Методы селекции озимой пшеницы на адаптивность, урожай и качество зерна | Agromage.com\nСелекция и генетика пшеницы:\nМетоды селекции озимой пшеницы на адаптивность, урожай и качество зерна\nПоходження сучасних сортів озимої пшениці в Україні\nС.П. Мартинов та Т.В. Доротворська (1998) навели інформацію щодо генетичної різноманітності комерційних сортів пшениці у різних регіонах колишнього СРСР. Об’єктом дослідження слугували 436 сортів озимої і 315 ярої м’якої пшениці, районованих у СРСР за весь час його існування, у тому числі 156 озимих і 115 ярих, районованих у 1980—1996 рр. У більшості випадків (80%) до родовидів сортів входили місцеві сорти Росії, України, Закавказзя, Середньої Азії, країн Західної Європи, Азії, Африки і близько 20% — селекційні і генетичні лінії невідомого походження. Сумарні генетичні профілі озимих і ярих сортів перекривалися.\nТак, частота наявності предків канадського сорту ярої пшениці Маркіз (Marquis) у сортах озимої пшениці склала 11—12 % (ярих — 50%). Для подальшого аналізу з 334 елементарних предків озимих сортів відібрали 30 основних предків, частота наявності яких у комерційних сортах не була нижчою 5%. Найбільшу генетичну різноманітність мають сорти трьох селекцентрів — Краснодарського, Ростовського (Зерноградського) і Одеського. Найбільш використовувані як батьківські форми сорти в 1980—1996 рр.: Безоста 1, Миронівська 808, Миронівська ювілейна, Одеська 51 і Краснодарський карлик 1.\nОтримані дані вказують на існування стабільних і специфічних для регіонів наборів основних предків, оскільки місцеві й стародавні сорти є сховищами блоків коадаптованих генів адаптації до специфічних умов середовища регіону селекції. Селекційні програми різних селекцентрів значно розрізняються за ступенем генетичного перемішування зародкової плазми і генетичної різноманітності.\nАдаптивні властивості генотипів м’якої пшениці\nАдаптація — це здатність сортів, гібридів оптимально реагувати на зміну зовнішнього середовища, яке реалізується в генетичному захисті урожаю і якості. Реакція рослин на зміну середовища має прояв в епігенетичній мінливості і успадковуваності кількісних ознак.\nКінцева мета селекції — створення сортів із відповідною функціональною та морфологічною організацією.\nАдаптивний потенціал сорту озимої пшениці — здатність володіти стійкістю до біотичного й абіотичного стресу з широким діапазоном вимог до екологічної пластичності, тобто здатності давати урожай, хоча б середній, у широкому діапазоні коливань кліматичних умов.\nВ.В. Пильнєв (1995) висловлює результати 15-річного вивчення характеру зміни адаптивності сортів озимої пшениці в результаті селекції на підвищення зернової продуктивності та з’ясування механізмів формування гомеостатичності різних генотипів в умовах степової зони України. В експеримент були включені сорти, районовані в різний час на півдні України, і об’єднані у 7 груп за періодами сортозміни: 1929, 1938—1955, 1965—1968, 1959—1972, 1969—1983, 1980—1986 і 1987—1991 рр. У процесі селекції підвищувалася відзивчивість сортів на сприятливі умови росту та зниження їх адаптивності, але рівень урожайності нових сортів у екстремальних умовах був все-таки вищим, ніж у сортів попередніх періодів. Найстабільнішою ознакою є маса 1000 зерен (МТЗ), а маса зерна і число зерен з головного і бокових колосів варіюють у значно більшому ступені.\nЗапропонований спосіб визначення порівняльної пластичності сортів зернових колосових культур у період сходи—цвітіння і цвітіння—повна стиглість. На типових колосах сорту у фазі цвітіння видаляють всі колоски на одній із сторін колосу — інша сторона служить контролем. Подвоєна маса зерна пінцируваного колосу показує потенційну продуктивність, закладену у фазі цвітіння. Визначення коефіцієнта варіації маси зерен у фазі повної стиглості у пінцируваного колосу в різні за метеоумовами роки дозволяє порівнювати сорти за пластичністю (П) в період сходи—цвітіння. Значення П в період цвітіння—воскова стиглість визначають шляхом зіставлення відношення подвоєної маси зерна пінцированих колосів до маси зерна контрольних у несприятливі роки, і вважаючи П тим більшою, чим менше вищезгадане відношення.\nГомеостаз вивчали шляхом вирощування рендомізованими блоками у трьох повтореннях 4 генотипи м’якої і 3 твердої пшениці при трьох строках сівби (ранній, оптимальний і пізній) з подальшим застосуванням одного—трьох зрошувань. Стабільність генотипу м’якої пшениці була обумовлена стабільною кущистістю і кількістю зерен у колосі, твердої — МТЗ, які й робили основний внесок у гомеостаз урожаю.\nВивчали закономірності прояву гомеостатичності сортів і гібридів озимої мякої пшениці селекції селекційно-генетичного інституту (СГІ) за різних строках сівби — 4 сорти в 2000 і 3 — в 2001 році. Кращий урожай був отриманий за оптимальних строків, — за пізніх він різко знизився. Найбільшу стабільність (тобто менше знижували урожай за умов відхилення від оптимуму) мали сорти Струмок, Одеська 267, Кірія, ер.754/98, ер.712/98. Менш стабільними виявилися сорти Ніконія, Обрій, Повага. Гомеостатичні форми мали підвищену загальну й продуктивну кущистість і масу 1000 зерен (МТЗ). За пізніх строків сівби в усіх сортів підвищувалася якість зерна.\nІснують об’єктивні можливості створення генотипів із високим потенціалом продуктивності та стійкості до несприятливих факторів середовища, оскільки ці властивості контролюються різними генетичними системами. Сорти і гібриди розрізнялися між собою за пластичністю і стабільністю, що дало можливість виділити генотипи зі сприятливим поєднанням їх із врожайністю.\nОцінка озимої пшениці на морозозимостійкість (МЗС)\nВажливою адаптаційною особливістю рослини пшениці, що забезпечить стабільне отримання високої продуктивності, є стійкість проти несприятливих умов зимівлі. Озима пшениця часто страждає від дії таких абіотичних чинників як низькі негативні температури на початку і в кінці зимового періоду, притерта крижана кірка, відновлення вегетації в зимовий період, повернення до холодів, пізнє відновлення весняної вегетації.\nОкомірна оцінка в полі в умовах Зернограду (Росія, Ростовська область) після зимівлі є мало інформативною, оскільки істотної загибелі або часткового проріджування рослин у селекційних посівах майже не буває. Тому основну оцінку МЗС сортів у конкурсному, попередньому сортовипробуванні і контрольному розсаднику проводять шляхом промороження рослин, що вирощені у посівних ящиках за харківсько-одеським способом, а також шляхом природного проморожування на спеціальних дерев’яних стелажах за краснодарським методом.