Вітчизняна система освіти: гуманізація та авторитаризм. Реферат – Освіта.UA\nOsvita.ua Вища освіта Реферати Педагогіка Вітчизняна система освіти: гуманізація та авторитаризм. Реферат\nВітчизняна система освіти: гуманізація та авторитаризм. Реферат\nПроцес гуманізації освіти визначає основний напрям її розвитку у сучасному суспільстві. Особливе значення розвиток гуманістичних орієнтирів освіти має для нашого суспільства, яке щойно позбавилося авторитарного соціального устрою і ще багато в чому сповідує його принципи та ідеали\nЛюдська цивілізація ХХІ століття, за загальним визначенням - "століття освіти", вперше в своїй багато тисячолітній історії виходить на практичну реалізацію завдання, яке до цього часу мислителі-гуманісти ставили лише в теоретичних роздумах та утопічних мріях - завдання використання суспільних ресурсів на потреби розвитку та життя людини. Людина з об'єкту гри сліпих сил суспільства перетворюється на його повноправного господаря, основну мету і зміст соціального розвитку.\nЧи не наймогутніше знаряддя такого перетворення - освіта. Освіта, орієнтована на розвиток особистості, максимально адаптована до її потреб та інтересів по суті моделює на рівні цінностей, особистісних рис та життєвих пріоритетів кожної людини гуманоцентричний соціальний устрій, який нашими спільними зусиллями має скластися вже в недалекому майбутньому.\nВідтак процес гуманізації освіти визначає основний напрям її розвитку у сучасному суспільстві. Особливе значення розвиток гуманістичних орієнтирів освіти має для нашого суспільства, яке щойно позбавилося авторитарного соціального устрою і ще багато в чому сповідує його принципи та ідеали. В таких умовах розуміння конкретних завдань, які стоять перед нашою освітою в контексті демократичної модернізації нашої країни є необхідною умовою успішного здійснення як освітянських, так і загальносистемних реформ.\nНаціональна доктрина розвитку освіти в Україні визначає основні напрями трансформації вітчизняної освіти в сторону особистісного навчання та виховання, задаючи нові орієнтири навчання та виховання гуманоцентричного характеру. Освітяни Дніпропетровської області вже кілька років працюють над головною науковою комплексною проблемою "Педагогіка особистості - основа гуманізації освіти".\nВизначаючи основну змістовну характеристику нової філософсько-освітньої парадигми ХХ1 століття, практично всі дослідники фокусують увагу на її гуманістичній спрямованості. Гуманізація освіти, навчання. Виховання, школи міжособистісних стосунків учасників освітніх процесів, управління освітою тощо - це далеко не повний перелік різноманітних аспектів реального глобального процесу, який на наших очах змінює лице освіти. Немає ніяких підстав сумніватися в реальності гуманізації освіти і правомірності вживання цього терміну як характеристики основної тенденції розвитку сучасних освітніх систем. Однак, на нашу думку, дана характеристика не є ні вичерпною, ні специфічною.\nСправа в тому, що гуманізація освіти - і як процес, і як конкретика навчання та виховання - існувала фактично завжди з часу появи людського суспільства. Навіть побіжного погляду на історію розвитку освіти, починаючи від найдавніших часів, досить, щоб на кожному етапі цієї історії знайти і ознаки цього процесу, і ті позитивні зміни в суспільстві, до яких він приводив. Деякі історичні епохи - антична, Відродження чи Просвітництво - взагалі в цілому визначаються як часи утвердження гуманістичних освітніх ідеалів.\nЗвичайно, ми не можемо говорити про лінійний розвиток процесу гуманізації освіти. Періоди культурного розвитку змінювалися часами загального руйнування і лихоліття; середньовіччя відійшло від багатьох гуманістичних ідеалів античних часів; та й наслідки освітньої революції в Х1Х - ХХ ст., розвиток науки і техніки далеко не завжди сприяли гуманістичному розвитку суспільства і освіти. Багато хто у зв'язку з цим взагалі відкидає можливість морально-етичного прогресу людства. Ми не поділяємо таких радикальних поглядів, але теж вважаємо процес гуманізації і освіти і суспільства в цілому в тому вигляді, в якому він до цього часу здійснювався, досить непевною і невизначеною характеристикою.\nМаються на увазі передусім дві речі. По-перше, гуманізація освіти в цілому, тобто покращання умов освіти для людини, збільшення уваги до її потреб тощо в тій чи іншій формі відбувалося завжди - а тому не може бути сутнісною характеристикою сучасного етапу розвитку суспільства і освіти. По-друге, процес гуманізації в цілому до цього часу цілком мирно вживався з антигуманними характеристиками освітніх систем. Іншими словами, цей глобальний процес і в ХХ ст. не привів до створення освітніх систем, що дійсно сповідують гуманні ідеали та цінності - хоча б par excelence.\nМаючи і гуманістичні риси, освітні системи все ж за загальними характеристиками мали в цілому відчужену від людини та її сутності природу. Гуманістична освіта завжди була лише сегментом в цілому антигуманних чи байдужих до людських потреб освітніх систем, причому, як правило, периферійним сегментом. Звичайно, і ця периферійність була різною. Гуманістична освіта могла бути лише "променем в темному царстві" авторитарної освіти, а могла вирости і до цілого архіпелагу живильних оаз. Проте і до цього часу гуманістичні ідеали не визначають суті освітніх систем, і особливо - масової освіти.\nЦе цілком очевидно можна побачити і у вітчизняній освіті сьогоднішнього дня. Попри всі гуманістичні реформи і нововведення, вона в цілому залишається авторитарною, мало пов'язаною з реальними потребами людини і суспільства, з великим рівнем соціальної диференціації і практично відсутніми механізмами громадської саморегуляції. Характеризуючи вітчизняну освіту як із структурно-функціонального, так і з ціннісно-орієнтаційного боку, можна виділити кілька її фундаментальних особливостей, які заважають реалізації дійсно гуманістичних освітніх ідеалів.\nОсвіта, як і протягом останніх століть, розглядається майже виключно з кадрово-професійної точки зору. Незважаючи на квазігуманістичну риторику останніх років, і державне планування в цій сфері, і домінуюча громадська думка зорієнтовані на підготовку хороших професіоналів для економіки та інших сфер життя країни. Наслідок такої стратегії згубний як для країни, так і для системи освіти, як це не парадоксально, передусім з прагматично-утилітарної точки зору\nНапівзруйнована кризою економіка дійсно зараз не вимагає і не буде вимагати в найближчому майбутньому великої кількості спеціалістів високої і просто хорошої кваліфікації. Більше того - технологічний рівень виробництва в українському суспільстві не дає підґрунтя і для "соціального замовлення" щодо високого рівня масової освіти. Орієнтуючись саме на кадрово-професійну функцію освіти, державна стратегія цілком справедливо ігнорує власне потреби освітнього розвитку: адже нинішня система освіти практично повністю задовольняє сьогоденні потреби економіки і українського суспільства. Велика кількість високоосвічених і кваліфікованих кадрів навіть залишається непотрібною для народного господарства. Навіщо ж їх ще готувати - щоб вони поповнювали ряди безробітних чи виїжджали за кордон?\nСаме така логіка і визначає зараз кризу вітчизняної освіти в умовах більш-менш повного задоволення кадрових потреб держави і суспільства і відповідно - досить спокійного ставлення останніх до освітніх проблем. Як результат - ми значно відстаємо від розвинених держав по долі спеціалістів з вищою освітою; пристойний рівень загальної середньої освіти забезпечує лише незначна кількість елітарних чи експериментальних закладів; професійно-технічна освіта напівзруйнована, дошкільна і позашкільна освіта ледь зводять кінці з кінцями.\nТакі наслідки дає кадрово-професійний підхід на практичному рівні. На гуманітарному ж рівні він визначає відсутність особистості в системі освіти. Освітні заклади навчають учнів. Студентів, спеціалістів, професіоналів - але не особистостей. І це - чи не найбільша втрата для суспільства, адже без уваги залишається основне джерело його розвитку - здібності та творча енергія людей. Зниження потенціалу розвитку окремих індивідів автоматично веде до зменшення креативної здатності всього суспільства. Кадрово-професійна система освіти - це антиособистісна, а відтак - антигуманна система освіти, що стримує розвиток і індивіда, і суспільства.\nОсновним завданням вітчизняної освіти до цього часу є надання знань. Знову ж таки, попри модернові розробки педагогічної науки та Міністерства освіти і науки, переважна більшість освітніх закладів та педагогів вважають своїм основним обов'язком "дати дітям знання". Відповідно навчальний процес зорієнтований на оптимізацію передачі знань від учителя до учня, їх засвоєння та систематизацію самим учнем; критерії оцінки та контролю всього навчання націлені на виявлення обсягу знань та навичок по їх використанню.\nВиходячи з цих же засад оцінюється і робота освітніх закладів та педагогів, формулюються навчальні програми, розробляються та впроваджуються методики. Знання учнів продовжують залишатися самоціллю роботи педагогів, і на практиці це приводить до дуалізації навчання в школі. "Інтелектуали" навчаються, щоб поступити до вузів, а основна маса учнів просто "відбуває номер", оскільки вважає, що їм для подальшого життя ці знання просто не потрібні. Фактично загальноосвітня школа втратила своє самостійне значення як етап розвитку людини, і навіть елітарні гімназії та ліцеї просто "натаскують" своїх учнів для вступу до вузів.\nПедагоги, які обстоюють доцільність орієнтації навчального процесу в першу чергу на знання, підкреслюють свою практичність. Насправді така освіта в сучасних умовах вкрай непрактична - і в особистісному, і в суспільному вимірі.\nВ сучасному суспільстві знання змінюються дуже швидко, і ні школа, ні вуз не можуть забезпечити людині обсяг знань і навичок, достатніх для успішної діяльності бодай протягом кількох років по їх закінченні, не кажучи вже про все життя. Спроба вийти з цієї ситуації за рахунок збільшення самого обсягу знань приводить лише до ускладнення навчальних програм і перевантаження учнів. До негативних наслідків такого підходу можна віднести скорочення у дітей вільного часу, необхідного для саморозвитку; різке погіршення їх здоров'я; перевантаження пам'яті величезною кількістю непотрібної інформації; вкорінення орієнтації на репродуктивні форми діяльності. Фактично величезні зусилля діти витрачають марно або з низькою віддачею, намагаючись запам'ятати і систематизувати інформацію, яка ніколи не стане їм у пригоді. Ці безрезультатні зусилля - втрата і для суспільства, і для індивіда.\nПроте з гуманітарної точки зору найгірше в цій ситуації те, що знання в якості самоцілі навчального процесу витісняють з нього людину. Учні перетворюються просто в інструмент досягнення абстрактних і в принципі чужих їм завдань - виконання програми, засвоєння матеріалу, успішної здачі теми чи у відповідності з планом успішно проведеного уроку. В умовах подібного підходу до організації навчання учні практично не мають можливості стати його повноправними суб'єктами і приречені залишатися безправними і пасивними об'єктами, яких пристосовують до "засвоєння знань". Різко суперечить гуманістичним принципам освіти виведення критеріїв оцінки навчального процесу за рамки індивідуальних рис учня. Орієнтири навчання знаходяться виключно у сфері зовнішніх по відношенню до учнів явищ - адже знання і їх конкретні форми - програми, предмети, теми - абсолютно індиферентні до особливостей дітей. Тому звужуються і можливості індивідуального навчання, яке є одним з основних пріоритетів гуманістичної освіти.\nСистема критеріїв оцінки успішності навчального процесу - і об'єктивна, у вигляді державних стандартів і програм; і суб'єктивна, у вигляді навчальних орієнтирів педагогів та керівників освіти - практично ігнорує особистість, потреби її розвитку, характерні особливості, внутрішню мотивацію тощо. Основою оцінки навчання учня є сума знань, навичок, умінь, що мають застосовуватися до кожного учня як однаковий стандарт.\nФактично наша шкільна освіта виходить з досить вірного положення - з того, що є певна сума знань та навичок, які необхідні для кожного індивіда для нормальної соціалізації в суспільстві та досягнення життєвого успіху. Але ж існує і інша детермінанта організації навчального процесу. Учні різні за здібностями, схильностями, темпераментом, світосприйняттям тощо. І ці відмінності як мінімум не менш важливі, ніж те, що їх об'єднує в процесі навчання. З нашої точки зору - так і більш важливі, оскільки саме вони визначають специфіку формування особистості і автоматично не враховуються соціальним оточенням - а тому мають враховуватися школою як спеціалізованим і керованим соціальним інститутом навчання та виховання.\nРеально ж індивідуалізація навчання в нашій школі знаходиться в ембріональному стані. Ми навчаємо усіх дітей за однаковими програмами, підручниками, методиками, виходячи з одних і тих же орієнтирів навчання та виховання і опираючись на одні й ті ж критерії оцінки. Державні стандарти, програми регламентують весь навчальний процес повністю, практично не залишаючи вибору для індивідуального і диференційованого навчання. До цього ж веде і переповнення класів, перевантаження навчального матеріалу, вчителів та учнів. Навіть елітарні ліцеї та гімназії і спеціалізовані заклади, де частина цих проблем вирішена, не можуть забезпечити достатнього рівня індивідуалізації навчання, оскільки програмні орієнтири і змісту навчання, і критеріїв оцінювання залишаються тими ж. В цілому саме ці програмні орієнтири і вкорінена в них педагогічна практика формують в нашій школі стандартизоване навчання, яке знищує індивідуальність.\nЩе один вкрай антигуманістичний наслідок такої ситуації - це штучне піднесення вчителя над учнем, надання першому авторитарної влади. Сам педагог отримує значні можливості авторитарного тиску на учня. Адже він має в своїх руках стандарт оцінювання учня і може застосовувати його, виходячи з власного розуміння ситуації. В той же час учню будь-який вплив на цей стандарт недоступний і він по суті опиняється в повній залежності від учителя. Не перелічити скільки колізій, драм і навіть трагедій виникає внаслідок цього у наших школах. Буцімто об'єктивні оцінки в руках авторитарно налаштованих педагогів зламали не одну тисячу учнівських доль, сприяли спотворенню психіки та системи життєвих цінностей не одного покоління наших співвітчизників.\nОцінюється рівень знань, умінь учня, а не те, як вони впливають на його розвиток. Безумовно, це прямо суперечить гуманістичному ідеалу. Останній орієнтує навчальний процес на максимальний розвиток особистості з включенням механізмів саморегуляції цього розвитку на рівні внутрішньої мотивації індивіда. Тому в ідеалі гуманістична школа повинна оцінювати і діяльність педагогів, і успіхи учнів з точки зору того, наскільки вдалося розвинути здібності, задатки, потенційні схильності останніх.\nНа практиці ситуація зовсім інша. По суті нинішня система оцінювання -навіть у її 12-бальній модифікації - орієнтує вчителя на ігнорування особистості учня. Оцінка продовжує залишатися зовнішньою по відношенню до внутрішньої мотивації процесу навчання, оскільки ніяк не пов'язана з механізмами саморозвитку. Більше того - для учня вона є зовнішнім механізмом примусу, мірилом стандарту, до якого потрібно пристосовуватися, навіть шляхом обмеження власних інтересів і потреб реалізації своєї особистості. Не навчальний процес для розвитку особистості, а особистість для навчального процесу - таке одне з найбільших антигуманістичних викривлень вітчизняної школи.\nНа нашу думку, основною методологічною помилкою в цій ситуації є уявлення про наявність якоїсь абстрактної суми знань, абсолютно індиферентної до потреб розвитку індивіда, яку повинна дати наша школа. Величезне число вітчизняних педагогів переконані, що діти не зможуть жити без певного обсягу знань з математики, історії чи рідної мови і вперто та наполегливо вбивають знання зі свого предмету в нерозумні дитячі голови. В той же час постійний життєвий досвід свідчить про те, що і знання, і навички, і розвиток здібностей мають виключно особистісний вимір, а відтак 90 відсотків того, чому учнів навчають у школі, є просто пустою тратою часу та сил - і для дітей, і для вчителів, і для суспільства.\nПри цьому розмови про абсолютний і гармонійний розвиток, який буцімто переслідується подібним навчанням, абсолютно безпредметні. Гармонійний розвиток - це не всезнайство, і добитися його можна навіть без спеціального вивчення вузько профільних дисциплін. Серед геніїв загальнопланетарного значення ми маємо як людей з енциклопедичними знаннями, так і досить вузьких спеціалістів і навіть людей без спеціальної освітньої підготовки. А об'єднує їх лише одне - успішний розвиток власних здібностей, талантів, внутрішніх сил, і на цій основі - успішна реалізація власного життєвого призначення.\nОсобистісно орієнтоване навчання ґрунтується на постійній опіці учителя над учнем. Як варіант цієї тези, пом'якшений останніми гуманістичними новаціями - необхідність постійного спілкування учителя та учня в процесі навчання з ініціативи першого. Наші педагоги переконані в тому, що їх прямий обов'язок - постійно контролювати і наставляти учня. Відповідно формується і уявлення про ідеальні параметри об'єкту такого впливу. Вітчизняна педагогіка орієнтується на культивування слухняного учня. І це зрозуміло - адже саме слухняну дитину легше опікати, з нею немає проблем при організації навчального процесу, відповідно хороша дисципліна, та й учителю не потрібно собі ламати голову над якимись особливими підходами до організації навчання та виховання.\nІнша справа - неслухи. Якої крові вони коштують нашим педагогічним колективам, скільки сил, часу, здоров'я вчителів витрачається на боротьбу з ними! І хоча певні успіхи у цій боротьбі є, до честі нашого генофонду, примусити дітей до постійного послуху не вдавалося ніде і ніколи. Ця боротьба приречена на невдачу з самого початку, оскільки прояви самостійності у всіх сферах життєдіяльності - абсолютна умова успішного розвитку особистості. Тому не дивно, що шкільні неслухи набагато краще розвиваються і звичайно досягають в житті більшого успіху, ніж учні, що слугували в школі взірцем поведінки - попри гірші, як правило, знання.\nВітчизняна школа поки що працює всупереч природній схильності дітей до максимальної самостійності в процесі формування особистості. Більше того - більшість педагогів вважають прояви такої самостійності шкідливими цілком свідомого будують свою роботу таким чином, щоб їх максимально обмежити. Тому ми й бачимо в наших школах тотальний учительський контроль на всіх ланках навчального процесу, який виснажує у взаємній боротьбі обидві сторони. А між іншим, цілком достатньо було б обмежитися ненав'язливим контролем лише у вирішальних пунктах навчання, зосередивши зусилля на мобілізації механізмів самоуправління учнів в процесі розвитку їх самостійної активності на уроках чи у громадському житті школи.\nВизначення вчителем у повному обсязі всієї роботи у навчанні та вихованні учнів, детальна регламентація навчально-виховного процесу не тільки ускладнює управління ним для вчителя, а й викликає втрату інтересу з боку учня до речей, які нав'язуються йому ззовні. Цілком природній і опір дітей такій організації діяльності школи - адже таке навчання не має точок опори у внутрішній мотивації особистості. А найголовніше, з точки зору гуманістичної освіти, з раннього віку подавляється активність особистості по самостійній організації і власної пізнавальної діяльності, і навколишнього соціуму. Існуюча системи освіти в принципі ворожа завданням формування механізмів самоосвіти - як на рівні особистості, так і на рівні учбового закладу.