1.2. Основні положення чинного законодавства України про\nІнтелектуальна, творча діяльність знаходиться в постійному русі, безперервній динаміці, що зумовлює необхідність постійного удосконалення чинного законодавства України про інтелектуальну власність.\nТому стверджувати, що формування цього законодавства в Україні уже завершилося, було б дуже ризиковано [126, c. 13].\nВ даний час в Україні є чинними 10 спеціальних законів у сфері інтелектуальної власності. Україна є учасницею 18 багатосторонніх міжнародних договорів, що діють у цій сфері. Правовідносини, пов’язані з правовою охороною інтелектуальної власності, регулюють також близько ста підзаконних нормативних актів. В Україні захист права інтелектуальної власності здійснюється в межах цивільного, адміністративного, кримінального, митного та антимонопольного законодавства .\nВ межах цивільного законодавства охорона права інтелектуальної власності істотно удосконалена прийняттям ЦК України .\nЕфективний захист права інтелектуальної власності здійснюється антимонопольним законодавством України. Відповідно до Закону України „Про захист від недобросовісної конкуренції”  в Україні діє розгалужена мережа регіональних представництв, які здійснюють захист права інтелектуальної власності в адміністративному порядку. Спеціальним органом захисту прав і інтересів заявників та суб’єктів права промислової власності є Апеляційна палата Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України.\nХарактерною позитивною рисою чинного законодавства України про інтелектуальну власність є його прагнення максимально наблизитись до міжнародних стандартів [50, c. 3-9]. З наміром України інтегруватися у світову економічну систему, зокрема, в Міжнародну організацію торгівлі, постали питання захисту права інтелектуальної власності. У зв’язку з цим виникла потреба перегляду законодавства і прийняття низки нових нормативних актів.\nЗаконом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо охорони інтелектуальної власності” від 22 травня 2003 р. до цього законодавства були внесені останні зміни відповідно до вимог ТРІПС , що віднайшло своє відображення і в ЦК України.\nЗаконодавство України про інтелектуальну власність створювалося в умовах переходу України до ринкової економіки. Це, безперечно, не означає, що воно не враховувало позитивного досвіду законотворчої практики минулих років. В ньому були враховані і найновіші досягнення вітчизняної і зарубіжної правової науки. Разом з тим, вбачаються й деякі його недоліки.\nПередусім звертає на себе увагу недосконалість системи законодавства України про інтелектуальну власність [95, c. 296-299]. Уже відзначалося, що система законодавства України про інтелектуальну власність складається з 10 спеціальних законів, 18 міжнародних договорів, що стосуються сфери інтелектуальної власності й численних підзаконних актів, прийнятих у розвиток спеціальних законів. Завершує систему зазначених актів ЦК України. Але термін „завершує” не слід розуміти як завершення формування цієї системи. Четверга книга ЦК України „Право інтелектуальної власності” побудована не на методологічних постулатах законів про інтелектуальну власність. Четверта книга ЦК України визначила свою методологію, яка зумовлює необхідність істотного перегляду спеціальних законів про інтелектуальну власність.\nСистема законів України про інтелектуальну власність не може бути визнана задовільною. Передусім, наявність окремого закону про той чи інший об’єкт права інтелектуальної власності викликає великий сумнів. Наявність такої кількості законів ніякими об’єктивними факторами не викликається [53, c. 3-7]. Відмінність Законів України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі” і „Про охорону прав на промислові зразки” полягає в різному тексті кількох статей. Значні повтори властиві усім зазначеним актам цивільного законодавства. Ці повтори, до речі, перенесені й до ЦК України.\nБагато норм, які мають загальне значення, не було і немає потреби повторювати в кожному законі як, наприклад, право попереднього користувача. Не було потреби кожен раз викладати й свою окрему систему захисту права інтелектуальної власності на той чи інший об’єкт. З часом зазначені закони „обростають” численними змінами і доповненнями, які породжують нові повтори.\nЩе одними з істотних недоліків системи законодавства про інтелектуальну власність є те, що немало актів цивільного законодавства не узгоджені між собою, в ряді випадків – суперечать один одному. Водночас в них наявна низка прогалин тощо. Наявність окремого закону по кожному виду творчості буде викликати появу нових законів. Так, наприклад, визнання об’єктами права інтелектуальної власності наукових відкриттів і раціоналізаторських пропозицій зумовлює необхідність розробки і прийняття відповідних законів. Адже ті кілька статей, що містяться в ЦК України стосовно цих об’єктів, не здатні належним чином урегулювати усі суспільні відносини, що складаються у сфері встановлення і використання наукових відкриттів [169, c. 3-6] та раціоналізаторських пропозицій [83, c. 3-6]. Будуть з’являтися і нові об’єкти права інтелектуальної власності, оскільки сама інтелектуальна діяльність також знаходиться в постійній динаміці. Це ставить певні вимоги до діючого законодавства вже сьогодні.\nЦК України також не охоплює усі навіть майнові відносини, що складаються в процесі створення, охорони і захисту усіх об’єктів права інтелектуальної власності. Це й не входить в його завдання. Він має містити основні принципи і засади правової охорони інтелектуальної власності. Необхідність в нормативних актах, що мають розвивати правові засади охорони інтелектуальної власності, викладені в ЦК України, очевидна і сумніву не викликає [75, c. 3-7].\nПри цьому слід виходити з того, що інтелектуальна діяльність і інтелектуальна власність, принаймні в сучасних умовах, будуть постійно розвиватися і збагачуватися, що буде зумовлювати постійне зростання кількості нормативних актів і законодавства в цілому.\nЦК України є кодифікованим законодавчим актом, який містить тільки основні принципи й засади правової охорони права інтелектуальної власності. Деталізація норм ЦК України має реалізуватися в нормативних актах, прийнятих в їх розвиток. Саме цим шляхом пішов Державний департамент інтелектуальної власності, який розпочав роботу по приведенню чинних законів України про інтелектуальну власність у відповідність з ЦК України.\nПостає питання про вид нормативного акту, в якому мають бути зосереджені приписи про інтелектуальну власність загального характеру. Це має бути окремий закон про інтелектуальну власність [151, c. 57-58], причому, єдиний кодифікований законодавчий акт про інтелектуальну власність в цілому. Таким актом законодавства повинен стати, наприклад, Кодекс про інтелектуальну власність.\nСистема цивільного права основною своєю структурною базою має ЦК України [240, с. 31], але його наявність не виключає можливість мати інші кодифіковані акти цивільного законодавства. Як вірно зазначає В.І. Борисова, у вітчизняному цивільному праві існує два рівня кодифікації: загальний і спеціальний [241, c. 31]. Загальний рівень охоплює всі основні правила регулювання цивільно-правової сфери. Спеціальний – полягає у тому, що окрім ЦК України, в Україні можуть діяти і діють кодекси, присвячені регулюванню вужчих сфер, наприклад, сфери відносин інтелектуальної власності. Такої ж думки притримуються й інші вчені [36, c. 14].\nВідносини інтелектуальної власності настільки багатогранні та складні, що всі вони з необхідною мірою деталізації не можуть бути врегульовані навіть таким крупним, об’ємним законом, як ЦК України. Для цього необхідні закони, що розвивають та конкретизують їх правила та інститути.\nРазом з тим, не можна погодитись із висловленою у правовій літературі думкою про необхідність вилучення із ЦК України його четвертої книги, для того, щоб використати ці норми в новому Кодексі про інтелектуальну власність . ЦК України є систематизованим збірником цивільно-правових норм, які знаходяться не в хаотичному стані, а приведені до певної системи [36, c.\n31]. Таким чином, ЦК України визначає місце норм інтелектуальної власності в системі законодавства України, основні положення та їх співвідношення із загальним та спеціальним законодавством. Наведене свідчить про необхідність збереження у ЦК України книги четвертої, хоча, можливо й із зміненим змістом.\nПравове регулювання та охорона права інтелектуальної власності здійснюється не тільки нормами цивільного права. Воно є міжгалузевим. Крім цивільного права, право інтелектуальної власності регулюється і охороняється господарським, адміністративним, фінансовим, митним та іншими галузями права. Щодо Кодексу інтелектуальної власності – необхідно, щоб він охопив своїм опосередкуванням ті суспільні відносини, які складаються в процесі створення та використання об’єктів права інтелектуальної власності. Критерієм, що об’єднуватиме норми різної галузевої приналежності, є те, що всі вони складаються з приводу здійснення та захисту прав інтелектуальної власності.\nНе дивлячись на виказані в юридичній літературі заперечення проти створення конгломеративного нормативного акту [241, c. 170] ми більше схиляємось до думки, що інколи, якщо діяти заради чистоти відособлених галузей, це може унеможливити здійснення суб’єктивних прав інтелектуальної власності [222, c. 24-25]. Таке вирішення питання буде суперечити факту реальної дійсності та об’єктивно існуючим інтересам членів суспільства.\nРазом з тим, не можна не погодитись і з Р.Б. Шишкою, який вказує на необхідність включення до спеціального кодифікованого акту з інтелектуальної власності норм управлінського та процедурного характеру [257, c. 170].\nНезалежно від подальшого обговорення цієї проблеми, очевидно, що система законодавства України про інтелектуальну власність потребує подальшого удосконалення. Наявність великої кількості законів про інтелектуальну власність ускладнює її правову охорону і користування цими законами.\nЧинне законодавство України про інтелектуальну власність страждає ще одним досить серйозним недоліком.\nЦе законодавство своїм опосередкуванням охоплює далеко не всі суспільні відносини у сфері інтелектуальної власності. Низка результатів інтелектуальної, творчої діяльності з тих чи інших причин залишаються поза межами правової охорони або їх охорона здійснюється на недостатньому рівні.\nДо цього часу не врегульовані питання про правову належність результатів, одержаних в процесі виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт [1, c. 53-56]. Мова йде про результати, які можуть бути визнані об’єктами права промислової власності. Залишаються поза правовою охороною результати інтелектуальної, творчої діяльності, які хоча за своїми ознаками і відповідають умовам патентоздатності, але з тих чи інших причин не були своєчасно належним чином оформлені.\nНизка об’єктів права інтелектуальної власності охороняється на не достатньому рівні. До цієї групи можна віднести вже згадувані наукові відкриття і раціоналізаторські пропозиції та інші. Недостатню правову охорону мають селекційні досягнення у сфері племінного тваринництва, комп’ютерних програм, творів архітектури, містобудування і садово-паркового мистецтва та деякі інші. Із цієї точки зору чинне законодавство України про інтелектуальну власність потребує ретельного удосконалення. В ньому мають бути враховані будь-які результати інтелектуальної, творчої діяльності, незалежно від того, чи відповідають вони умовам патентоздатності.\nНа нашу думку, чинне законодавство України про інтелектуальну власність неповною мірою відповідає вимогам ринкової економіки. Будь-який об’єкт права інтелектуальної власності має бути чітко визнаний за особою, яка його створила незалежно від того, за яких умов цей об’єкт створений [127, c. 42-44]. Роботодавець чи інші особи, за кошти чи за іншого сприяння яких створено цей об’єкт, мають бути іншим чином компенсовані. Право інтелектуальної власності в усіх випадках без винятку повинно визнаватися за його творцем. Тільки за цієї умови держава може досягти необхідного рівня інтелектуальної, творчої активності.\nСучасний стан інтелектуальної, творчої діяльності в Україні потребує невідкладного удосконалення та спрощення механізму оформлення прав інтелектуальної власності на усі об’єкти, особливо на об’єкти промислової власності. Слід визнати неприпустимим становище, за якого заявка на винахід розглядається від двох до п’яти років [1, c. 53]. Держдепартамент повинен нести жорстку відповідальність за зволікання з розглядом заявок. Тому варто підтримати висловлену в спеціальній літературі пропозицію про встановлення між заявником і Держдепартаментом цивільно-правових відносин, за якими Держдепартамент ніс би майнову відповідальність за будь-яке зволікання, в оформленні прав інтелектуальної власності та інші неправомірні дії [128, c. 117]. Держдепартамент і заявник мають бути поставлені в рівні умови.\nІстотним недоліком чинного законодавства України про інтелектуальну власність є також відсутність добре відпрацьованого механізму визначення обсягу використання об’єкта права інтелектуальної власності і розміру, порядку обчислення та строків виплати винагороди за використання об’єкта права інтелектуальної власності. Чинне законодавство такого механізму не містить. Більшість творців створюють об’єкти права інтелектуальної власності саме з метою одержати за їх використання певну винагороду і в такий спосіб полегшити своє власне життя та життя своїх близьких. Творець має бути твердо впевнений в тому, що за створення і використання того чи іншого об’єкта права інтелектуальної власності він одержить чітко визначену винагороду [212, c. 61-69].\nДля піднесення активності творців важливе значення має дійовий механізм стимулювання інтелектуальної, творчої діяльності [1, c. 53-56]. Не можна стверджувати, що чинне законодавство України про інтелектуальну власність такого механізму не містить. Такий механізм є, але його норми розпорошені у численних законодавчих та інших нормативних актах, вони не складають цілісної системи стимулювання, не узгоджені між собою і в цілому малоефективні. Механізм стимулювання як і механізм виплати винагороди мають однакове значення для активізації творчості. Це є ще одним аргументом необхідності створення Кодексу про інтелектуальну власність.\nСтимулюванню підлягають не тільки творці нових об’єктів права інтелектуальної власності. Стимулюватися мають широке коло усіх осіб, які в той чи інший спосіб сприяли створенню об’єкта права інтелектуальної власності. Особливого стимулювання потребують ті юридичні і фізичні особи, які використовують об’єкти права інтелектуальної власності. Зрозуміло, організація використання того чи іншого об’єкта права інтелектуальної власності потребує вкладення значних коштів та інших витрат. Зрозуміло, що зазначені витрати повинні бути певним чином компенсовані такому користувачеві.\nНе можна, визнати вдалою норму Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі”, відповідно до якої роботодавець має право подані йому матеріали заявки на винахід чи корисну модель оголосити конфіденційною інформацією і в такий спосіб приховати від суспільства досить цінну пропозицію, причому до чотирьох років. Видається, що така норма наносить суспільству більше шкоди, ніж користі.\nНе розв’язане до кінця спірне питання про право інтелектуальної власності на твір образотворчого мистецтва. За ст. 1112 ЦК України оригінал твору образотворчого мистецтва, створеного за замовленням, переходить у власність замовника. При цьому майнові права інтелектуальної власності на цей твір залишаються за його автором, якщо інше не встановлено договором.\nРізниця між правом власності на матеріальний носій твору образотворчого мистецтва і майновими правами інтелектуальної власності на цей же твір майже не помітна [239, c. 13-17]. Але за змістом право власності на матеріальний носій (картина, скульптура тощо) має чітко відрізнятися від майнових прав інтелектуальної власності автора цього ж твору. Художник написав портрет певної людини на замовлення, створив скульптуру, постає питання чи має він право на тиражування цього портрета чи скульптури? Чи має він право вимагати від замовника аби той передав йому оригінал для експонування на виставці, ярмарках тощо? Чи має на це право сам замовник? Інакше кажучи, майнові відносини між творцем і замовником належним чином не врегульовані. Віддання розв’язання цього спірного питання на розсуд сторін не є кращим вирішенням цієї проблеми. Сторони самі можуть не знати, як краще вирішити це питання, а закон відмовляється надати їм допомогу.\nЧинне законодавство України про інтелектуальну власність містить немало таких суперечностей, неточностей, які потребують усунення. Сучасний стан проблеми можна виразити словами М.А. Федотова який відзначає: „Сегодня развитие законодательства об интеллектуальной собственности идет разрозненно, нескоординировано. Авторское право движется в одну сторону, патентное – в другую, законодательство о товарных знаках – в третью и т.д. И отсутствие некоего связующего звена… очень чувствуется. Нам не хватает единой концептуальной правовой базы” [232, c. 12, 13].\nПоряд із законодавством в Україні регулювання правовідносин у сфері інтелектуальної власності здійснюється й міжнародними актами. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов’язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Подібна норма міститься і в ст. 10 ЦК України. У цьому випадку мова йде про міжнародні конвенції, учасником яких є Україна. Як видно із тексту Законів міжнародні договори мають пріоритет перед вітчизняним законодавством. У випадку коли такий міжнародний договір має передбачає інші правила, ніж національне цивільне законодавство, застосуванню підлягають правила цього договору.\nПри цьому міжнародні договори застосовуються до правовідносин інтелектуальної власності безпосередньо, якщо тільки із самого договору не випливає необхідність прийняття для його застосування внутрішньодержавного акту. Наприклад, Паризька конвенція про охорону промислової власності 1883 р. встановила, що умови подачі заявки і реєстрації товарних знаків визначаються національним законодавством країн-учасниць.\nВиникнення Європейського співтовариства, а потім на їх основі – Європейського Союзу визвало до життя нову правову систему – право Європейського Союзу. Воно виступає зараз як самостійна правова система зі своїми джерелами, формами правотворчості та правозастосування, специфічними механізмами захисту юридичних норм від порушень. Ця система розглядається ніби національне право „sui generic” [98, c. 12].\nО. Водянніков вважає, що саме Суд ЄС в цілому ряді своїх рішень розпочав процес „конституціоналізації” права ЄС . Так, Суд підтвердив принцип верховенства права ЄС, зазначивши, що положення національного законодавства може бути відмінене („disapplied”), якщо воно суперечить праву Співтовариства . Суд також поширив концепцію прямої дії на директиви, дозволивши суб’єктам національного права посилатися на директиви, як на акти, що встановлюють їх права, які підлягають захисту у національних судах .\nТаким чином, Суд ЄС перетворив право ЄС з підсистеми міжнародного права на автономну правову систему. Його не можливо віднести до національної системи, а стислий перелік питань, переданих Регламентом на вирішення національних законодавців, показує, що не можна говорити й про його сугубо наднаціональний правовий характер.\nНа підставі наведеного можна зазначити, що чинне законодавство України про інтелектуальну діяльність містить ряд недоліків та прогалин. Разом з тим, характерною позитивною рисою чинного законодавства України про інтелектуальну власність є його прагнення максимально наблизитись до міжнародних стандартів. Розвиток вітчизняного законодавства йде сьогодні, здебільшого, шляхом запозичень.\nВиділяють декілька рівнів правового регулювання відносин у сфері інтелектуальної власності: право ЄС, міжнародно-правовий та національний [256, c. 19]. Право ЄС, як автономна правова система, складається переважно з директив та регламентів. Міжнародно-правовий рівень вміщує в себе міжнародні конвенції, національні – конституційні та звичайні закони, підзаконні нормативні акти.\nАналіз основних положень чинного законодавства України про інтелектуальну власність та висновок про необхідність його подальшого удосконалення на національному рівні вказує на необхідність дослідження питань, пов’язаних із самим поняттям інтелектуальної власності та поняттям права інтелектуальної власності.\nІнтелектуальна власність у сучасних умовах в усьому світі набуває все більшого значення в соціально-економічному розвитку суспільства. Тому зростає увага до проблем права інтелектуальної власності [146, c. 3-6]. Розв’язання окресленої проблеми має велике практичне значення. Адже для захисту суб’єктивного права на результати інтелектуальної, творчої діяльності необхідно чітко встановити, що собою представляє сама інтелектуальна власність та право інтелектуальної власності.\nОднією з основних серед зазначених проблем є визначення юридичної природи інтелектуальної власності. Поняття „інтелектуальної власності” упродовж багатьох десятиліть у діловому лексиконі, а особливо у пересічного громадянина було „малозрозумілою абстракцією” [240, c. 5].\nДослідження та обговорення цієї проблеми здійснюється в усьому світі і протягом століть. Дискусія обертається навколо одного кардинального питання: що є інтелектуальна власність. У науковому світі всі теорії з цього приводу можна умовно поділити на дві основні групи: ті, що базуються на пропрієтарній теорії; і ті, що базуються на теорії виключних прав [215, c. 10-11]. Наукова дискусія між представниками полярних поглядів триває до цього часу. Прихильники пропрієтарної теорії вважають, що все, що створено творцем, є його власністю. Прихильники теорії виключних прав вважають, що права власності на нематеріальні об’єкти не може бути, є лише виключне право на використання цього нематеріального об’єкта – інтелектуальної власності.\nКонституція України чітко і однозначно визначила, що власність і інтелектуальна власність – поняття тотожні. Стаття 41 Конституції України проголосила: „Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності”. На підставі цього конституційного положення ЦК України також проголосив, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 2 ст. 319 ЦК України).\nВиходячи з наведених норм можна стверджувати: все, що створено інтелектуальною, творчою працею творця, є його інтелектуальною власністю. Адже ні в кого не викликає сумніву, що зроблена людиною табуретка, стіл, будинок для себе, є його власністю. В. Дозорцев, у зв’язку з цим, ставить досить логічне запитання: чому приналежність твору автору, який його створив, не може належати його творцю на праві власності? Тільки тому, мовляв, що він є нематеріальним об’єктом [44, c. 17]?\nДва тисячоліття стародавні римляни визнавали право власності на безтілесні речі [266, c. 148]. Римський юрист Гай називав тілесними речами такі, до яких можна доторкнутися (quae tangi possunt), а безтілесними – такі, до яких доторкнутися неможливо (quae tangi non possunt). Такий підхід дозволив розповсюдити й на нове юридичне явище (інтелектуальну власність) правовий режим об’єктів права власності. Доказом тому є існування подібної конструкції в англо-американській системі права. Там поряд із терміном „tangible asset” (тілесне майно) застосовується, для характеристики об’єктів інтелектуальної власності, і термін „intangible asset” (безтілесне майно) [270, c. 50]. Наприклад, при юридичній кваліфікації комп’ютерних програм, наряду із загальновідомим нам hardware (твердий товар) використовують і software (м’який товар) [60, c. 137].\nТаким чином, відповідно до наведеної концепції, безтілесна річ – будь то математична модель, алгоритм, програма і т.п. є об’єктом права, хоча й інтелектуальної, але власності. Необхідність встановлення монополії творця на продукт своєї діяльності може бути досягнута тільки через абсолютні права [49, c. 288] до яких відноситься право власності.\nПропрієтарна теорія права інтелектуальної власності, як вказується, має своє логічне завершення у так званій американській формулі винаходу [209, c. 80].\n„Радянське законодавство, – вказує О.О. Підопригора,– до останніх часів ще не знало поняття „інтелектуальна власність” [177, c. 105; 210, c. 80]. Введення цього терміну у цивільне право було запропоновано українським вченим В.І. Жуковим у 1989 році [210, c. 9-14]. Правда, надалі, він став ярим противником його використання, терміну як ненаукового [60, c. 127-155].\nЗ найбільш відомих представників пропрієтарної теорії права інтелектуальної власності в Україні слід назвати О.А. Підопригору та О.О. Підопригору. „Правом інтелектуальної власності, – пишуть вони у співавторстві з В.О. Суміним,– визнається право на результати будь-якої творчості людей” [177, c. 41]. Розвиваючи вказану концепцію О.О. Підопригора прямо пише: „Суб’єкти права інтелектуальної власності мають стосовно результатів творчої діяльності такі самі правомочності, як і суб’єкти звичайного права власності. Це – право володіння, користування і розпорядження об’єктом своєї власності на свій розсуд” [176, c. 13]. „Позбавляти творців права власності на їх твори означає поставити серйозну перепону на шляху розвитку інтелектуальної творчості” [178, c. 159].\nЯк зазначає Р.Б. Шишка, пропрієтарна теорія права інтелектуальної власності послідовно проводиться у всіх міжнародно-правових актах і впливає на моделювання національних законодавств [257, c. 134]. Це призвело до того, що законодавець України також сприйняв пропрієтарну теорію інтелектуальної власності. Конституція України проголосила тезу про право власності на результат інтелектуальної, творчої діяльності, а потім й ЦК України її відтворив. Ще раніше закони України про промислову власність також чітко й однозначно проголосили без будь-яких застережень право власності на об’єкт промислової власності. Закон України „Про право на винаходи і корисні моделі” та інші закони про промислову власність продекламували право власності на винахід чи корисну модель, яке засвідчується патентом.\nНа нашу думку, будь-який результат інтелектуальної, творчої діяльності є власністю творця, який його створив. При цьому не має значення, чи цей результат визнано об’єктом права інтелектуальної власності. Автор даної роботи наголошує на цьому тому, що не всі результати інтелектуальної, творчої діяльності визнаються об’єктами правової охорони. У зв’язку з наведеним напрошується такий висновок. Будь-який результат інтелектуальної, творчої діяльності незалежно від, того, чи надана йому правова охорона чи ні, має проголошуватися власністю творця. Зараз за чинним законодавством України про інтелектуальну власність, якщо той чи інший результат творчості не дістав правової охорони (правова охорона припинилася) – він не є об’єктом правової охорони. Між тим, він повинен мати власника і отже, наділятися правовою охороною. Іншими словами, раз є об’єкт, то має бути і власник. Безсуб’єктної власності не буває.\nТаким чином, помітної різниці між правом власності на речі (матеріальні об’єкти) і інтелектуальною власністю на результати інтелектуальної, творчої діяльності немає. Ще раз наголошуємо, чинні закони України про промислову власність чітко й однозначно проголосили право власності на результати науково-технічної творчості, які відповідають вимогам закону. ЦК України все ж відмежувався від беззастережного визнання за зазначеними результатами права власності, уточнивши, що це право інтелектуальної власності.\nВарто визнати, що різниця між правом власності і правом інтелектуальної власності у змісті все ж таки є. Об’єктами права власності є матеріальні речі [191, c. 5]. А об’єктами права інтелектуальної власності – результат інтелектуальної, творчої діяльності, нематеріальний об’єкт .\nЯкщо закони України про інтелектуальну власність проголошували право власності на об’єкти промислової власності, то ЦК України уточнив це поняття, назвавши його „право інтелектуальної власності”. ЦК України відмежував об’єкти права інтелектуальної власності від об’єктів права власності. Це особливо помітно у статті 1112 ЦК України. Частина 3 цієї статті проголошує, що оригінал твору образотворчого мистецтва, створеного за замовленням, переходить у власність. При цьому майнові права інтелектуальної власності на цей твір залишаються за його автором, якщо інше не встановлено договором (підкреслено автором О.Р.).\nЦК України досить чітко наголошує на відмінності між правом власності на речі і правом інтелектуальної власності. Це спонукає автора на необхідність з’ясування, в чому полягає відмінність права власності на речі від права інтелектуальної власності на результати інтелектуальної, творчої діяльності. Про відмінність в об’єктах уже підкреслювалося. Є істотна відмінність в строках правової охорони права власності і права інтелектуальної власності. Право власності на речі (майно) не обмежене будь-яким строком, воно охороняється поки існує право власності на дану річ [224, c. 30]. Право інтелектуальної власності на той чи інший об’єкт охороняється протягом встановленого законом строку, наприклад, право інтелектуальної власності на винахід охороняється протягом двадцяти років від дати подання заявки (ч.4 ст. 6 Закону України „Про охорону прав на винаходи і корисні моделі”, ст. 465 ЦК України).\nПомітна різниця в способах захисту права власності на речі і права інтелектуальної власності. Якщо втрачено володіння річчю, його можна відновити шляхом застосування віндикаційного чи негаторного позову [191, c. 511-522]. Для захисту права інтелектуальної власності зазначені позови не можуть бути застосовані.\nМожна віднайти деякі відмінності у способах набуття і оформлення права власності і права інтелектуальної власності. При цьому слід нагадати, що на об’єкти права інтелектуальної власності виникають ще й особисті немайнові права, яких не знає право власності.\nАле основна відмінність, на яку вказує ЦК України, полягає в змісті права власності на речі і права інтелектуальної власності. Як уже підкреслювалося, Конституція України цієї відмінності не містить: власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. На цих засадах побудовані і закони про промислову власність України. Вони визнають право власності на результат науково-технічної творчості і надають власнику об’єкта (патенту на нього) право володіти, користуватися і розпоряджатися [179, c. 108].\nСуб’єкт права промислової власності має право утримувати зазначений об’єкт у своєму володінні, а може вводити його в цивільний обіг дозволеними способами. Власник об’єкта права промислової власності може використовувати його на свій розсуд, тобто він має право вилучати з цього об’єкта шляхом використання його корисні якості будь-яким способом, прямо не забороненим законом. Власник патенту має право, надане йому Конституцією України, розпоряджатися належним йому об’єктом промислової власності також на свій розсуд, але в межах закону. Отже, за чинними законами України про інтелектуальну власність помітної різниці у змісті права власності на речі і права інтелектуальної власності немає [127, c. 137].\nВідмінність у змісті права власності на речі і права інтелектуальної власності визначив ЦК України. Ст. 317 ЦК України визначає право власності як право на володіння, користування і розпорядження своїм майном. Кодекс не визначає змісту понять „володіння”, „користування” і „розпорядження”. Зміст цих понять давно усталений і їх тлумачення міститься в навчальній і спеціальній літературі [235, c. 297].\nПраво власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб (ст. 316 ЦК України). Право інтелектуальної власності – це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об’єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом (ст. 418 ЦК України). Частина 2 ст. 418 ЦК України проголошує, що право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об’єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.\nСт. 424 ЦК України визначає майнові права інтелектуальної власності: право на використання об’єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об’єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об’єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.\nЗміст майнових прав інтелектуальної власності з певними варіаціями повторюється стосовно конкретних об’єктів права інтелектуальної власності (ст. 440, ст. 452, ст. 464, ст. 474, ст. 487,ст. 490, ст. 495 ЦК України).\nСпробуємо простежити, в чому полягає відмінність в змісті права власності і в змісті права інтелектуальної власності. ЦК України не згадує загальновизнане право власника на володіння належним йому об’єктом права інтелектуальної власності. Воно визнане ст. 41 Конституції України. Це право існує реально, але прихильники теорії виключних прав вважають, що володіти об’єктом права інтелектуальної власності не можна [193, c. 238]. Між тим, автор, який написав певний твір і ще його не опублікував, володіє ним. Автор володіє твором і тоді, коли твір опублікований. Інші особи, які цей твір використовують, володіють ним від імені автора. Будь-який творець володіє своїм витвором до тих пір, поки не передасть своє право на володіння іншій особі [44, c. 287].\nЦК України передбачає право на використання об’єкта права інтелектуальної власності, тобто право на вилучення з цього об’єкта його корисних якостей будь-яким способом, не забороненим законом. Способи використання об’єкта права інтелектуальної власності зумовлюються характером самого об’єкта, вони достатньо ґрунтовно розкриті у відповідних законах України про інтелектуальну власність. Безперечно, способи використання різних об’єктів права інтелектуальної власності одного об’єкта відрізняються від способів використання іншого об’єкта. Проте, всі вони мають одну мету – вилучити корисні властивості з цього об’єкта, тобто та сама мета, що і права власності на речі.\nТут слід підкреслити, що право користування належною річчю так само, як і право на використання об’єкта права інтелектуальної власності є чи не основною метою зазначених прав. Будь-яка особа набуває ту чи іншу річ з метою її використати для задоволення певних своїх потреб. Творець у переважній більшості випадків створює той чи інший об’єкт права інтелектуальної власності для одержання певного доходу від його використання чи особисто, чи через інших осіб [31, c. 48].\nВ спеціальній літературі були спроби знайти відмінність в термінах „користування” і „використання” [219, c. 26]. На нашу думку, ці терміни мають однакове значення – вилучення з об’єкту його корисних якостей. Аналіз цього поняття в різних законах України про інтелектуальну власність підтверджує такий висновок.\nАналіз норм ЦК України про користування річчю (майном) і норм про використання об’єкта права інтелектуальної власності не виявив принципових відмінностей між цими поняттями. В речовому праві і в праві інтелектуальної власності зазначені поняття означають одне і те ж.\nДруга правомочність права інтелектуальної власності – дозволяти використання об’єкта права інтелектуальної власності, може розглядатися як спосіб використання цього об’єкта [235, c. 498], наприклад, при здачі його в найом, оренду тощо. Ця ж правомочність може розглядатися як розпорядження правом інтелектуальної власності. Звичайно, поняття „розпорядження” правом інтелектуальної власності більш широке ніж надання дозволу на використання об’єкта права інтелектуальної власності. Розпорядженню правом інтелектуальної власності ЦК України присвятив 75 главу „Розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності”. Відповідно до цієї глави суб’єкт права інтелектуальної власності має право визначати правову і фактичну долю належного йому об’єкта права інтелектуальної власності, тобто „розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності”. Ст. 1107 ЦК України проголошує: „Розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів: 1) ліцензія на використання об’єкта права інтелектуальної власності; 2) ліцензійний договір; 3) договір про створення за замовленням і використання об’єкта права інтелектуальної власності; 4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; 5) інший договір про розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності”.\nЗвертає на себе увагу термін „розпоряджання”, який вживається в цій статті, замість усталеного „розпорядження”. Постає запитання, чи має цей термін якийсь спеціальний зміст, чи означає й те, що термін „розпорядження”. Думається, що обидва ці терміни мають однаковий зміст.\nЗазначена ст. 1107 ЦК України охоплює усі дії, які прийнято вважати розпорядженням за цивільним правом, за яким право розпорядження власник реалізує через можливість припинення або обмеження належного йому права власності. Наприклад, укладаючи договір оренди, власник на встановлений строк обмежує своє право власності. Власник може припинити своє право власності шляхом укладення цивільно-правових договорів: купівлі-продажу, поставки, міни, дарування, позики [237, c. 324]. Усі зазначені договори можна вчиняти і стосовно права на об’єкти інтелектуальної власності. Більш того, можливо й знищити об’єкт інтелектуальної власності. Так наприклад, М.В. Гоголь знищив рукопис продовження „Мертвих душ” і таким чином розпорядився своїм правом на художній твір.\nОтже, і в такій правомочності як розпорядження майном немає відмінностей від розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.\nТретя правомочність права інтелектуальної власності є виключне право перешкоджати неправомірному використанню об’єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання. Цю правомочність з великою натяжкою можна назвати майновим правом інтелектуальної власності, адже мова йде про правомочність на захист майнового права інтелектуальної власності, але не саме майнове право. Існує право не на об’єкт права інтелектуальної власності, а на дію щодо його захисту. В праві власності на речі це право так і називається „Захист права власності” (глава 29 ЦК України).\nЧетверта правомочність права інтелектуальної власності, передбачена п. 4 ч. 1 ст. 424 ЦК України, є інші майнові права інтелектуальної власності. До цих прав передусім слід віднести право на винагороду за створення і використання об’єкта права інтелектуальної власності, яке прямо, крім ст. 445 ЦК України, у четвертій книзі більше не згадується, ніби такого права взагалі не існує. Але група інших майнових прав інтелектуальної власності правом на винагороду не вичерпується. Ця група значно ширша. До неї варто віднести право на передання права інтелектуальної власності іншим особам; здавання в майновий найом і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп’ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп’ютер; імпорт творів.\nАле наведене ніскільки не підкреслює відмінності майнових прав інтелектуальної власності від права власності на речі. Це лише способи використання майнових прав інтелектуальної власності, які не знайшли належного відображення в ЦК України. Все ж не можна не враховувати мету інтелектуальної, творчої діяльності – в той чи інший спосіб одержати певну вигоду.\nОтже, за змістом право власності на речі і право інтелектуальної власності, крім зазначених раніше відмінностей в об’єктах, строках правової охорони, способах захисту тощо, нічим не відрізняється. Правда, проаналізована ст. 1107 ЦК України містить ще одну особливість. Частина 1 цієї статті говорить про договір на передання виключних майнових прав інтелектуальної власності (підкреслено автором – О.Р.). З цієї норми можна зробити висновок, що суб’єкт права інтелектуальної власності може розпоряджатися лише виключними майновими правами інтелектуальної власності, а просто майновими правами (не виключними) ніби й не може. Проте, уже п. 5 ч. 1 ст. 1107 ЦК України говорить про інший договір щодо „розпоряджання” майновими правами інтелектуальної власності. Постає запитання, чи має якесь правове значення виділення в окрему групу виключних майнових прав інтелектуальної власності. Видається, що п. 5 ч. 1 ст. 1107 ЦК України вважає розпорядженням майновими правами інтелектуальної власності будь-які договори, спрямовані на припинення чи обмеження права інтелектуальної власності, є договори по розпорядженню майновими правами інтелектуальної власності незалежно від їх характеру чи вони виключні чи не виключні.\nПовернемося до ст. 1112 ЦК України, в якій йдеться про розмежування права власності на речі і майнових прав інтелектуальної власності. Ця стаття визнає власником матеріального носія твору образотворчого мистецтва замовника твору, а майнові права інтелектуальної власності залишаються за його автором. Отже, відмінність між цими правами є. Зазначену відмінність ЦК України чітко не визначив, більше того, ЦК України ухилився від розв’язання цієї проблеми. Насправді має місце колізія між правом власності на матеріальний носій твору образотворчого мистецтва і правом інтелектуальної власності на цей же твір.\nХоча ЦК України й проголошує, що право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежать одне від одного. Перехід права на об’єкт права інтелектуальної власності не означає переходу права власності на річ. Перехід права власності на річ не означає переходу права на об’єкт права інтелектуальної власності (ст. 419 ЦК України). В даному разі, очевидно, під річчю слід розуміти матеріальний носій об’єкта права інтелектуальної власності, тобто тілесну річ.\nПроте, коли мова заходить про твори образотворчого мистецтва, ситуація певною мірою ускладнюється. З одного боку власник матеріального носія (картини, скульптури тощо) має право вчиняти з цим носієм будь-які дії, не заборонені законом. З другого боку, правомочності власника матеріального носія твору образотворчого мистецтва обмежені правом інтелектуальної власності на цей же твір. Ось ці обмеження, лінія розмежування ЦК України не визначена. Більш того, ЦК України віддав розв’язання цієї колізії на розсуд сторін.\nЗ огляду на проведений аналіз викликає зауваження визначення поняття права інтелектуальної власності, дане в ст. 418 ЦК України. Відповідно до вказаної статті право інтелектуальної власності – це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об’єкт права інтелектуальної власності, визначений ЦК України чи іншим законом.\nЗа цим визначенням будь-який результат інтелектуальної, творчої діяльності визнається об’єктом права інтелектуальної власності. Але ж в дійсності це не так. Далеко не кожний результат інтелектуальної, творчої діяльності визнається об’єктом права інтелектуальної власності. Значна кількість результатів інтелектуальної, творчої діяльності з тих чи інших причин не визнаються об’єктами права інтелектуальної власності, хоча і є творчим результатом (інформація про цей об’єкт передчасно розголошена, своєчасно належним чином не оформлена тощо).\nНе можна визначати право інтелектуальної власності як право на інший об’єкт права інтелектуальної власності. Тобто, право інтелектуальної власності є право інтелектуальної власності.\nСт. 418 ЦК України об’єктом права інтелектуальної власності визнає не тільки результати інтелектуальної, творчої діяльності. Дана стаття проголошує, що крім результатів інтелектуальної, творчої діяльності об'єктами права інтелектуальної власності визнаються й інші об’єкти права інтелектуальної власності, тобто не результати інтелектуальної, творчої діяльності. Дана стаття чітко протиставляє результати інтелектуальної, творчої діяльності іншим об’єктам права інтелектуальної власності. При цьому стаття не розкриває, що це за інші об’єкти права інтелектуальної власності.\nВидається, таке визначення поняття права інтелектуальної власності в теорії буде викликати непотрібні дискусії, а в практиці ускладнить застосування цього поняття. Тому пропонуємо визначити право інтелектуальної власності, як право особи на будь-який результат інтелектуальної, творчої діяльності, що отримав об’єктивну форму свого вираження.\nВ свою чергу, зміст суб’єктивного права на результати інтелектуальної, творчої діяльності має залежати від виду об’єкта та певного юридичного факту чи складу.\nЕще по теме 1.2. Основні положення чинного законодавства України про інтелектуальну власність:


НАВЧАЛЬНО-ТРЕНУВАЛЬНИЙ БЕЗПІЛОТНИЙ ЛІТАК М-22Д «АЕРОТЕСТЕР» – Платформа Відкритих Інновацій OIP\nДля навчання зовнішніх пілотів.\nОснову розробки складають результати досліджень з навчання зовнішніх пілотів та іншого персоналу для безпілотних літаків ЦА, а також потреба у відносно дешевому засобі підіймання на висоту експериментальних авіаційних приладів та систем. Ринок двомоторних навчальних БПС недостатньо розвинутий у зв’язку з початковим формуванням цивільних авіакомпаній – експлуатантів БПС, а відповідно і відсутністю пропозиції щодо вказаних ПС. Прогноз на поставки М-22Д “Аеротестер” в Україну може складати 5-10 одиниць.\nмаксимальна злітна вага, кг – до 21;\nмаксимальна маса корисного навантаження, кг – 8;\nмаксимальна швидкість, км/год. – 160;\nтип двигунів – 2Т, ПД,\nбензиновий; радіус дії, км – 20;\nтривалість польоту, год. – 1;\nспосіб старту – по-літаковому;\nпосадка – по-літаковому.\nПеревагами М-22Д “Аеротестер” є насамперед повне реальне відтворення польоту двомоторного безпілотного літака, що є привабливим для навчальних авіаційних організацій. При цьому витрата ПММ на польотах нижча в 4-5 разів від реальних зразків БПС. За механізацією крила, рульовими площинами, розташуванням шасі та більшістю систем М-22Д “Аеротестер” повністю відповідає БПС класу “Небесний патруль”.\nНавчальні підрозділи (FTO) з підготовки зовнішніх пілотів безпілотного повітряного судна (БПС), організації, які пов’язані з підніманням наукових приладів на висоту (“літаюча лабораторія”).\nВиготовлено дослідний зразок.\nСтворення спільного піприємства.\nВИСОКОЕКОЛОГІЧНА ГІДРОЕЛЕКТРОСТАНЦІЯ →\n← АНТИКОРОЗІЙНИЙ ПОЛІМЕРНИЙ ЗАХИСТ УСТАТКУВАНЬ ХІМІЧНОЇ ОБРОБКИ ВОДИ ТЕС І ТЕЦ