\nУ холодильних камерах марки КНТ-1 тепличного комплексу промороження рослин проводиться за температурах -20°С, -22°С або за умов доброго осіннього загартування рослин до -24°С. У цьому випадку виявляється бажане диференціювання сортів за морозостійкістю (МЗС) і визначення критичної t° вимерзання того чи іншого сорту;\nМЗС-сорт повинен мати високі оцінки при промороженні в холодильних камерах і на стелажах протягом двох—трьох років.\nДля закріплення в гібридному потомстві високої МЗС застосовується метод ступеневої гібридизації, тобто повторні схрещування доведених до константності високозимостійких зразків із найкращими сортами, що володіють комплексом позитивних ознак.\nПри вивченні в клімокамері морозостійкості ліній, створених на основі віддаленої гібридизації сорту Одеська червоноколоса з Aegilops суlindrica (геном DDCC), установлений зв’язок морозостійкості з алельним складом локусів генів, що кодують синтез запасних білків, локалізованих у геномі D Ae. суlindrica і відмінних від генів стійкості пшеничного геному. Використання віддалених схрещувань подібного типу є перспективним за збагаченням геному пшениці додатковими генами зимостійкості.\nУ 2000—2002 рр. вивчали великий набір сортів нашої і зарубіжної селекції за морозозимостійкістю (МЗС, ЗС). Найбільшу МЗС показали зразки: з України — Крижинка, Копиливчанка, Веселоподолянська 2491, Харус, потім Дріада, Венера, Подолянка, більшість яких мала тривалий період яровизації (ТПЯ); з Росії — Воронежська 85, Воронежська 95, Станична, Казанська 237, Оренбургська 14 (перші 4 сорти мали тривалий ТПЯ); із США — N95L158, N95L159, KS93W6RC26 витримали t = -18,0...-18,5°С, але ТПЯ у них менше, ніж у вітчизняних сортів, що призводить до нестійкості до відлиги і значного послаблення МЗС у другій половині зими. Серед сортів із Центральної Європи найбільшу МЗС показали зразки з Угорщини Mezefeld, Vilma, вище середньої МЗС — болгарський сорт Bul.5626.5.2 і німецький Lars.\nДля підвищення зимостійкості використовується ряд методів селекції:\nПересівання гібридних популяцій комбінацій схрещування ярих і озимих сортів восени, починаючи з F2, при якому відбувається елімінація слабозимостійких рекомбінантів.\nМетод бекросів, у якому як рекурентного батька використовують МС-сорт. Доцільніше використовувати перервні бекроси з перевіркою потомства після кожного з них.\nМетод використання трансгресивних за морозостійкість (МС) індивідумів серед гібридів озимих сортів з ярими, які з’являються вкрай рідко з частотою 0,8 — 1,0%. Для цього потрібен значний об’єм роботи. В результаті були отримані короткостеблові сорти Зірка і Ольвія, які не поступаються за МС сорту Одеська 51. Шедевром МС є напівкарликовий сорт Одом, отриманий від схрещування (Ацтека 67×Аврора)×Зірка, у якого при промороженні за температури минус 19°С збереглося 95,4 % рослин, а в сорту Одеська 51 — лише 64,3%.\nВідомо, що зимоморозостійкість залежить від прояву значного числа ознак: ТПЯ, ФПЧ, висота рослин, запасні білки, контрольовані відповідно генами vrd, Ppd, Rht, Gli, Glu. У СГІ була розроблена схема вивчення спеціальної генетики ознаки МС для умов південного степу Причорномор’я, що характеризується відсутністю постійного снігового покриву з тривалою і частою відлигою в грудні—лютому, яка чергується з морозами. За цих умов основний чинник — МЗС. Схема включає: підбір контрастних по МС сортів, створення на їх основі чистих ліній, отримання гібридів F1, ліній подвоєних гаплоїдів і рекомбінантно-інбредних ліній F8—9 методом ОНП (одно насіння на потомство), добір за МС та ідентифікація за вищезазначеними генами.\nУ Миронівському інституті пшениці ім. В.М. Ремесла проводиться робота зі створення донорів МС для їх використання в селекції МС-сортів. Вихідним матеріалом слугували МС-сорти Альбідум 114, Миронівська 808, Омська озима, Івановська 60, Ахтирчанка, Безенчугська ювілейна, Кінельська 4. Оцінку проводили шляхом промороження рослин F2 — F3 в клімокамері за t° нижче критичної (-20°С у грудні — січні та -13...-15°С — у кінці лютого — на початку березня). Протягом ряду років проводили рекурентний добір по МС і оцінку донорських властивостей. Одинадцять ліній за різних комбінацій схрещування з обов’язковою участю одного з батьків МС-сорту рекомендовані як донори МС.\nСорти озимої пшениці відрізняються один від одного за ступенем стійкості до біотичних та абіотичних лімфакторів середовища. Ці умови можна відтворити в польовому експерименті протягом одного року і на їх фоні оцінити зимостійкість сортів. Розроблений на цій основі експрес-метод оцінки зимостійкості сортів, названий нами «метод Мединця», використовується в Держсортомережі України і Росії з 1972 р. Його переваги над іншими методами полягають у тому, що зимостійкість сортів можна оцінити не тільки в роки з суворими, але і з м’якими зимами, тобто щорічно. Суть методу полягає в тому, що зимостійкість сортів оцінюють на фоні штучної затримки часу відновлення весняної вегетації (ЧВВВ), яка в умовах Лісостепу може варіювати за роками від початку березня (іноді кінця лютого) до 10—20 квітня. По кожному сорту підраховують кількість рослин перед відходом в зиму, кількість живих і загиблих рослин на 10-й і 30-й день після відновлення весняної вегетації і проводять візуальну оцінку зимостійкості сортів у балах за такими показниками: 5 балів — зрідження непомітне; 4 бали — збереглося 2/3 рослин; 3 бали — збереглося 1/2 рослин; 2 бали — збереглося 1/3 рослин; 1 бал — збереглося менше 20% рослин; 0 балів — рослини повністю загинули.\nТаким чином, в багаторічних дослідженнях В.Д. Мединця показано, що зимостійкість озимої пшениці в Україні і Росії залежить не тільки від рівня морозостійкості окремих сортів, але і від часу відновлення весняної вегетації рослин. Чим пізніше настає ЧВВВ, тим більше виявляється генетична різниця між випробовуваними сортами.\nДослідження за оцінкою сортів і селекційних ліній озимої пшениці (понад 100 сортозразків) за зимостійкістю по методу Мединця проводяться щорічно на відкритому майданчику тепличного комплексу Полтавської державної аграрної академії (ПДАА), де штучно створюється в будь-який рік пізній час відновлення весняної вегетації при збереженні контролю в природних умовах. У подальшому в селекційному процесі використовується лише той матеріал, який пройшов випробування в досліді по затримці часу відновлення весняної вегетації (табл. 1.).