\nУ школі вчитель навчає учня і є визначальною стороною навчального процесу. Визначення форм, напрямків, методів, змісту навчання - абсолютна чи переважно прерогатива педагогічного колективу. Крайній варіант такої точки зору, далеко не рідкісний серед вітчизняних педагогів - що учні взагалі у всьому повинні підкорятися вчителям і не мають ніякого відношення до організації навчального процесу. Між іншим, така установка суперечить навіть найбільш загальним принципам організації буття, визнаним, в тому числі, і марксистською філософією. Будь-який результат у природі, суспільстві, і звичайно ж у роботі освітнього закладу - це завжди не наслідок односторонньої дії, а наслідок взаємодії. Взаємодія вчителя і учня це основа організації навчального процесу, і її повне ігнорування - це взагалі освітній нонсенс.\nЦей нонсенс ще досить частий у нашій школі, проте поступово відходить у минуле. В будь-якому випадку, вже не так уже й багато вчителів, які вважають, що думкою учнів при організації навчання можна повністю знехтувати. Але продовжує домінувати точка зору, що вчитель - це основний компонент освітньої системи, її рушійна сила і детермінанта. Між тим школа в першу чергу створюється для освіти і розвитку дітей, і педагоги в ній - це лише персонал, який має забезпечити вище вказану мету. А тому інтереси дітей, розвиток їх сутнісних сил, самостійної діяльності, а відтак - свідома і активна участь у визначенні основних параметрів навчально-виховного процесу і всього життя освітнього закладу є безумовним пріоритетом гуманістичної освіти. В школі, що орієнтується на гуманістичні цінності, діти є визначальною стороною навчального процесу - і прямо, через участь в організації життя школи, і опосередковано, через врахування пріоритетності їх інтересів в діяльності педагогічних колективів.\nСучасна вітчизняна школа дуже далека від орієнтації на потреби дитини і тим більше організації співпраці з учнями для формування гуманоцентричних основ власної діяльності. Це є однією з причин відчуження учнів у навчальному процесі, що в свою чергу потребує авторитарних методів управління та комунікації учасників освітнього процесу.\nШколою управляє педагогічний колектив, реально тільки на ньому лежить відповідальність за організацію шкільного життя. Зовні здається, що подібний підхід має полегшувати життя учнів - адже з них знімається тягар відповідальності за те, що відбувається в школі. Діти, гіпотетично, економлять час і сили, які мали б витрачати, якби реально приймали участь у управління школою. А навички такого управління вони можуть отримати і в процесі рольових ігор чи спеціального навчання - адже для цього не обов'язково реально управляти, досить і імітації управлінської діяльності.\nНасправді подібний підхід глибоко принизливий для дітей як особистостей і значно погіршує як умови їх навчання, так і перспективи саморозвитку. Глибинною підставою усунення дітей від реальної участі в організації шкільного життя є теза про те, що вони нездатні здійснювати управлінську (а в даному випадку - самоуправлінську) діяльність. Переважна більшість наших педагогів і освітянських управлінців вважають учнівське самоврядування взагалі дурницею і йдуть на його впровадження тільки під тиском громадськості або начальства. Звичайно, в таких умовах воно носить виключно формальний характер (для звітності), і саме таке учнівське самоврядування присутнє у переважній більшості вітчизняних шкіл.\nПроте навіть там, де самоврядування має реальний характер і учні дійсно включені в процес організації шкільного життя, їх управлінські дії розглядаються педагогічним колективом скоріше як ділова гра, ніж як реальний вплив на навчально-виховний процес. Знайомлячись з досвідом навіть дуже хороших шкіл, де розвитку учнівського самоврядування приділяється велика увага, ми постійно зустрічалися з одними й тими ж обмеженнями, які зрештою перетворюють це самоврядування на гру - корисну, максимально імітуючи реальність, але все ж таки гру.\nПо-перше, ініціатива самоврядування завжди виходить від педагогічного колективу. Вчителі організовують самоврядування, в той час як потрібно починати зі створення в школі педагогічного середовища, яке його реально потребує, і з формування у учнів внутрішньої мотивації до організації такого самоврядування і активної участі в ньому. В результаті учнівське самоврядування виростає не з реальних потреб організації шкільного життя і самореалізації особистості, а з планів виховної роботи і в навчально-виховному процесі продовжує залишатися п'ятим колесом до воза.\nПо-друге, учнівське самоврядування практично не має реальних повноважень, не підкріплених авторитетом педагогів, по відношенню до учнів, і в ньому зовсім відсутні елементи контролю по відношенню до педагогічного колективу. Навіть в школах нового типу, де впроваджуються нові форми організації навчально-виховного процесу, учні практично не мають механізмів впливу на педагогічний колектив. Учнівське самоврядування в кращому випадку щось важить для самих учнів, але нічого не значить для педагогів і тим більше - адміністрації освітнього закладу.\nСаме це і визначає "ігрову" природу вітчизняного учнівського самоврядування. Не дивно, що не лише педагоги, а й учні ставляться до нього з великим скепсисом. Дійсно, в тому вигляді, в якому воно зараз існує і впроваджується, воно учням ні до чого. Адже для учнів школа - це не ігровий майданчик, а реальне життя. У них, як і у педагогів, зі школою пов'язана більша частина життєвого часу. Тут вони витрачають свої сили, утверджуються як члени колективу, отримують життєві орієнтири. Все це - реальне життя, і перетворювати управління ним у гру - значить, робити і життя школярів несправжнім, іграшковим. Ігнорування потреби учнів у реалізації своєї потреби в самоорганізації, власній життєвій активності на практиці приводить до формування безвідповідальних, інфантильних індивідів, нездатних ні досягти індивідуального успіху в реальному житті, ні стати повноцінним громадянином суспільства.\nВ школі учні зобов'язані вчитися, виконувати внутрішньо шкільний розпорядок тощо приблизно так, як ці обов'язки виконують робітники на заводах чи службовці в установах. Ця точка зору дуже розповсюджена серед вітчизняних педагогів, і вимогливість вчителя є однією з загальновизнаних педагогічних чеснот. Вимогливий педагог - мрія шкільної адміністрації, дуже часто це -і основний показник для батьківської громадськості. Зрештою дуже часто і учнів привчають до того, що саме вимогливість педагога по відношенню до них має викликати захоплення і мотивувати хороші навчання та поведінку.\nПри цьому основою виправдання вимогливості (часто на межі дозволеної жорсткості в покараннях та примусі) педагогів звичайно служить те, що останній в тій же мірі вимогливий і до себе, і до своїх колег по роботі. Іншими словами, він ставиться до учнів точно так, як і до всіх інших. Антигуманний зміст такої позиції досить очевидний як мінімум у двох відношеннях.\nПо-перше, діти - не дорослі, і ставитися до них на основі дорослих мірок і цінностей - це просто середньовіччя. На жаль, консервування феодальних та авторитарних соціальних характеристик у нашому суспільстві привело до того, що школа дійсно дуже мало звертає увагу на психологічні особливості дитини. У зв'язку з цим чи не наймізантропічною особливістю навчального процесу у нас залишається практично повне ігнорування потреби формування внутрішньої мотивації у дітей до навчання та самоактуалізації. Відсутність цілеспрямованої діяльності по формуванню такої мотивації замінюється добре розробленою і доведеною до тонкощів системою прямого та непрямого примусу і покарань. Переважна більшість дітей у нашій школі і зараз навчається під дією зовнішнього тиску. І найгірше те, що переважна більшість педагогів не бачать ущербності такої педагогічної практики, попри все те, що вже сказано педагогічною наукою з цього приводу.\nПо-друге, в нашій школі не існує тієї рівноваги прав і обов'язків, яка в цілому має місце в дорослому житті. Робітник чи службовець поряд з обов'язками має цілком конкретні права, гарантовані законом і дією як структур управління, так і судовою системою, зрештою - можливостями постояти за себе самої дорослої людини. Всього цього у учнів немає. Сучасна вітчизняна школа є чи не останнім оплотом повного авторитаризму в українському суспільстві - в тому розумінні, що тут той, ким управляють (учень) абсолютно безправний перед тим, хто управляє (педагогічним колективом). По суті учні в школі зараз є типовою пригнобленою соціальною групою без реальних прав і з купою обов'язків. Чи може учень захистити себе в школі від несправедливих оцінок? придирок вчителя?, халтури чи недобросовісності останнього? Звичайно, ні. Навіть можливості його батьків тут досить обмежені - школа поки що практично виключена з-під впливу навколишнього соціального оточення. Натомість вчитель чи директор завжди можуть утвердити свою позицію по відношенню до учня тим чи іншим способом.\nЧи варто дивуватися в такому разі досить прохолодному ставленню учнів до своїх обов'язків? Реально останні добросовісно виконуються лише при наявності відповідних прав. Якщо прав немає, обов'язки звичайно ігнорують, привчаючись уникати за це покарань шляхом хитрощів чи обману. Провокуючи це, наша школа просто морально калічить дітей, визначаючи і асоціальні орієнтири їх поведінки в майбутньому.\nШкола є самодостатньою цінністю у суспільстві і вимагає до себе уваги сама по собі, як соціальний інститут, зовсім незалежно від того, які функції і наскільки якісно вона виконує. Дуже багато вітчизняних педагогів внаслідок цього працюють "для школи", як варіант - "для суспільства" чи "для держави". Найбільш авторитарний варіант такої позиції - це робота "на показники", які утверджують статус школи, педагога, директора, регіону, держави тощо.\nПри такому розумінні ролі школи перекручується сам зміст освітньої діяльності. Речі, які за своїм призначенням мають слугувати лише організації досягнення мети, самі перетворюються в цю мету, в самодостатню цінність, що визначає діяльність освітнього закладу. Таких лжецілей кожен на своєму шляху зустрічав безліч. Наприклад - хороша дисципліна, зовнішній вигляд учнів. І адміністрація школи веде запеклу боротьбу з дівчатами, що ходять у школу в брюках, чи хлопцями, що не носять галстуків, і директор особисто змиває ацетоном лак з пофарбованих дівочих нігтів. Або: збереження шкільного майна. І директор запирає новенький комп'ютерний клас, примушуючи учнів вивчати інформатику "на пальцях", чи відремонтований спортзал, виганяючи дітей у тапочках на загазовану вулицю. Або: успішність, хороші показники школи. І вчителів примушують завищувати оцінки, дітей залишають після уроків на додаткове навчання, відмінників "натаскують" на олімпіади і контрольні.\nЦей перелік можна продовжувати до безконечності. На превеликий жаль, ті чи інші освітні "фетиші", здебільшого в залежності від уподобань адміністрації, присутні практично в кожній школі. І вже не школа працює для навчання та розвитку дітей, а діти стають інструментом утвердження статусу школи, директора чи міста по тому чи іншому довільно обраному показнику. Один з найгірших варіантів - це коли шкільне начальство цілком свідомо використовує дітей для забезпечення життя школи, вимагаючи грошей у батьків, пожертвувань у підприємств чи підприємців, асигнувань у місцевої влади, і витрачаючи це все для забезпечення статусних цілей, а не потреб дітей.\nШкола має залишатися державною і управляти нею повинні державні органи, але при цьому шкільна адміністрація отримує широку автономію у своїй діяльності. Крім явної змістовної суперечності (освітні заклади не можуть отримати достатньо самостійності, якщо їх буде фінансувати держава - остання буде і контролювати використання бюджетних коштів), це положення має і досить виразний антигуманний підтекст. Справа в тому, що воно чітко виражає прагнення здійснювати освітню діяльність абсолютно незалежно від прагнень і потреб тих, чиї інтереси в рамках вказаної діяльності і мають бути задоволені. Мова йде про громадське фінансування освітніх закладів та контроль громадськості над їх діяльністю.\nСправа в тому, що реально забезпечити інтереси дітей в освітньому процесі може лише той, хто в цьому зацікавлений. В першу чергу - це батьки дітей, і в цілому громадянське суспільство, зорієнтоване саме на розвиток індивіда, а не різноманітних корпоративних структур. Останнє є взагалі основною рушійною силою демократизації та гуманізації суспільства, а відтак одним з основних критеріїв вказаних процесів є вплив громадськості на функціонування тих чи інших сфер суспільного життя.\nДержавний контроль над освітою в нашій країні став основою консервації авторитаризму в освітній сфері. Державне фінансування та управління дає можливість школі відчувати себе незалежною від навколишнього соціального середовища. Величезні зміни в українському суспільстві дуже мало торкаються загальної середньої освіти в першу чергу тому, що школи можуть ігнорувати вимоги громадськості. Остання не має ніяких реальних повноважень в управлінні школами і не несе відповідальності за їх фінансування. А тому школи без якихось видимих для себе наслідків продовжують залишатися автономними структурами в рамках зміненого соціуму і не вважають за потрібне адаптуватися до соціальних змін.\nТаке становище суперечить світовій практиці. Загальновизнано, що наблизити школу до потреб дітей, а разом з тим - і до реалізації гуманістичних цінностей в навчально-виховному процесі без контролю з боку громадськості неможливо. Разом з тим переважна більшість і педагогів, і керівників освіти переконані, що громадський контроль у школі непотрібний. Основна аргументація при цьому носить сумнівний характер. Громадськість звинувачують у некомпетентності, з якої виводять профанацію управління освітою при громадському контролі. З іншого боку, практично всі педагоги вважають, що громадськість не захоче взяти на себе фінансування освітніх закладів. При цьому освітяни демонструють взагалі небажання залежати від батьків і громадськості у фінансовому відношенні - адже це вимагає встановлення неформальних відносин з ними і гнучкої реакції на їх потреби.\nНекомпетентність громадського управління є фікцією, що підтверджує хоча б і ефективність місцевого самоврядування, і дієвість виборних органів влади в демократичному суспільстві. Тим більше, що воно стосується організації шкільного життя, а не технології навчально-виховного процесу. Відсутність у батьків і громадськості бажання фінансувати освіту також не підтверджується фактами. До комуністичного перевороту практично вся масова освіта в країні фінансувалася з недержавних джерел, і зараз значна частина потреб шкіл фінансується - неформально - батьками. Але у цієї неформальності є великий недолік - батьки продовжують залишатися безправними в шкільних справах, що в принципі влаштовує шкільні адміністрації. Школа залишається поза контролем тих, хто зацікавлений у її переорієнтації на особистість дітей і зживанні авторитарної педагогіки.\nМи розглянули лише найбільш очевидні авторитарні характеристики сучасної вітчизняної школи. Вони носять масовий характер і є визначальними практично для всіх освітніх закладів - можливо, за незначним винятком. Крім цього, є й специфічні риси вітчизняної освіти, які породжені труднощами кризового періоду та відповідним менталітетом педагогів.\nПрацюємо так, як нам платять. Цей загальний лозунг нашого суспільства в освіті приводить просто до трагічних наслідків. Величезна більшість педагогів вважає просто смішною свою заробітну плату - і то цілком справедливо. Але замість того, щоб боротися за свої права чи шукати інше місце роботи, значна кількість вчителів просто халтурно відноситься до своїх обов'язків. Йти з школи вони не хочуть, бо бояться залишитися без роботи і не впевнені в своїх перспективах у конкуренції на ринку праці. Одночасно ж і не бажають повноцінно працювати за низьку оплату праці. Вже цілком явно спостерігається процес перетворення багатьох освітніх закладів в богадільні для людей, що не можуть знайти свого місця в суспільстві. Як вони навчають наших дітей? Якість освіти в масовій школі дає вичерпну відповідь на це запитання, а про розвиток дітей взагалі не може бути мови.\nЯкщо вчителі будуть з дітьми на рівних, то вони їм на голови сядуть - це точка зору дуже багатьох працівників освіти Виховані в умовах статусного суспільства з жорстким поділом на вождів та виконавців, наші вчителі (а це люди переважно віком за 40 років) взагалі не сприймають неформальних відносин з учнями. У наших школах традиційно зовсім відсутня гуманістична етика міжособистісного спілкування. І учні, і вчителі діють у формалізованій системі, де позиція кожного визначена в термінах субординації та виконання формалізованих ролей. Наші педагоги - не неформальні лідери шкільного колективу, а функціонери.\nВиховуємо так, як виховували нас - це основа виховної діяльності більшості педагогів. Це при тому, що система цінностей у українському суспільстві змінилася на 180 градусів, причому якраз у бік розширення елементів загальнолюдської, гуманістичної культури. Шкільне виховання консервує авторитарну систему цінностей, і школа в цьому відношенні працює в напрямі, що є протилежним загальному вектору розвитку суспільства. Ціннісні орієнтири, які діти отримують у школі, не лише не допомагають їм адаптуватися до соціальних реалій, а й значною мірою дезорієнтують у дорослому житті.\nСуспільні негаразди і авторитарний спадок є додатковими труднощами на шляху гуманізації вітчизняної системи освіти. Приведених даних цілком досить для того, щоб зробити висновок про її явно антигуманний і антиособистісний характер. Процеси гуманізації освіти на теренах нашої країни явно не досягли такої "критичної маси", яка б дозволила говорити про орієнтацію масової освіти на гуманістичні цінності і ідеали.\nА тому і процес гуманізації освіти як загальна характеристика сучасної вітчизняної системи освіти носить абстрактний і беззмістовний характер. Він не лише не визначає її специфічних характеристик, а навіть не може розглядатися як кінцева мета розвитку освіти - чи, скажімо освітянських реформ. Адже як мета цей процес має визначатися у вигляді якогось результату. Такий результат навіть теоретично сформулювати неможливо. Що може значити, наприклад, вислів "завершення процесу гуманізації вітчизняної системи освіти"? Мало того, що неможливо визначити критерії такої завершеності, так ще й абсолютно абсурдно виглядить сама думка про те, що гуманізація якоїсь сфери людського буття може припинитися у зв'язку з вичерпанням гуманістичних ідеалів.\nТому в методологічному плані проблема встановлення змістовно-критеріальної ролі процесу гуманізації в розвиткові сучасної вітчизняної системи освіти не може бути вирішена просто посиланнями на більшу чи меншу інтенсивність цього процесу. Цілком зрозуміло, що повинна бути певна якісна визначеність нарощування гуманістичного потенціалу освіти, яка могла б бути теоретико-методологічним орієнтиром при визначенні загальної стратегії розвитку освіти і до якої можна було б прив'язати систему емпіричних індикаторів при програмуванні цієї стратегії розвитку.\nНа нашу думку, таку роль може відігравати не термін "гуманізація освіти", а його більш конкретна інтерпретація у вигляді терміну "гуманоцентрична переорієнтація освіти". Змістом останнього є фіксація у якості цілком конкретного орієнтиру розвитку освітньої системи такого стану, коли гуманістичні цінності та ідеали стануть основою функціонування не периферійних, а центральних її компонентів, тобто стануть визначальною основою освітньої діяльності на рівні масової освіти і більшості освітніх закладів. Гуманоцентрично орієнтована освітня система - це освітня система, в якій гуманістичні принципи організації навчально-виховного процесу визначають функціонування масової школи, а не окремих елітарних закладів, і в повному обсязі всіх сфер освітньої діяльності, а не лише в окремих компонентах освітньої системи.\nСпробуємо визначити більш конкретні орієнтири гуманоцентричної переорієнтації вітчизняної системи освіти в сучасних умовах, враховуючи ї тенденції формування посткласичної освітньої парадигми, і вітчизняний педагогічний досвід.