Не наша Наташа: суд заборонив партію Наталії Вітренко - Kuai Zou Kai\nНе наша Наташа: суд заборонив партію Наталії Вітренко\nЯк зазначили в прес-службі суду, засідання відбулося 23 червня, повідомляє рух "ЧЕСНО" .\nОкрім ПСПУ, суд уже заборонив діяльність 11-ти партій. Зокрема, ОПЗЖ, "Опозиційний блок", "Партії Шарія", "НАШІ", "Блок Володимира Сальдо", "Соціалістичної партії України", партії "Держава", "Соціалісти", "Справедливість та розвиток", "Лівої опозиції" та "Союз лівих сил".\nСудом задоволено позовні вимоги Міністерства юстиції України. Заборонено діяльність політичної партії "Прогресивна соціалістична партія України". Кошти та інші активи партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень передано у власність держави.\n"Прогресивна соціалістична партія України" була створена в Україні 20 квітня 1996 року, відтоді очолювана Наталією Вітренко, матір’ю голови правління НАК "Нафтогаз України" Юрія Вітренка. Партія проходила до парламенту один раз — в 1998 році.\nПро Н.Вітренко читайте у статті Наталья Витренко: не наша Наташа\nРаньше Ранее опубликовано: Конгресмени США подали законопроект щодо підготовки українських льотчиків\nСледующее Следующий: Перші американські РСЗО HIMARS вже в Україні – Резніков