\nУ процесі використання способу оцінки зимостійкості за ЧВВВ виділена велика кількість селекційних ліній, а деяка з них (така як № 14 — Альбатрос одеський×(Пліска×Миронівська 808), яка поєднала високу зимостійкість із рядом господарсько корисних ознак) стала родоначальником сорту озимої пшениці Левада, що занесена в реєстр сортів України з 2005 року.\nОцінка сортів озимої пшениці на зимостійкість за методом Мединця\nНайменування сорту Рослин, що збереглися при при затримці ЧВВВ до природного фону, % Бал ЗС\nУкраїнка полтавська 83,6 4,2\nКоломак 5 96,7 4,8\nКоломак 3 71,8 3,6\nЛевада 117,5 5,0\nФора 98,9 4,9\nМанжелія 101,0 5\nДиканька 88,3 4,4\nЛінія 45 100,2 5,0\nЛінія 148 70,3 3,5\nАльбатрос одеський 85,1 4,2\nОцінка пшениці на посухостійкість (ПСС)\nСелекція на посухостійкість ведеться шляхом добору найпродуктивніших рослин, сімей, сортів у посушливі роки за зовнішнім виглядом зерна та рівнем урожаю в сортовипробуванні. Щорічно за допомогою окомірного аналізу зерна в спеціальних розетках оцінюють десятки тисяч зразків із усіх без винятку розсадників. Для подальшої роботи відбирають сортозразки з добре виповненим і вирівняним червоним зерном, яке має округлу форму і неглибоку борозенку. Значна увага надається екологічному сортовипробуванню в посушливих умовах. Створення ранньостиглих сортів, що відходять від суховіїв у період дозрівання хлібів, також є серйозним напрямом підвищення посухостійкості нових сортів.\nНа підставі багаторічних спостережень показано, що облистяність озимої пшениці під час посухи визначається її фізіологічними параметрами — стартовою енергією проростання зернівок, водоутримуючою здатністю листя на VI і X етапах органогенезу, ксероморфністю листя, вмістом і міцністю хлорофілів. Виявлений зв’язок облистненості з урожайністю в умовах посухи; простий облік зеленого листя на головному стеблі під час посухи в період наливання зерна дозволяє робити висновки про рівень ПС генотипів озимої пшениці. Вміст водорозчинних цукрів у проростках пшениці виступав як генотипічний маркер посухо- і солетолерантності.\nБагаторічні дослідження потенційної продуктивності і посухостійкості сортів пшениці показали, що в умовах посухи між ними існує позитивний зв’язок, проте в оптимальних умовах сорти, створені в арідних зонах, менш продуктивні. Висловлюється думка, що справа не стільки в їх високій стійкості до посухи, скільки в тому, що в арідних зонах у процесі селекції відбираються форми з генетично закріпленими (через систему розподілу асимілятів і ростових функцій) помірним розвитком колоса, що поєднується з добрим наливом і виповненістю зерна під час посухи.\nПри створенні короткостеблових жаро-посухостійких сортів (Ж-ПСС) озимої пшениці С.Ф. Лифенко схрещував ярі сорти з Мексики і США, які володіють Ж-ПСС у фазу молочно-воскової стиглості, з озимими сортами з високою Ж-ПСС на початкових етапах онтогенезу. У результаті був створений короткостебловий сорт Обрій, що володіє високою Ж-ПСС на всіх етапах онтогенезу. Встановлено, що висока ПСС у стадії до колосіння забезпечується особливим співвідношенням між інтенсивністю транспірації і величиною листкової поверхні, за якою сорти озимої пшениці значно розрізняються. Для забезпечення високої відносної ПСС необхідно відбирати форми з відносно високою інтенсивністю транспірації для охолоджування органів рослини і з відносно зменшеною листовою поверхнею (сорти Обрій, Красуня, Одеська 117).\nВодоутримуючу здатність (ВЗ) листя у сортів озимої м’якої пшениці херсонської, одеської, донецької, харківської і київської селекцій визначали за методом А.А. Ничипоровича у фази кущення, виходу в трубку і колосіння. Відмінності між сортами виявлялися вже у фазі кущення. ВЗ у фазі колосіння нижче, ніж у більш ранні періоди, але чітко виявляється диференціація сортів за ВЗ (ряд, що знижується): Херсонська 86, Донецька 48, Альбатрос одеський, Щедра Полісся.\nОтриманий ряд форм ярої та озимої пшениць, здатних у відповідь на водний дефіцит і високі температури повітря скручувати листову пластинку і змінювати положення листа в просторі, що забезпечує підтримку тургора і збереження високого рівня продукційних процесів. Яскравим прикладом генотипу з скручуваним прапорцевим листком (домінантна ознака) є сорт полтавської селекції Левада.\nУ гібридних ліній F6—F7 озимої м’якої пшениці без добору на ПСС і врожайністі за 12 років, із яких 6 були вологими, а 6 — посушливими (урожайність обліковували тільки в сприятливі роки), спостерігався негативний кореляційний зв’язок між врожайністю і посухостійкістю — -0,39... -0,46. Отже, якщо добір серед цих ліній проводити за максимальною врожайністю у вологі роки, існує вірогідність вибраковування найбільш ПСС- генотипів.\nПСС детермінується різними фізіологічними механізмами у різних генотипів озимої пшениці: водоутримуюча здатність листя; потужність розвитку кореневої системи; збільшення виходу електролітів при 60% обезводнення. Роль окремих систем захисту від посухи в онтогенезі рослини різна: до наливання зерна головна роль належить потужності розвитку кореневої системи, в період наливання зерна і дозрівання — системам стійкості до втрати води.\nПозитивний зв’язок між забезпеченістю кореня і водоутримуючою здатністю, а також відсутність абсолютних негативних кореляцій між урожайністю і ПСС вказують на можливості створення високопродуктивних генотипів, що поєднують різні фізіологічні механізми ПСС.\nПрийнято, що остюки у пшениці сприяють підвищенню стійкості до посухи і, завдяки цьому, — збільшенню врожайності остистих сортів в екстремальних умовах весняно-літньої вегетації в Степу України. При вивченні F3—F4 між остистими (О) і безостими (БО) формами встановлено у О і БО: однакову масу зерна з рослини; БО мали велику довжину стебла, площу прапорцевого листа, розміри колосу, масу, кількість зерен з колосу і масу 1000 зерен, але меншу продуктивну кущистість. У південному Степу на богарі О були урожайнішими, при зрошуванні різниці між О і БО не відзначено. Переваги БО відзначено у високо- і середньорослих, переваги О — у низькостеблових форм.\nОцінка сортів і селекційного матеріалу озимої пшениці по тривалості періоду яровизації (ТПЯ) та фотоперіодичної чутливості (ФПЧ)\nСорти пшениці, які введені у виробництво в світі, достатньо чітко поділяються на дві великі групи — озимі і ярі, що розрізняються між собою за ступенем реакції на дію низьких температур: перші мають високу чутливість, другі — нечутливі або частково чутливі на яровизацію. Існують і проміжні форми, так звані дворучки, які здатні виколошуватися як за осінньої, так і за весняної сівби.