SpaceX запустила на орбіту 58 інтернет-супутників Маска | СЬОГОДНІ\nІлон Маск відправив на орбіту ще 58 інтернет-супутників\n13 червня 2020, 14:43\nБагаторазовий перший ступінь американської ракети-носія Falcon 9 вже зробив успішну керовану посадку\nВажка ракета-носій Falcon 9 вивела на орбіту 58 супутників, призначених для продовження розгортання глобальної мережі інтернет-покриття системи Starlink компанії SpaceX Ілона Маска. Про це повідомила компанія-розробник.\nЗапуск двоступеневої ракети Falcon 9 компанії SpaceX був здійснений 13 червня зі стартового комплексу LC-40 на космодромі NASA на мисі Канаверал в штаті Флорида.\nБагаторазовий перший ступінь американської ракети-носія Falcon 9 вже зробив успішну керовану посадку на плавучій платформі в Атлантиці.\nПосадка на автоматичну плавучу платформі Of Course, I Still Love You, яка перебувала в Атлантиці в 629 км від космодрому на мисі Канаверал, була здійснена через 8 хвилин 42 секунди після старту ракети.\nПерший багаторазовий ступінь ракети-носія Falcon 9 використовувався втретє.\nРаніше SpaceX отримала дозволи Федеральної комісії зі зв'язку США (FCC) вивести на орбіту майже 12 тисяч супутників системи Starlink. Передбачається, що супутники будуть перебувати на низьких орбітах і зможуть забезпечити доступ до інтернету по всій планеті. Дозвіл FCC говорить, що SpaceX повинна запустити близько 6 тис. супутників Starlink до 2024 року. Частина супутників компанія вже вивела на орбіту.\nінтернет Falcon SpaceX супутники


