаду,не більше, %\n- кислотне число окисленого масла, не більше, мг\n- маса летких кислот, не більше, мг\n9 Натрова проба, не більше\n1 0 Вологовміст, не більше, г/т:\n- для трансформаторів з азотним та плівковим захистами масла\n- для трансформаторів без спеціальних захистів масла\n11 Газовміст, не більше,\nІнструкція ОВБ 463.252\n12 Вміст іонолу, не менше, %\nВідповідно до А.3.3


В Житомирській області 25 аптек працюють цілодобово, з них 6 – у Житомирі. ПЕРЕЛІК : 26:03:2020 - zt.20minut.ua\nВ Житомирській області 25 аптек працюють цілодобово, з них 6 – у Житомирі. ПЕРЕЛІК\nУ списку – адреси та телефони 25 аптек, з яких шість знаходяться у Житомирі.\nМісто під час карантину. Фоторепортаж Грошей на лікування не вистачає, – підсумки брифінгу в Житомирській ОДА У житомирських аптеках з'явились маски та антисептики ДАБІ відмовила компанії UPG у видачі сертифікату на роботу АЗС\nІ в кожній є маскі та атисептик!