Знайоме обличчя – ЛІТавиця\nТарас відійшов подалі від натовпу. У голові бамкало, бо мікрофон безперервно переходив від уст до уст, а глухуватий звуковик врубав гучність на повну. Дехто із промовців вважав, що аби бути почутим, йому треба якнайголосніше репетувати, – і тоді вже не витримувала апаратура, перекриваючи крики рипінням. А допіру була лише середина “зміни». Куратор тримав на оці всіх своїх, а вони знали, куди підійти у визначений час за платнею. І під обід Тарас таки пішов подалі від того шуму, прагнучи наодинці та у відносній тиші з’їсти те, що від ранку дражнило пахощами з рюкзака.\nБіляш був смачним, начиненим від душі, але холодним. Нічого дивного, за півдня на морозі. Юнак передчував, що і в пиріжках із повидлом гумове тісто стало дубовим.\n– О, Тарич! – озвався позаду Вітьок. – Бач, а в мене навіть часу похряцати нема! Все бігаю, для вас стараюся.\n«Для себе,» – подумав Тарас. Недарма Вітьок так довго вламував його іти сюди. Як, певно, і кожного із майже двадцяти, кого привів на мітинг антимайдану до Маріїнського парку. Хлопці з нічліжки не дуже туди рвалися, бо їм було начхати, куди там та Україна вступить – у ЄС чи в Митний союз із Росією. Аби роботи стало більше і серед неї можна було знайти нормальну. Навіть двісті гривень, обіцяні за восьмигодинну «зміну», не всіх відразу переконали. Не те, щоби їм не були потрібні гроші, але той, у кого є руки і ноги, не потребує подачок, сам заробить. Останнім аргументом Вітька стало, що гроші не пахнуть, а вистояти у вихідний вісім годин на морозі – теж неабияка праця. І Тарас погодився. Не на кожній роботі так платять за день. А те, що мітинг за Янека… що з того? Він же не голосувати за нього йде, а так – для масовки. Зате Вітьок ішов зовсім не для масовки – він масовку привів. І за кожного мав отримати по двадцять гривень! Отже, цього дня хитропикому приятелеві мали відвалити утричі більше бабла, ніж кожному, кого він переконав іти сюди.\n– Слухай, Тарич, а в тебе тільки один біляш? Бо я тойво… нічого собі не купив.\nТарас запхав останній шматок за щоку, зім’яв порожній пакетик у руці і похитав головою. Про пиріжки вирішив змовчати. Цей ще своє вициганить, коли обійде усіх, кого привів.\n– Скупердяй ти, – зітхнув Вітьок. – Стараєшся тут для вас, а ви… ех… Ладно, пішов я далі колядувати.\nПиріжки з повидлом манили вже не так, тому Тарас поміж основною стравою та десертом вирішив перекурити. Але, обмацавши всі кишені, згадав, що останню цигарку в нього виманив Вітьок іще перед початком мітингу. Довелося діставати пиріжки і термос із чаєм.\nВід погляду у спину по ній пробігся легіон мурах. Тьху, невже Вітьок палить, що там у нього залишилося? Тарас озирнувся і побачив дівчину. Але не зміг роздивитися її так, як зазвичай розглядав дівчат. Першим, що побачив у неї, були очі, які прикували його погляд до себе. Блакитні і глибокі, вони наче затягували у вир, із якого не буде вороття. Але вона кліпнула – і відпустила.\n– Будеш? – він несподівано сам для себе простягнув до неї пакетик із пиріжками. Життя вчило бути ощадливим, а він тут бач – Вітька відфутболив, а з нею ділиться.\n– Ні, – похитала головою русявка. Навіть не усміхнулася.\nАле його це не зупинило.\n– А чай будеш?\nУже думав про те, що в рюкзаку має бути чиста пластянка, хіба що трохи пом’ята. Але дівчина мовчки похитала головою. Тому Тарас налив чаю у кришку термоса і спокійнісінько продовжив трапезу.\n– Ти часом мітингом не помилився? – буденним тоном кинула дівчина. – Батько перед твоїм народженням був у зовсім іншому гурті.\nВід здивування він похлинувся чаєм, а відкашлюючись, вилив на себе решту із кришки термоса. Пошепки вилаявся, закрутив термос і запхав його разом із пиріжками до рюкзака, перекинув усе в наплічнику в пошуках серветок. Зітхнув. Зітер солодкі краплини з пуховика, насправді лише загнавши їх углиб. По нозі пішов холод. Тарас поглянув на свої джинси. Так, тепер йому на морозі не лише слухати тих горлопанів, але й обсихати.\nНамагаючись дібрати слова для «подяки», звів погляд на дівчину. Чобітки, верх яких затуляла вовняна спідниця. Дивне, якесь старомодне пальто з дрібною вишивкою на кишенях, по краю рукавів та комірця. Тепла шаль, яка не ховала зачесаного назад світло-русявого волосся. Обличчя без сліду макіяжу. Вуста, які, здавалося, не вміли усміхатися. Прямий ніс, брівки-хвильки і високе чоло. Дуже вродлива дівчина. Нічого надміру, але й нічого не бракувало її красі, навіть косметики. Тарас упіймав себе на думці, що до такої першим навіть би знайомитися не підійшов. Побоявся би, бо надто серйозна. А тим паче, якби знав, що вона таке ляпне.\n– Ось, – дівчина ступила крок назустріч, простягаючи йому хустинку.\nВін узяв, але міг затерти нею хіба пляму на пуховику. Штани обіцяли довго і дошкульно сохнути самі.\n– А звідки ти знаєш, що мій батько голодував на майдані? – запитав, зібгавши хустинку в кулаку.\n– А я багато знаю, – нарешті ледь-ледь усміхнулася. – Історія – добра книга, її цікаво читати.\n– І що, там і про мого батька є?\n– Там про кожного є. Про тебе теж. І що було, і що буде.\n– Що, і майбутнє бачиш? – узявся кепкувати Тарас.\n– Бачу. Мені це вже можна.\nОстанню фразу юнак пропустив повз вуха.\n– Щось ти не схожа на циганку. Чи вони тебе малою вкрали?\n– Не циганка я, українка, – знову ледь усміхнулася дівчина.\n– Слухай, десь я тебе раніше бачив, – задумався, ще раз пильно придивившись. – Ти в якому універі вчишся? Чи вчилася…\n– В університеті ні, – опустила вона погляд. – Удома вчилася.\n– Ги, – Тарас не зміг приховати скептичної успішки. – І куди ж беруть на роботу з такою освітою?\n– Письмом і перекладами і така жити дозволяє, – дівчина гордо звела голову і глянула у вічі.\n– Фрілансер, значить, – гмикнув.\n– Ти ж теж працюєш не тим, на кого вчився, – без кпинів констатувала вона.\n– Зараз усі так, – буркнув.\nБо що мав казати? Що вивчився там, де не хотів, а потім нарешті втрапив туди, де ще не є царем, але вже став богом? Бо на його заяви, що хоче працювати на складі, батьки лише кривилися. І більшістю голосів (два їхніх проти його одного) улаштували його вчитися на бухоблік та аудит. Відмучився. Навіть роботу шукав. Але звичайному бухгалтеру платять стільки, що за таку платню працівник ще й шкодити повинен. А головбух, особливо у приватників, крутиться так, що і посадити можуть. Так він одного разу прийшов за вакансією бухгалтера, а потрапив на склад, де за рік вивчив усе уздовж та впоперек. І пишався тим, що в цьому велетенському царстві на тисячі квадратів, де без бази чорт ногу зломить, він знає, що і де лежить.\nЩе раз поглянув на дівчину. Те, що вона про нього так багато знала, дратувало. Бо її обличчя здавалося йому дуже знайомим, але де бачив її, Тарас так і не зміг пригадати.\n– А сама ти чого тут, така чесна? – вирішив перейти в атаку. – Тобі, бач, теж гроші совість не муляють.\n– А я тут не за грішми, – вона відвернулася. – А за людьми. Нетутешніми.\n– Це ж за якими?\n– Та хоч за тобою.\n– Е, ні, не на того напала! – запротестував юнак. – Я тут як уже півдня померз, то і другу половину вистою. Щоб не дурно було.\n– Як знаєш, – зітхнула дівчина. – І звуть тебе, як Кобзаря, і впертий ти – у нього. Але постій…\n– А як знаєш, як мене звуть, то, може, і свої ім’я скажеш? – вона таки цікавила його більше, ніж дратувала.\n– Лариса. Але всі Лесею кличуть.\n– А відьмою не кличуть? – уколов Тарас.\n– Провидицею радше, – глянула серйозно.\n– Може, скажеш, провидице, чим увесь цей цирк скінчиться?\n– Ти сам усе зрозумієш. І півроку не мине. І батька свого зрозумієш.\nОцим допекла найглибше. Бо вони з батьком не ладнали. Їхні долі писалися, наче під копірку, але вони дедалі більше розчаровували один одного. Батько після революції на граніті не осідлав хвилю і не став громадським діячем. Думав, що тихий героїзм винагороджується, мовчки гарував і прапором більше не махав. А його тодішні однодумці, які не скаржилися ні на надмір інтелекту, ні на прискіпливу совість, зараз при менших і більших посадах, а один – навіть у Верховній Раді. А батько й надалі вважає, що аби у країні був лад, кожен має бути на своєму місці. Але так не було, не є і не буде! Тому в Тараса було дитинство, у якому він гарні і дорогі іграшки бачив лише у друзів, а тепер даремно намагається побороти в собі закладену батьком програму невдахи.\n– І коли ж я його зрозумію? – посміхнувся.\n– Коли вдягнеш однострій.\n– Де я, а де армія! – гиготнув Тарас.\nДумав, чим би ще вколоти. Сподівався, що вона образиться й піде. Але не йшла. І навіть коли здоровань Гера із їхньої компанії підняв виданий йому зранку прапор регіоналів, а Вітьок почав скликати всіх до гурту, Лариса підійшла разом із ним. Але зупинилася за кілька кроків від юрби, а він… а він, наче прив’язаний, став поруч із нею. Краще вже говорити з цією дивачкою, ніж слухати той сон рябої кобили, якого йому і за півдня вистачило.\n– Без розуму легше в світі жити та таки й веселіше *, – зітхнула дівчина.\n– Я про те, що багато із присутніх тут не думають, де вони будуть завтра.\n– Вони думають, що їм жерти сьогодні, – гмикнув Тарас. – А патріотів і серед них вистачає. Які теж за Україну. І говорять по-нашому…\n– У нас велика біда, що багато людей думають, що досить говорити по-українськи, щоб називатися патріотами.\n– О, ти мене ще й патріотизму вчитимеш?