\nОзимі сорти м’якої пшениці значно розрізняються між собою за тривалістю яровизації — від 15 до 60 діб і більше. В процесі досліджень рядом авторів встановлено, що потреба в певній тривалості яровизації (ТПЯ) контролюється трьома неалельними генами Vrd1,Vrd2 і Vrd3 i домінує в усіх випадках менша потреба в яровизації (20...30 діб).\nФотоперіодична чутливість (ФПЧ) і ТПЯ значною мірою визначають рівень адаптації рослини озимої пшениці до конкретних умов вирощування. Відмінності між генотипами виявляються вже на початкових етапах розвитку. Так, наявність високої ФПЧ і ТПЯ затримують розвиток зачатків репродуктивних органів в осінній період і підвищують рівень стійкості генотипу до стресових чинників середовища в період зимівлі. Слабка ФПЧ і коротка ТПЯ, навпаки, прискорюють розвиток, посіви при цьому більше гинуть від морозів, але відрізняються швидким відростанням весною, що сприяє відходу від ранньовесняної посухи. Чим більше ТПЯ і ФПЧ, тим повільніше розвиток на початкових стадіях і пізніше спостерігається перехід до формування диференційованої точки росту і зачатків репродуктивних органів, що сприяє кращому протистоянню дії низьких температур і підвищенню рівня морозостійкості (сорти Одеська 16, Миронівська 808). Проте, зниження рівня ФПЧ сприяє підвищенню темпів ранньовесняного відростання і підвищенню урожаю, але зниження ФПЧ може автоматично відобразитися на частковому скороченні періоду яровизації, що позначиться негативно на параметрах адаптації до вищезгаданих умов. Більшість сучасних сортів характеризується слабкою або середньою ФПЧ і нетривалою яровизацією (ТПЯ = 30—40 днів), що сприяє зниженню їх морозостійкості порівняно із стародавніми сортами. У сучасних сортів не виявлено залежності між ТПЯ і МС, а відмінності за ФПЧ позначалися на МС тільки ранньою весною.\nЗначна частина сучасних інтенсивних сортів втратила ФПЧ, що сприяло ослабленню їх зимостійкості, хоча за морозостійкістю вони не поступаються екстенсивним сортам, а форми — носії домінантного гена Ppd2 показали найвищу морозостійкість. Таким разом, підвищення ФПЧ є одним із найперспективніших напрямків селекції на підвищення зимостійкості озимої пшениці разом із збільшенням тривалості періоду яровизації до рівня таких сортів як Миронівська 808, Одеська 16 й інші сорти «старої селекції».\nУ лабораторії селекції озимої пшениці Полтавської державної аграрної академії проводяться дослідження, спрямовані на оцінку сортів, сортозразків селекційного матеріалу озимої пшениці за фотоперіодичною чутливістю (ФПЧ). Для оцінки ФПЧ розроблена і впроваджена в селекційний процес методика оцінки з використанням ранніх, середніх і пізніх строків осінньої сівби. Оцінка селекційного матеріалу, сортів і сортозразків озимої пшениці за фотоперіодичною чутливістю (ФПЧ) проводиться на дослідному полі Полтавської державної аграрної академії, в лабораторії селекції озимої пшениці. Протягом ряду років (1999—2007 рр.) закладають спеціальний дослід за строками сівби, в якому висівають щорічно близько 100 селекційних ліній і сортів в два строки: ранній (СП-1) 1—3 вересня і пізній (СП-2) 1—3 жовтня, встановлюючи таким чином відсоток тих рослин, що перезимували, і загиблих. У процесі проведених досліджень встановлено, що основним критерієм оцінки за ФПЧ селекційних ліній і сортів озимої пшениці є врожайність з ділянки за строками сівби в рік оцінки, а що стосується ознак, функціонально пов’язаних із продуктивністю, то, судячи за наслідками статистичного аналізу, вони за різних строків сівби істотно не відрізнялися. За реакцією на строки сівби селекційні лінії і сорти розподілилися на три групи:\nперша група — селекційні лінії і сорти, що забезпечують максимальний урожай у двох строках сівби;\nдруга група — селекційні лінії і сорти з високим урожаєм у другому строкові і порівняно низьким першому;\nтретя група — селекційні лінії і сорти з високим урожаєм у першому строкові і порівняно низьким у другому.\nМожна вважати, в світлі еколого-генетичного підходу, що різко відмінна реакція різних генотипів на строки сівби швидше за все обумовлена різною чутливістю до фотоперіоду. Селекційні лінії і сорти першої групи, що забезпечили високий урожай за обох строків сівби, можна віднести до чутливих до фотоперіоду. За ранніх строків сівби вони не переростають.\nЛінії і сорти другої групи з низьким врожаєм в першому і високому в другому строкові можна віднести до генотипів із слабкою ФПЧ, тобто з нейтральною реакцією до фотоперіодичної чутливості. За ранніх строків сівби вони переростають, значно втрачають зимостійкість і відповідно знижують врожайність.\nЛінії і сорти третьої групи з високим урожаєм у першому строкові і низьким другому, мабуть, відносяться до генотипів з яскраво вираженою чутливістю до фотоперіоду і середнім періодом яровизації. За сівби у пізні строки вони не встигають пройти повністю фази органогенезу в осінньо-весняний період до виходу в трубку і різко знижують урожай. Сорти цієї групи за сівби у ранні строки представляють певний інтерес для кліматичних зон із різко змінними умовами середовища. У весняний період вони відрізняються інтенсивним ростом, що дуже важливо при недостатній забезпеченості вологою фази „початок весняної вегетації — колосіння”, що спостерігалося в кліматичних умовах Лісостепу в 2001, 2002, 2004, 2005 роках. В осінній період такі сорти інтенсивно нарощують кореневу систему, при відносно слабкому нарощуванні надземної частини добре переносять умови зимового періоду, а при слабкій забезпеченості вологою весною вони раціонально і продуктивно використовують зимову вологу через добре розвинуту кореневу систему і лише за рахунок використання запасів зимової вологи здатні формувати високі урожаї.\nДля встановлення потреби в ТПЯ різних генотипів використовується метод В.Д. Мединця на фоні штучної затримки часу відновлення весняної вегетації шляхом снігування, суть якого зводиться до того, що по кожному сорту підраховують кількість рослин перед відходом в зиму і кількість живих і загиблих рослин на 15-й і 30-й день після відновлення весняної вегетації. В ПДАА дані дослідження із встановлення потреби в ТПЯ проводяться паралельно з оцінкою зимостійкості щорічно на відкритому майданчику тепличного комплексу, де штучно створюється в будь-який рік пізній час відновлення весняної вегетації при збереженні контролю в природних умовах.