Нарада-семінар у Запорізькому державному медичному університеті | Академія соціальних наук України\n1. Місце соціогуманітарних дисциплін у системі підготовки медичних кадрів.\n2. Методологічні аспекти філософії науки та філософії медицини в підготовці докторів філософії.\n3. Інноваційні практики викладання соціогуманітарних дисциплін у медичних університетах.\nДоповідачі пладно поспілкувалися з приводу актуальних питань, поділилися практичним досвідом, обговорили перспективи викладання соціогуманітарних наук у медичних вишах. За результатами роботи наради-семінару видана збірка доповідей.\n10-11 грудня 2020 року відбувся Третій з'їзд істориків медицини Української Академії Історії Медицини, в якому взяли участь...\n22-23 жовтня 2020 року на базі Університету митної справи та фінансів у Дніпрі вже вчотирнадцяте відбулася міжнародна наукова конференція "...


Значення імені Сандра: походження, характер, день ангела і таємниця імені Сандра\nСандра – значення і походження імені\nІсторія походження імені Сандра\nЗначення та характеристика імені Сандра\nЦікаве ім’я, що стало самостійним всього кілька століть тому. Жіноча коротка форма Сандра сходить до чоловічої короткою формою імені Олександр — Сандро. Досить згадати знаменитого художника епохи Відродження Сандро Ботічеллі. Саме італійці ввели зменшувальну форму в ранг повного імені.\nЖіноче ім’я Сандра досить поширене і давно стало загальноєвропейським. Популярність імені то зростає, то згасає в залежності від популярності власниць імені Сандра. Так, бум захоплення співачкою Сандрою в Європі та Америці подарував світові багато дівчаток з цим же ім’ям.\nІм’я дуже часто зустрічається на Кавказі у вигляді чоловічої форми Сандро, але є там і жінки Сандри. У Україні ім’я унікальне, вкрай рідкісне, т. к. пов’язане більше з західною культурою. Але на хвилі моди на рідкісні і звучні імена цілком може знайти зацікавлених батьків і в Україні.\nСандра — це скорочена форма чоловічого грецького імені Александрос — «захисник», тому перекладається як «захисниця». Ім’я частково накладає відбиток на особистість Сандри — вона любить чесність і справедливість, смілива і відважна, тому може постояти за скривджених.\nВсім жінкам, які носять «чоловічі» імена властива деяка жорсткість, прагматичність, рішучість. І це зовсім не погано в наш час! Сандра завжди зуміє постояти за себе і за інших, зайняти своє місце під сонцем. Саме своє, а не чуже, т. к. в цих питаннях вона делікатна.\nДитинство Сандри проходить в атмосфері пустощів і, що там приховувати, впертості. Всі дитячі роки Сандра намагається розширити межі дозволеного, настояти на своєму. Це важливо для розвитку її особистості, хоч і важко для батьків. Але терпіння буде винагороджено — потім Сандра буде слухнянішим, а отримані пробивні якості допоможуть їй у житті.\nШкільні роки додадуть в коло спілкування Сандри багато нових друзів, з ким із них дружба буде тривати все життя. Власниці цього імені дуже серйозно ставляться до відносин: дружбі, коханню, родинним зв’язкам. Саме в школі Сандра може відкрити свій талант і визначитися з професією. Спорт, серйозні спеціальності, традиційно чоловічі професії, бізнес, творчість — їй усе під силу. Її в будь-якому випадку чекає успіх, оскільки таких трудоголіків і розумниць ще пошукати треба. Це, якщо справа стосується улюбленої роботи, а от на нелюбої, але прибутковою Сандра не буде так викладатися.\nСтосунки з чоловіками у Сандри складаються непросто. З одного боку, вона любить увагу, вміє зачарувати, розуміє чоловічий характер, але з іншого — як ніби уникає серйозних відносин. Довго тягне з заміжжям. Але коли знайде «свою» людину, то до радості рідних нарешті «заведе нормальну сім’ю і дітей». Сандра може стати надто правильної мамою, їй треба вчитися більше довіряти інтуїції і материнському серцю, а не книгам і порад психологів. Старість може застати Сандру в подорожах і нові захоплення театром, живописом, рукоділлям, собаками — вона з тих, хто нарешті-то дозволяє собі жити по повній тільки на пенсії, коли всі справи перероблені.\nУ цієї форми імені немає святої покровительки, але можна відзначати 6 травня (23 квітня) день пам’яті Святої Олександри Римської.\nСандрочка, Сано, Сандринья, Дрі, Дрюша, Сандринка, Сандрюша, Сандруся, Саня, Санечка, Санді, Сандріна, Сенді\nСаня, Сенді, Дрі, Санда, Сано\nвольова, розважлива, яскрава\nСандра (Сандра Енн Крету) – поп-ідол 80-х, німецька співачка в стилі диско, чия сольна кар’єра приголомшила Європу і весь світ; Сандра Буллок – голлівудська зірка, знялася в багатьох відомих фільмах (к/ф “Будинок біля озера”, “Швидкість”); Сандра Приккер – зірка кікбоксингу, модель, Instagram діва; Сандра Чеккарелли – італійська актриса кіно і театру, знімалася у великого режисера Бернардо Бертолуччі (к/ф “Сегрети, сегрети”).


Навчальний проект - "Творча майстерня “ Скарбничка майстрів своєї справи ”" — ЗапоВики\nНавчальний проект - "Творча майстерня “ Скарбничка майстрів своєї справи ”"\nТарарухіна Анна Євгенівна та Петряник Тетяна Володимирівна\nТворча майстерня “ Скарбничка майстрів своєї справи ”\nЯк створити красу?\nЩо таке оздоблення?\nЯкі стилі оздоблень існують?\nЯкі види оздоблень ви вивчили вже , та які плануєте сьогодні використати?\nДе використовують оздоблення?\n•\tЯкі бувають види аплікації?\n•\tЩо таке термоаплікація?\n•\tЯкі способи використання термоаплікації?\nПроект передбачає ознайомлення учнів з різними техніками оздоблення виробів.\nУчні практично використовують різні види оздоблень для прикрашення одягу та предметів інтер’єру. Переконують, що одержані знання та практичні навички потрібні в подальшому житті, естетичному розвитку особистості.\nВ ході проекту також:\n1.\tКомплектуються мобільні групи\n2.\tСтворюються презентація, публікація та веб-сайт проекту\n3.\tПроходить конкурс-захист учнівських проектів\n4.\tРозповсюджується буклет серед мешканців села, учнів ліцею.\n5.\tПроходять конкурси – виставки творчих доробок.\nТрудове навчання – загальноосвітній предмет, який складає основу предметного наповнення освітньої галузі “Технологія”. Предмет має на меті формування технічно, технологічно освіченої особистості, підготовленої до життя і активної трудової діяльності в умовах сучасного високотехнологічного, інформаційного суспільства, життєво необхідних знань, умінь і навичок ведення домашнього господарства і сімейної економіки, основних компонентів інформаційної культури учнів, забезпечення умов для їх професійного самовизначення, вироблення в них навичок творчої діяльності, виховання культури праці, здійснення допрофесійної та професійної підготовки за їх бажанням і з урахуванням індивідуальних можливостей. Досягнення цієї мети забезпечується змістом трудового навчання. Програма розроблена відповідно до Державних стандартів освітньої галузі “Технологія”, концепції трудового навчання і креслення , базового навчального плану середніх навчальних закладів освіти, згідно з якими на вивчення даного предмета відводиться по 1 годині у 5,6 класах і по 2 години у 7 і 8 класах. Реалізація змісту цих програм повинна забезпечувати вирішення таких завдань: формування в учнів технічного світогляду, закріплення на практиці знань про технологічну діяльність, спираючись на закони та закономірності розвитку природи, суспільства, виробництва і науки; ознайомлення учнів з місцем і роллю інформаційно-комунікаційних технологій в сучасному виробництві, повсякденному житті; ознайомлення та залучення учнів до різних видів діяльності, формування необхідних для цього знань і вмінь, навчання учнів способів поводження з різноманітними засобами праці; створення умов для професійного самовизначення, обґрунтованого вибору професії з урахуванням власних здібностей, уподобань і інтересів; формування в учнів культури праці, навичок раціонального ведення домашнього господарства , культури побуту, відповідальності за результати власної діяльності, комплексу особистісних якостей, потрібних людині як суб’єкту сучасного виробництва і культурного розвитку суспільства; виховання активної життєвої позиції, адаптивності, готовності до безперервної професійної освіти, конкурентної боротьби на ринку праці, потреби ініціативно включатися в систему нових економічних відносин, в підприємницьку діяльність;створення умов для реалізації особистісно-орієнтованого підходу до навчання, виховання та розвитку особистості. Комп’ютерні технології. Учні вчаться працювати, використовуючи комп’ютерні програми . Комп’ютерні технології покращують продуктивність навчання. Комп’ютерні технології, щоб навчати, відбирати та збирати інформацію з різноманітних джерел.\nРобота над проектом сприяє формуванню у старших школярів вміння відбирати і аналізувати інформацію, працювати з енциклопедіями, довідниками, спеціальною літературою, використовувати можливості інформаційних технологій. Учні під час роботи над проектом вчаться проводити спостереження, систематизувати і узагальнювати отриману інформацію та застосовувати її на практиці, висувати гіпотези, робити аргументовані висновки. - набули позитивний досвід групової роботи, побачили значимість діяльності кожного для результату загальної справи; - отримали позитивний емоційний настрій, можливість розвитку різних видів компитентностей. Проект сприяє розвитку комунікативних навичок, особистісних якостей кожного.При підготовці і створенні презентацій учні набули навичок використання програми PowerPoint для яскравої демонстрації результатів свого дослідження, вчилися коротко формулювати свою думку, структурувати свою доповідь, використовувати різні мультимедійні засоби і можливості, стисло, чітко, відбирати найяскравіші переконливі факти для демонстрування думок та ідей. При демонстрації презентацій розвивали навички виступати перед аудиторією, при складанні діаграм учні вчились порівнювати, аналізувати, співставляти факти. Вони продовжать формування навичок роботи в бібліотеці, почнуть разом з батьками виробляти навички роботи в Інтернеті. Ефективно шукати тексти та малюнки. Вони навчатимуться відбирати відповідні до теми малюнки для ілюстрацій. При створенні публікації в учнів формується вміння аргументовано доводити свою думку, використовуючи повні речення, вміння ілюструвати ідеї, комбінуючи текст і зображення. При створенні Веб-сторінки в дітей формуються дизайнерські уміння, діти вчаться комп’ютерній термінології. Під час захисту формується вміння зв’язно висловлювати свої думки. Розширюєтьсяй впоряд-ко-вковується досвід дітей. Виховувається ввічливість, впевненість, вміння ораторського мистецтва.\nІ етап – учні ознайомлюються з темою проекту, Ключовим та Тематичними питаннями,темою свого дослідження. Відбувається поділ дітей на групи за вподобаннями, розподіл доручень в кожній групі. Учні розробляють веб-сайт, презентацію або буклет згідно критеріїв оцінювання. ІІ етап -проходить обговорення й узагальнення опорних знань учнів. Проводиться анкетування для виявленння рівня відповідних навичок роботи кожного учня з комп’ютером, та забезпечення можливості навчання. Під час перегляду вчительської презентації учні знайомляться з критеріями оцінювання, з завданнями, питаннями, на які вони шукатимуть відповіді. Розподіляють свій час з допомогою календаря проекту. ІІІ етап -учні разом з батьками шукають інформацію в Інтернеті, опрацьовують літературу, підбирають малюнки. Узагальнюють матеріали на чернетці, ведеться підготовка до захисту прокту. ІV етап – учнями проводиться рефлексія і самооцінка проекту за підсумковою картою: «Моя робота над проектом». Після цього робиться оцінка проекту групами, вчителем. Учні беруть участь в Дні захисту проектів старшої школи. Захист проходить у формі майстер - класу. Проходить вручення нагород та відзнак учням, батькам. По завершенні проекту проводиться оцінювання проекту в цілому, включно з захистом, отримання відгуків про те, наскільки вдалим він був.\nГрупа істориків []\nДослідники видів оздоблення []\nЄдність форми й оздоблення []\n“ Скарбничка майстрів своєї справи ” []\nТворча майстерня “ Скарбничка майстрів своєї справи ”[]\nПроектний журнал []\nУрок - Оздоблення виробу []\nСписок літератури []\nДопоміжні матеріали []\nИсточник — «http://wiki.ciit.zp.ua/index.php/%D0%9D%D0%B0%D0%B2%D1%87%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%BF%D1%80%D0%BE%D0%B5%D0%BA%D1%82_-_%22%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D1%87%D0%B0_%D0%BC%D0%B0%D0%B9%D1%81%D1%82%D0%B5%D1%80%D0%BD%D1%8F_%E2%80%9C_%D0%A1%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%B1%D0%BD%D0%B8%D1%87%D0%BA%D0%B0_%D0%BC%D0%B0%D0%B9%D1%81%D1%82%D1%80%D1%96%D0%B2_%D1%81%D0%B2%D0%BE%D1%94%D1%97_%D1%81%D0%BF%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B8_%E2%80%9D%22»\nПросмотров 5017 раз.\nПоследнее изменение: 12 марта 2013.