\n– Не вчитиму. Підкажу.\n– І до чого я ще не допетрав, що мені аж треба твоя допомога?\n– Що двісті гривень у вирішальний час легко перетворюються на тридцять срібняків.\n– Слухай, от не треба читати мені нотацій! – вибухнув. – Мій тато все життя такий ідеаліст. І де він? Має вищу освіту, а гарує, як проклятий! Все життя за Україну та за Україну! А що ця Україна нам дала?\n– Ти виріс вільним і в мирі. Ти вивчився і працюєш, де хочеш, а не де скажуть.\n– За Союзу теж давно ніхто не воював. І всі якось жили! І добре жили!\n– Скоро ти про себе теперішнього скажеш, що і ти жив добре, але даремно, – гірко усміхнулася дівчина.\n– І що ж мені таке впаде на голову, що я так вирішу?\n– Прозріння, – і вона знову глянула в його очі і додала. – Ти зрозумієш, що терпіть кайдани – то всесвітський сором, забуть їх, не розбивши, – гірший стид.\nВін закам’янів. Здавалося б, вона цитує вірш, а вірші він ненавидів іще зі школи. Що читати, що вчити. Катівня та й годі. Але тут і тепер ці слова стали магічними, немов замовляння, яке сягнуло глибин його єства. Вони наче приростили його ноги до землі, а її очі – прошили всю душу, пропекли, наче вогнем. І десь із його вистиглого і забутого осердя озвався кволий сором, задушений у зародку ще вчора. Він сьогодні тричі збивав дзвінки від батьків. Бо вони чутимуть усе, що тут відбувається. І зрозуміють, де він.\n– Цікава ти дівчина, – кволо усміхнувся, неначе виринаючи з дурману її чарів. – Але нічого ти про мене не знаєш. Я он, може, скоро взагалі до Польщі виїду. Брательник двоюрідний там працює, добре заробляє. Казав, знайде й мені роботу…\n– Повернеться він, – усміхнулася Лариса. – Скоро повернеться.\n– Він там уже сьомий рік! Йому там добре! Якого милого йому вертатися? Тут нічого ловити, крім тарганів і мишей.\n– Він там, а діти тут. Коли чорна хмара надійде, він згадає, де його дім.\n– Кажеш так, ніби в нас чи війна почнеться, чи зараза якась.\n– Почнеться. І те, й інше, – кивнула дівчина. – Але кожне – свого часу.\n– Ага, ще скажи, що кінець світу настане, – гиготнув Тарас.\n– А люди так говорять щоразу, коли щось аж надто збурює їхнє життя. Кінець світу буде, але не так швидко. А от війна буде.\n– Невже третя світова? – він і далі потішався з цієї блаженної. Дивно, що вона досі з ним говорила. У погляді цих чаклунських очей не було нічого від овечки, яка терпітиме кпини або й не помічатиме. Їй клепки не бракує. От лише б знати, навіщо їй він!\n– Світ вона мало зачепить, а от Україну…\n– Отямся, відьмочко! Хто ж на нас нападе? – вигукнув Тарас і ніяково замовк, бо попереду почали на них озиратися.\n– Та не жени ти паніку! – засміявся юнак. – Ну, давай пройдемося по карті. Хто на нас нападе? Румуни з молдаванами? Чи білоруси зі своїм трактором? Чи поляки, які без наших заробітчан загнуться, бо звідти вся робоча сила по європах іде?\n– А якщо я скажу, що ті, за союз із ким ти зараз тут стоїш? – Лариса знову впіймала його погляд.\n– Росія?! Та ти з дуба впала!\nНа них знову почали озиратися, але якось дивно. Людські погляди байдуже ковзали по ньому, зате до дівчини просто прикипали. Наче в кожного, хто зараз витріщався на неї, теж було таке враження, що вони її вже десь бачили. Деякі навіть перемовлялися між собою. Але йому не було з ким перемовитися. Окрім неї.\n– Слухай, тебе тут усі так знають. Дивися, ще вхопиш. Тут такі бугаї сторожами стоять… Ти тут, певно, не одного на гачок чіпляла. Признавайся.\n– Вони мене впізнають, але не знають, – зітхнула.\n– З ними ти також говорила?\n– Тих, із ким я говорила, тут уже нема.\n– І скільки тобі за це платять?\n– А на твою думку, вже ніхто у світі не може бути безкорисливим? – Лариса глянула на нього так, наче сподівалася ту відповідь відчитати.\n– Може, й так, але не дуже. Бо кожен думає про те, як буде жити завтра.\n– Не раз, хто забувається про завтра, той має вічність, – усміхнулася співрозмовниця.\nІ в Тараса попід шкірою пройшов мороз, такою потойбічною була та усмішка. Такими всевидючими були ті очі. Такою містичною виглядала ця русявка на тлі регіонівського гармидеру.\nІ в мить, коли він майже згадав, де бачив її, дівчина відпустила його погляд – і магія розвіялася. А вона, не мовивши більше і слова, повернулася і пішла геть від цього натовпу, де на сцені знову хтось репетував російською мовою.\n– Зачекай! – наздогнав.\nВона не озиралася, а він не посмів узяти її за плече і розвернути до себе.\n– Я ж десь тебе бачив! Скажи, хто ти така?\nДівчина нарешті озирнулася.\n– Я – мавка лісова! – і засміялася – нестримно, голосно і дзвінко. – Бувай, Кобзарю!\n– Чекай! А твоя хустинка? – згадав про клаптик тканини, який досі стискав у руці.\n– Собі залиш на згадку.\n– Та про кого ж? – розвів руками.\nПішла. І пришпилила його тим словом до місця, де стояв. Наче поглядом, якого він таки ніколи не забуде. Не зможе.\nРозгорнув хустинку – і завмер вражений. По краю її було дрібно вишите гладдю калинове листя, а в середині кетяг калини і слова: «Врятуєш душу, коли загубиш тіло».\n«Дивачка, – подумав. – І хто таке на хустинці вишиває? Хай би вже щось про кохання. І то треба було стільки надзьобатися, щоби просто так мені віддати. Хіба що приворожити хотіла…»\nА таки приворожила, бо поки тривав мітинг, вона не йшла йому з думки. Намагався згадати, де бачив її, але верткий спогад тікав від нього. Хотілося достояти, отримати свої гроші, купити пива та чипсів – і решту вечора пролежати, втупившись у смартфон і затулившись від світу навушниками. Напаковувати мозок і шлунок, щоби витіснити звідти її. Ач яка! Мавка лісова…\n– Тарич, ти там завис чи що? Тобі бабки не треба? – Вітьок весело помахав купюрою в нього перед очима. Всі решта уже відійшли від ліхтаря, отримавши своє.\nВін вийшов на світло, щоби краще роздивитися зароблене. Ці пройдисвіти і фальшивих грошей наклепати могли, в них ні честі, ні совісті. І з лицьової сторони банкноти на нього глянули ті ж чаклунські очі. Вона! Тільки старша і без шалика. Лариса. Леся… Дістав із кишені хустинку. Думав, розвіється в руках. Але дивний напис тепер сприймався інакше.\nЧомусь навіть на думку не спало, що це недолугий жарт або провокаторський хід. Переманити когось на Майдан можна набагато легше. І дешевше. Без гриму, без натяків, без чарів та хусточок.\nНе пам’ятав, чи поклав ту купюру в кишеню, чи впустив її під ліхтарем. Не дивився, куди його несли ноги. До гуртожитку не хотілося. Будуть поїти і розпитувати, а потім викличуть бригаду і спровадять у дурку. Навіть ті, котрі теж її бачили.\nЧувся спустошеним і наповненим водночас. Так, наче замість паршивої кави в нього по вінця налили джерельної води. Було дивно, п’янко і трохи страшно. Що робити? Як бути? Куди йому тепер такому йти?\nНоги самі принесли на Майдан. На звуки музики, яка увечері тут завжди ставала гучнішою – артисти підбадьорювали людей, багато з яких цілий день простояли тут.\n– Разом і до кінця, разом і до кінця, разом і до кінця! Зможемо я і ти разом перемогти!… – лунала зі сцени пісня, якої Тарас досі не чув. Але задубілі за день ноги взялися підтупувати в такт. Неподалік танцювала зграйка студентів, і їхнє завзяття зманило і його.\nЗвук мобілки він ледве почув. Дзвонила мама.\n– Так, мам, – мовив, намагаючись перекричати музику.\n– Тарасику, де ти? Ми хвилюємося! – почулося зі слухавки. – Ти цілий день не береш… Що це? Це… Петрусю! Петрусю, послухай! Ти тільки послухай, де він!\nШарудіння у слухавці юнак не чув, але коли до нього долинув батьків голос, збагнув, що того душать сльози.\n– Ти на Майдані… Я знав! Я знав, що виховав тебе добрим!\n– Тату, я…\nХотів сказати, звідки прийшов. Розповісти про Лесю. Про хустинку і про двісті гривень. І про те, що ще не зрозумів батька, але віднині дуже і дуже намагатиметься.\n– Синку, я пишаюся тобою!\nІ знову передав слухавку мамі. Та просила бути обережним. Питала, що вони можуть із дому переслати майданівцям. Або привезти. Вони так давно не були в Києві! А в нього у гостях – узагалі ніколи! Він обіцяв розпитати у штабі, хоча й уявлення не мав, де той штаб шукати.\nВіднявши телефон від вуха, зітхнув і відчув, як запекло морозом щоки. На сцені вже розігрівався «Океан Ельзи», а він стояв позаду юрби і дивився туди, звідки потужні промені прорізали темряву. А в самого на душі розвиднялося.\n– Соколику, ти чого не в гурті? – ледве докричалася до нього низенька бабуся, яка в одній руці мала великий термос із краником, а в іншій – іще більший пакет.\nПитала ще щось, але він не слухав. Лише коли старенька простягнула йому паперовий стаканчик із чаєм і пиріжок, дбайливо загорнутий у серветку, збагнув, куди привела його Леся. До своїх.\nТарас сидів на крайній лаві у критій машині і мовчки дивився на дорогу. Знічев’я рахував авта, які їх обганяли, і ті, які прямували у протилежний бік. І тих, із ким добровольцям було по дорозі, виходило чи не вдесятеро менше. Решта тікали. Це було видно по роззявлених багажниках стареньких авто та навантажених під зав’язку причепах, по величезних клумаках, прив’язаних зверху, і по салонах, напханих так, що водій у дзеркало вже нічого бачити не міг.\nХлопці поруч бурчали, забачивши іще одну таку машину:\n– Що, наголосували?\n– Сходили на референдум, скоти!\n– А тепер у тил, як щурі!\n– Нє, ці не стануть із нами своє ж лайно розгрібати!