Вантажі: Таджикистан — Словаччина\nУ напрямку «Таджикистан — Словаччина» в даний момент усі заявки виконуються.\nТурсунзаде (TJ) — Київ (UA) ~ 4039 км\nДанғара (TJ) — Могильов (BY) ~ 4571 км\nДушанбе (TJ) — Єкатеринбург (RU) ~ 2815 км\nконтейнер морською кільк. машин: 10 (дов=12м шир=2,5м вис=2,9м)\nРозділ «Пошук вантажів / Вантажі Таджикистан — Словаччина». Компанія DELLA™ Вантажні перевезення заснована у лютому 1995 року. Наша місія — зручний та якісний інформаційний сервіс у сфері автомобільних вантажних перевезень Україна — Україна та міжнародних вантажних перевезень. Наш головний пріоритет — актуальність інформації. Дякуємо за цікавість до нашого сервісу, завжди раді бути корисними для Вас!


Звіт роботи команди міського голови за рік роботи. Відеокоментар начальник відділу охорони здоров’я Любов Мандзич\nВи тутМіська влада/Органи виконавчої влади/Відділи міськвиконкому/Відділ охорони здоров'я/Звіт роботи команди міського голови за рік роботи. Відеокоментар начальник відділу охорони здоров’я Любов Мандзич\nПонеділок, 28 листопада 2016 12:45\nВ місті відкрито першу соціальну аптеку, де містяни можуть придбати ліки за доступними цінами. Власники «Картки мукачівця» отримують додаткову знижку 3% при придбанні будь - яких ліків\nВідкрито комунальний заклад Центр первинної медико-санітарної допомоги, де первинна медична допомога мешканцям міста надається на засадах сімейної медицини.\nНа один ліжко-день з медикаменти виділено 114 гривень, при середньому показнику по Закарпатській області 29 гривень.\nНа придбання ліків у бюджеті передбачено майже 19 млн. гривень. Всі пацієнти, які перебувають на стаціонарному лікуванні забезпечені на 100% ліками коштом міського бюджету.\nФінансування міських медичних програм.\nЦьогоріч нна фінансування медичних програм виділено загалом 18 млн. 644 гривень.\n1) програма розвитку та вдосконалення нефрологічної служби виділено 700 тис. грн, що дало можливість забезпечити медикаментозний супровід при гемодіалізі 18 пацієнтів, що є інвалідами І-ї групи;\n2) програма боротьби з онкологічними захворюваннями профінансована на 2,2 млн. грн, Забезпечено хіміотерапією 70 онкохворих, що становить 100% від потреби. Всі онкохворі забезпечені симптоматичним лікуванням.\n3) програма медикаментозне забезпечення осіб з трансплантованими органами 700 тис. грн.\n4) програма допомоги хворим на фенілкетонурію – 250 тис. грн., в минулому році 225000 грн.;\n5) програма забезпечення медикаментами ветеранів війн та виробами медичного призначення - 1 млн. грн. ;\n6) програма безкоштовного відпуску ліків за рецептами лікарів, у разі амбулаторного лікування - 2 млн. Правом на отримання ліків на пільгових умовах скористалось 10657 громадян ;\n7) програма реабілітації інвалідів – 425 тис.\n8) програма «цукровий та нецукровий діабет» - 1 млн. Забезпечено інсуліном вітчизняного та іноземного виробництва 404 особи з цукровим діабетом та 1450 осіб хворих на цукровий діабет забезпечено таблетованими цукрознижуючими препаратами. Всі діти міста, що хворіють на цукровий діабет забезпечені інсуліновими помпами;\n19 млн. гривень передбачено на придбання нового медичного обладнання та для ремонту діючого.\nВ медичних закладах триває масштабний ремонт:\n1) капітальний ремонт по заміні старих вікон та зовнішніх дверей на енергозберігаючі в хірургічному корпусі;\n2) капітальний ремонт системи опалення хірургічного корпусу ;\n3) капітальний ремонт системи опалення хірургічного корпусу 4)\n4) капітальний ремонт системи водопостачання та каналізації хірургічного корпусу.\nРозробляється проектно-кошторисна документація на:\n1) капітальний ремонт по заміні старих вікон та зовнішніх дверей на енергозберігаючі в урологічному корпусі\n2) реконструкція другого поверху поліклінічного відділення під жіночу консультацію\n3) реконструкція цокольного приміщення поліклінічного відділення під психологічно-реабілітаційний центр\n4) реконструкція пологового відділення\n5) реконструкція харчоблоку.\nДетальніше в цій категорії: « В хірургічному корпусі лікарні міняють вікна\tВідділ охорони здоров’я виконавчого комітету Мукачівської міської ради повідомляє... »