Ціна українця: скільки держава витрачає на навчання, лікування, соцпідтримку і що за це хоче (ВІДЕО) | Новини\nЦіна українця: скільки держава витрачає на навчання, лікування, соцпідтримку і що за це хоче (ВІДЕО)\n13:27, 21 вересня 2020 р.\nВеличезна кількість українців у пошуках хоч якогось заробітку їдуть з країни.\nТСН склала збірний портрет такого шукача щастя. Офіційна статистика свідчить, що це переважно чоловік, старше 35-ти років із професійною освітою. Поїде на заробітки він радше із Західної України, хоча їдуть звідусіль. І створювати додану вартість буде, найімовірніше, в Польщі чи Італії. І там його розглядають як один із найдорожчих дармових ресурсів. Бо виростити такого собі – а це пологи, освіта, медицина, соціальні пільги – навіть у Польщі коштує в рази дорожче.\nТільки-но нове життя перетне умовну лінію старту, державна машина вмикає свій офіційний лічильник. Життя людини, звісно, не має ціни. Тільки не для економіки.\nДля неї людина – це ресурс, здатний продукувати гроші. Якщо знати вартість життя, можна розрахувати, які економічні втрати несуть щоденні смертельні ДТП, повені та посуха, помилки медиків чи трудова міграція. І, найголовніше, що потрібно усвідомити, люди – це найцінніший ресурс держави.\nУніверсальної формули, щоб визначити ціну українця, не існує. Економісти, політики, батьки новонароджених дітей рахують надто по-різному.\nЗа словами акушера-гінеколога, заступника директора Київського перинатального центру Олега Маланчука, держава вкладає в народження людини одразу: "Для того, щоб це функціонувало, треба його оснастити, треба щоб текла гаряча вода, світило світло, треба підготувати фахівців. і тут уже породілля приходить і тут уже народжується життя»".\nУсе це, каже Маланчук, вже включене у тариф на народження – 8200 грн. І це тільки перший рядок у довгому рахунку. Також породілля отримують допомогу по народженню – "пакунок малюка" (5200 грн). Декретні – 40 тисяч грн.\nА далі почнеться те, про що молода мама навіть подумати боїться. Мовою економістів це називається підготовка виробничих кадрів. Для батьків це означає розпочати виснажливий марафон з пошуку педіатра, "забивання" місця в дитячому садку, та влаштування дитини в хорошу школу поруч, а ще допомогти визначитись дитині, ким вона хоче бути.\nДля держави це означає – нові здорові працівники. Тож на медицину виділяє по 1300 грн на рік. До повноліття набирається – 23 400. Сюди ще треба додати й екстрені випадки. А раптом апендицит (8 тисяч грн) чи перелом (8 тисяч грн).\nТобто, вартість людини від народження і до отримання диплому про вищу освіту коштує державі близько 700 тисяч грн.І вкладає ці гроші вона не просто так, а в надії, що громадяни їх відпрацюють.\n"Це видатки, які здійснює держава для того, щоб оплатити освіту, медичну галузь, виплату усіх соціальних платежів, на духовний розвиток, забезпечення обороноздатності держави, Національну гвардію. У нас сумма виходить 63,9 тисячі гривень»", – каже керівниця центру публічних фінансів Дарина Марчак.\n"На сьогодні 75% українців воліють, аби їхні діти або онуки навчалися за кордоном. Серед тих, у кого є вища освіта – 80%, а серед тих, хто шукає собі роботу за кордоном, 88% бажають, аби їхні діти навчалися за кордоном. І це не про недовіру до нашої системи освіти. Це про те, що люди не бачать майбутнього для своїх дітей у нашій країні", – каже Воскобойник.Для України це означає лиш одне – велетенські втрати для економіки.\n"Виїхати працевлаштуватись в Польщі коштує в 5 разів дешевше, аніж приїхати працевлаштуватись до Києва. За 5 років не буде вистачати робочих рук підприємствам, а про інвесторів взагалі можна мовчати", – зазначає президент Асоціації з міжнародного працевлаштування Василь Воскобойник.\nЗвичайно, у держави має бути план, як переформатувати освіту, створити програми повернення трудових мігрантів. Та найголовніше, що необхідно зараз робити державі – визнати масштаб проблеми. Адже закордонні роботодавці не просто так створюють всі умови для української робочої сили у себе.Економічною мовою це називається ВВП – тобто, вартість усіх товарів та послуг, вироблених у країні. За ним ціна українця – 7 мільйонів гривень, а поляка – 70 мільйонів.\n#українець #вартість #освіта #пологи #міграція #оплата


Прості поради, як правильно розпоряджатися коштами – Сумські Дебати\nПрості поради, як правильно розпоряджатися коштами\n17:16 / 14 июня 2022\nЩо таке економія, та навіщо вона потрібна — поради, як розпоряджатися своїм бюджетом.\nЯк навчитися правильно розпоряджатися грошима?\nВід фінансових труднощів не застрахований ніхто. Проблеми з грошима можуть викликати різні фактори. Основною передумовою, яка допоможе уникнути фінансових труднощів є економія, тобто, грамотне розпоряджання грошима.\nЩо таке “економія” і для чого вона потрібна\nЕкономія – це наука про правильне витрачання коштів. Вона не означає повне обмеження чи відмову від тих чи інших благ, а лише передбачає розумне витрачання коштів та перерозподіл бюджету. Покращити матеріальний статус допоможе не лише економія, але й додаткові джерела доходу. Наприклад, можна знайти дистанційну роботу чи додатковий підробіток, заробляти в онлайн казино, отримуючи безкоштовні фрісіпни та інші бонуси за реєстрацію, давати онлайн уроки, тощо.\nВ період фінансової кризи вкрай важливо навчитися грамотно витрачати гроші. По-перше, необхідно обмежити непотрібні покупки. Купуйте лише речі першої необхідності, а за покупками у супермаркет ходіть завжди зі списком.\nПо-друге, купуйте речі у бюджетних магазинах, а при можливості знайдіть певним покупкам безкоштовні альтернативи.\nПо-третє, не соромтесь спілкуватись з друзями та знайомими, які живуть скромніше за вас. Запитайте у них, де вони купують продукти та одяг, як проводять дозвілля, на що витрачають вільний від роботи час.\nПо-четверте, почніть економити тут і зараз. Не відкладайте цей процес на потім. Перегляньте ваш бюджет і викиньте з нього непотрібні витрати.\nПоради, які допоможуть уникнути боргової ями\nУ період фінансової кризи люди можуть самі себе заганяти у боргову яму. Уникнути цього допоможуть кілька простих порад:\nПерш за все необхідно заспокоїтись та тверезо оцінити ситуацію. Спробуйте зрозуміти, чому ви опинились у такому стані і наскільки довго цей період може затягнутися.\nВиходячи із вашого місячного бюджету скалдіть список першочергових платежів. Сюди належать зокрема оплата комунальних послуг, продукти харчування, тощо.\nКористуйтесь знижками та пільгами. Наприклад, якщо вам відомо, що у неділю у супермаркеті знижки на фрукти, то купуйте їх лише у неділю.\nУ період фінансової кризи важливо якомога сильніше затягти паски і пам’ятати, що все це тимчасово.\n← Як впливають комп’ютерні ігри на організм дитини: користь та шкода від онлайн ігор\nКак избавиться от отеков после хирургической операции? →


03 вересня 2020, 19:04\nКулеба: ми працюємо і з Європейським союзом, і з кіпріотами, щоб мінімізувати негативний вплив цього процесу на національні інтереси України\nКіпр захищає свої національні інтереси, коли блокує санкції Європейського союзу проти Росії, повідомив міністр закордонних справ України Дмитро Кулеба в інтерв’ю Радіо Свобода.\n«Кіпр захищає свої національні інтереси доступним йому інструментарієм. Зробив він це не тому, що він не підтримує санкції проти Російської Федерації за ці дії, а тому що вважає, що Європейський союз недостатньо підтримує Кіпр в його питаннях. Питаннях, які турбують Кіпр у відносинах з іншою державою, яка не є членом Європейського союзу», – сказав Кулеба, ймовірно, маючи на увазі Туреччину.\nВін заявив, що МЗС України було відомо про ситуацію вже давно.\n«Це питання потрапило в медіа зараз, нам про нього було відомо задовго до цього, ми працюємо, але я поважаю право Кіпру захищати свої національні інтереси доступним йому інструментарієм. Хочу чітко це зазначити. Безумовно, ми працюємо і з Європейським союзом, і з кіпріотами, щоб мінімізувати негативний вплив цього процесу на національні інтереси України», – зазначив Кулеба в ефірі програми «Суботнє інтерв’ю».\n3 вересня кореспондент Радіо Свобода в Брюсселі повідомив, що Кіпр блокує санкції Європейського союзу через будівництво Керченського мосту та кібератаки на німецький Бундестаг у 2015 році.\nЄС запровадив санкції стосовно компаній, які брали участь у будівництві Керченського мосту, у липні 2018 року. Автодорожню частину мосту, який з’єднує Росію з анексованим нею Кримом, відкрили в травні того року.\nХакерська атака на Бундестаг тривала з 30 квітня по 20 травня 2015 року. У результаті зловмисники отримали доступ до щонайменше 16 гігабайтів даних, у тому числі до масштабного архіву листування депутатів німецького парламенту. У травні 2020 року федеральний прокурор Німеччини оголосив у розшук ймовірного офіцера російського ГРУ за організацію хакерської атаки.\nПовністю розмову з міністром закордонних справ України Дмитром Кулебою читайте на сайті Радіо Свобода та дивіться на сторінці Радіо Свобода у YouTube 5 вересня.\nДмитро Кулеба: Є лише дві сторони конфлікту – Україна і Росія, яка напала на Україну\nКіпр блокує санкції ЄС через Керченський міст та кібератаки на Бундестаг


Кроненберг зніме продовження фільму Порок на експорт - Korrespondent.net\nКроненберг зніме продовження фільму Порок на експорт\n31 березня 2009, 16:29\nКанадський режисер Девід Кроненберг має намір зняти продовження своєї кримінальної драми Порок на експорт.\n"Ми дуже захоплені ідеєю сиквелу. У мене є кілька гарних ідей стосовно сюжету і я хочу найближчим часом поділитися ними з автором сценарію та продюсером оригінальної стрічки. Якщо нам сподобається новий сюжет, ми реалізуємо його", - повідомив режисер в інтерв'ю MTV.\nВін вважає історію героїв стрічки незавершеною, зокрема, історію головного персонажа Миколи Лужина, якого зіграв Вігго Мортенсен.\n"У нас стільки матеріалу, що ми просто не змогли вмістити його в одному фільмі", - підкреслив режисер.\nВін переконаний, що Мортенсен захоче ще раз повернутися до цього образу.\n"Вігго дуже цікава людина. Я вважаю його своїм другом і постійно спілкуюся з ним. Ви знаєте, таке не часто трапляється між акторами і режисерами", - сказав Кроненберг.\nЩо стосується виконавців інших ролей у стрічці - Наомі Уотс і Венсана Касселя - їх участь у проекті під питанням.\nНагадаємо, що фільм Порок на експорт вийшов у 2007 році. Стрічка зібрала в світовому прокаті більше $ 56 млн. Мортенсена за роль Лужина висували на здобуття премії Оскар та удостоєний премії Rolling R за краще виконання ролі росіянина в голлівудському фільмі.