\nВстановлення потреби ТПЯ проводять візуально в балах за такими показниками: довгий період яровизації — на 30-й день зрідження непомітне; короткий період яровизації — на 30-й день повна загибель; середній період яровизації — на 15-й день зрідження непомітне. Сорти озимої пшениці, створені в Полтавській державній аграрній академії — Коломак 3, Коломак 5, Українка полтавська, Левада, Диканька, Фора, Манжелія, за наслідками проведених досліджень віднесені до сортів, які мають подовжений період яровизації та високу і середню ФПЧ.\nСелекція пшениці на якість зерна\nУ країнах СНГ розрізняють три групи м’якої пшениці за технологічними властивостями зерна: сильну, цінну і слабку. Сильна пшениця містить максимальну кількість білка (не менше 14%) і клейковини високої якості (28% при ВДК = 45—75), утворює тісто, здатне витримувати інтенсивний заміс і тривале бродіння, що забезпечує високий об’єм хліба і відмінну цінність змішувача. Під цінністю змішувача розуміють здатність борошна з сильної пшениці покращувати хлібопекарські властивості слабкої пшениці. Цінні пшениці дають добрий за якістю хліб, але самі покращувачами бути не можуть. До трьох груп сортів озимої пшениці за якістю — сильна, цінна і кормова — з 2003 р. додалася група надсильної пшениці із специфічними фізико-технологічними показниками якості зерна, першим з яких став сорт Панна, отриманий при схрещуванні високозимостійкого сорту Одом із високоякісним сортом Одеська червоноколоса. Такі високі показники за якістю зерна, як Панна, має тільки канадський сорт ярої пшениці Glen Lea. Панна відрізняється від усіх інших сортів сильної пшениці наявністю чотирьох нових для України алелей запасних білків Gld 1A10, Gld 1B15, Gld 6B4 і Glu 1B5 і досить високою стійкістю до проростання зерна в колосі на завершальному етапі дозрівання.\nЗа даними випробувань, проведених у СГІ і в різних зонах України в системі державного сортовипробування, сорт Панна трохи поступається за урожаєм сорту Альбатрос одеський (1,3—5,4 ц/га), але скрізь перевищує його за вмістом білка в зерні і силою борошна (W) в од. альвеографа, особливо за умов внесення великих доз азотних добрив. В умовах Лісостепу Панна формує зерно, сила борошна якого досягає 700 о.а. Автори приходять до висновку, що на всій території України, у тому числі Поліссі й Західній Україні, можна одержувати зерно, яке відповідає показникам сильної пшениці за наявності сортів із генетично обумовленим екстрависоким рівнем якості зерна із застосуванням відповідних технологій вирощування. Наближаються за якістю зерна до сорту Панна такі нові сорти, як Селянка, Куяльник, Ніконія.\nПоява надсильних генотипів від схрещування цих сортів пояснюється рекомбінацією не тільки 13-ти локусів білків клейковини, а й локусів ще невідомих генетичних систем якості. Обґрунтовується необхідність селекції надсильних пшениць.\nУ Краснодарському НДІСГ створена комп’ютерна база в селекційному процесі даних кожного сорту і лінії, яка включає: формулу гліадину, вміст клейковини, показники ВДК, групу якості клейковини відповідно до ГОСТу, силу борошна, відношення пружності до розтяжності, час утворення і пружності тіста, показник валометричної оцінки та ін. Проведено ранжирування блоків і їх взаємодію за впливом на різні показники якості зерна. Генотипи з блоком 1В3 несуть гени стійкості до різних стресів. Із цим блоком були зчеплені гени адаптивності та стійкості до деяких хвороб, і при відборі на імунітет зростає частка генотипів з 1В3, хоча наявність цього блоку знижує хлібопекарські якості зерна.\nВстановлено, що блоки 1А4 і 1D4 значною мірою усувають негативну дію блоку 1В3. Кращими за впливом на якість клейковини є поєднання блоків компонентів гліадину трьох хромосом першої гомеологічної групи: 5.1.7.,10., 4.1.7., и 4.1.3. Відзначена висока частка впливу компонентів гліадину на технологічні якості борошна, особливо на ВДК-1 і валометричну оцінку. В інституті створені сильні за якістю короткостеблові сорти: Спартанка, Скіф’янка, Побєда 50, Жировка, Хазарка, Верна, які несуть ген карликовості Rht11 від Краснодарського карлика 1, і сорти Юна, Офелія, Даріца, Ніка Кубані — з геном карликовості Rht1.\nПогодні умови в період наливання—дозрівання визначають надалі активність амілазного комплексу зерна, яка безпосередньо впливає на якість хліба. Ферментативна активність визначається за методом Хагберга-Пертена на приладі „Falling number” — число падіння (ЧП): ЧП <150 c — активність альфа-амілази висока; ЧП = 150—300 — середня і ЧП >300 — низька. Діючий ДСТУ 3768-98 передбачає: для зерна 3 класу ЧП не нижче 150 с, для 1 і 2-го — понад 200 с. Оптимальним для випічки хліба вважається показник ЧП = 200 с у борошні. Підвищення або зниження активності ферменту призводить до зниження якості хліба. Висока активність амілази пов’язана зі схильністю генотипу до проростання зерна на пні. В результаті оцінки екологічної пластичності виявлені сортозразки озимої м’якої пшениці, стійкі до проростання зерна, що мають ЧП у межах 302—476 с.\nВимоги до сорту озимої пшениці\nСорти озимої пшениці інтенсивного типу для умов України повинні мати обов’язкові ознаки і властивості: короткостебловість; слаба ФПЧ для Степу та середня і висока для Лісостепу і Полісся, тривалий період яровизації; підвищена стійкість до хвороб, та посухи; висока або задовільна морозозимостійкість, якість зерна — на рівні сильних і цінних сортів пшениць.\nГоловним наслідком окультурення пшениці з перших кроків її селекції було збільшення біологічного урожаю (УБ), і, відповідно, площі листя (ПЛ), оскільки добір на продуктивність колосу через ростові морфологічні кореляції призвів до адекватного збільшення решти частин рослини. Ця тенденція продовжується до тих пір, поки збільшена маса і ПЛ рослин не приходять у суперечність із ресурсами вологи, мінерального живлення та світловим режимом посіву. Усі наступні сорти з однаковим вегетаційним періодом не розрізняються за цими показниками, у зв’язку з чим у наш час немає необхідності надавати увагу селекційному поліпшенню маси вегетативних органів і ПЛ, оскільки цей резерв урожайності вже був реалізований попередньою селекцією через морфологічні кореляції при доборах на крупність колосу. Можна сформулювати загальне правило: якщо біологічна продуктивність ценозу (посіву) лімітується ресурсами вологи або їжі, то пшениця сформує максимально можливу в цих умовах ПЛ, а сортові відмінності будуть обумовлені тільки реакцією на лімфактор. У посушливі роки в фазі цвітіння збільшується частка колосу і знижується частка соломини, тоді як частка листя залишається стабільною. Морфологічна структура пагону сортів одного екотипу залишається стабільною. Короткостеблові сорти (гени Rht1 і/або Rht2) формують крупніший колос, і частка колоса в сухій масі рослини у фазі цвітіння значно більша, ніж у високорослих сортів. Поєднання в генотипі генів Rht і Ppd скорочує на 7—9 діб період від сходів до колосіння і знижує ростову функцію листя. Зниження посухостійкості у короткостеблових сортів пов’язане з тим, що укрупнення колосу не супроводжувалось адекватним збільшенням розмірів вегетативних органів, зокрема листя.