Топ 10 найбільш популярних дизайнерів Росії - 77.укр\nВ’ячеслав Зайцев. Його по праву можна вважати піонером високої моди. Ще в підлітковому віці він зацікавився рукоділлям і шиттям, і навіть поступив вчитися в технікум, де опанував професію художника з розпису тканин. А пізніше отримав вищу освіту в Москві.\nЙого перша експериментальна колекція, в якій були представлені забавні і екстравагантні тілогрійки, легкі спідниці та різнокольорові валянки, стала початком великої кар’єри. Хоча саме через неї Зайцева відсторонили від посади.\nУ 1980 році йому випала честь шити одяг для радянських спортсменів для Олімпіади, а в 90-х він співпрацював з відомою косметичною маркою L’oreal, розробивши лінію засобів по догляду «Маруся».\nВалентин Юдашкін . Світову популярність дизайнер отримав після свого дебютного показу на Тижні високої моди в Парижі (1991 рік). Один з нарядів після подіумного показу був навіть відправлений у Лувр. Спочатку під брендом Valentin Yudashkin випускалася жіночий та чоловічий одяг, а пізніше з’явилася взуття, ювелірні прикраси, парфуми, окуляри і навіть посуд.\nУляна Сергеенко . В fashion-тусовці Уляна з’явилася спочатку як дружина мільйонера Данила Хачатурова, а пізніше і стала одним із законодавців моди. Її перша колекція побачила світ у 2011 році та була високо оцінена передовими fashion-критиками. Легкі спідниці в підлогу квіткової забарвлення, каракулеві пальто а-ля СРСР, сукні, що нагадують шкільну форму – все це викликало небувалий інтерес у величезної кількості модників по всій Росії.\nІгор Чапурін . Його кар’єра почалася з перемоги на конкурсі молодих обдарувань модного будинку Nina Ricci в 1992 році. З часом відкрив Ігор свій Будинок моди і перший бутік, де можна було купити одяг прет-а-порте і від кутюр, а також аксесуари.\nАльона Ахмадуліна . Цій жінці, яку світові журнали моди щорічно визнають надбанням російської fashion-індустрії, вдається поєднати у своїх колекціях жіночність і сміливість, що межує з зухвалістю. Вона дуже любить об’ємні елементи, які роблять кожну річ незвичайною і стильною.\nОдяг бренду Олени Ахмадуліної регулярно з’являється на сторінках модних журналів Vogue, Marie Claire, а серед прихильниць таланту модельєра є співачка Земфіра, Патрісія Каас, актриса Єва Грін, супермодель Наомі Кемпбелл.\nСвітлана Таккори . 15 років Світлана жила в Мілані і була офіційним дистриб’ютором багатьох модних марок одягу в Росії, а в 2013 році Таккори запустила власний бренд.\nУ дебютній колекції можна було побачити кумедні шапки і об’ємні теплі шарфи, зроблені вручну.\n← З чим модно носити стильну червону спідницю?\nЯк і з чим модно носити ковбойські черевики? →


Ножі та мультитули Ganzo | Top Rope\nGanzo — ножі та мультитули\nЗа 20 років свого існування компанія Ganzo створила більш ніж 100 моделей різноманітних інструментів, захищених численними патентами. Серед асортименту товарів, представлених під цією торговою маркою, найбільш популярними є мультитули Ganzo та ножі Ganzo. Продукція компанії експортується у більшість великих країн світу. Ganzo є офіційним постачальником ножів та мультитулів для спецназу США. При виготовленні мультитулів та ножів компанія акцентує увагу на високу якість, оригінальність дизайну і простоту у використання. З асортименту мультитулів Ganzo як новачок у цій справі, так і професійний майстер зможе вибрати для себе якісний інструмент — від мініатюрного кишенькового мультитула до мультитула з величезною кількістю інструментів.\nКод товару: 03482\n269 грн. Купити\nКод товару: 02221\nКод товару: 02243\nКод товару: 02245\nКод товару: 02520\nКод товару: 00549\n577 грн. Купити\n545 грн. Купити\nКод товару: 02519\n940 грн. Купити\nНіж Firebird F614\nКод товару: 04007\n206 грн. Купити\nНіж Ganzo G619\nКод товару: 01929\nКод товару: 02222\nНіж Ganzo G6252\nКод товару: 03349\nНіж Ganzo G704\n637 грн. Купити\nКод товару: 01932\n1071 грн. Купити\nКод товару: 03848\nКод товару: 03847\nКод товару: 03846\nТочилка для ножів Ganzo Razor Pro\n1290 грн. Купити\nКод товару: 04015\nКод товару: 02700\nНіж Ganzo G623S\nКод товару: 02240\nНіж Ganzo G6801\nКод товару: 02244\nКод товару: 01931\nНіж Ganzo G724M\nКод товару: 02770\nНіж Ganzo G726M\nКод товару: 02246


Відкрита лекція Тимоті Снайдера: Навіть не минуле: українські історії, російська політика, европейське майбутнє | КРИТИКА\nМислити з Україною: відкрита лекція Тимоті Снайдера\nVideo of Мислити з Україною: відкрита лекція Тимоті Снайдера\nВідкриту лекцію було виголошено на конференції «Мислити з Україною» (Київ, 15-19 травня 2014 року).\nКоротко хочу сказати про загальновідому річ, а саме – про европейську історію України. Я спробую пояснити, як саме европейська історія України вплинула на те, що національний світогляд сьогодні став основоположним. Також спробую пояснити, як европейська історія України сприяла тому, що сама Европа врешті стала моделлю нашого історичного мислення (мислення про минуле).\nУсі ми знаємо, що Україна має европейську історію. Насправді це доволі типова европейська історія. Початки української історії або початки Київської Русі, сутички між вікінґами та місцевим населенням є центральним моментом в історії, скажімо, Франції та Великої Британії. Це чільні европейські теми. Наступна сходинка історії Київської Русі – сутички між східним та західним християнством, розмаїті угоди й зради, що відбувалися в Києві, як і у Варшаві, Празі, Болгарії, а також той факт, що східноевропейські лідери вагалися у виборі між Римом та Візантією, намагаючись укласти якомога вигіднішу для себе угоду, – це також доволі типова европейська історія. Після занепаду Київської Русі йде історія Великого князівства Литовського, що також є сторінкою української історії, про яку найчастіше забувають: забувають у Литві, забувають на Заході. Та це дуже цікавий період, бо саме за часів Великого князівства Литовського було найкраще збережено києворуську спадщину: державну мову та закони.\nНаступною сторінкою української історії є, звісно ж, Річ Посполита, після Люблінської унії 1569 року. Люблінська унія є дуже важливим моментом, бо вона вперше в історії розмежувала землі, що є територіями сучасної Білорусі та сучасної України. Українська територія стає територією польської корони, а решта – територією Великого князівства Литовського. І саме у цей період, у часи Речі Посполитої, українська історія була найбільш европейською. Це доба Відродження, Реформації та Контрреформації. Це доба Республіки. Особливістю польської історії того часу була її спроба відтворити всі ті речі, яких Польща насправді ніколи не мала. Тобто в історії Польщі є «відродження», тоді як ця історія ніколи не мала «народження» як такого. Польща не мала класичної історії, але відродження там усе одно було. І Україна брала участь у цьому відродженні. Польща називає себе республікою, не маючи давніх республіканських традицій, однак покликаючись на них. Україна була частиною цієї республіки. Та всередині республіки була певна напруга, про яку сьогодні варто згадати. Напруга була у стосунках між невеликою групою українців, шляхтою, аристократами, які досягли великого успіху в республіці, та рештою населення, що такого успіху не досягла.\nОтже, розпочалося повстання проти Речі Посполитої, яке насправді було повстанням проти українських правителів, проти нерівности. Повстання людей, які опинилися поза системою, людей, що називали себе козаками. Це стало важливим моментом в українській европейській історії, але й моментом руйнації однієї зі сходинок цієї історії. Бо всі ви знаєте, що козаки опинилися у союзі з Московією, а вже тоді безпосередньо під владою Московії, що призвело до того, що після 1667 року Київ і решта Лівобережної України перебували під владою Московії та згодом Російської Імперії. Це стало дуже важливим поворотним моментом, бо, починаючи від 1667 року і аж до двох минулих десятиліть, київська еліта вирушала передовсім саме на північ, до Москви.\nУ ХІХ столітті всі европейці, не лише українці та поляки, мали переписувати свою історію, представляючи її у національній формі. Це було тоді домінантним настроєм. Кожен народ мав складну історію, переформатовану, перероблену, перебудовану на нову, національну історію. Дивовижно, яким типовим є випадок України. Перехід до романтизму, до популізму, що розпочався у Харкові, поширився в Києві, а згодом і у Львові (Львів був саме наприкінці цього ланцюжка, не на початку) – це дуже по-европейськи. Ідея відокремити історію від еліт, а на сході Европи – від держави, і звернутися до історії простих людей, їхньої мови, їхніх історій, пісень – це загальноевропейська ідея, типово европейська ідея. Вона зародилася в Німеччині й поширилась усією Европою.\nТут також треба зазначити, і це дуже важливо, що український романтизм і популізм, тенденція в українській історії, що ставила простих людей, а не еліту в центр цієї історії, сформувалася на противагу історії Речі Посполитої. Вона виступає передовсім проти поляків або тих, хто сприймав себе як поляків, як це означив Шевченко, як-от пани й духовенство. Популізм, своєю чергою, було скеровано проти західного сусіда, тобто, певною мірою, проти всієї Европи. Тож цікаво, що українські патріоти або ті, хто ідентифікував себе із україномовним населенням, завжди мали принаймні дві проблеми: Російську імперію та Польщу. Із перспективи ХVIII–XIX століть можна впевнено сказати, що тоді було Европою. Безсумнівно, Санкт-Петербурґ тоді був Европою, як і Варшава. Та в обох випадках така Европа була проблемою для України. Це питання ми й спробуємо розглянути.\nОтже, ці напружені відносини – численні проблеми, з якими стикалися українські патріоти й будівничі держави, – стають очевидні 1914 року. Це був той момент, коли багато речей стають, я сказав би, зовсім незвичайними. Досі я наголошував типовість української европейської історії. Та 1914 року стається щось геть незвичайне. Перша світова війна у Східній Европі, – і зараз я втрачу всіх своїх польських, чеських та румунських друзів, – це коли ти нічого не робиш для державности і все одно маєш її. Тоді зв’язок між тим, як активно ти борешся за національну незалежність і тим, чи здобуваєш її, був мінімальний. Так Румунія зробила мінімальний внесок у Першу світову війну, натомість отримавши чималу частку територій. Чехи й словаки боролися не на тому боці, а натомість отримали зовсім нову державу. Польський рух за незалежність існував, але зусилля були мінімальні. Та, попри це, Польща теж стала зовсім іншою, сильнішою державою. Насправді не треба аж так багато робити. Сербія, приміром, розпочала війну, однак по завершенні війни стала центральною частиною сильнішої держави – Юґославії. Та приклад України тут не є типовим: чимало українців борються за незалежність навіть після війни. Основні кроки та зусилля зі становлення української держави робили в Києві та в Галичині. Усі ми вже знаємо це. Серед людей, що боролися за незалежність, є чимало жертв: у Києві, на Сході та на шляху до Варшави. Ви, напевно, знаєте, що на польських військових кладовищах поховано чимало українських вояків, бо вони билися на шляху до Варшави у серпні 1919 року. І тут бачимо незвичну ситуацію: чимало конфліктів, чимало людей, що гинуть, щоб створити незалежну державу, а в результаті ніякої держави не постає. Усе закінчується провалом. Провалом, бо російські білі проти цього, а поляки хоч і підтримали, але вже дуже пізно і лише частково. Це був провал головною мірою тому, що Червона армія виграла цю дуже заплутану й складну громадянську війну.\nТепер перейдімо до совєтського періоду в українській історії, який є напрочуд цікавим. Цікавим через перемогу Червоної армії, створення Совєтського Союзу, а також тому, що він ставить питання зв’язків України й Европи зовсім інакше, бо, зрештою, Совєтський Союз, окрім усього іншого, був також і спробою відродити Европу. Принцип Совєтського Союзу був такий: «Ми – слабка країна, тому маємо відродити капіталізм, тобто Европу, щоб потім перевершити її». Другим принципом було те, що нації існують, щоправда, не вічно. Тож Совєтський Союз постає як держава, котра хоче створити щось на кшталт капіталізму, щоб потім мати змогу оминути капіталізм, і створити внутрішньодержавні кордони, щоб потім мати змогу їх порушувати. Ось так усередині Совєтського Союзу було створено Українську Совєтську Соціялістичну Республіку.\nЯ розумію, що тепер дуже легко заперечити цю реальність. Легше просто сказати, що Совєтський Союз вів репресивну політику, і звісно, так воно й було. Я вже писав про це. Та перш ніж осмислювати цю історію до кінця, маємо зрозуміти одну річ: Европа для Совєтського Союзу була і прикладом, і ворогом водночас, і в ситуації з Україною це якраз виражено найяскравіше. Европа була прикладом, бо Совєтський Союз мав будь-що наздогнати її, і водночас ворогом, бо була капіталістичною за природою. Цю двоїстість було різко відчутно в Україні, бо Україна була західним кордоном Совєтського Союзу. Велика республіка, що межує із Польщею та Румунією, а значить – із Европою. Тож у 1920-х роках, у цей надзвичайно цікавий для України період, період позитивних для української культури змін у межах Совєтського Союзу, період субсидіювання культури, підтримки таких течій, як модернізм та футуризм, ця політична напруга ніби зменшилась, бо в Совєтському Союзі зростало нове покоління українських письменників, митців і навіть істориків і створювало цікаві витвори мистецтва, романи, отримувало художні стипендії. Більшість із них були налаштовані проевропейськи.\nНу, а тепер історія, яку ви всі чудово знаєте. Десь у 1928–1930 роках проевропейськість уже перестала бути нормою. Особливо після січня 1930 року, коли розпочалася колективізація і селяни у Совєтському Союзі масово їй протистояли. Це стало точкою зворотного відліку. Европа більше не була прикладом для наслідування. Замість цього всі наслідки колективізації, включно з голодом, закидали Европі. Не знаю, наскільки ретельно кожен із вас ознайомлений із цією пропаґандою, а я провів досить багато часу, вивчаючи її. Ідея пропаґанди полягала в тому, що у Голодоморі в Україні, винна Польща, адже саме польські аґенти фінансують українських націоналістів у складі Української комуністичної партії тощо. Наступним кроком, коли Голодомор уже відбувся, було звинуватити у всьому нацистську Німеччину. Тобто якби ви заїкнулися про те, що в Україні був Голодомор, то, згідно з концепцією совєтської пропаґанди, вас уважали би за аґента нацистської Німеччини.\nТепер про ще один дуже цікавий період, який, звісно, є водночас і жахливим періодом для історії Европи та її майбутнього, бо це період дихотомії, маніхейського повного протистояння фашизму й антифашизму, де антифашизм означав відсутність колоній поза межами держави. Це я цитую Сталіна. На відміну від сил Заходу, ми не маємо колоній, тому ми маємо колонізувати самі себе. А це означало нещадне експлуатування селян і земель. Це одна з моделей колонізації. Інша модель походить із нацистської Німеччини: ідея Lebensraum, ідея життєвого простору, який має чітко означену географію. І Сталін, і Гітлер бачили Україну як житницю. Гітлер розумів, що ця територія може нагодувати весь континент. Питання було лише в тому, що це буде за континент. У той час як Сталін позиціонував Україну як територію, що має бути підконтрольною у разі, якщо Совєтському Союзові доведеться переживати всесвітню капіталістичну змову, Гітлер бачив Україну як територію, яка має бути підконтрольною Німеччині у разі великої єврейської змови. Отже, в обох випадках мало бути створено реґіональну колонію, яку треба освоїти і яка має бути підконтрольна та слугувати божевільній, але дуже послідовній ідеології того, як улаштовано цей світ. Або ж, висловлюючись більш технічно, це територія, що мала бути у вас під контролем, якщо ви хотіли стати світовою супердержавою. Хоч би де ви були – у Берліні чи у Москві. Цього разу вже німці побачили, що таке колгоспи, і вирішили, що це досить ефективна модель праці. Німці думали, що утримуватимуть колгоспи в Україні, аби контролювати місцеве населення, а також контролювати постачання продовольства. Їхня ідея передбачала вилучення продовольства з України, щоб прогодувати не лише Німеччину, а й усю Західну Европу, тоді як 30 мільйонів совєтських громадян було заморено голодом. Такі їхні наміри дають змогу відчути, що вони могли би зробити, якби їм був підконтрольний захід Совєтського Союзу.\nІсторія НДР (Східної Німеччини 1945 - 1989)\nСтановлення европейських націй