\nТарас також усе це бачив, але не сердився на тих, що везли сім’ї і пожитки чимдалі від війни. Він не мав права їх звинувачувати. Бо хто знає, де б він зараз був, якби не Леся. Але добре пам’ятав, звідки вона його забрала.\nВін знав, куди їхав. Скоро туди приїде і його брат із Польщі. Знав, що може не повернутися, але був готовий. Носив біля серця хустинку, хай так і не знайшов, із якого Лесиного твору були ті слова. І потайки пишався своїм позивним – Кобзар, хай і лише він знав, від кого його отримав.\n* Речення, позначені у творі напівжирним курсивом, є цитатами із творів та листів Лесі Українки.\nПопередній записНазад Арена\nНаступний записНаступн. Весна і Леся\nЗнайоме обличчя: 32 коментаря\n15 Червня, 2021 о 19:13\nНовела спонукала замислитися і залишилася в серці. У вирішальні для народу часи слово справді стає найдосконалішою зброєю. Леся не могла не втрутитися, не могла мовчати.”Ти часом мітингом не помилився?” – спитала вона у того, хто ще міг її почути. Одразу видно, що Тарас не мав чіткої політичної позиції, втомився від життя і змусив свою совість стишитися. Однак Леся зуміла побачити його душу і не дала впасти, зрадити не лише країну, а й себе самого. Одна розмова часом може змінити усе життя. Щоб зрозуміти батька, Тарас спершу мав зрозуміти себе. Дуже майстерно написано. Бажаю перемоги.\n15 Червня, 2021 о 19:20\nЩиро дякую за увагу до твору і відгук, пані Квітко!\nЯ вірю в дива і якщо їх замало поруч, то намагаюся хоча б писати про них. Бо якщо вже вигадувати, то лише світло 🙂\nДякую за добрі побажання і навзаєм зичу Вам натхнення, наснаги та успіхів!\n14 Червня, 2021 о 10:03\nВітаю. Чесно? Враження 60 на 40, на користь автора. Мені сподобалася лінія головного героя та його переосмислення реалій. Цитати доречні. Особлива маленька, але така ЗНАЧНА присутня у творі приємність – батьки, що пишаються сином. Щиро зичу удачі в подальшому.\n14 Червня, 2021 о 10:27\nВітаю, Неє! Дякую Вам за увагу до твору і зичу успіхів навзаєм!\n13 Червня, 2021 о 12:46\nВітаю всіх коментаторів!\nБачу, пан Олександр, знудившись від читання мого твору, мимоволі подбав про те, щоби хоч у коментарях нудно не було. За що йому і дякую 🙂\nІ від щирого серця дякую Сюзі і Людмилі. Підтримка (як і конструктивна та доброзичлива критика) – це найцінніше, що автор може отримати від колег.\nМи всі різні, по-різному оцінюємо речі та явища і маємо право про це відверто говорити. І така реакція – теж непогано, людину твір не залишив байдужою і вона не пройшла повз. Але ось тональності висловлювань (висновок роблю не лише з коментарів у мене) таки варто прямувати до костенківського “магазинного мінімуму”. Бо гідність мають і на повагу однаково заслуговують і читач, і автор.\n12 Червня, 2021 о 17:06\nВітаю. Знайомий сюжет, використаний ще Говардом у “Delenda est”, але перенесений у недавні українські реалії. Гарний посил, піднята проблема батьків та дітей, але, оскільки твір це фактично діалог з Лесею та рефлексія Тараса, читалося відверто нудно. Як вже зазначили, передбачуваний персонаж, та й сюжет також. Крім того, дещо різонуло, а саме смартфон Тараса. Тобто, він скаржиться на злидні, важку власну й не тільки долю, ладен вісім годин стояти на морозі за двісті гривень, хоча в час мого гарування кур’єром у 2010-ому я отримував по тридцять за годину, без врахування замовлень. Тобто за те, що сидів у теплому приміщенні і попивав безкоштовний чай. І при цьому у нього є смартфон! Ви хочете сказати, що людина, яка має смартфона, бодай з ліжка підніметься заради 200 гривень? Чи він настільки тупий, що не розумів, що перейшовши на дешевшу модель мобільного зміг би значно покращити своє матеріальне становище? Та це майже безхатько з Ламборгіні, хоча й не так гіпертрофано! Тому, коли дочитав до смартфона всяке співпереживання герою розвіялося як дим, бо такому “розумнику”, певно, й чарівні боби можна втюхати. Тож, від мене “двійка”.\n12 Червня, 2021 о 17:20\nУ мене склалося враження, що ви свідомо “валите” хороші оповідання в надії, що хтось дослухається до ваших коментів, додивиться до ваших оцінок і зробить те ж саме.\n12 Червня, 2021 о 17:41\nО, тоді я радше їх навпаки витаскую, бо на конкурсі є щонайменше троє (а може, вже четверо?) учасників, які не надто від мене в захваті. Свою оцінку я завжди аргументую, як у цьому випадку, так і в решті. Й, щоб розставити всі крапки над “ї”, вирішальний критерій при оцінюванні для мене це власне відчуття при прочитанні. Яким би гарним, грамотним та ідейно насиченим не було оповідання, якщо я нудьгував його читаючи і подумки вже мріяв перейти до іншого, високої оцінки я йому не виставлю. А загалом це запитання можна було й в особистих повідомленнях поставити, а не під чужими творами.\nP. S. Й це виходить, що Ви назвали всі твори, яким я виставив високі оцінки поганими? Не думаю, що їх авторам буде приємно це прочитати.\n12 Червня, 2021 о 18:25\nМабуть, лише мені здається, що деякі ваші аргументи притягнуті за вуха, як і те, що я назвала всі твори, яким ви виставили гарні оцінки – поганими. Я нормально сприймаю конструктивну критику, але здається мені, що ви не сприймаєте твори такими, якими вони є і, подекуди, навіть не намагаєтеся зрозуміти автора, а хочете бачити тільки те, що вам видає ваша фантазія. І якщо вже щось десь не співпало з вашим баченням, то все, провал. Я ніяким чином не прагну вас образити, просто висловлюю думку.\nНаписала під чужим твором лише для того, щоб привернути вашу увагу бо в обговорення ви не заглядали а в особисті повідомлення до незнайомих людей я не влажу. (хіба в дуже крайніх і термінових випадках)\n12 Червня, 2021 о 20:37\nНе тільки Вам) Але не треба думати, що аргументи пана Олександра вплинуть на ще чиюсь думку. Ми всі – люди з власним баченням, тож кожен ставить оцінки так, як сприймає оповідання сам. Принамні, я так думаю про колег, дивлячись на їхні коментарі та зауваження до творів\n12 Червня, 2021 о 19:32\nПане, це лише конкурс. У ньому люди висловлюють свою думку про твори колег (хоча у Вашому випадку таки видно, що конкурентів). Дехто буває і різким, але ніхто не подає власне сприйняття як істину в останній інстанції.\nКрім того, те, що твір не “зайшов” комусь, може свідчити про різницю смаків, а не про якість твору. А ще – конкурс закінчиться, автори стануть відомими, а враження від спілкування зостануться.\n13 Червня, 2021 о 14:45\nну у вас “логіка”. дивує такий підхід “якщо твір особисто вам не сподобався, то він вже поганий”.\n13 Червня, 2021 о 15:18\nСправді, дивна логіка )))\n“я казки не люблю, оосбливо на таких дорослих серйозних конкурсах. тому від мене – одиниця”\n13 Червня, 2021 о 18:38\nа ви містику не любите та готові за неї ставити одиницю, бо там для вас “нема логіки”.\n13 Червня, 2021 о 19:26\nВітаю, пане Олександре! Дякую за увагу до мого твору.\nТяжко наводити аргументи до цілком суб’єктивного твердження “мені було нудно” або “мені не сподобалося, бо я не згоден із героєм” – то марна справа. Можу сказати, що мої критерії оцінки більш раціональні, адже і твір “не мого” жанру і в “не моїй” стилістиці цілком може мати очевидні переваги, які мені як колезі варто зауважити і визнати. Але тут кожен обирає своє.\nВаш коментар можу структурувати наступним чином:\n1. Сюжет не новий (хоча так, не мені першій Ви це писали, хоча там оцінки геть інші 🙂 ).\n2. Мені було нудно (що ж, не завжди ми в житті робимо лише те, що нам цікаво. Погоджуючись на умови конкурсу, ми приймаємо як даність, що не все з надісланого іншими авторами буде нам цікавим і близьким).\n3. Я в 2010-му був маладєц (тішуся за Вас, але Тарас не мусить бути на Вас схожим. Не всі люди планують своє життя наперед і керуються лише фінансами. Інакше б не було бізнесменів, митців і просто відчайдухів, які прикрили нас собою в перші роки війни, пішовши добровольцями.\n4. ГГ не вміє планувати свої фінанси, а отже – він дурень. Ок, хай так, визнайте, що далеко не всі українці діють логічно, ми це бачимо від виборів до виборів, чи не так? Але десь у глибині його душі спала совість, яка була розбуджена. Не всім це дано.\nНа оцінку не нарікаю. Ви маєте право на власну думку, а оцінка – це останнє, з приводу чого варто перейматися. Для мене цей конкурс радше цікавий досвід і нові знайомства.\nБажаю Вам наснаги і… міри. Бо якою міряєте, такою й Вам відміряють 🙂\n13 Червня, 2021 о 20:15\nОт не хотів відповідати, але Ви ж перекрутили. Який “маладєц”? Я підробляв кур’єром в фаст-фуді, ще й навіть не мережевому. Це низькооплачувана робота, що не потребує ні спеціальної підготовки, ні особливих навичок. Й мені разом зі стипендією заледве вистачало на прожиття і щось відкласти на чорний день. Й вже точно не на смартфон.\nА що таке смартфон? Це не потрібна річ у сучасному світі, бо досить просто мобільного. Це іграшка вартістю в кілька тисяч. Й Ви заявляєте, що той, хто має таку іграшку, буде заради 200 гривень вісім годин мерзнути? Ось до цього моя претензія.\nВи могли зробити Тараса безхатьком, що колупається в смітниках й той самий біляш підібрав на узбіччі. Або ж навіть наркоманом, їх серед антимайданівців вистачало. Чи зробити його ідейним прихильником Януковича. Або ж викрутити конфлікт батьків та дітей до того рівня, що він би й чорта підтримував, аби в пику батькові. Але Ви обрали саме фінансовий мотив, а потім дорікаєте ним мені, коли я вказую, що він не має сенсу для персонажа? Хоча, враховуючи, що Вам робота кур’єром за 30 гривень на годину видається престижною…\n13 Червня, 2021 о 20:42\nТам, де Ви бачите фінансовий мотив, насправді була втрата сенсу. Та й чи не властиво людині, яка виросла в незаможній сім’ї, в дорослому віці купувати собі щось таке… таке, що не по кишені, але неймовірно тішить, навіть якщо після покупки щасливий власник харчуватиметься мівіною?