Deks-Trans - LuxSite\nпослуги з надання спецтехніки в оренду; послуги з перевезення вантажів\nОтримання заявок з сайту на оренду спецтехніки або перевезення тарних і безтарних вантажів до 80 тонн\nРегіон: Київ і область, Дніпро і Дніпропетровська область, Харків і область, Запоріжжя і область, Кривий Ріг і область, Миколаїв і область, Полтава і область, Херсон і область, Черкаси і область, Кропивницький і область\nТривалість кампанії: 3 місяці (червень 2019 – серпень 2019)\nВузька спеціалізація. Оренда спецтехніки – дорога, є обмеження по мінімальній кількості годин оренди, тому вибір замовника і техніки – ретельний.\nСкладність підбору семантики. Запит від клієнта – використання високочастотних запитів, які охоплюють не тільки безпосередньо послуги, які надає компанія клієнта, а й суміжні та супутні послуги, наданням яких компанія не займається. Тому був присутній величезний ризик залучення нецільового трафіку на сайт. Це в свою чергу вимагало скрупульозної роботи з підбору мінус-слів\nОбмежений бюджет для кампаній з перевезення вантажів, через що кампанії обмежені в показах і відповідно втрачається частка трафіку на сайт, що тягне за собою неможливість повноцінно проаналізувати і оптимізувати роботу рекламних кампаній.\nДля послуг оренди та перевезень було розроблено окремі односторінкові сайти, що ускладнювало аналіз даних і підвищувало відсоток виходу відвідувачів з сайту, так як сайт повністю не відповідав на всі запитання потенційних клієнтів і був незручний для замовлення такого роду послуг. Порівнюючи з сайтами компаній-конкурентів, сайти програвали по юзабіліті, що ускладнювало роботу реклами і знижувало рейтинг оголошень в аукціонах.\nПроведено налаштування пошукових рекламних кампаній за цільовими місцями розташування по високо-, середньо- і низькочастотних запитам. Розроблено структуру рекламного аккаунта: обрана розбивка кампаній по виду техніки і послуг перевезення. Для оренди техніки були підібрані високочастотні запити, які мали прийнятну середню ціну за клік в межах заданого бюджету; ретельно опрацьований список мінус-слів. У перевезеннях акцент робився на середньо- і низькочастотні запити, так як високочастотні мали високу ціну за клік і приводили нецільових відвідувачів на сайт.\nВ активний період роботи рекламні кампанії з перевезень з обмеженим бюджетом отримали 530 звернень, з середньою ціною за клік 10 UAH. При цьому ми отримали 34 конверсії із середньою ціною за конверсію 159 UAH; коефіцієнт конверсії становив – 6,42%. В аукціоні ми мали найбільший відсоток отриманих показів – 58%, а частка показів над результатами пошуку серед конкурентів – 60%.\nВ активний період рекламні кампанії з оренди спецтехніки отримали 1 140 звернень, з середньою ціною за клік 6 UAH, це досить низька ціна в тематиці такого роду послуг з досить високою конкуренцією. Приведений на сайт трафік дав можливість отримати 34 конверсії за середньою ціною 200 UAH за конверсію, середній коефіцієнт конверсій склав 2,97%. В аукціоні ми мали найбільший відсоток отриманих показів – 35%, а частка показів над результатами пошуку серед конкурентів – 62%.


ХІСТОРІ Дмитрий Шуров: новый альбом Pianoбоя ХІСТОРІ\nУ житті відомого українського музиканта Дмитра Шурова — відома подія. Він випустив новий альбом ХІСТОРІ: дуже мелодійний, але разом з тим потужний піано-рок, з яким Дмитро Шуров перейшов на наступний рівень у своїй творчості. Із задоволенням ділимося подробицями новинки!\nДмитро Шуров, він же Pianoбой, у ці дні в центрі уваги у зв'язку із новинкою. ХІСТОРІ — історія злетів та падінь, пошуку свого місця у світі, історія кохання, яке не буває без болю. Водночас епічний та інтимний міст між класичною ерою рок-н-рола та музикой майбутнього. Живий рояль, цимбали, електрогітари, масштабні оркестри, індійські струнні, звуки утрішньої роси й навіть хор фенів. Pianoбой міксує живі інструменти та сучасний продакшн, спираючись на тексти о головних почуттях людини, що міцно пов'язані із духом часу. Сучасна класика.\nКритики відмічають, що ХІСТОРІ — найтепліший та найлюдяніший з чоритьох альбомів Піанобоя, написаний світлим Шуровим. Ця робота обволікає слухача, кличе за собою у світ тонких емоцій, у світ гармонії із світом, віри у себе та своїх близьких, життєствердження та краси — всього того, чого так не вистачає простій людині у сучасному суспільстві. Однак разом з тим музика Шурова має стрижень та потужний драйв, вона зрозуміла як романтичним жінкам, так й суворим чоловікам.\nОсь що говорить сам Дмитро Шуров про результати своєї праці:\nЦе альбом зрілого чоловіка, який зберіг безпосередність та сміливість хлопчика. За два роки його створення я пережив декілька злетів і падінь, що зробили мене у чомусь сильнішим, та наштовхнули на відкриття нових внутрішніх ресурсів та ідей. Мізерно малі у масштабах всесвіта, ми, тем не менше, носимо в собі потужні емоциії та божевільну жагу до життя. Цим зарядом я хотів поділитись іх слухачем, працюючи над піснями у Києві й надихаючись життям тут. Я пишаюсь цією роботою та вважаю, що команді Pianoбой, за допомоги більш ста людей, що долучились до платівки, вдалось створити особливий, унікальний альбом, що займе своє місце в історії музики. Та серцях людей”.\nСлова та музика, вокал та рояль — Дмитро Шуров\nБас — Коля Кістеньов\nБек-вокал — Ольга Шурова\nСаундпродюсери — Міша Бусін та Д.Ш.\nАранжування оркестру — Д.Ш.\nЗапис — Олександр Садовець та Юрій Смаліус\nЗведення — Роман Непомящий\nПропонуємо оцінити новинку від Pianoбой ХІСТОРІ!\nТакож зазначимо, що навесні починається тур "ХІСТОРІ" на підтримку альбому, а 8 березня Pianoбой збирає гігантську вечірку для всіх своїх з нагоди виходу нового альбому — концерт з симфонічним оркестром у київському "Палаці Спорту". Це буде не тільки потужна музикна подія, але й найромантичніший вечір для тих, хто кохає — себе, близьких та всесвіт.\nЧитать также "Мне нужна была семья, ему — работа": Слава Каминская озвучила свою правду о причинах развода с мужем\nНагадаємо, що Дмитрий Шуров записав саундтрек до серіалу "Папік".\nФото: Інстаграм, прес-служба


На Запоріжжі складено 74 протоколів, стосовно порушень карантину - Агент новин\nГоловна » Запоріжжя » На Запоріжжі складено 74 протоколів, стосовно порушень карантину\nJack, 23 Березня, 2020\nНаразі було зроблено оголошення, що на території Запоріжжя працівники правоохоронних органів сформували порядком 74 адміністративних правопорушень, стосовно порушень норм карантину. Відповідну інформацію було оголошено прес-центром управління поліції.\nНа території України під час карантину було залучено більше 14,5 тисяч працівників правоохоронних органів та порядком 2,3 тисяч військовослужбовців Національної гвардії України. Вони регулюватимуть правила поводження під час карантину. Однак не всі бажають миритися із вимогами, тому на сьогодні службовці склали 1415 адміністративних протоколів за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.\nЗвернемо вашу увагу на тому, що Запорізька область посідає 6 місце, за кількістю порушень правил порядку під час карантину. Основну частку правопорушень було зафіксовано на території Дніпра – 221 адмінпротокол.\nОкрім цього, до Єдиного реєстру досудових розслідувань запроваджено 9 кримінальних проваджень за статтею Кримінального кодексу України про порушення санітарних правил і норм щодо запобігання інфекційним хворобам та масовим отруєнням.\nАгент новин, 2 Лютого, 2018\nНа території Запорізької області аферисти розвели пенсіонерів на 100 тисяч гривень


Авіакатастрофа в Росії: Основна фаза пошукових робіт на місці аварії Boeing завершена, - МНС РФ (19.03.16 23:05) « Події | Цензор.НЕТ\nВсе про:авіакатастрофа (233) МНС РФ (56) Росія (9636) жертви (296)\n19.03.16 23:05 19.03.16 23:07\nОсновна фаза пошукових робіт на місці аварії Boeing в Ростові-на-Дону завершена.\nПро це повідомив глава МНС Росії Володимир Пучков, передає Цензор.НЕТ з посиланням на ТАСС.\n"Основна фаза пошукових робіт завершена. Але я поставив завдання - до 00:00 мск повторно обстежити район загибелі", - сказав міністр.\nПісля півночі рятувальники почнуть сприяти МАК і СК РФ, зазначив Пучков. "МАК спільно з СК на місці катастрофи проводитимуть процесуальні дії, вивчатимуть залишки елементів конструкцій повітряного судна і готуватимуть їх до евакуації в заздалегідь відведене місце в аеропорту", - сказав глава МНС.\nТакож читайте: Для ідентифікації загиблих внаслідок катастрофи літака в Ростові проведуть експертизу ДНК, - міністр транспорту РФ Соколов\nВін уточнив, що на території аеропорту виділено спеціальний теплий ангар, де будуть викладати фрагменти літака.\nМНС планує повністю завершити пошукову операцію на місці катастрофи в неділю о 9 ранку.\nЯк зазначив Пучков, погодні умови в зоні робіт несприятливі, сильний вітер ускладнює пошукові роботи, які ведуться в радіусі понад 700 квадратних метрів від точки падіння літака. Наразі всі тіла і фрагменти тіл вивезені з місця аварії і відправлені на експертизу.\nРаніше начальник Південного регіонального центру МНС Ігор Одер повідомив, що на місці НП виявлено понад 100 фрагментів тіл загиблих. Терміни їхньої ідентифікації можуть зайняти від двох місяців.\nЧитайте також: Пілот "Боїнга", що зазнав катастрофи, збирався залишити авіакомпанію Flydubai та повернутися на Кіпр, - ЗМІ\nЦензор.НЕТ › Новини › Події › Основна фаза пошукових робіт на місці аварії Boeing завершена, - МНС РФ


Legendary Ultra Swim - Bakota: Легендарний заплив в Бакотській затоці - | Афіша - Афіша у Кам'янці-Подільському - 3849.com.ua\nLegendary Ultra Swim - Bakota\nШановні учасники, реєстрацію на Legendary Ultra Swim - Bakota відкрито! Закривати сезон ми будемо в фантастичному місці, що знаходиться на території одного з семи чудес України, що входить до всесвітньої спадщини ЮНЕСКО - Національний природний парк "Подільські Товтри" та Староушицька ОТГ в Хмельницькій області. Ті, хто вже був тут, знають і про неземні краєвиди, що відкриваються на Бакотську затоку, і про особливий клімат регіону, і, звичайно про гостинність місцевої громади! Реєстрація: https://legendaryswim.com/race/bakota/. А дистанції запливу здивують та задовольнять усіх:\n3 км для спринтерів та новачків;\n6 км для тих, хто любить довші дистнації;\n42 км для тих, кого не лякають виклики, і хто звик виходити за межі людських можливостей.\nХмельниччина сьогодні дивує всіх своїм розквітом та розвитком, але навіть на цьому фоні яскравою зіркою горить Староушицька ОТГ: сприятливий бізнес-клімат, 0-толерантність до корупції, небайдужі, талановиті громадяни, що люблять свій край та історію... як наслідок - бізнес та кількість туристів ростуть "як гриби". Але годі розповідати ми запрошуємо тебе взяти участь у цьому старті, щоб відчути гостинність, красу та теплоту цього регіону на собі. Разом з Хмельницькою обласною державною адміністрацією, агенцією Сталого розвитку "АСТАР" та громадою Старої Ушиці ми гарантуємо максмум вражень, емоцій та гостинності!\nLegendary Swim Bakota - це найкраща можливість закрити сезон плавання в 2021 році, вийти за рамки можливого на запливі 42 км та набрати останні переможні очки Legendary Swim Series на дистанціях 3 та 6 км. А поки ти будеш пливти - твоя родина буде відпочивати.