\nГоловні компоненти урожаю озимої м’якої пшениці — продуктивність колосу (ПК) і число продуктивних стебел (ЧПС) на 1м² мають між собою негативні кореляційні зв’язки, а ЧПС з урожаєм зерна — позитивні. Питомий вміст хлорофілу в листі у фазах цвітіння і наливання позитивно корелює з ПК, у фазу колосіння — з урожаєм зерна. З індексом фотосинтетичного потенціалу (середньозважене відношення кількості хлорофілу в листях до кількості днів їх функціонування) позитивно корелює урожай зерна, а не ПК.\nПочаток створення інтенсивних сортів озимої пшениці був започаткований акад. П.П. Лук’яненком, якісь видав виробництву сорт Безоста 1 (1959), що зіграв революційну роль в урожаї і виробництві зерна пшениці. До нинішнього часу значна частина сортів озимої пшениці в Україні і Росії відноситься до інтенсивного типу. Інтенсивні сорти селекції Донського селекцентру (Зерноградка 8, Донська ювілейна та ін.) в суворих умовах Донського регіону відрізняються високою врожайністю та якістю зерна в поєднанні з унікальною посухостійкістю і МЗС, ранньостиглістю, короткостебловістю (70—80 см) і високою стійкістю до вилягання та найшкідливіших хвороб.\nДля обробітку по непарових попередниках у селекцентрі створюються сорти напівінтенсивного типу з більш високим стеблом (90—105 см), досить високою зимостійкістю і комплексом інших господарсько корисних ознак, але меншим потенціалом урожайності, порівняно з інтенсивними сортами.\nНові сорти також відрізняються і поєднують високу врожайність з якістю зерна сильних пшениць, ранньостиглістю, посухостійкістю, стійкістю протягом усієї вегетації до хвороб, високим вмістом білка.\nСхема селекційного процесу озимої пшениці\n(на прикладі селекційної програми ПДАА)\nЕтап 1. Оцінка зразків розсадника вихідного матеріалу з колекції ВІР, інституту рослинництва ім. В.Я. Юр’єва УААН і провідних селекційних центрів на морозозимостійкість та за основними господарсько корисними ознаками: продуктивність колосу, продуктивна кущистість, якість зерна, стійкість до біотичних і абіотичних факторів середовища тощо. Значна увага приділяється пошуку і використанню в комбінативній селекції як одної із батьківських форм донорів окремих або блоків генів, які кодують такі цінні ознаки як низькостебловість, високі хлібопекарські якості зерна і борошна на основі аналізу блоків генів запасних білків, рівень ФПЧ, ТПЯ, окремі морфологічні ознаки рослини, колосу, зерна.\nПри підборі батьківських пар для гібридизації в процесі трансгресивної селекції дотримуємося наступних принципів:\nГеографічно віддалена гібридизація, теоретично обґрунтована М.І.Вавиловим, заснована на застосуванні в схрещуваннях нових комерційних сортів нашої селекції та високоурожайних сортів інших селекційних закладів, які мають різне походження і несуть різні набори полімерних генів, що позитивно впливають на урожайність, зимостійкість, посухостійкість і мають різні типи адаптивної реакції на умови середовища.\nЗастосування в гібридизації сортозразків із максимально вираженими, але альтернативними індексами для одержання в потомстві трансгресивних генотипів із максимальним проявом обох індексів, які тісно корелюють з урожайністю. Наприклад, з одного боку підбирається батьківська лінія з максимальною величиною індексу атракції (АІ), але слабо або середньо вираженим індексом продуктивності колосу (SРІ), з іншого, — лінія з максимальним SРІ і мінімальним або середнім АІ. В поколіннях, які розщеплюються, починаючи з F2, відбирають сім’ї й лінії з позитивною трансгресією за обома індексами.\nВідібрані в процесі 1-го і 2-го підходів генотипи застосовуються потім у складних, ступінчастих і конвергентних схрещуваннях між собою та зі зразками із світової колекції з метою насичення нових сортів додатковим числом генів і генних блоків, які кодують корисні ознаки та властивості озимої пшениці. Таким методом виведені сорти Левада, Манжелія і цілий ряд перспективних селекційних зразків.\nЕтап II. Створення селекційних ліній озимої пшениці, гомозиготних за основними морфологічними, кількісними і біохімічними ознаками.\nПокоління F1 — елімінація із слабкою стійкістю до основних хвороб, стійкість до яких контролюється домінантними генами.\nПокоління F2 — розсадник добору.\nОцінка вегетуючих рослин за зимостійкістю (природний фон і використання експрес-методу В.Д. Мединця), маркіровка з подальшим добором низькорослих (80—90 см), середньостиглих рослин із циліндричним колосом та вертикальним або горизонтальним розташуванням прапорцевого листа. При цьому враховується забарвлення рослини, наявність воскового нальоту, синхронність дозрівання підгонів, засихання прапорцевого листа, стійкість до вилягання, осипання зерна на пні, хвороб і шкідників.\nСтруктурний аналіз і добір у лабораторії серед відібраних у полі елітних і маркірованих рослин F2 за продуктивною кущистістю, висотою головного стебла (Н = 80—90 см), кількістю міжвузлів (КМ = 4—5), лінійній щільності колосу (ILDS), масі колосу з насінням (М3), виповненості і склоподібності зерна та масі 1000 зерен. Використання комп’ютерних програм (кластерного аналізу) для добору рослин у F2 за господарсько корисними ознаками. За основу добору беруться ідентифіковані групуючі ознаки — маса стебла та індекс лінійної щільності колосу. Сівба потомств F3 за методом педігрі із стандартним сортом у селекційному розсаднику без повторностей.\nСелекційний розсадник сімей F3 (педігрі).\nОцінка за вегетуючими рослинами. Маркіровка вирівняних селекційних ліній і добір серед них за висотою рослини, інтенсивністю забарвлення і воскового нальоту, характеристикою прапорцевого листа і часу його засихання, формі і розміру колосу, часу колосіння і дозрівання, стійкості до засухи, вилягання, хвороб і шкідників, синхронності дозрівання підгонів.\nПовторні індивідуальні добори окремих рослин у сім’ях, що розщеплюються.