Ахметов таки забере собі Укртелеком. Тепер офіційно. Економіка ДНІПРОГРАД\nГоловна / Економіка / Ахметов таки забере собі Укртелеком. Тепер офіційно\nАхметов таки забере собі Укртелеком. Тепер офіційно\nАнтимонопольний комітет дозволив компанії SCM Financial Overseas Limited (входить до System Capital Management) купити компанію UA Telecominvest Limited (обидві - Кіпр). Про це йдеться в повідомленні АМКУ.\nВ результаті купівлі кіпрська SCM опосередковано стане власником 92,79% акцій телекомунікаційного оператора "Укртелеком".\nЯк відомо, 3 червня SCM і EPIC підписали договір купівлі-продажу 100% акцій компанії UA Telecominvest Limited, якій належать корпоративні права на компанію "ЕСУ", яка, у свою чергу, володіє 92,79% акцій "Укртелекому".\nУ березні 2011 року Фонд державного майна продав компанії "ЕСУ" 92,79% акцій "Укртелекому" за 10,575 млрд гривень.\nНагадаємо, на телекомунікаційному ринку України СКМ уже володіє оператором фіксованого зв'язку - групою Vega, а також є міноритарним акціонером компанії «Астеліт», оператора мобільного зв'язку Life - третього мобільного гравця країни.


Близько тисячі жителів новобудови "Ріверсайд" знову можуть залишитись без світла. Цього разу - невідомо на скільки.\nНагадаємо, 30 квітня, у багатоквартирному будинку на вулиці Небесної Сотні, 66 вимкнули електропотачання без попередження. Тоді обурені люди влаштували пікет під стінами Рівненської ОДА. Керівництво області пообіцяло вирішити проблему. Світло увімкнули.\nТрансформаторна підстанція, яка живить будинок не може забезпечити потреби житлової споруди, оскільки не відповідає необхідним житловим вимогам. РОЕК обслуговує тільки будівельний майданчик, а не багатоквартирний будинок за адресою вул. Небесної Сотні, 66. Укласти договір з підприємством мешканці зможуть тільки тоді, коли буде встановлена нова підстанція. Її вартість орієнтовно 2,5 мільйонів гривень. Встановлювати підстанцію забудовник не планує, а отже ці витрати лягають на плечі жителів будинку. Разом з тим поруч біля "Ріверсайду" розпочалося нове будівництво. Відтак, якщо людей таки змусять за власний кошт встановити транспорматорну підстанцію, то новий забудовник безкоштовно приєднається до неї.\nЖителі бувдинку чекали обіцяного вирішення цієї проблеми від керівництва ОДА, однак те, що їм запропонували, здивувало. Запропонували голові правління ЖК "Ріверсайд" підписати тристоронній договір між ОСББ, компанією-електропостачальником та представником забудовника. Відтак, мешканці частково повинні сплатити борг (компанії забудовника перед РОЕК), а даліскладуть угоду відповідно до якої мешканці самостійно сплачуватимуть за використану електроенергію. Втім підписати договір не вдалося, оскільки представник забудовника не прийшов на зустріч в РОЕК.\nВідтак досі невідомо чи буде електроенергія в багатоповерхівці...\nВ свою чергу, мешканці «Ріверсайду» наполягають, щоб фінансові витрати за монтаж підстанції поклали або на забудовника, який повинен би був виконати ці роботи, або на компанію, яка продовжить будівництво нового будинку.\n2841 За добу на Хмельниччині 15 нових випадків COVID-19. 6 людей одужало. Підтверджена одна смерть


13-поверховий будинок на дереві - Книжковий інтернет-магазин - Видавництво Ранок\n13-поверховий будинок на дереві 13-поверховий будинок на дереві\nКод виробника: 009238\nЕнді та Террі живуть у будиночку на дереві. Але це не просто якась халупка, а найдивовижніший будиночок на дереві у світі! У ньому тринадцять поверхів, боулінг, повністю прозорий басейн, секретна підземна лабораторія і зефіромет, який всюди їздить за тобою і стріляє зефірками прямо в рот, коли зголоднієш. Життя було б ідеальним, якби не той факт, що Енді та Террі необхідно написати свою наступну книжку, а це майже неможливо, адже є стільки всього, на що хочеться звернути увагу... А саме – летючі коти, маленькі банани, гігантські банани, русалки й невгамовний мавпячий гармидер! Енді Гріффітс – автор бестселерів The New York Times. Його книжки продано накладом понад 10 мільйонів примірників у 35 країнах. Террі Дентон – ілюстратор цих книжок. Відомий завдяки гумористичному та художньому стилю. Його ілюстрації завжди привертають увагу! Прочитайте «13-поверховий будинок на дереві» і вам точно захочеться стати з Енді та Террі друзями назавжди! Ця книжка змусить дитину голосно сміятися і навіть зачитувати кумедні моменти вголос. А ще це перша частина дуже великої та веселої серії, що вже стала популярною у всьому світі. Вона гарантовано захопить не лише юних читачів, а й усю у родину.


Через конфлікт на сході кількість дзвінків на Національну дитячу «гарячу лінію» зросла вдвічі – Левченко\n21 квітня 2015, 23:26\nПсихологи продовжують працювати в окупованих регіонах\nУ зв’язку з конфліктом на сході України у нинішньому, 2015 році кількість дзвінків на національну дитячу «гарячу лінію» зросла вдвічі. Про це повідомила президент міжнародного жіночого правозахисного центру «Ла Страда – Україна» Катерина Левченко.\n«Якщо у першому кварталі 2014 року ми отримали понад 5 тисяч дзвінків, то за відповідний період 2015 року – близько 11 тисяч дзвінків», – сказала Левченко.\nЗа її словами, питання, з якими діти найчастіше звертаються до центру, пов’язані зі страхом війни і смерті.\n«Були суїцидальні дзвінки, вони є в усіх країнах, але питання, пов’язані зі страхом війни і смерті, виникли лише у 2014 році і є відповіддю на ту ненормальну ситуацію, в якій опинилось суспільство», – зазначила Левченко.\nЧастина Донецької й Луганської областей нині окуповані проросійськими сепаратистами за підтримки Росії. Проти них уже понад рік триває, за офіційним визначенням, антитерористична операція. Події в частині сходу України політики називають війною Росії проти України, а президент Петро Порошенко назвав її Вітчизняною війною України.


Стратегія розвитку | Милкиленд\nКомпанія «Мілкіленд Агро» має стратегічне значення для групи «Мілкіленд», забезпечуючи переробні підприємства компанії власною якісною сировиною.За 2012 р. компанія «Мілкіленд Агро» виробила 14,6 тис. тонн молока, що склало близько 3% від загального обсягу молока-сировини, яке переробляється підприємствами групи.\nСтратегічним завданням «Мілкіленд-Агро» є збільшення власного виробництва молока з метою покриття в перспективі до 25% потреб «Мілкіленд» в сировині для переробки в Україні.\nЯк один з шляхів вирішення цього завдання, ми бачимо завершення реалізації в 2014 році інвестиційного проекту в с. Красносільське (Чернігівська область) з будівництва сучасної молочно-товарної ферми, що дозволить збільшити загальне молочне стадо на 6,8 тис. голів.\nКомпанія також вкладає значні інвестиції в механізацію та автоматизацію виробничих процесів, в реконструкцію існуючих ферм, збільшує кількість молочного стада, нарощує посівні площі. «Мілкіленд Агро» ретельно стежить за якістю виробленої продукції, впроваджуючи на виробництві передовий світовий досвід і високопродуктивні технології, використовуючи обладнання провідних світових виробників.\nСтратегією розвитку підприємства заплановане зростання обсягів виробництва молока та підвищення його якості, що не мають аналогів в Україні та країнах Близького Зарубіжжя. Так, інвестиційним планом «Мілкіленд Агро» передбачено збільшення молочного стада до 16,5 тис. голів до 2016 року, що дозволить підприємству виробляти до 100 тис. т молока на рік.