Як зробити, щоб Позитивний висновок діяв – Родина\nЯк зробити, щоб Позитивний висновок діяв\nВихованняПомітки: Книжка про виховання\nНа ранніх стадіях розвитку дитини (від двох до восьми років) структура з трьох питань і твердження неабияк знадобиться дітям щоразу, коли їх дисциплінують. Хоча дво- і трирічні спершу можуть не відповідати, як треба, та все ж цю комунікативну модель все одно варто застосовувати. Можливо, вам доведеться допомагати дошкільнятам протягом усього процесу, щоби він виявився ефективним. Можливо, вам навіть доведеться самим відповідати на поставлені питання і змушувати дітей повторювати ваші слова. Діти віком від чотирьох до восьми років швидко привчаться чекати на ці питання та твердження і зростатимуть завдяки цьому процесу. Чимало батьків повідомляють, що діти віком від дев’яти до дванадцяти теж добре відповідають на питання.\nКоли діти виростуть, можливо, вам доведеться забути про конкретні питання і більше зважати на наміри, що ховаються під ними. Однак принцип той самий. Підлітки мусять знати, що проблему не вирішено, поки вони не обговорять її з батьками або з іншою зацікавленою особою.\nПозитивний висновок – не нагода для допиту. Це, радше, діялог, протягом якого ви і ваші діти можете висловити любов, прощення і прийняття. Після докладнішого розгляду трьох питань і твердження ви побачите, яку користь має кожне з них під час виховного процесу, ви побачите, який вони створюють позитивний навчальний досвід.\nПерше питання: заохочуємо визнати провину\nБатьки дисциплінують дітей різними способами і щодо всіляких питань та проблем. Непослух, слабість характеру і дитяча безвідповідальність – це нагода навчати. Позитивний висновок полегшує процес навчання, і перше питання – «Що ти зробив неправильно?» – допомагає дітям визнати відповідальність та підготуватися до змін. – Кінець кінцем, перший крок до зміни – це визнання самої проблеми. Крім того, це питання дає дітям здорові моделі поведінки, які вони використовуватимуть у старшому віці.\n«Що ти зробив неправильно?» – запитувати потрібно лагідно, не звинувачуючи дитину, а констатуючи факт. Так дитина дістане змогу визнати свій гріх чи помилку. Якщо в ситуації замішані інші люди (а це буває часто), дитина не повинна виправдовуватися, перекладаючи провину на інших. Гріхи чи помилки інших не виправдовують хибних дій. Досить часто діти сперечаються і сваряться, егоїстично звинувачуючи одне одного: «Він ударив мене. Він взяв мою книжку». Майже завжди дві дитини поводилися неправильно і могли би вчинити інакше.\nБатьки зазвичай припускаються помилки, обговорюючи з дітьми всю ситуацію: хто ще брав участь, хто почав перший, що відбувалося в той самий час, чому все трапилося і так далі. Такі бесіди можуть бути корисними, але далеко краще почати з питання: «Що ти зробив неправильно?» – і дати змогу кожній дитині визнати особисту відповідальність за частину проблеми.\nІнколи діти кажуть, що не знають, що зробили неправильно. Якщо вони справді не знають, то цілком доречно підказати їм. Але якщо вони просто намагаються уникнути відповідальности, часто буває корисно дати їм змогу побути на самоті, поки вони не будуть готові побачити і «визнати» свою причетність до проблеми.\nРозгляньмо приклад того, про що йшлося вище.\n«Мамо, Білл мене вдарив!» – кричить Карен із сусідньої кімнати.\n«Вона взяла мою книжку», – захищається Білл.\nВи заходите до кімнати і пробуєте грати роль Соломона. «Хто взяв її першим? У кого вона була найдовше?» Оскільки Карен старша, вона мала би виявити більше зрілости, однак Білл має схильність дратувати інших.\nСкажімо, що ви вирішите віддати книжку Біллові. Розчарувавшись, Карен закопилює губи і каже: «Це нечесно». Але Білл тоді єхидно посміхається і каже: «Я переміг».\nЧого ви досягли своїм мудрим судом? Нічого, і лише розпалили конфлікт між братом і сестрою. А що, коли ви розведете дітей у різні кімнати і скажете їм: «Коли ти будеш готовий це обговорити, приходь до мене на розмову»?\nБілл приходить першим.\n«Білле, що ти зробив неправильно?»\n«Вона взяла мою книжку!»\n«Я не питав тебе, чим завинила Карен. Ми поговоримо про це за хвилину. Що ти зробив неправильно?»\n«Я вдарив її».\nТепер ви дійшли до істотного моменту в розмові, тому що Білл визнав, що він вчинив неправильно. Звісно, Карен також поводилася недобре, але Білл мусить побачити свою провину і навчитися краще реагувати на конфлікт. Хоча проблеми Карен інші, той самий підхід спрацює і щодо неї. Почніть з першого питання: «Що ти зробила неправильно?»\nЧасом діти кажуть: «Я не хотів» або «Я тільки дражнився», щоб уникнути відповідальности. Ці виправдання спираються на припущення, що особа, яка не хотіла когось скривдити, не вчинила нічого лихого. Звісно, доросліша особа визнає, що провини й хиби, навмисні або ні, вимагають вибачення. А тому важливо, щоби діти усвідомлювали й визнавали свою неправильну поведінку.\nДруге питання: обговорення реальних проблем\nДруге питання – «Чому це неправильно?» – звертається безпосередньо до головних проблем. Використовуючи його, ви можете виокремити такі негативні риси характеру, як гордість, егоїзм, гнів і зневага. Нехай ваша дитина зрозуміє, що поведінка – це лише симптом чогось глибшого.\nЯкщо Карен забрала книжку в Білла, то вчинила неправильно, але чи значить це, що він може поводитися невиховано? Якщо працювати з кожною дитиною індивідуально та попрацювати з нею над Позитивним висновком, то Білл зможе побачити, що він все одно мусить поводитися доброзичливо й витримано. Можливо, менший брат дратує Карен, але вона мусить усвідомити, що це не виправдовує нечемної поведінки. Відповідь на друге питання допомагає виявити глибші проблеми, які потребують уваги.\nСпочатку більшості дітей нелегко зрозуміти, чому їхні вчинки хибні. Це питання дає вам нагоду лагідно і без напучувань навчати, що та чи інша реакція була недоброзичлива чи зневажлива. Слово дисципліна – означає «навчати», і це питання навчає дітей зрозуміти нові істини та ідеї.\nПитання «чому» та подальші відповіді дають нам нагоду навчати своїх дітей про наслідки неправильного вибору. Ми повинні навчати, що наївність і незрілість спонукають людей робити безглузді речі. Вчинки нерозумні тоді, коли вони мають шкідливі непередбачувані наслідки. Ми можемо виховувати дітей так, щоби вони вчилися передбачати наслідки своїх дій.\nПодеколи батьки сплутують друге питання з іншим, яке має цілком інший смисл. Коли батько питає в дитини: «Чому ти це зробив?», дитина, зазвичай, відповідає: «Я не знаю». Це сердить батька, і часто він ще сильніше розпитує дитину. Насправді, молодші діти рідко обмірковують свій вибір і нечасто розуміють будь-яку логіку своєї поведінки. Оскільки питати малу дитину, чому вона поводилася саме так, зазвичай непродуктивно, спробуйте запитати, чому вчинок був хибний, і допоможіть їй зрозуміти глибинні цінності, яких ви прагнете навчати.\nТретє питання: як буде наступного разу\nПісля того як дитина усвідомить, чому її поведінка була неправильною, третє питання допомагає з’ясувати, що робити натомість. «Як ти вчиниш наступного разу?» – це пошук кращого способу поведінки. Мудрі батьки використовують це питання, щоби навчати. Обговорюючи правильну відповідь, дитина починає розуміти різницю і вчиться відповідно змінюватися. Зазвичай, це потребує часу і численних виховних розмов.\nЗастосовуючи Позитивний висновок у взаєминах із дітьми, батькам не раз стане в пригоді те, що вони самі замисляться над цим питанням та поміркують, яка реакція мала би бути правильною.\nЩо мав зробити Білл, замість того щоби вдарити сестру, коли та розсердила його? Ви могли би запропонувати, щоби він спробував поговорити з нею. Якщо він не отримає бажаного відгуку, то може звернутися до вас по допомогу. Безсумнівно, йому потрібен час і практика, перед тим як він зможе змінитися. Позитивний висновок змушує його раз у раз відповідати на питання: «Як ти вчиниш наступного разу?» Кажучи знову й знову: «Я поговорю про це і попрошу допомоги», він врешті-решт таки поговорить і попросить допомоги.\nПроблеми, з якими стикаються наші діти, зазвичай повсякденні і дають нам безліч нагод для виховання. На лихо, ми часто втрачаємо ці нагоди, читаючи нотації або кричачи на своїх дітей. Ми розчаровуємося, тому що не бачимо змін. («Ми вчора про це говорили, а ти це знову зробив!») Поступ видається дуже повільним. Позитивний висновок допомагає дітям змінюватися, тому що він інтерактивний та долучає дітей до процесу виправлення. Вони не лише вчаться смирення, а й також вчаться рішень, які зможуть використати наступного разу. Такі неодноразові виховні моменти змушують дітей багато разів вправлятися, поки не настане покращення.\nОдного дня мій (Джоан) восьмирічний син Девід грався в околиці. Він ходив у парк неподалік, який без присутности дорослого був для нього забороненою територією. Ми з Едом визначали певні межі, які наші хлопці не могли переступати, і зазвичай проблем не було. Але саме цього дня Девід переступив межу і наблизився до води. Я знала це, тому що він повернувся, розповідаючи історії про змію та зміїну шкіру. Я засмутилася. Ми з ним серйозно обговорили цю проблему, і я нагадала йому про дозволені межі. Він послухав та вибачився, і я подумала, що на тому все скінчилося.\nНа жаль, згодом того самого дня я пішла шукати Девіда, і його ніде не було. Я пішла вниз вулицею – саме вчасно, щоби побачити, як він переходить через міст, покинувши свого приятеля біля води. Девід знову переступив межу, цього разу демонстративно не слухаючи мене.\nМені стало страх як сумно; моє серце боліло. «Девіде, – сказала я, – ти мусиш повернутися зі мною додому». Він тихо пішов зі мною додому, а тоді дістав своє покарання. Коли Девід був готовий до розмови, дійшла черга до Позитивного висновку.\nМи поговорили про те, що він зробив неправильно і чому це було неправильно. Я використала питання: «Чому це було неправильно?», щоби трохи його повчити. Я звернулася до питання довіри – що таке довіра, що я хотіла би мати змогу вірити йому і яка поведінка свідчить, що він гідний довіри. Ми обговорили привілеї тих, хто заслуговує на довіру, й обмеження, яких потребує дитина, яка такої довіри не має. Під час нашої розмови я не хотіла читати лекцій чи нотацій. Я хотіла, щоби він зрозумів мій біль. Я хотіла апелювати до його сумління.\nДевід заплакав. То не був гнівний плач дитини, яку покарано, а покаянний плач того, хто щиро шкодує про вчинене. Він дістав науку, і серце його зворушилося. Я обійняла його і кілька хвилин потримала його на колінах. Я сказала, що пробачила йому. Потім я запитала: «Як ти поступиш наступного разу?» Після того ми створили план на той випадок, коли він знову відчує спокусу переступити межу. Я знала, що друзі не раз спокушатимуть Девіда чинити неправильно, а тому хотіла, щоби він підготувався до «наступного разу». Я хотіла, щоби він зрозумів, наскільки важливо додержуватися правил, навіть якщо ніхто не дивиться.\nПозитивний висновок дає змогу дисциплінувати конструктивно\nІноді батьки вважають: коли дитина отримала покарання, вони виконали свою роботу. Вони зробили те, що ... Читати далі\nТвердження, яке закінчується підбадьоренням\nІ останнє – завжди завершуйте підбадьорливим твердженням. Позитивне твердження на взір: «Гаразд, іди і спробуй ... Читати далі\nПозначки:Книжка про виховання


UA: КАРПАТИ запрошує на екскурсію залаштунками телебачення і радіо - UA: КАРПАТИ\nUA: КАРПАТИ запрошує на екскурсію залаштунками телебачення і радіо\nІвано-Франківська філія Суспільного відновила проведення екскурсій залаштунками телеканалу UA: КАРПАТИ та UA: Українське радіо Карпати. У червні там побували 6 груп екскурсантів — школярі й студенти, які хочуть дізнатися, що ж по іншу сторону радіоприймача чи телевізора.\nПід час візиту на філію, екскурсанти відвідують радіо- і теле студії, знайомляться з ведучими, пробують себе в ролі операторів, журналістів, режисерів та редакторів Суспільного.\n«Одне із ключових завдань Суспільного – просвітництво. Ми намагаємось розповісти дітям не тільки про роботу журналіста радіо і телебачення, телеоператора, звукорежисера, але і про важливість надійного джерела інформації і про довіру, і про необхідність бути грамотними споживачами теле- і радіоконтенту. А позаяк до нас повертаються і просяться на екскурсії знову і знову, думаю, свідчить про те, що із цими завданнями ми даємо раду», — розповіла Галина Держипільська, продюсерка Івано-Франківської філії Суспільного.\nЕкскурсії на UA: КАРПАТИ — безкоштовні, але за попереднім записом. Охочим відвідати радіо- й телеканал потрібно звернутися на пошту press.ifrankivsk@suspilne.media або написати на фейсбук-сторінку Суспільне Карпати.