\nЛабораторний аналіз рослин із вирівняних сімей (25 рослин) та з повторного добору за продуктивною кущистістю, висоті, довжини верхнього міжвузля (ДВМ) і наступним селекційним індексам: збирального (HI), атракції (AI), продуктивності колосу (SPI), інтенсивності (SІ), лінійної щільності колосу (ILDS), полтавському індексу (PI).\nАналіз зерна за його виповненістю, формою (подовжена з неглибокою борозенкою) і склоподібністю (80—90%).\nОсновний аналіз і добір за головними ознаками: число зерен з колосу (ЧЗ); маса 1000 зерен (МТЗ).\nІдентифікація і добір трансгресивних генотипів за основними господарсько корисними ознаками (ЧЗ; МТЗ; ДК).\nДетальний аналіз, підбір поєднання ознак і селекційних індексів; групування і висівання селекційних ліній:\nу контрольному розсаднику — безповторний посів;\nу дослідах за строками сівби: I строк (СП 1) — 1 вересня; ІІ строк (СП 2) — 15 вересня і ІІІ строк (СП 3) — 1 жовтня;\nу дослідах на зимостійкість (оцінка ФПЧ — фотоперіодичної чутливості і ТПЯ - тривалості періоду яровизації).\nЕтап ІІI. Покоління F4\nВивчення селекційних ліній у контрольному розсаднику. Облік проходження основних фенологічних фаз (за методикою Інституту експертизи сортів рослин). Визначення врожайності з одиниці площі й ознаки ККМ (кількість колосів на 1м²).\nВивчення селекційних ліній у досліді за строками сівби; диференціація селекційних ліній за чутливістю до фотоперіоду (ФПЧ) і вимогою тривалості періоду яровизації (ТПЯ) і добір ліній двох генотипів для подальшої селекційної роботи:\nз генотипом vrd vrd ppd ppd. Переваги: непереростання восени, оскільки при скороченні світлового дня припиняється ріст, що сприяє загартуванню рослин і підвищенню їх зимостійкості та, ймовірно, надійне протистояння пізньому ЧВВВ. Недоліки: сповільнений ранньовесняний розвиток, дещо нижчий потенціал урожайності, порівняно з Ppd Ppd ;\nз генотипом vrd vrd Ppd Ppd. Переваги: швидкі темпи весняного відростання, стійкість до пізнього ЧВВВ, ранньостиглість, високий потенціал урожайності. Недоліки: небезпека осіннього переростання, ослаблена зимостійкість.\nВивчення селекційних ліній на зимостійкість. Використання експрес-методу В.Д.Мединця по затримці часу відновлення весняної вегетації (ЧВВВ) і встановлення ТПЯ. Групування селекційних ліній за ФПЧ і ТПЯ та їх наступне випробування за господарсько корисними ознаками в умовах Лівобережного Лісостепу України.\nАналіз селекційних ліній за якістю зерна і добір ліній із вмістом білка (15,5—17,5%); клейковини (32—36%); ВДК — 60—90.\nПотомства рослин F3, відібраних на етапі II з сімей, що розщеплюються, висіваються і аналізуються за методом роботи з педігрі, описаному раніше.\nЕтап IV. Покоління F5—F6. Контрольний розсадник і попереднє сортовипробування.\nОсновна оцінка на вирівняність. Облік проходження основних фенологічних фаз, довжини вегетаційного періоду, стійкості до засухи, вилягання, осипання, ферментативно-мікозному стіканню зерна на пні, хвороб і шкідників. Візуальна оцінка на вирівняність стеблестою, визначення щільності стеблестою і врожайності з ділянки (80—100 ц/га).\nЛабораторний аналіз (25 рослин по головному колосу) за ознаками: висота стебла (Н), ДВМ, КМ, ДК, маса зерна з колоса (М1), рослини (М2), колоса (М3), полови (М4), стебла (М5), МТЗ, ЧЗ і селекційними індексами: НІ, АI, SPI, ILDS, РІ та добір селекційних ліній із найсприятливішим їх поєднанням, наближеним до ідеальної моделі сорту озимої пшениці.\nОсновна оцінка на однорідність. Оцінка внутрішньолінійної мінливості на встановлення генетичної структури та наявності або відсутності внутрішньосортової генетичної мінливості за молекулярними маркерами запасних білків і ДНК.\nПовний аналіз зерна на борошномельні і хлібопекарські властивості — білок (15,5—17,5%), клейковина (32—36%); ВДК (60—90); Wоа-450—500 об’єм хліба — 1200—1300 мл.\nНапрям використання — сильна пшениця.\nЕтап V. Покоління F7—F10. Конкурсне, екологічне і виробниче сортовипробування.\nОсновна оцінка на стабільність. Вивчення селекційних ліній у попередньому, конкурсному сортовипробуванні; в малому, великому виробничому випробуванні і на полігонах (географічно віддалених зонах Лісостепу). Визначення стабільності урожаю за роками і географічними пунктами випробування. Перевірка реакції матеріалу до стресових ситуацій середовища (недостатня або оптимальна вологозабезпеченість періоду вегетації; ранній і пізній ЧВВВ; реакція на родючість ґрунту, попередники, строки сівби; дози мінеральних і органічних добрив).\nЕтап VI. Державне сортовипробування.\nПередача селекційної лінії (з встановленої оригінатором назвою) у Державне сортовипробування.\nВидовой состав и кариология рода пшениц (Triticum)\nОсновные направления селекции пшеницы в Украине


З чого складається корисна вечеря? риходячи ввечері з роботи, деякі\nГлавная › Новости › З чого складається корисна вечеря?\nЗ чого складається корисна вечеря?\nВечеря – це таке ж важливе приймання їжі, як сніданок й обід. Приходячи ввечері з роботи, деякі люди починають їсти все підряд. Інші, навпаки, взагалі не вечеряють. Обидва варіанти поведінки не йдуть на користь організму. Як знайти золоту середину? Що можна їсти ввечері, а від чого необхідно утримуватися.\nНа думку дієтологів, найкраще вечеряти за 4 години до сну. В такому випадку їжа добре засвоїться та не буде відчуття важкості в шлунку. Якщо ж їсти безпосередньо перед нічним відпочинком, то їжа не встигне перетравитися. Це не тільки шкідливо для здоров’я, але й загрожує збільшенням ваги. Під час сну повинен відпочивати весь організм, і шлунок теж.\nФахівці радять вживати на вечерю легку їжу, яка без проблем засвоюється. Також важливо, щоб вечірній раціон містив білки. Наприклад, риба, морепродукти, яйця, сир відмінно підійдуть. Також можна їсти кролятину, біле м’ясо птиці. Салат зі свіжих овочів стане хорошим доповненням до м’ясних або рибних страв. Якщо хочеться фруктів, то віддавайте перевагу несолодким плодам.\nДієтологи не рекомендують вечеряти хлібобулочними виробами. Також слід відмовитися від смаженої їжі, фаст-фуду, горіхів і солодких фруктів. Кашу теж краще їсти з ранку, але не на ніч. Гострі приправи та соління залиште на денний час. Вночі вони можуть стати причиною печії та інших неприємних відчуттів.\nРозмір порції для вечері – дві долоні. Якщо перевести цю кількість в грами, то жіноча вечірня порція в середньому становить 250 г, а чоловіча – 350 г.\nНе варто зовсім відмовлятися від вечері. Організм все одно візьме своє. Але в такому випадку можливо переїдання протягом дня. А це загрожує появою зайвих кілограмів. Краще харчуватися рівномірно. Це принесе користь вашому здоров’ю.