\nА чому б йому не бути середньостатистичним – ні риба, ні м’ясо? Адже якби я, боронь Боже, зробила його наркоманом, мені б точно дорікнули, що неправдоподібно, бо арка персонажа виводить мого Тараса практично в космос. 🙂\nБачите, на тему вподобань і смаків можна сперечатися без кінця. Шкода, що конструктиву від того мало…\n10 Червня, 2021 о 0:21\nСильно. Дуже сподобалася зв’язка поколінь. Можливо б варто ще додати про розкаяння від походів на антимайданвський мітинг вже в машині. І про те, що батька усе ж зрозумів остаточно.\nНу і власне тема конкурсу зіграла злий жарт – інтрига вмерла ще при народженні. Взагалі то задумка класна, двісті грн., знайоме обличчя, дивний одяг, цитати. Можливо, не варто було Лесі Лесею називатися. Хоча і тут не певен, що тема не заспойлерила усе.\n10 Червня, 2021 о 1:00\nЩодо інтриги в контексті конкурсу, то я свідомо йшла на цей крок. Для читача на конкурсі інтриги з героїнею нема, але ця інтрига є для героя, з позиції якого ведеться оповідь. Я гадала, що читач зацікавиться спостереженням саме за Тарасом, а саме коли ж він збагне, з ким зустрівся, і як це змінить його життя.\nЩодо каяття і порозуміння з батьком, то за задумом твору позицію героя можна найбільше побачити через думки і вчинки. Між фрагментами минуло досить багато часу, тому деякі думки і події залишилися за кадром. Гадаю, людина, яка не пережила вповні своє каяття і позиція якої є непевною, не їхала б у тій машині.\nДякую за відгук і навзаєм зичу успіху!\n9 Червня, 2021 о 22:35\nЗачиталася до сліз. Чи то спогади нахлинули, чи то шкода стало, що не було тоді тої Лесі, щоб напоумити “отих”. Дякую, авторе!\n9 Червня, 2021 о 22:52\nНе було Лесі, але були інші. Як і два роки тому. Аби лише “оці” вміли промовляти до сердець, а не лише базікати і сваритися, а “оті” – слухати 🙂 Дякую за увагу і окрайчик серця до мого твору! Успіхів!\n7 Червня, 2021 о 22:18\nАвторе! Спочатку я сиділа і чесно аналізувала ваш твір, щоб поставити неупереджену оцінку… А потім сама незчулася, як відкинула той аналіз і просто зачиталася до останньої крапки.\nДякую вам, дуже гарно написано. Не хотілося ні відриватися, ні щоб оповідання закінчилося.\n7 Червня, 2021 о 22:40\nДякую за відгук, пані Віро!\nНавзаєм, і Вам успіху!\n7 Червня, 2021 о 14:12\nДещо прямолінійне рішення теми з використанням цитат. Але загалом оповідання гарне. Від мене плюс\n7 Червня, 2021 о 14:22\nДякую за відгук і голос!\nРішення прямолінійне, визнаю, але вчинила так навмисно. От якби ці цитати подати одним із рештою тексту шрифтом і без примітки, чи багато людей відчитає, що вони Лесині? Гадаю, ні, бо, на жаль, мало хто обізнаний із творчістю такої монументальної постаті поза рамками шкільної програми.\nНад способом оформлення цитат іще думаю, але, обмірковуючи задум, відразу планувала йти в тему саме фантастичної Лесі 🙂\n7 Червня, 2021 о 13:42\nДуже крута річ, от прямо торкнула 🙂 чи то пак тригернуло 🙂\nУ нас дуже бракує творчого осмислення і опрацювання теми Майдану – саме творчого, не щоденникового. І от це надзвичайно сильна історія, яка це робить. Та й тема конкурсу чудово розкрита.\nЯкщо й були якісь баги, то їх проскочила, не помітила.\n7 Червня, 2021 о 14:00\nДякую, пані Катерино! Надзвичайно приємно, що річ торкнула і що спроба поєднання тем вийшла вдалою.\nЩоденники цінні, особливо як джерело інформації для творчого переосмислення, адже навіть тому, хто був на Майдані, через роки треба пригадати послідовність ключових подій (бо людська пам’ять – дивовижна штука – то сортує спогади, то робить із них гоголь-моголь 🙂 ).\nДякую за увагу до мого твору та відгук і навзаєм бажаю успіху на конкурсі!\n6 Червня, 2021 о 4:41\nІ ще – у мене виникло враження, що Тарас – це таки сучасна інкарнація Кобзаря, тільки тимчасово зневірена і збита з пантелику. Цікаво, це справді так за авторським задумом?\n6 Червня, 2021 о 13:11\nЩиро радію, що новела Вам сподобалася, і дякую за відгук!\nОбираючи тему для конкурсного твору, хотіла написати про те, що болить. А тут пригадалася паралель – купюра з Лесиним портретом за зраду в один із найвирішальніших для країни моментів… І вирішила привести її на те збіговисько відновлювати справедливість, але так, як вона робила це за життя – словом.\nВи відчитали майже все, що я заховала в тексті. Що ж до інкарнації Кобзаря – ні, не вгадали 🙂 Тарас – звичайний обиватель, в якому що батьком, що Великим Тарасом посіяне добре зерно, йому лише треба було прорости. Таких багато, і добре було б, якби всі проросли. І, як на мене, якщо читач знаходить у тексті те, що спонукає його до вільного трактування – це чудово!\nДякую за заряд позитиву та натхнення і навзаєм бажаю успіху!\n1 Червня, 2021 о 19:51\nЦікава історія. Не була на майдані, але через цей твір ніби й здійснила подорож туди. Фантастична Леся, була для мене тут дуже реальним персонажем, який гармонійно вписався в текст і додав історії родзинки. Цікаві діалоги, цікаві рішення. Наче стояла поруч і слухала розмову головних героїв. Браво автору, твір дуже сподобався. Цікаво, торкає серця і наштовхує на роздуми.\n1 Червня, 2021 о 19:57\nЩиро радію, що твір торкнув, і дякую за відгук. Я намагалася створити текст, який би і міг захопити, і ніс щось у собі. 🙂\n29 Травня, 2021 о 9:03\nАктуальний твір на суспільно-політичну тему. Діалоги трохи нагадували моб стрічку в ФБ, але вцілому все добре. Гарний задум.


В Івано-Франківську стартував VII Українсько-польський кардіохірургічний форум — briz-info\nВ Івано-Франківську стартував VII Українсько-польський кардіохірургічний форум\nЗ 25 по 26 травня в обласному центрі Прикарпаття проходить VII Українсько-польський кардіохірургічний форум «Прогресивні досягнення в кардіохірургії – обмін досвідом».\nПротягом двох днів понад 200 вітчизняних фахівців спільно з провідними кардіохірургами з Польщі, Білорусі, Німеччини, Великої Британії та Узбекистану обговорюватимуть актуальні проблеми галузі та нові напрямки кардіохірургії, ділитимуться досвідом та досягненнями.\nЗ початком роботи форуму учасників привітали голова обласної державної адміністрації Олег Гончарук, голова обласної ради Олександр Сич, мер міста Руслан Марцінків та ректор Івано-Франківського національного медичного університету Микола Рожко.\nНеобхідно визнати, що сьогодні система охорони здоров’я належним чином не охоплює потреби населення. Ситуація ускладнюється неупинно зростаючим тягарем неінфекційних захворювань та відсутністю адекватного впливу на їх зниження. Це приводить до того, що Україна посідає друге місце в Європейському регіоні за рівнем смертності. При цьому основними причинами летальних випадків є неінфекційні хвороби. На жаль, серцево-судинні недуги є лідером серед причин смертності в Україні, перевищуючи показник у 60%.\nНезважаючи на досягнуті успіхи усіх кардіохірургічних центрів, перед цією галуззю в Україні стоїть ряд важливих невирішених проблем. Порівняння фактичної кількості зроблених за рік операцій з розрахунковими показниками потреби свідчать про те, що кардіохірургічною допомогою у країні охоплено лише близько 30% хворих, які її потребують.\nЯк зазначив президент Асоціації серцево-судинних хірургів Василь Лазоришинець, в Україні нараховується 38 кардіоцентрів, з яких 28 виконують повний спектр кардіологічних втручань, в тому числі й на «відкритому» серці. Тільки за минулий рік усіма цими медичними закладами було проведено майже 19 тисяч таких оперативних втручань, біля 27 тисяч виконано коронарографій та стентувань. «У порівнянні з іншими провідними країнами світу ми робимо мало таких операцій, аніж потрібно їх проводити на один мільйон населення, - говорить республіканський кардіохірург. – Та разом з тим, нашим спеціалістам вдається застосовувати найсучасніші методики хірургії. Також дуже багато проводиться ендоваскулярних операцій, які виконуються без розрізів».\nМісто Івано-Франківськ для проведення заходу було обрано організаторами не випадково. В умовах складної економічної ситуації в країні та в галузі зокрема, у 2016 році на базі Центральної міської клінічної лікарні було відкрито кардіохірургічне відділення. На кінець року фахівцями відділення були освоєні як інтервенційні процедури, так і «велика» хірургія на відкритому серці. За допомогою кардіохірургів інституту серцево-судинної хірургії ім..М.Амосова, з листопада 2016 року проведено 30 операцій на відкритому серці. Як реперфузійний центр відділення працює з 2012 року. За цей час проведено 4116коронографій та 1986 стентувань коронарних артерій, ¾ з яких виконані при гострому коронарному синдромі.\nПід час форуму учасникам демонстрували в режимі он-лайн унікальну операцію при ендоваскулярному лікуванні аневризми грудної аорти, так званим гібридним підходом, яку виконували фахівці інституту серцево-судинної хірургії ім..М.Амосова. Слід зазначити, що таке оперативне втручання раніше не виконувалась в жодному кардіоцентрі України.