Нагірний Карабах: двоє москалів підірвалися на міні - За Лаштунками\nУ Нагірному Карабасі на міні підірвалось двоє російських військових або т.зв. “миротворців”.\nПро це пишуть азербайджанські ЗМІ.\nВантажний автомобіль марки «Урал» з росіянами наїхав на протитанкову міну.\nНагадаємо, що президенти Азербайджану, Вірменії та Російської Федерації домовилися припинити військові дії на території Нагірного Карабаху та підписали документ, який регулює умови миру.\nЗа документом у зону конфлікту зайшли російські військові для виконання миротворчих функцій.\nРосія завела свій контингент, який за чисельністю має складати 1960 осіб на 90 БТР та 360 автомобілях та розташувався вздовж визначеної лінії розмежування та вздовж Лачинського коридору на ширині у 5 від нього.\nВведення російських військ відбулось паралельно з виведенням вірменських військ з території Азербайджану.\n«Миротворчий» мандат збройних сил Росії на території Азербайджану – 5 років з автоматичним продовженням за згодою сторін кожні 5 років.\nМайже одразу було помічено введенням Росією на територію Азербайджану танків Т-72 та РСЗВ БМ-21 «Град» зі складу 102-ї військової бази збройних сил Росії розташованої у Вірменії.\nТанк Т-72 ЗС Росії у Нагірному Карабасі Стопкадр з відео\nОкрім танків та реактивної артилерії вже відомо про доставку гелікоптерів ЗС Росії до Вірменії, які використовуватимуться російським контингентом у Нагірному Карабасі.\nКількість переглядів: 22,170\nТеги:Азербайджан, Вірменія, Нагірний Карабах, підірвалися на міні, Росія


Атака на DNS - Fuck-Hack\nДодому Хакерство Атака на DNS\nПервинним джерелом інформації про кожному домені є відповідальний за даний домен DNS-сервер (насправді їх може бути декілька). Відповідальність за частину доменної інформації (піддомени) може бути делегована іншим серверам.\nКлієнтська частина DNS називається резолвером (resolver), доступ до якого прикладні програми отримують через API операційної системи. При взаємодії резолвера з сервером в якості транспортного протоколу UDP використовується, не передбачає формування віртуального каналу. Запити, що генеруються резолвером, є рекурсивними, тобто в якості відповіді на такий запит повертається або шукана інформація, або повідомлення про її відсутність.\nМежсегментная атака на DNS-сервер виглядає наступним чином. Припустимо для визначеності, що метою атаки є «підміна» IP-адреси web-сервера www.coolsite.com на IP-адресу сервера www.badsite.com для користувачів деякої підмережі, яку обслуговує DNS-сервер ns.victim.com. У першій фазі атаки ns.victim.com провокується на пошук інформації про IP-адресу www.coolsite.com шляхом надсилання йому відповідного рекурсивного запиту. У другій фазі атакуючий посилає серверу ns.victim.com помилковий відповідь від імені ns.coolsite.com, який є відповідальним за домен coolsite.com. У неправдивому відповіді замість реального IP-адреси www.coolsite.com вказується IP-адресу www.badsite.com. Сервер ns.victim.com кешує отриману інформацію, в результаті чого протягом певного проміжку часу (величина цього проміжку вказується в полі TTL помилкового відповіді і може вибиратися довільно атакуючим) нічого не підозрюючи, користувачі замість сервера www.coolsite.com потрапляють на www.badsite.com.\nIP-адреса відправника відповіді повинен відповідати IP-адресою запитуваного сервера (в нашому випадку ns.coolsite.com);\nUDP-порт, на який надсилається відповідь, повинен збігатися з портом, з якого був надісланий запит;\nідентифікатор відповіді повинен збігатися з ідентифікатором запиту;\nвідповідь повинна містити запитувану інформацію (у нашому випадку IP-адреса web-сервера www.coolsite.com).\nНаступна статтяБезпека Windows XP або встановлення латок\nКоли Адам Лаурі, співробітник однієї з компаній, що займається питаннями бездротової безпеки, ввечері йде гуляти по Лондону, ніхто не здогадується, чим він займається на прогулянці, а він займається прослуховуванням телефонів.


Президент і прем'єр привітали польських легкоатлетів – U.P.M.P\nГоловна › В Польщі › Президент і прем’єр привітали польських легкоатлетів\nВ Польщі 13.08.2018 13:05\nПрезидент і прем’єр привітали польських легкоатлетів\nПольська збірна посіла 2 сходинку в медальному заліку на Чемпіонаті Європи з легкої атлетики 2018 року. Про це повідомляє Upmp.news з посиланням на Польське радіо.\nПрезидент та прем’єр-міністр Польщі привітали польських легкоатлетів, котрі взяли участь у Чемпіонаті Європи з легкої атлетики у Берліні.\n«Чудовий результат наших спортсменів на Чемпіонаті Європи з легкої атлетики, що завершився у Берліні: 2 місце у медальному заліку з 12 медалями, зокрема 7 золотими», – написав у Twitter президент Анджей Дуда.\n«Біло-червоні, ви здобули не тільки медалі, але теж наші серця. Ви принесли Польщі гордість, а польським вболівальникам – велику радість. Я вітаю усіх спортсменів і, перш за все – дякую. Ви – фантастичні!», – написав у Twitter прем’єр Матеуш Моравєцький.\n«Це абсолютно історичний результат. Ми – європейська легкоатлетична сила та світові лідери», – заявив, у свою чергу, міністр спорту Вітольд Банька в ефірі телеканалу TVP Info.\nПід час недільних змагань Аніта Влодарчик виграла золоту медаль у метанні молота, у цій самій дисципліні бронзову медаль виборола Йоанна Фьодоров. У бігу на 1500 метрів віце-чемпіонкою стала Софія Еннаві.\nУкраїна у медальному заліку посіла 8 сходинку, виборовши 7 медалей.\nАнджей ДудаВітольд БанькаЙоанна ФьодоровМатеуш Моравєцький


Пенсія – як працює пенсійна система і як отримати більшу пенсію.\nГоловна сторінкаСтатті про фінансиПенсія та пенсійна система – як отримати більше грошей на пенсії?\nМолоді люди в Україні вважають, що пенсія – це щось настільки віддалене, що думати про неї не варто, принаймні до 40 років. В країнах з розвиненим капіталізмом все зовсім по-іншому.\nЯкщо ви мрієте бути заможною людиною і подорожувати світом, а не виживати на державну пенсію – дізнайтесь більше, як працює пенсійна система, і як можна забезпечити собі гідну пенсію.\nПенсія – це грошові платежі зі спеціальних фондів, створених для виплат громадянам похилого віку, інвалідам, та людям, які потребують соціальної підтримки.\nЯкі бувають пенсійні системи?\nКожна країна самостійно вирішує, яким чином формувати пенсійні фонди і як виплачувати пенсії. Є дві основні системи пенсійного забезпечення:\nЯк працює солідарна система?\nПри солідарній системі пенсійний фонд наповнюється внесками людей, які працюють і отримують доходи, і виплачує пенсії людям, які не працюють і мають право на пенсію.\nЛюди похилого віку, які мають страховий стаж (мін. 15 років)\nЛюди, що не працюють через інвалідність\nЛюди, що втратили годувальника\nЄдиний соціальний внесок (ЄСВ) – обов’язковий платіж у Пенсійний фонд, який сплачується щомісяця у відсотках від заробітної плати чи іншого доходу.\nЛюди, які сплачують ЄСВ, є застрахованими особами, а період сплати внесків називають страховим стажем. Розмір майбутньої пенсії залежить від страхового стажу та розміру бази для нарахування ЄСВ (зарплати).\nСолідарна система є надійною, якщо населення країни зростає, або принаймні не зменшується. Якщо кількість пенсіонерів стає великою відносно працюючих громадян, пенсійні внески відносно зарплати теж зростають і стають обтяжливими.\nВ Україні пенсію за солідарною системою отримують 11 млн фізичних осіб, що складає 27% населення або кожний четвертий громадянин.\nНакопичувальна система відрізняється тим, що внесені у Пенсійний фонд кошти працездатних громадян не виплачуються іншим людям, а зберігаються на особистому рахунку до досягнення ними пенсійного віку.\nНакопичувальна система дає змогу використовувати зібрані у пенсійних фондах кошти для інвестицій, що сприяє розвитку економіки країни. Вкладники отримують інвестиційний прибуток – зберігають від інфляції і збільшують свої пенсійні заощадження.\nСистема пенсійного забезпечення в Україні після пенсійної реформи буде складатися з трьох рівнів:\nСолідарна система обов’язкового державного пенсійного забезпечення\nНакопичувальна система обов’язкового державного страхування\nСистема добровільного недержавного пенсійного забезпечення\nСтаном на 2021 рік в Україні повноцінно працює тільки перший рівень пенсійного забезпечення. Другий рівень планують ввести у 2023 році, а третій функціонує, але не користується популярністю у населення через недовіру до фінансової системи в цілому.\nЗа збір коштів і виплату пенсій у солідарній пенсійній системі відповідає Державний пенсійний фонд. Основне джерело наповнення Фонду – єдиний соціальний внесок (ЄСВ).\nЧерез негативну динаміку демографічних показників доходів пенсійного фонду не вистачає на виплату пенсій, тому він дотується з державного бюджету. У 2020 році Фонд виплатив пенсій на суму 479 млрд грн, з яких 85 млрд грн він отримав з державного бюджету.\nСтатистика за січень 2021 року\nДля збереження пенсійних заощаджень громадян від інфляції НПФ інвестує їх у активи, перелік яких, та їх частка в інвестиційному портфелі, обмежені законом. НПФ не має права вкладати кошти у ризикові активи, наприклад, купувати криптовалюти, чи торгувати на валютній біржі.\nОсновні активи НПФ – державні облігації, нерухомість, цінні метали, цінні папери банків та українських підприємств.\nЗаощадження на пенсію з НПФ виглядає привабливо завдяки роботі складних відсотків. Якщо вносити лише 2%-3% від доходу на рахунок в НПФ протягом 15-20 років, то можна значно збільшити власні заощадження до виходу на пенсію.\nВ умовах нестабільної економіки та кризових явищ накопичені на пенсію гроші можуть знецінюватись через переоцінку ринкової вартості активів та інфляцію.\nНа жаль, в Україні все працює не так, як в Європі. За висновками USAID, значна частина прибутку НПФ втрачається через надто великі адміністративні витрати 4%-7%. Це пов’язано з порівняно низьким обсягом капіталів, які зібрані у фондах.\nІнші способи заощадити гроші на пенсію\nВ економічно розвинутих країнах недержавне пенсійне забезпечення є основним способом накопити на життя у похилому віці. Люди спочатку заощаджують гроші на банківських рахунках, а потім самостійно вкладають їх у різні активи, які приносять пасивний дохід.\nПопулярний у Європі спосіб створити пенсійні заощадження – вкласти договір накопичувального страхування життя зі страховою компанією. Такий поліс вважається надійним способом накопичити гроші і отримувати довічну пенсію.\nОсновна особливість і перевага страхової накопичувальної пенсії – її поєднання зі страховим захистом. Якщо людина втратить працездатність раніше визначеного строку і страхові внески припиняться – страхова компанія зобов’язана виплачувати пенсію за рахунок власних коштів.\nДізнатись більше про страхування життя та здоров’я\nВ країнах з ринковою економікою є й інші способи забезпечити собі високі доходи в похилому віці, на пенсії. Більшість громадян в Європі добре знайомі з інструментами фондових ринків і активно ними користуються.\nСередній американський пенсіонер має у своєму активі акції компаній і біржових фондів (ETF). В Україні фондовий ринок надто погано розвинений, на фондовій біржі представлено небагато українських компаній, а купити акції закордонних взагалі можливо тільки через посередників.\nІнвестиції з пайовими фондами можуть приносити більший прибуток, ніж банківські депозити чи пенсійні фонди, але відносяться до більш ризикових. Переваги для фізичних осіб – низький поріг входу і диверсифікація (тому що ПІФ самостійно виходить на фондовий ринок і купує там різні активи).\nІнвестиції в нерухомість залишаються найдоступнішим видом капіталовкладення в нашій країні. Нерухомість не приносить великого прибутку відносно до вкладених коштів, але такі інвестиції зрозумілі, доступні, і порівняно надійні.\nНавіть якщо ціни на нерухомість падають, вона все одно не втрачає свою реальну цінність, на відміну від будь-якої валюти. Орендна плата (ваш додатковий дохід на пенсії) зазвичай залежить від рівня зарплат в країні, але частину коштів доведеться витрачати на ремонт.\nСтроковий банківський депозит не принесе великого прибутку, але захистить пенсійні заощадження від інфляції. Якщо не знімати гроші протягом 15-20 років, складні відсотки будуть працювати так само, як у пенсійному фонді.\nПеревага депозиту в тому, що за необхідності можна не пролонгувати термін, а забрати гроші з банку, щоб інвестувати в інші активи. Важливо тільки обрати надійний банк, а краще – покласти невеликі суми на депозити в різних банках, щоб зменшити ризики. Також ви можете скористатись рейтингом надійності банків.\nФонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує повернення депозитів на суму до 200 000 грн в кожному банку.\nНа відміну від банків, недержавні пенсійні фонди – це некомерційні організації, які не можуть оголосити себе банкрутом.\nЯк отримувати більший дохід на пенсії?\nКожний з нас самостійно вирішує, яким способом забезпечити власну старість. Але ми радимо використовувати декілька різних інструментів. Якщо почати заощаджувати у віці 25-30 років – щомісячні внески (для створення пенсійних заощаджень) будуть мінімальними і необтяжливими:\nСплачувати ЄСВ для збільшення страхового стажу (мін. 1430 грн)\nВкласти договір страхування життя на 10-15 років (від 5000 грн на рік)\nВкласти договір з недержавним пенсійним фондом (100-300 грн щомісяця)\nЗаощаджувати гроші на банківському рахунку (100-500 грн щомісяця)\nІнвестувати час та гроші у власний бізнес, який буде приносити пасивний прибуток у майбутньому.\nІнвестувати гроші (або час) в активи, які можуть приносити пасивний дохід\nПридбати нерухомість у розстрочку з метою здачі в оренду (офіс, невелику квартиру, торговельну площу, гараж)\nОстанні два способи отримувати гідний дохід на пенсії потребують значних коштів, але якщо поставити собі таку мету ще у молодому віці, то до виходу на пенсію реалізувати ці плани цілком реально.\nЧим раніше ви почнете накопичувати гроші на пенсію, тим ефективніше працюватимуть на вас складні відсотки! Всього 1%-2% від доходу, які ви заощадите сьогодні, здатні значно змінити ваше життя в майбутньому.\nНайкращі страхові компанії\nОбраний 170 рази\nЗростання 29,7% за рік\nВиплати 167,3 млн\nБільше інформаціїДізнатись більше\nЗростання 30,4% за рік\nВиплати 24 млн\nЗростання 26,8% за рік\nВиплати 11 млн\nЗаощадження та інвестиції, або як досягти фінансової свободи.\nЯк створити пасивний дохід – 10 можливих способів.\nЯк правильно інвестувати в об’єкти нерухомості?\nЗакон України Про загальнообов’язкове пенсійне страхування\nЗакон України Про пенсійна зебезпечення\nЗакон про недержавні пенсійні фонди