Онлайн гра Розфарбування з Дорою. Грати онлайн безкоштовно в гру Розфарбування з Дорою. Скачати гру Розфарбування з Дорою. Ігри Ігри Для дівчаток - ua.qazgames.com\nЩоб відшукати кольори фарб, навчися користуватися палітрою, на якій кольори розташовані у вигляді спектра, який починається і замикається червоним, якщо дивитися зліва направо, і від темних до світлих\n© sgames.org - безкоштовна онлайн гра Розфарбування з Дорою ().\nЗіграйте в онлайн флеш гру Розфарбування з Дорою безкоштовно. Не забудьте оцінити гру Розфарбування з Дорою і поділитися цією грою зі своїми кращими друзями.\nГра Розфарбування з Дорою онлайн\nОпис гри Розфарбування з Дорою онлайн. Як грати в онлайн гру : Щоб відшукати кольори фарб, навчися користуватися палітрою, на якій кольори розташовані у вигляді спектра, який починається і замикається червоним, якщо дивитися зліва направо, і від темних до світлих відтінків, якщо дивитися знизу вгору. Куди потрапиш пензлем, той колір і вибраний. Будь обережна з дрібними деталями, щоб випадково не зафарбувати навколо них.\nРозфарбування з Дорою ( Голосів:6, cредняя оцінка: 3.17/5)


Зовсім не обов’язково відмовлятися від нової пари туфель, через те, що вона вам тисне, адже вирішити цю проблему не так вже й складно.\nНіхто не застрахований від невдалої покупки. Особливо часто люди помиляються у виборі взуття. Підходящі, на перший погляд туфлі, згодом цілком можуть виявитися тісними або занадто жорсткими. Проте зовсім необов’язково закидати обновку в дальній кут шафи, через те що вона вам тисне або натирає, вирішити цю проблему не так вже й складно, адже існує чимало способів розтягнути взуття.\nСамим надійним і безпечним способом розтягнути взуття в домашніх умовах є використання спеціальних засобів. Сьогодні їх без зусиль можна знайти на прилавках взуттєвих магазинів або супермаркетів. Вам буде потрібно просто нанести склад на взуття зовні і зсередини, надіти його на ноги з щільними носками і походити так деякий час. При необхідності процедура повторюється.\nЯкщо ж вам не вдасться знайти професійний засобів або його не опиниться під рукою в потрібний момент, розтягнути тісні туфлі чи босоніжки можна за допомогою підручних засобів.\nВологий рушник. Візьміть махровий рушник, добре змочіть водою, обмотайте ним коробку, в якій знаходиться взуття, і залиште на 8-10 годин. Взуття після цього повинна стати трохи вологим, його слід надіти і походити або посидіти в ньому протягом декількох годин.\nВологі серветки. Добре намажте взуття кремом для взуття або гліцерином. Потім дві полотняні серветки змочіть водою і добре відіжміть. Покладіть їх у взуття приблизно на годину-дві. Витягніть, надіньте спочатку щільні шкарпетки, а потім тісне взуття і походіть так по квартирі.\nМокрі газети. Можна тісне взуття розтягнути за допомогою газет. Для цього їх необхідно змочити у воді, віджати і щільно заповнити ними кожен туфель. У такому вигляді взуття слід залишити до тих пір, поки папір повністю не висохне. При цьому сохнути він повинен тільки при кімнатній температурі, обігрівач або батарею для сушки використовувати не можна, оскільки високі температури деформують взуття.\nСпирт. Добре змочіть спиртом внутрішню і зовнішню частину взуття. Потім надіньте її на ноги і носіть близько однієї-двох годин. Крім цього на основі спирту можна зробити «розм’якшуючий» спрей. Для цього змішайте в рівних кількостях спирт і воду, помістіть рідину у флакон з пульверизатором і обробіть ним взуття всередині і зовні. Однак при використанні спирту слід дотримуватися обережності, оскільки не кожна поверхня здатна витримати його агресивну дію. Щоб уникнути пошкодження взуття, краще попередньо провести тест на невеликій ділянці.\nФен. Даний спосіб розтягування підходить лише для шкіряних виробів. Надіньте товсті вовняні або ж махрові шкарпетки, а потім взуття. Візьміть фен і прогрійте взуття теплим повітрям, приділяючи особливу увагу областям згину. При цьому намагайтеся ворушити пальцями і ступнями. Після того, як взуття добре прогріється (на це у вас повинно піти близько тридцяти секунд) вимкніть фен і почекайте, поки вона охолоне. Процедуру повторіть кілька разів поспіль.\nОкріп. Розтягнути туфлі в домашніх умовах дозволить обробка їх окропом. Але таку процедуру можуть перенести лише шкіряні вироби. Налийте окріп в середину туфель і через пару секунд злийте. Трохи остудіть взуття, потім надіньте і носіть її до висихання.\nКетамін. Замість нього можна використовувати і вазелін. Даний метод дозволяє розтягнути взуття, як з натуральної, так і штучної шкіри. Обробіть маслом виріб зовні і всередині. Надіньте його і походіть по будинку. Після того, як тісне взуття розм’якшиться і розтягнеться, видаліть з нього все масло.\nПарафін. Натріть парафіновою свічок внутрішню частину взуття. Залиште її на 8-10 годин, а потім видаліть парафін серветкою або губкою. Для посилення ефекту, дуже жорсткі частини, наприклад, п’яту, можна попередньо протерти зсередини спиртом. Даний спосіб розтягнути взуття досить безпечний, тому він не пошкодити ні шкіряним, ні замшевим виробам.\n0 догляд за взуттям поради розтягування взуття як розтягти взуття


Капелюх відьми своїми руками\nКорисні поради на всі випадки життя » Своїми руками » Капелюх відьми своїми руками\nНа карнавалі кожному учаснику свята хочеться виглядати особливо незвично і в теж час ошатно. Ефектний костюм відьми на Новий рік або Хелловін зробити нескладно. Самий помітний елемент костюма західної відьми - гострий головний убір з полями темного кольору (зазвичай чорного). Пропонуємо зробити капелюх відьми своїми руками. Відьомської ковпак можна змайструвати, як з картону, так і з тканини.\nЯк зробити капелюх відьми?\nвелика одноразова картонна тарілка;\nпапір формату А4;\nакриловий лак на водній основі;\nвелика кисть (або губка);\nелементи декору для прикраси для капелюхи.\nНа тарілці робимо надрізи, як на малюнку. Звертаємо конус з паперу формату А4 вирівнюємо його. Приклеюємо готовий конус до деталі з тарілки. Даємо головного убору висохнути.\nПокриваємо ковпак шаром фарби, намагаючись гарненько його фарбувати.\nПівгодини чекаємо, поки фарба не просохне, потім наносимо шар акрилового лаку. Прикрашаємо капелюх по своєму смаку. До речі, якщо прикрасити ковпак зірочками, то вийде цілком презентабельний головний убір для костюма звіздаря.\nЯк зшити капелюх відьми?\nСимпатичну капелюх чаклунки можна зшити з тканини. Для цього необхідно зняти мірку окружності голови.\nдосить щільна, але м'яка темна тканина (оптимальний варіант - фетр);\nприладдя для шиття.\nПочинаємо з побудови викрійки відьми капелюхи. Вона складається з трьох частин: конуса і полів. Обов'язково слід зробити невеликі припуски на шви і для приклеювання. Поля також вирізаємо з картону.\nЗ фетру зшиваємо конус, підрівнюємо нижній край. Обклеюємо картонну деталь полів з обох сторін тканинними деталями полів. Потім приклеюємо до конусу поля капелюхи. Готову капелюх бажано трохи зістарити, злегка зім'явши конус. Для декору можна використовувати темні або яскраві мережива, стрічки, красиві великі пряжки, брошку у вигляді жаби або павука. Останнього легко зробити власними руками, використовуючи шматочки чорного або темно-сірого хутра з великим ворсом для тельця комахи, а ніжки виготовити з чорного шнурка або вузьких шкіряних ремінців.\nЩоб прикрасити головний убір можна пришити по краю полів мальовничу бахрому, заманливу вуальку або фату.\nЯк зробити фату під капелюшок для відьми?\nчорна напівпрозора тканина 15х1 м;\nНижній край виробу можна залишити рівним або вирізати гострі рвані кути. Верхній край фати підгинаємо на 30 см. Складаємо згин шпильками, відступаючи від краю 15 см.\nПрошиваємо згин - виходить «куліска» для резинки.\nВідрізаємо від резинки 15 см, роблячи на ній петельки.\nУ готову «куліску» втягає гумку, використовуючи англійську шпильку.\nФата готова! Її можна одягти під капелюх або носити без капелюха, якщо буде дуже жарко в приміщенні, де проходить свято.\nДля костюма відьми дівчинці можна зшити пишну спідницю з органзи , доповнивши її чорною футболкою або водолазкою. Для вбрання дорослої чаклунки також можна використовувати чорну блузку, майку або водолазку, а для нижньої частини костюма чудово підійде будь-яка темна спідниця (не обов'язково чорного кольору). Якщо ви бажаєте, щоб образ чаклунки вийшов сексапільним, то для верхньої частини візьміть чорного кольору бюстьє, корсет або корсаж, а спідницю виберіть міні. Добре зроблений грим зробить вас чудовою ведьмочкой.\nБудьте впевнені, що погляди всіх присутніх на карнавалі будуть звернені на вас!\nКапелюх циліндр своїми руками\nКовбойський капелюх своїми руками\nКостюм гриба своїми руками\nЯк зробити капелюшок мухомора?\nЯк зробити з паперу капелюх циліндр?\nЯк зшити чарівний капелюх


Перші відгуки про Battlefield 4 - Proplay\nДодому Новини Перші відгуки про Battlefield 4\nГоловною новиною цього тижня є вихід чергової серії популярного екшна — Battlefield 4 від студії EA DICE. Сюжет гри заснований на конфлікті між США, Росією і Китаєм. Головним героєм є Рекер, боєць спеціального підрозділу «Надгробок». Традиційно, від першої особи нам знову пропонують ліквідувати противника. Для цього пропонується значний арсенал зброї, а також бронетехніка і авіація.\nЯк і очікувалося, середній бал гри досить високий і становить 85 балів зі 100. Далі ми наведемо деякі нотатки, які пишуть про Battlefield 4 в іноземній пресі, а також оцінки.\nEurogamer (8/10). Гра є дивовижною “лебединою піснею”, і особливо це відчувається на потужних системах, якщо сюжетну компанію сприймати як безкоштовний додаток до мультиплееру. Залишається тільки гадати, що зроблять DICE, коли їм не доведеться підганяти гру до застарілих платформ.\nIGN (8,5/10): Battlefield 4 являє собою гру з відмінним мультиплеер, в якому успішно реалізовані всі амбіції… Єдине, що трохи розчаровує одиночна кампанія, але в цілому ми має прекрасно працює і впізнавану гру з чудовим екшеном.\nПриблизно такої ж думки дотримуються і інші видання. Найближчим часом ми опублікуємо рецензію.\nпопередня статтяВихід Sony PlayStation 4 не відміняється\nSWTOR отримає як мініум два оновлення до кінця року