Використання соціальних мереж у навчально-виховному процесі\nВикористання соціальних мереж у навчально-виховному процесі може дозволити налагодити зворотній зв'язок, не вимагаючи від втомлених батьків їхати в школу після роботи. У віртуальних групах можна обговорювати плани, ділитися важливими матеріалами і повідомляти про зміни в розкладі.\nСоціальні мережі у навчально-виховному процесі\nСоціальні мережі стали частиною нашого життя.\nЧому б не інтегрувати їх і у навчально-виховний процес?\nПоки найпопулярнішими каналами комунікації з батьками залишаються записи в щоденнику і збори. Звичайно, цього мало: дорослі повинні активніше брати участь у вихованні дітей - наприклад, в Німеччині це навіть обумовлено законодавством. На щастя, соціальні мережі дозволяють налагодити зворотній зв’язок, не вимагаючи від втомлених батьків їхати в школу після роботи. У віртуальних групах можна обговорювати плани, ділитися важливими матеріалами і повідомляти про зміни в розкладі. Офіціозу при цьому менше, шуму - теж.\nУ соціальних мережах не тільки обмінюються смішними картинками і рецептами - бувають місця, де можна дізнатися про blended learning або адаптивне навчання більше, ніж з товстих книжок. Підписуйтесь на знаменитих педагогів-новаторів, підключайтеся до спільнот для просунутих вчителів, відстежуйте нові освітні програми. Можна навіть пошпигувати: Віталік сказав, що хворів цілий тиждень, але на сторінці його мами виявилися фотографії всієї родини з Єгипту.\nУміння організувати продуктивну і високотехнологічну роботу з батьками принесе вам славу вчителя майбутнього. Ось побачите, скоро колеги попросять показати і розповісти, як вам це вдалося.\nТепер розглянемо окремі платформи та визначимо у чому полягає користь їх використання у навчально-виховному процесі.\nНа Заході сторінка Facebook - щось на зразок офіційного портфоліо, звідки можна дізнатися, де людина вчилася, в яких проектах брала участь і чим цікавиться. Посилання на акаунти в соціальних мережах завжди прикріплюють до резюме і до цього ставляться серйозно. Реєструємося на Facebook. Вказуємо дані про навчання, роботу, дипломи, роздаємо батькам посилання і залучаємо до мережі всіх, хто ще не долучився.\nМожна розміщувати в хроніці посилання на корисні статті з психології та педагогіки, а потім обговорювати прочитане. Так вчитель зверне увагу до проблеми і зможе запобігти виникненню конфліктів, етично не вказуючи на конкретних дітей.\nРезультати творчих робіт краще публікувати там само, бажано з фотографіями. Кожному з батьків приємно стежити за успіхами дитини, особливо, коли можна похвалитися на власній сторінці.\nВ чатах і форумах можна обговорювати програми екскурсій або необхідність введення другої мови в першому класі. Ситуація, в якій хтось щось не дочув або не зрозумів, автоматично відпадає. Кожен з батьків може висловитися, навіть самі зайняті і тихі.\nВарто підписатися на видатних викладачів і групи з педагогіки (вони виявляються шляхом простого пошуку за ключовими словами). Там ви не тільки знайдете цікаві ідеї, а й підтримаєте імідж сучасного вчителя.\nКраще не коментувати фотографії і статуси батьків на їх особистих сторінках. Не забувайте, ваша сторінка - це портфоліо. Позбутися скутості в спілкуванні добре, але будьте коректні і тримайте дистанцію. Фотографії з пляжу можете викласти в закритому альбомі.\nМоже скластися враження, що блоги - досить застарілий і не доречний сучасному вчителю жанр, але взагалі-то це не так. Щоденники виглядають солідніше і довговічніше, ніж групи в соціальних мережах, іноді з них виходять і зовсім видатні проекти. Якщо ви не готові до самостійної підготовки платформи, можна вибрати Blogger, Blogspot, Tumblr, WordPress, SquareSpace або Typepad.\nПублікуйте статті з різних джерел - можна зібрати цілу віртуальну бібліотеку по найважливішим питанням. Пишіть власні статті, ведіть методичну діяльність, діліться досвідом. Підпишіться на гідні тематичні блоги: звідти можна робити репости.\nНа відміну від усього іншого, це не браузерний сервіс, а додаток. Тобто, щоб у повній мірі користуватися ним, потрібен планшет або смартфон. Викладаємо знімки шкільних свят і буднів - збираємо багатий альбом, який можна показувати батькам. До речі, є сервіси, які перетворять вашу стрічку в справжній випускний альбом - такого точно ні в кого не буде.\nМожна публікувати невеликі відео, які легко монтуються прямо в додатку. Instagram - величезна скарбничка візуального матеріалу, в якій знайдуться ілюстрації для будь-якої теми. Спробуйте використовувати це на уроці.\nНе забудьте зробити аккаунт закритим або обговорити використання Instagram з батьками. Раптом хтось не хоче, щоб фотографія дитини потрапила на простори інтернету.\nСерйозним людям мікроблоги можуть здатися марною тратою часу, хоча, при наявності фантазії, з них можна отримати чималу користь. Почніть з публікації смішних реплік і ляпів учнів (звичайно, без вказівки імен). Можна використовувати мікроблог як дошку оголошень, нагадуючи батькам, у скільки буде лінійка і звідки від’їжджає екскурсійний автобус. Twitter може легко стати частиною навчальної програми: на основі цієї мережі розроблені гри, а вчителі постійно винаходять нові.\nДля роботи з картинками поки не придумали нічого кращого віртуальних дощок Pinterest. Автори сервісу відносяться з великою повагою до вчителів: рік тому запустили спецпроект для вчителів початкової школи, де можна ділитися планами уроків та ідеями прикрашання класу.\nЗбираємо колекції на всі випадки життя: це можуть бути кращі програми з математики, ідеї для випускного балу або фотографії улюблених учнів. Будь-яким набором можна поділитися з батьками і самими школярами.\nШукаємо круті матеріали освітньої тематики, яких щодня на Pinterest викладається близько півмільйона. Завантажуємо заготовки, з яких можна зробити мотиваційні плакати для оформлення класу, наклейки на папки або картки для уроків.\nЯкщо вже на те пішло, портфоліо краще зробити в спеціально призначеній для цього мережі. Туди можна прикладати не тільки всі дані і резюме, а й сертифікати про проходження онлайн-курсів.\nРеєструємося в діловій мережі: є платний аккаунт, але для початку підійде і базовий. Потім можна буде пропонувати потенційним роботодавцям посилання на сторінку як на частину портфоліо, що, безсумнівно, ефектний хід.\nЗареєструвавшись, ви зможете переглядати профілі колег з інших країн і брати участь в групах по всьому світу.\nПишіть про себе по-англійськи і докладно - це допоможе працевлаштуватися за кордоном.\nСамим сором’язливим батькам знадобляться питально-відповідні сервіси, що дозволяють анонімно питати про що завгодно. Влаштуйте анонімне опитування серед батьків і колег - може бути, так вийде дізнатися, що дійсно їх турбує. Бережіться: тут прийнято ставити незручні питання, на які не всі готові відповісти. Якщо проігнорувати - автор може помітити і зайнятися нездоровим інтересом.\nНаостанок зауважимо, що між соціальними мережами можна налагодити інтеграцію - публікувати в Twitter фото з Instagram і транслювати пости з блогу в Facebook.\nРозробка "Створення сприятливих умов для успішної адаптації першокласників"\nПравила класу для оформлення осередків НУШ\nПрезентація "Apple: історія створення бренду, легенда бренду"\nПрезентація "Техногенні катастрофи та їх вплив на навколишній світ"


Гриль прижимний електричний Remta R70\nПіч пароконвекційнаКонвекційна пічМиючі засобиПакувальники вакуумніОбладнання для вуличної торгівлі та фаст фудуПосудомийне обладнанняБарне обладнанняВітрини настільніГрилі для курІнсектицидні пасткиОбладнання з нержавійкиЕлектромеханічне обладнанняЛьодогенераториПосуд та інвентарСистема виклику офіціантів і персоналуТеплове обладнанняЛінії самообслуговуванняРемонт технологічного обладнання\nАпарати для попкорнуАпарати солодкої ватиМлинниціВафельниціГрилі роликовіГрилі прижимніГрилі роликовіГрилі саламандерГрили для барбекюОбладнання для шаурмиПончикові апаратиПрес для піциПреси для гамбургерівВізки для хот догівФритюрниціЧебуречниціЕлектрошашличниціФризери для морозиваМармітиАпарати для приготування сосисок в яйціАпарати для хот-догівАпарати для пончиківАпарати для варки кукурудзиТостери конвеєрніЗапчастини\nГриль притискної електричний Remta R70 (Панін гриль.) C двома виїмками під шаурму. Однопостовий. Підходить для розігріву шаурми (місткість 2 штуки), або хот-догів. Верхня і нижня поверхні - ребристі. Розмір поверхні: 240х250 мм. Діапазон регулювання температури: 50..300С.\nГриль притискної електричний Remta R70 (Панін гриль.) C двома виїмками під шаурму .. Однопостовий. Підходить для розігріву шаурми (місткість 2 штуки), або хот-догів. Верхня і нижня поверхні - ребристі. Розмір поверхні: 240х250 мм. Діапазон регулювання температури: 50..300С\nКорпус з нержавіючої сталі.\nГабарити: 270 * 410 * 235 мм\nВага: 13.5 кг\nПотужність: 0.8 кВт\nГриль прижимний електричний Remta R70 огляди\nКлієнти, які купили Гриль прижимний електричний Remta R70, теж купили\nПончиковий апарат ФП-5\nГриль роликовий Airhot RG-5\nАпарат для хот-дога Airhot HDS-04


Трампа не пустять на похорон Маккейна - ЗНАЙ ЮА\nДональда Трампа не запросили на похорон\n26 серпня 2018, 15:18\nУ неділю, 26 серпня, з життя пішов американський сенатор Джон Маккейн. Сім'я політика почала підготовку до похорону.\nЯк повідомляв раніше The New York Times, Маккейн свої похорони спланував ще до смерті. За даними видання, він запросив на церемонію 43-го, 44-го президентів США Джорджа Буша-молодшого і Барака Обаму, попросивши їх вимовити прощальні промови. Також він бажав, щоб чинний президент США Дональд Трамп в останню путь його не проводжав, а замість нього з'явився віце-президент Майк Пенс.\nЗМІ повідомили, що родина сенатора вже відправила президентові США Дональду Трампу прохання не відвідувати похорони Маккейна, а обмежитися тільки прощальною промовою (такою була умова самого сенатора).\nЩо дійсно дивно - такі ж побажання сім'я політика висловила і колишнім американським лідерам — Бараку Обамі і Джорджу Бушу, яких нібито сам сенатор на похорон запросив.