Не винуй коня, винуй дорогу… | Волинська газета\nНе винуй коня, винуй дорогу…\nНародний депутат України від Маневицького округу №23, керівник депутатської групи «Воля народу» Ігор Єремеєв унаслідок нещасного випадку отримав черепно-мозкову травму й терміново був доставлений у столичну клініку, а потім – за кордон.\nЗа інформацією, що заслуговує на увагу, нещасний випадок стався вранці 26 липня, коли Ігор Миронович, завзятий любитель верхової їзди на конях, виїхав у цуманські ліси, де активно відпочивав разом із постійними учасниками подібних прогулянок. Добре об’їжджений кінь потрапив копитом у кротовину, спіткнувся і впав разом із наїзником на землю. Ігор Миронович хоча і втримався в сідлі, але виявився під чорно-коричневим скакуном на ім’я Вінстон… Шолома, як зазвичай, на голові потерпілого цього разу не було…\nОдразу після травмування Ігоря Мироновича госпіталізували в реанімаційне відділення Луцької міської клінічної лікарні, що підтвердила журналістам Радіо «ВВС» головний лікар цієї медустанови Лариса Духневич. Щоправда, шануючи святе правило лікарської таємниці та клятву Гіппократа, Лариса Петрівна не стала вдаватися до подробиць щодо травм пацієнта та стану його здоров’я. Ввечері в неділю, за наполяганням дружини та інших родичів, із допомогою вертольота санітарної авіації Ігоря Єремеєва терміново доставили до Києва.\nСтаном на 27 липня лікарі продовжили комплекс обстежень постраждалого. А що в «Борисі» працюють справді кращі з кращих – свідчить не лише висока репутація цієї медустанови, але й основний критерій діяльності:\n«Керівний принцип клініки «Борис» – надання виключного піклування про пацієнта 24 години на день 365 днів на рік. «Борис – завжди допомога», – цей декларативний принцип був у центрі уваги в 1993 р., коли клініка відкривалася, і він залишився нашою догмою, яку ми сповідуємо впродовж останніх 20 років».\nЩоб захистити пацієнта від зайвої уваги, до мінімуму звужене коло осіб, які можуть із ним поспілкуватися чи надати допомогу. Йдеться лише про найближчу родину та одного з народних депутатів України, які постійно перебувають поряд із ним.\nПортал «Волинське агентство розслідувань», який першим сповістив про нещасний випадок, із посиланням на неназваного помічника-консультанта Ігоря Єремеєва, деталізував: «Зараз лікарі кажуть, що критичний момент минув, буде жити. Організм впорався із загрозою».\nОскільки подія викликала значний резонанс, то з приводу стану самопочуття Ігоря Єремеєва висловився навіть міністр МВС України Арсен Аваков буквально напередодні свого візиту до Луцька:\n«У нас є інформація, що не стосується МВС, а – народного депутата Єремеєва. Під час кінної прогулянки з ним трапилася ситуація, коли коня понесло. Відбулося драматичне падіння депутата, внаслідок якого він серйозно постраждав. Він перебуває в лікарні без свідомості, але ми сподіваємося та розраховуємо, що він одужає».\nНещасний випадок привернув увагу до Ігоря Єремеєва багатьох впливових громадян України та рядових виборців. Бо хто б що не казав, але у вітчизняному політикумі цей виходець із Волині посідає доволі вагоме місце. В усякому випадку, зробивши ставку на прямі контакти з мешканцями кількох поліських районів нашого краю, він регулярно виграє вибори у своєму мажоритарному окрузі лише як самозванець. Із будь-якими партіями Ігор Миронович також уже давно припинив стосунки, пересвідчившись на долі Володимира Литвина та очолюваної ним Народної Партії в усій безперспективності розбудови структур волюнтаристського типу, коли вся система працює лише на інтереси лідера та його найближчого оточення. Навіть у період правління Віктора Януковича Ігор Єремеєв зумів дистанціюватися від екс-президента та його похмурого дітища у вигляді Партії регіонів, незважаючи на шалений тиск, так і не вступивши до складу її парламентської фракції та в лави волинських регіоналів.\nДля Волині, звичайно, зовсім не головне, що він – співвласник паливно-промислової групи «Континіум», в активи якої входять Херсонський нафтопереробний завод та одна з найбільших в Україні мереж АЗС – «WOG». І навіть не та обставина, що уродженець с. Острожець Млинівського р-ну Рівненської обл. та житель с. Струмівка Луцького р-ну Волині – голова Спостережної ради ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень». Бо, окрім активної бізнес-діяльності та участі в законотворчих процесах, Ігор Єремеєв через фонд «Волинська родина» розгортав в області широкомасштабні гуманітарні проекти, зокрема – допомогу учасникам АТО та членам їхніх родин.\n…Рисак Вінстон, який невдало спіткнувся та завдав травм Ігореві Єремеєву, вкотре довів: винуватити в подібних нещасних випадках не можна ні коня, ні наїзника (разом вони вже 12 років). А щодо дороги… В долі Ігоря Мироновича вона приготувала нове випробування та черговий крутий віраж.\nЛікуватимуть за кордоном\nДоки лікарі здійснюють комплекс необхідних заходів для якнайшвидшого одужання пацієнта, його колеги з депутатської групи «Воля народу» оптимістично ставляться до подальшого розвитку подій.\n«Я не вважаю, що Ігор надовго вийшов із ладу. Не треба спекулювати на таких речах, це – здоров’я людини», – каже промисловець Анатолій Гіршфельд.\n«Скажу чесно: про політику ніхто зараз не думає, здоров’я колеги і тим більше друга – важливіше. Але не приховуватиму, що Ігор Єремеєв є центром групи і в професійному, і в людському сенсі», – зауважив народний депутат Сергій Лабазюк.\nА нардеп Ігор Молоток упевнений, що група існуватиме в будь-якому разі, а управлінські та представницькі функції може виконувати перший чи другий заступник: «Щодо фінансової підтримки – я не знаю, що говорять, але у групі всі самодостатні люди».\nУже згадуваний Сергій Лабазюк торкнувся й самопочуття Ігоря Мироновича:\n«Через важкий забій мозку стався крововилив, і в потерпілого різко зріс внутрішньочерепний тиск – медики здійснюють необхідну терапію, щоб знизити його. Лікарі проводять паралелі зі станом Міхаеля Шумахера, який травмувався, катаючись на гірських лижах. У вівторок уранці прилетів лікар з-за кордону. У другій половині дня вирішуватимуть питання транспортування до Європи – все залежатиме від стабільності його стану».\nЗрештою, ввечері 28 липня Ігоря Єремеєва транспортували в одну із закордонних клінік. З досвіду аналогічних випадків можна припустити, що це може бути або Швейцарія, або Німеччина. Але в будь-якому випадку найгірший період уже позаду. Ігор Єремеєв неодмінно повернеться до активної роботи.


Коледж сервісу та дизайну відкрив новий центр для практичного навчання — БЦ News\nГоловна Освіта Коледж сервісу та дизайну відкрив новий центр для практичного навчання\nЦентр створено з метою здійснення підготовки фахівців швейної галузі, перепідготовки незайнятого населення та підвищення кваліфікації майстрів виробничого навчання за інноваційними освітніми технологіями на сучасному обладнанні,забезпечення регіонального ринку праці робітничими кадрами. Центр надає можливості курсової підготовки на основі модульних освітніх програм, участі в тренінгових заняттях та майстер-класах від відомих кутюр’є. Він створений за рахунок коштів обласного бюджету, виділених для модернізації та оновлення матеріально-технічної бази.\nУ центрі встановлені універсальні та спеціальні машини, широкоформатний друкувальний пристрій плотер, професійні прасувальні столи, новітнє обладнання для обробки швейних виробів тощо. Відтак студенти коледжу отримуватимуть практичні навички на сучасному обладнанні та матимуть конкуренту перевагу на ринку праці, адже відразу зможуть приступити до роботи на існуючих швейних підприємствах.\nНа оснащення такого центру витрачено майже 500 тис грн. У планах, за словами заступника міністра освіти і науки Петра Коржевського, цього року витратити понад 200 млн. грн на створення таких навчально-практичних центрів по всій Україні у 2020 році.\nПрезентація коледжу супроводжувалася не лише інформацією від його директора, а й показом модельних виробів від студенток. Затим відбулося символічне перерізання стрічки перед входом до приміщень центру, де всі запрошені гості могли побачити, як студенти вчаться шити на новому обладнанні, створювати свої шедеври у дизайн-студії та кабінеті конструювання та моделювання одягу, а також ознайомитися з виставкою практичних розробок педагогів, учнів та студентів коледжу.\nУ цей день в коледжі для учнів шкіл м. Білої Церкви також відбувся молодіжний фестиваль «ПРОФFESTOK» – День відкритих дверей. Школярі взяли участь у різноманітних професійних воркшопах. Такі заходи спрямовані на те, щоб учнівська молодь могла ознайомитися з професіями, яким вчать у коледжі.