Можна кроликам щавель: їдять звичайні домашні і декоративні тварини траву з городу, годувати нею, як давати суху і свіжу зелень, немає обмежень? | Сад і город\nГоловна » Сад і город » Можна кроликам щавель: їдять звичайні домашні і декоративні тварини траву з городу, годувати нею, як давати суху і свіжу зелень, немає обмежень?\nМожна кроликам щавель: їдять звичайні домашні і декоративні тварини траву з городу, годувати нею, як давати суху і свіжу зелень, немає обмежень?\nМожна звичайним домашнім і декоративним тваринам їсти зелень з городу?\nМожна чи ні годувати диким (кінським) рослиною?\nЧим корисна звичайна кисла зелень?\nЯк правильно вводити в раціон?\nЯк годувати травою?\nЯким чином вживати свіжу?\nПоєднання з іншими кормами\nЯк не сплутати з отруйними рослинами?\nДля того щоб розводити кроликів потрібні певні знання, щоб правильно годувати й утримувати своїх підопічних.\nВлітку маленькі гризуни в основному харчуються зеленню. Смак свіжої трави дуже подобається вашим вихованцям, вона є коморою вітамінів і багатьох мікроелементів.\nУ цій статті буде розповідатися, чи варто включати в раціон кроликів щавель, як годувати і яку користь він приносить.\nЩавель можна і корисно давати кроликам, як тим, яких вирощують на м’ясо і шкурки, так і декоративних порід. Найбільше зелений корм кролики вживають влітку, але взимку він теж необхідний. Для вживання в зимовий період його сушать і додають в сіно.\nЩавель звичайний – трав’яниста, багаторічна рослина з коротким корінням, мають багато розгалужень. Стебло виростає до 1 метра заввишки, має ребристу поверхню, у підстави, може бути темний, фіолетовий колір, закінчується рослина суцвіттям, яке нагадує мітелку. Кролики вживають в їжу щавель двох сортів – кінський (дикий) і кислий, звичайний щавель.\nКінський щавель – рослина, яка росте на одному місці багато років. У нього довгий, пружне стебло, який може зрости від 90 до 160 сантиметрів у висоту і 2 сантиметрів у товщину. Дикий щавель обов’язково потрібно давати звірам.\nУ народі ласкаво цю траву ще називають заячою капустою. Кролики з задоволенням їдять її, адже цей продукт приносить їх організму не тільки користь, але і має приємний смак.\nЦя рослина допомагає організму позбавлятися від зайвої жовчі, завдяки йому краще загоюються рани, а також він допомагає боротися з бактерицидними і запальними захворюваннями. Додавши в їжу листя щавлю ви допомагаєте поліпшити роботу травної системи у кроликів і поліпшити їх життєву енергію. Звірятка, які вживають в їжу це рослина, менше реагують на стреси, володіють хорошим імунітетом, дуже енергійні та активні, порівняно з їх родичами, яким цей продукт в корм не додають.\nКорисні речовини, що входять до складу:\nкавова органічна кислота;\nщавлева органічна кислота;\nвітаміни групи K;\nкислота аскорбінова, максимальна концентрація якої в листках;\nоксалат кальцію, володіє антимікробною дією.\nВ їжу кроликам вводити щавель потрібно поступово, починаючи з одного – двох листочків на день.\nЗелень можна давати, змішавши його з іншими рослинами, такими як подорожник, лопух, кульбаба, деревій або кропива. При годуванні кроликів важливо не перевищувати рекомендовану кількість сировини. Молодим кроленятам дають один раз в день близько 100-120 г щавлю, а дорослим – не більше 200 м, для сукрольних самок – 250г.\nУ сушеному вигляді зазвичай заготовляють щавель на той період, коли свіжа зелень ще не виросла або вже перестала рости. Заготовляють сіно навесні, коли воно містить максимальну кількість поживних речовин і соків. Після того як щавель высушится, в ньому залишиться зовсім мала кількість гіркоти, але збережуться всі вітаміни.\nВажливо! Збирати траву краще подалі від жвавих магістралей і заводів, адже грунт, а потім і рослини, що ростуть на ній, поглинає в себе всі шкідливі і небезпечні речовини.\nНайкраще збирати траву на сушку на початку весни. Після того як щавель зібрали, його миють проточною водою, щоб видалити пил і бруд, а потім розкладають у тіні на чисту поверхню для подальшого висушування.\nПеред тим як годувати кроликів щавлем, рекомендується його кілька годин потримати (подвяліть) на повітрі. Це робиться для того, щоб в клітинах рослин зменшилась кількість гіркоти і вологи. Якщо в рослині присутні речовини токсини, ця процедура так само допомагає знизити їх кількість.\nЩавель змішують з молодим подорожником, кульбабою (до фази цвітіння), деревієм, конюшиною та іншими травами. Так само можна додавати його у вологі мішанки, які вживає кролик кожен день.\nНа наших полях і лісах росте безліч видів однорічних і багаторічних рослин, які дуже схожі на щавель. Наприклад: чорнокорінь, молочай, і багато інших. У їх хімічний склад входить небезпечну хімічну речовину – алкалоїд. При попаданні в організм він може викликати сильну інтоксикацію (отруєння), і навіть стати причиною смерті звірів. Особливо небезпечно їсти цю травичку молодим кроликам і самкам.\nТому перш ніж відправитися за «диким» щавлем слід переглянути, як на фотографіях виглядає потрібне нам рослина, щоб не сплутати його з травами, які небезпечні для життя кролика. А краще всього попросити знаючих людей показати вам його на місці.\nДля того щоб внести різноманітність в раціон, кроликам дають щавель. Його чергують або змішують з іншими видами зелені. Не можна годувати тварин однієї і тієї ж їжею, з-за цього вони не будуть отримувати необхідні поживні речовини. Траву використовують в якості додаткового ласощі, для поповнення вітамінів і зміцнення організму наших вихованців.


Міський голова Олександр Кодола наголосив на належній організації пасажирських перевезень в місті | Ніжинська міська рада\n04 жовтня під час міжвідомчої наради міський голова Олександр Кодола наголосив на належній організації пасажирських перевезень в місті. На разі виникли певні труднощі з організацією пасажирських перевезень, які зумовлені підвищенням ціни на газ метан вдвічі. А також в Ніжині АЗС не закуповують цього виду пального. Тож перевізники змушені заправляти пасажирський транспорт в найближчому місті - Носівці. Така ситуація склалася не тільки в Ніжині, а в інших містах у зв’язку з подорожчанням газу.\nПеревізники зауважують, що нараз їх вид діяльності збитковий, і не покриває всіх витрат. На сьогодні на маршрут виходить мінімальна кількість транспорту. Перевізники звертаються щодо перерахунку ціни на пасажирські перевезення.\nМіський голова Олександр Кодола наголосив, на обов’язковому інформуванні населення щодо руху автобусів по місту та доручив першому заступнику міського голови Федору Вовченку провести обрахунки на пасажирські перевезення.\nМіський голова Олександр Кодола взяв участь в урочистих проводах призовників на строкову військову службу до лав Збройних Сил України\nПогода у Ніжині - 05.22.22 20:21


"Київміськбуд" винен банку свого покійного президента 198 мільйонів | Українська правда - Київ\n"Київміськбуд" винен банку свого покійного президента 198 мільйонів\nПАТ АКБ "Аркада" стягнуло 197,71 мільйона гривень з ПАТ ХК "Київміськбуд" як винагороду за перерахування грошових коштів на фінансування будівництва.\nПро це пишуть "Наші гроші" з посиланням на рішення Господарського суду Києва від 15 жовтня.\nВідзначається, що у 2002 році "Київміськбуд" і банк "Аркада" уклали договір, за яким банк зобов’язався створити фонд фінансування будівництва для залучення коштів фізичних та юридичних осіб.\n"Київміськбуд" мав організувати спорудження об’єктів з використанням залучених коштів. Збудовані об’єкти передавалися у власність інвесторам – фізичним і юридичним особам.\nУ червні цього року "Аркада" звернувся до "Київміськбуду" щодо виплати йому 197,71 мільйона гривень винагороди за перерахування грошових коштів\n"Київміськбуду" відмовив, посилаючись на те, що конкретний розмір такої винагороди, строки та порядок її виплати сторони у договорі не погодили.\nСуд визнав, що розмір винагороди у договору справді невизначений. Однак встановлено, що банк надавав послуги "Київміськбуду". За період з 1 січня 2004 до 1 серпня 2012 року банк перерахував кошти в сумі 6,59 мільярда гривень.\nЗа Цивільним кодексом, якщо ціна у договорі не встановлена, вона визначається виходячи зі звичайних цін, що склалися на момент підписання договору.\nЗвичайна ціна на послуги управителя фонду фінансування будівництва у 2002-2012 рр. складала 3% від фактично перерахованих сум, що в даному випадку складає 197,71 мільйона гривень.\nУ реєстрі судових рішень є дані, що "Київміськбуд" судився з "Аркадою" з приводу невиконання договору – неперерахування забудовнику залучених коштів.\nЗокрема, за низкою об’єктів "Київміськбуд" намагається стягнути 63,64 мільйона гривень боргу. У січні цього року провадження у справі зупинили до проведення судової експертизи.\nВласниками найбільших пакетів акцій банку "Аркада" є Костянтин Паливода (26,09%) і Володимир Поляченко (12,26%).\nУ 2002 році, коли банк підписав вищезгаданий договір з "Київміськбудом", Володимир Поляченком був президентом "Київміськбуду".\nПоляченко зберігав посаду президента і голови правління до 2006 року до обрання народним депутатом.\nУ 2012 році Поляченко помер, але за даними Нацбанку, досі значиться власником акцій "Аркади".\nРазом з тим, майже 30% акцій банку записано на компанії, які через офшорні схеми пов’язані з групою біглого міністра енергетики Едуарда Ставицького.\nТакож з цією групою був пов’язаний президент "Аркади" Сергій Сущев, якого було вбито у вересні.


14.01.2021 13:13 Читайте по-русски\nЦьогоріч до марафону вперше долучилася Білорусь, зокрема опозиціонерка Світлана Тихановська\nМайже 70 тисяч євро на підтримку української армії. Такі кошти зібрали під час V литовсько-українського марафону "Разом до перемоги". Він присвячений боротьбі з російською окупацією, а організовує захід литовське суспільне телебачення.\nДля Литви дата 13 січня – не випадкова. Саме цього дня 30 років тому звичайні литовці дали відсіч радянським агресорам, які силою хотіли повернути державу до СРСР. Цьогоріч до марафону вперше долучилася Білорусь, зокрема опозиціонерка Світлана Тихановська. Також участь узяла колишня президентка Литви Даля Грібаускайте (2009-2019). Зі зверненням та подякою Литві виступив п'ятий президент України Петро Порошенко.\n"Литва допомагає Україні захищати територіальну цілісність і відстоювати європейський вектор розвитку. І ми дуже цінуємо ту підтримку, яку Вільнюс надає Києву в нашому прагненні стати повноправним членом Європейського Союзу та НАТО", – сказав Петро Порошенко.\nПовну версію марафону можна побачити на YouTube-каналі "5-го".\nЛитва марафон благодійність Україна


Нашийник LOVECRAFT. Ціна, купити Нашийник LOVECRAFT в Києві, Харкові, Дніпрі, Одесі, Запорожжі, Львові. Відгуки, фото, огляди, опис на LOVESPACE\nСекс шоп > БДСМ, Фетиш>Нашийники та повідці>Нашийник LOVECRAFT\nШкіряний нашийник LOVECRAFT з півкільцями та кільцем на центральній частині, для кріплення повідця для нашийника, карабінів або мотузки для шибарі.\n- міцні кільця та півкільця для дод. кріплень;\n- натуральна якісна шкіра;\n- 3 шари шкіри;\n- ручна робота.\nРозмір (обхват шиї):\n- розмір S: 30-34 см;\n- розмір M: 34-38 см;\n- розмір L: 41-47 см.\nТобто повідець треба купляти до нього окремо чи він йде у комплекті??\nАня Тимош, доброго дня!\nТак, повідець до нашийника Ви можете обрати окремо і будь-якого кольору, який сподобається, а їх аж шість! Або ж носити нашийник і без повідця, як чокер :)\nвін в одному універсальному розмірі?\nШкіряний нашийник LOVECRAFT є у трьох розмірах:\n— розмір S: 30-34 см;\n— розмір M: 34-38 см;\n— розмір L: 41-47 см.\nЗнайти свій проблем не виникне ;)\nЗапрошуємо Вас до нашого шоуруму на вул. Ярославській, 55 в м. Києві, де Ви зможете приміряти будь-який з розмірів і підібрати для себе найкращий!\nщиро дякую за таку якісну і гарну річ! я в захваті від всього — сервіс, безкоштовна доставка, коробка, сам нашийник чудово виглядає і до ніжної білизни чи оголеного тіла, так і просто в лук на вулицю;)\nФото не передає того, який виріб в житті) Він дуже міцно і на славу зроблений, дуже зручний, з м'якої шкіри, ношу в повсякденному житті і на вечірки — зовн вигляд не постраждав за 4 місяці)\nФіксуючі вироби в LOVECRAFT дійсно одні з кращих, мають дуже широку лінійку кольорів, три шари м'якої якісної шкіри і якісну фурнітуру)\nПокупал на вечеринку, но понимаю, что пригодится он мне еще не один раз) Очень крепкий и качественный, не все производители могут таким похвастаться.\nМіша, доброго дня!\nДякуємо за Ваш відгук, нашийник дійсно дуже високої якості! Нам дуже приємно, що Ви залишились задоволеними і, якщо раптом захочеться урізноманітнити його використання, радимо також звернути увагу наповідець від LOVECRAFT, який відмінно пасуватиме до нашийника ;)\nГарного Вам дня та залиайтеся з LOVESPACE!\nПрекрасний нашийник, купувала, аби в основному носити як чокер. Виглядає дуже стильно, сидить ідеально, розмір S чудово підійшов. Я застібаю на найменшому отворі, і навіть тоді хвостик застібки не стирчить дурнувато, як у багатьох інших, а гарно лягає навколо шиї.\nВдалий дизайн з трьома кільцями дозволяє приєднати не лише повідок, а й декоративні елементи за бажанням.\nСуперзадоволена, хочеться вдягати кожного дня. :)\nДякую за термінову доставку, врятували)\nВсе чудово, навіть краще ніж на фото.\nНашийник дійсно прекрасної якості і виглядає суперстильно!)\nНеймовірно раді, що термінова доставка Вам допомогла. Ми пишаємося нашою службою доставки, яка може привезти замовлення будь куди в межах Києва протягом години)\nДякуємо, що залишаєтесь з LOVESPACE! Гарного дня)\nМатеріал Натуральна шкіра; Метал\nПереваги: міцний, якісний, натуральна шкіра\nПереваги: Очень крепкий, отлично сидит\nОля 22 Березня 2020\nПереваги: Прекрасна якість та стильний дизайн, міцний, але водночас комфортний навіть для повсякденного носіння.\nСоня 28 Грудня 2019\nНашийник з наручниками Sportsheets Neck & Wrist Restraint\nНашийник із затискачами для сосків Sportsheets Collar with Nipple Clamps\nНаручники з повідцем Indiscrets Maze T-Restraints\nНашийник з повідцем Bare Bondage\nНашийник з повідцем NS Novelties Sinful 1'' Collar


Історія хвороби: шизотипическое розлад особистості\nПочнемо цю статтю з того, що не слід вірити дозвільним казкам про те, що досвідчені психіатри завжди мовляв здатні діагностувати шизотипическое розлад, відрізнити його від простої форми шизофренії, шизоидного розлади особистості, параноидного розлади особистості і особливо шедеврального винаходи вітчизняної психіатрії під назвою «уповільнена шизофренія ». У цих словах не слід шукати нотки антипсихиатрии.\nПо-перше, в МКБ-10 прямо зазначено, що не слід прагнути до широкого використання діагнозу.\nПо-друге, при практичному застосуванні спірними виявляються всі критерії його визначення.\nПо-третє, самі любителі «уповільненої» шизофренії Не будете звертати уваги її з шизотипическим розладом. В результаті виходить каша зі словами «дивну поведінку», «дивні судження» і т. П.\nВідразу слід врахувати, що рубрика F21 включає в себе багато підвидів. Сюди ж відноситься і латентна шизофренія. Таким чином можна зробити висновок про її справжню природу. Це якась збірна солянка з усього того, що не підходить за критеріями до F20. Або симптоми виражаються занадто м’яко, або самі розлади відносяться до якихось романтичної, а не психіатричним. Хтось в латентній формі намагається вишукати продром параноїчної. І таких фахівців в країнах СНД так багато, що їм на радість створили окремий діагноз «продромальная шизофренія».\nВсе дуже заплутано. Спробуємо змалювати ситуацію з двома пацієнтами, створити усереднене шизотипическое розлад, історія хвороби якого буде найбільш близька до реальної практики. І тут саме про підвиди в першу чергу і слід згадати.\nШізотіпіческое неврозоподібний розлад\nІсторія хвороби по психіатрії шизотипическое розлад, неврозоподібних варіант. Як це могло б виражатися?\nХворий скаржиться на головний біль, які важко описати, оніміння в тілі, слабкість, тривогу і пригнічений стан. Він дуже швидко втомлюється при психічних і фізичних розладах в рівній мірі. При цьому втома може накочувати і без виконання якоїсь роботи. Якщо ж хворий прогуляється на свіжому повітрі, то вона відпускає. У поведінці простежуються риси аутизму.\nДокладний аналіз покаже, що чільну роль грають симптоми невротичного рівня. Паралельно з ними спостерігаються і ознаки афективного розладу, наприклад, субдепресія. Можлива і сінестопатіі. Можуть мати місце байдужість, емоційна холодність або втрата адекватності афекту, внутрішній конфлікт.\nЗазвичай хворі зберігають критичне ставлення до свого стану. Важко сказати, щоб за шизотипового розладу наступала ремісія. Це період стабілізації, а він в такому випадку може мати астенічний варіант. Він же проявляється у вигляді швидкого виснаження психічної діяльності і виникненні почуття «втоми» від будь-якої роботи.\nДо лікування такі хворі ставляться добре. Призначають нейролептики клозапин, рисперидон, оланзапін. Депо-препарати: флуфеназину деканоат, його торговельна назва «Модитен-депо», або галоперидолу деканоат. Можливо і застосування антидепресантів, транквілізаторів і психостимуляторів.\nНайрізноманітніші дивацтва в діагностиці\nНа цьому щось щодо чітке і ясне завершується. Далі йде такий темний ліс, що нічого не зрозуміти. Автору відомі випадки, коли шизотипическим розладом назвали:\nнестандартну поведінку хлопця, який різко з математик і фізика перетворився в музиканта. Став грати на гітарі, співати пісні, відростив волосся. Загалом – неформал. Ну, ясна річ, інстинкти репресивної психіатрії спрацювали, мало не почали лікування;\nрозлад дитини 14 років, який ганявся за друзями з ножем через те, що він визнав, що вони його образили. Нічого не пам’ятав про цей вчинок, коли прийшов до тями. Потім вибачався і заявляв, що в ньому живуть дві людини. Якщо все нормально, то панує «хороший», а якщо ображають, то виходить «поганий». Так само була присутня опозиційність, при вигляді деякої їжі виникали блювотні руху;\nстан дівчини, коли вона мучилася від всіх видів психічних автоматизмів. Потім з’явилися голоси в голові, і навіть співали їй пісні. Бред шкоди в самій явною і страшною формі. Кілька спроб суїциду, але якось вона стерпіла. Наростання лавиноподібне. Мабуть не ставили параноїдальну шизофренію через термін. А перший діагноз був взагалі «генералізований тривожний розлад».\nПро що це говорить? Без сумніву, другий випадок не залишав грунту для сумніву в тому, шизотипическое розлад або невроз. Ось це якраз воно. Агресивна поведінка. Провал пам’яті, швидка інтерпретація бредоподобное ідеї про двох людей, які живуть в одному. При цьому хлопчик дуже здібний, добре вчиться, навіть перемагав на всеросійській олімпіаді.\nУ першому ж і другому випадку простежуються «недолёт» і «переліт». Але розпливчастість ситуації, коли доводиться діяти без позитивних симптомів, породжує не те, щоб помилки діагностування, а створює аморфність. І в результаті … Стали б лікувати хлопця з прикладу першого, може ось точно якийсь розлад і спровокували б. А дівчина з третього прикладу? Можна зрозуміти психіатра, який діагностував тривожний розлад, коли там параноидная шизофренія прямо видно в кожному слові, кожному жесті.\nЗавжди хочеться повірити в те, що раптом пронесе. І важко автора запідозрити в тотальної любові до антипсихотиками. Бог з ним – лікуванням … Але є ще й поняття «спостереження в стаціонарі». Ось якраз те, що для того і проводиться, щоб такі хворі не стрибали в віконця. А психічні автоматизми дуже можуть до того довести.\nНагадаємо, що це синдром Кандинського – Клерамбо. Кандинський, російський психіатр, від них з собою і покінчив. Так що все дуже серйозно. Ось які складні і неординарні завдання вирішуються в даній галузі.\nТак, а шизотипическое розлад теж може вести до інвалідності. І ситуація з водійськими правами така ж. Напише психіатр, що хворий може водити, дадуть права. Чи не напише – не дадуть. Але це все дрібниці порівняно з іншими проблемами.\nІсторія хвороби: шизотипическое розлад особистості Ссылка на основную публикацию\nФобія боязнь лікарів: назва фобії стоматологів і уколів, причини і лікування\nВсупереч поширеній думці, ятрофобія або, як її ще називає - іатрофобія, явище ...\nНе тільки хворі з психіатричними проблемами, але і всі інші хворі в Росії часто ...


Мешканці черкаських будинків не пускають дезінсекторів від управителя до своїх підвалів - Черкаси - ВІККА - новини - управитель | Телерадіокомпанія ВІККА\n9 жовтня 2019, 19:08 ...\nБез попередження і дозвільних документів. Так напередодні навідався до однієї з черкаських багатоповерхівок дезінсектор від скандальної "Нової якості", аби обробити від комах-шкідників тамтешні підвали. Однак, нажахані випадком майже двотижневої давності в будинку по вулиці Крилова, 95, мешканці не пустили працівника управительської компанії до свої підвалів. Поза тим, виявили, що насправді він там і не працевлаштований. І повідомили про це кореспондентам vikka.ua.\nМешканка будинку по вулиці Чорновола, 160/1, де управитель надумав труїти шкідників, Тамара Іванівна розповідає: автівка з логотипом компанії "Нова якість" зупинилась побіля її під’їзду. За кермом – молодий чоловік у захисному костюмі.\n"Заявив, що зараз проводитиме обробку підвалів від бліх. Хоча ніякого попереднього оголошення в під’їзді не було, – каже жінка. – А більшість мешканців на роботі у цей час, у когось кватирка відчинена… Це ж і біди можна наробити, як на Крилова. А ще сказав, що він не є співробітником "Нової якості", а оце в нього додатковий заробіток. Підробляє, обробляючи підвали за 500 гривень на день".\nРазом з тим, на прохання людей, дезінсектор показав, який препарат збирається використовувати і чинний сертифікат його якості. Однак, коли мешканці запитали, чи має той допуск до робіт з інсектицидами, відповів: такі допуски для даної обробки не потрібні.\nВтім, до своїх підвалів дезінсектора люди не пустили. Принаймні, допоки той не надасть свій допуск та не попередить завчасно про прийдешню обробку. Погодився труїти шкідників лише один під’їзд.\nПроводити подібні роботи з дезінсекції приміщень можна лише після проходження спеціального навчання. На цьому наголосив у коментарі нашим журналістам начальник управління державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Володимир Папач.\n"Одна з вимог санітарного законодавства – всі особи, які задіяні в роботі з інсектицидами (а вони відносяться до пестицидів), повинні пройти навчання за програмою, затвердженою Мінагрополітики, отримати відповідне посвідчення, пройти медичний огляд і зрештою отримати допуск, – зазначає Володимир Володимирович. – Допуск видає управління фітосанітарної безпеки ГУ Держспоживслужби в Черкаській області".\nКрім того, фахівець радить мешканцям черкаських будинків, до яких навідуватимуться дезінсектори, вимагати документи на препарати, які там збираються використовувати. Їхню безпечність і законність можна швидко перевірити у відкритих джерелах: державному реєстрі дезінфекційних засобів та державному реєстрі пестицидів та агрохімікатів, дозволених до використання в Україні. Якщо їх не містить хоча б один із вказаних реєстрів, від сумнівної обробки краще відмовитись.\nНагадаємо, 30 вересня після обробки управительською компанією підвалів будинку по вулиці Крилова більше двох десятків тамтешніх мешканців відчули себе зле. За медичною допомогою з симптомами отруєння невідомою хімічною речовиною до медиків звернулось 16 осіб, сімох з них – шпиталізували. Однак владці разом з управителем запевняли: масового отруєння не було, а симптоми – лише реакція організмів на подразник.\nЯк повідомляв сайт vikka.ua, компанія-управитель погрожує судами новоствореному ОСББ в Черкасах.


Переможений суперник Гвоздика вперше засвітився після бою: «з паличкою і кульгаючи». Politeka\nПереможений суперник Гвоздика вперше засвітився після бою: «з паличкою і кульгаючи»\n2 квітня, 14:08\nДуду Нгумбу повернувся до Франції після поразки від Олександра Гвоздика в бою за титул чемпіона світу в напівважкій вазі за версією WBC\nНапередодні український боксер успішно захистив свій пояс, здобувши перемогу технічним нокаутом над французом, який у п’ятому раунді отримав травму ноги і відмовився продовжувати поєдинок.\nПісля бою багато хто засумнівався в правдивості ушкодження Дуду Нгумбу, запідозривши суперника Олександра Гвоздика в симуляції.\nФранцузький боксер після прильоту на батьківщину був помічений в аеропорту, вперше з’явившись на публіці після поразки. Судячи з того, що спортсмен виходив із літака з паличкою і невпевнено ступав на праву ногу, травма дійсно була.\nПрощання з убитим репером Nipsey Hussle: “шість загиблих”, подробиці різанини


Взаємоперетворення γ-фотонів і електронно-позитронних пар ❤| Довідник с фізики\nГоловна ⇒ 👍Довідник с фізики ⇒ Взаємоперетворення γ-фотонів і електронно-позитронних пар\nПозитрон стійкий тільки у вакуумі. В речовині він не може існувати тривалий час. Так, у атмосферному повітрі тривалість його життя становить 10-6 с. Протягом цього часу позитрон стикається з будь-яким електроном речовини, що приводить до перетворення позитрона і електрона щонайменше у два фотони. Процес перетворення електрона і позитрона у два фотони називають анігіляцією\nДе mе – маса електрона (позитрона). Досліди Ж. Тібо (1934 р.) підтвердили, що проходження позитронів через речовину (платину) супроводжується випромінюванням γ-фотонів саме такої енергії. Встановлено також, що поряд з анігіляцією пари електрон-позитрон може відбуватись і зворотний процес – перетворення фотона відповідної енергії в полі ядра в пару електрон-позитрон або утворення такої пари зі зменшенням енергії фотона на величину 2mес2. Утворення електронно-позитронних\nпар уперше зареєстрували Ірен та Фредерік Жоліо-Кюрі (1933 р.). Та обставина, що в дослідах позитрон з’являвся одночасно з електроном, приводить до такого уявлення про механізм цього явища: фотон великої енергії поблизу важкого ядра перетворюється в пару позитрон-електрон, на що витрачається енергія 1,02 МеВ. Залишок енергії фотона виявляється у вигляді кінетичної енергії електрона і позитрона, може також утворюватися розсіяний квант з енергією hν’ (рис. 17.11). Хоча ядро і потрібне для утворення з фотона пари позитрон-електрон (її потребує закон збереження імпульсу), однак в обміні енергії ядро помітної участі не бере; найчастіше залишок енергії кванта (hν/ = hν – 1,02 МеВ) розподіляється порівну між позитроном і електроном. Фотони, енергія яких менша за 1,02 МеВ, не можуть перетворюватись у пару. Перетворення фотона в пару позитрон-електрон часто називають “матеріалізацією кванта”. Обидва терміни – “анігіляція пари” і “матеріалізація кванта” – є методологічно невдалими, на них немовби осіла тінь ідеалістичного тлумачення взаємоперетворення фотона і пари позитрон-електрон. “Анігіляція” позитрона і електрона дослівно означає перетворення в ніщо. Під “матеріалізацією” фотона іноді розуміють “виникнення” матерії з нічого. Таке тлумачення немовби повертає до життя енергетизм у сучасній фізиці: матерія “зникає”, а енергія існує. Неправильне тлумачення розглянутого взаємоперетворення зумовлене тим, що електрон і позитрон характеризуються тільки масою, а фотон тільки енергією. Електромагнітне поле спочатку цікавило фізиків своїми енергетичними властивостями, та й тепер в експериментах його характеризують насамперед з цього боку. Тут, на відміну від частинок речовини, властиву електромагнітному полю масу визначають, як правило, на основі теоретичних міркувань. Це створює ілюзію, що у разі речовини ми маємо справу тільки з масою, а у разі поля – тільки з енергією. Отже, суть полягає в некоректному користуванні фізичними і філософськими термінами: не енергія і маса взаємоперетворюються, а два різновиди матерії – поле і речовина. Ці висновки цілком належать і до взаємоперетворення будь-якої пари частинок і античастинок та двох-трьох фотонів.\nВи зараз читаєте: Взаємоперетворення γ-фотонів і електронно-позитронних пар\nЕтапи розвитку меркантилізму: ранній меркантилізм (монетаризм); зрілий меркантилізм »