Такого ще не було: в Африці виявили «суперштамм» коронавируса з десятками мутацій - VNews.com.ua\nВ Анголі виявлено новий штам коронавируса з множинними спайковую мутаціями. Як повідомляє news-medical, новий «суперштамм» поки фігурує у звітах під умовною назвою A.VOI.V2. Передбачається, що як і у випадку з «британським», «південноафриканським», «бразильським» варіантами, новий штам є більш вірулентним і має підвищену стійкість до антитіл.\nЗі свого боку, вчені наполягають, що необхідно провести додаткові дослідження, щоб з’ясувати країну походження A.VOI.V2 і шляхи поширення.\nТанзанія, звідки, як передбачається, прибув новий «суперштам», вже рік як перестала подавати звіти про кількість хворих ковідом і оголосила себе країною вільною від пандемії. Це була принципова позиція президента Джона Магуфулі. 1 7 березня лідер Танзанії помер. Ще не відомо, як зміниться політика держави по відношенню до COVID-19.\n2 февраля на вопросы читателей «ФАКТОВ» ответит эндокринолог Тамара Грубник\nЕще одного украинца «разобрали на органы»: благодаря ему четыре человека будут жить


Футуризм з історією: Louis Vuitton осінь-зима 2018/19 | Vogue Ukraine - Vogue UA\nФутуризм з історією: Louis Vuitton осінь-зима 2018/19\nВажко уявити собі більш грандіозний спосіб закрити Тиждень моди в Парижі. На показ Louis Vuitton гостей запросили до Лувра, у внутрішній двір La cour Lefuel з широкими напівкруглими сходами. Контрастуючи з кам'яними східцями й перилами, створеними десь у 1850 році спеціально для коней Наполеона III, неймовірним прибульцем виглядав космічний корабель. Немов один з епізодів «Зоряних воєн».\nLouis Vuitton осінь-зима 2018/19\nНіколя Гескьєр завжди любив футуристичні теми – чого тільки варті його золоті шкіряні, немов шарнірні, легінси, що нагадують робота C3PO чи речі, натхненні фільмом «Метрополіс». Йього разу Гескьєр вирішив додати елементів історичних костюмів. Старовинна військова форма, корсетні топи і деталі дворянських камзолів були змішані зі шкіряними байкерськими куртками, шубами з кольорового хутра, вкороченими смокінгами і диско-брюками в лелітки.\nПопри домішки футуризму, нова колекція Louis Vuitton має надзвичайно реалістичний, сучасний і дуже практичний вигляд. Розкіш крізь призму реальності - саме такою повинна бути колекція легендарного модного Будинку.\nСукні з десятків тисяч петель в новому лукбуці Dina Linnyk Як у кіно: Miu Miu осінь-зима 2018/19\nLouis Vuitton · Неделя моды в Париже · осень-зима 2018/19 ·


РОЗЧЕРВОНІЛИЙ – Академічний тлумачний словник української мови\nТлумачення, значення слова «розчервонілий»:\nРОЗЧЕРВОНІ́ЛИЙ, а, е.\n1. Який розчервонівся, став червоним від припливу крові до шкіри. Щемлять, німіють від болю мокрі, розчервонілі руки (Олесь Гончар, II, 1959, 163); Він розчервонілими від безсонної ночі очима стежив за обличчям Шульги (Натан Рибак, Час, 1960, 175);\n// Який розрум'янився, став рум'яним. До хати зайшов розчервонілий з морозу отець Михаїл (Леонід Юхвід, Оля, 1959, 93); Розчервоніла від хвилювання й радості Ольга Дмитрівна протиснулась наперед (Юрій Збанацький, Між.. людьми, 1955, 7); Мати на мить забула про свою гризоту і замилувалася дочкою, її розчервонілим личком (Валентин Речмедін, Весняні грози, 1961, 108).\n2. Розпечений до червоного. Тепло в них [вагонах] трималося тільки біля чавунної пічки та ще трохи біля розчервонілої труби (Юрій Збанацький, Сеспель, 1961, 239); Серьожка кидає на розчервонілий край його [заліза] пісок (Іван Сенченко, Опов., 1959, 21).\nСловник української мови: в 11 томах. — Том 8, 1977. — Стор. 860.


Твоя Сніжинка: Твої стихії. 4. Вода - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Твоя Сніжинка: Твої стихії. 4. Вода - ВІРШ\nТвої стихії. 4. Вода\nВпади дощем на серце, що палає неправедним вогнем. Воно горить так зовсім нерозумно.Помирає щоразу, бо в ненависті кохає. Та знову воскресає вже за мить. Умий дощем усі солоні сльози, що сховані за посмішку мою. За вікнами пронизливі морози, і на найближчий час скупі прогнози на дні, що далі по календарю. Мені твоя живильна прохолода потрібна дуже. Просто...для душі... Бо слухати цей дощ - то насолода! І розквітає у думках природа, і світить сонце, пишуться вірші! Нічого більше - просто у хмарині знаходь краплинок жменю і мені. Щоб щирій тій, малесенькій дитині, що часто так живе на самотині в душі моїй, ішли щасливі дні.\nдата надходження: 12.01.2018 09:05:10\n© дата внесення змiн: 12.01.2018 14:03:41\nВ Обране додали: Віктор Ковач, Island, Moнада\nЮля Гармаш, Процак Наталя, Ulcus, Сволочь, М.С., Женьшень, Лилея, Радомір, Island, Лілея1, Микола Карпець)), Світлая (Світлана Пирогова), Black Cat, Віктор Ковач, MiriamS, Наташа Бруснікіна, Avsian, Шпаківський Петро, КВолынский, Марічка9, Музик, Христинка Квіточка, Олекса Удайко, Ярослав К., Katran, Moнада\nЯрослав К., 28.09.2018 - 11:32\nхочеться побажати якомога більше щасливих днів малесенькій дитині\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Ярослав К., 28.09.2018 - 11:46\nОлекса Удайко, 27.09.2018 - 05:58\nВ самотині (ритм)\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Олекса Удайко, 27.09.2018 - 09:11\nВіктор Ковач, 15.01.2018 - 11:00\nЧомусь відчулось якесь літнє тепло від Ваших рядків Неймовірно приємний вірш для сприйняття. Взагалі цей Ваш цикл зі стихіями тепер уже в комплексі - розкривається зовсім по іншом, ніж коли читав окремими віршами! Чудові рядки!\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Віктор Ковач, 15.01.2018 - 11:44\nЩиро вдячна за Вашу увагу та час, потрачений на прочитання та сприйняття "моїх стихій" Рада,що припали до душі\nBlack Cat, 14.01.2018 - 22:59\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Black Cat, 14.01.2018 - 23:07\nЩиро вдячна !!\nМикола Карпець)), 13.01.2018 - 21:20\nтрошки і смутку....щоб життя медом не здавалося)....вся підбірка ЧУДОВА!\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Микола Карпець)), 13.01.2018 - 23:20\nТак,буває по-різному- то палаємо вогнем, то плачемо дощем...\nДуже вдячна за твою увагу,емоції та високі оцінки\nIsland, 12.01.2018 - 22:44\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Island, 12.01.2018 - 22:50\nРада, що мої "Твої стихії" припали Вам до душі\nМ.С., 12.01.2018 - 11:36\nВода, вода залити може жар,\nІ полум'я вона погасить,\nАле кохання чудодійних чар,\nЙ жагу до волі і життя,\nВона, нізащо, не затьмарить.\nТвоя Сніжинка відповів на коментар М.С., 12.01.2018 - 12:08\nта вчасно загасити полум'я-це також справа не легка щиро вдячна вам за ваші чудові віршовані коментарі\nUlcus, 12.01.2018 - 09:35\nтакі привабливі ваші стихії\nТвоя Сніжинка відповів на коментар Ulcus, 12.01.2018 - 09:52\nдуже дякую усі чотири - такі різні та такі особливі


Результати пошуку за тегом - голодування - Сторінка 1 - dt.ua\nРезультати пошуку за тегом "голодування"\nКлимент просить президента й уряд захистити українців в окупації від релігійних утисків.\nАдвокатка Закревська припинила голодування\nВодночас жінка наголосила, що прийняті поправки – лише перший крок.\nУ Раді пояснили, чому не прийняли поправку, яка дозволяє продовжити розслідування справ Майдану\nРада побоялася порушити законність прийняття поправки\nАрахамія відповів адвокату Небесної сотні Закревській на заяву про голодування\nЯк відомо, адвокат Небесної сотні Євгенія Закревська заявила про голодування у зв'язку з затягуванням прийняття потрібних для розслідування документів\nУ політв'язня Шумкова після голодування значно погіршився стан здоров'я – Денісова\nУ лікувальному закладі українцю не надають необхідну допомогу.\nЗатриманий ескзаступник голови РНБО Гладковський оголосив голодування\nГладковський "протестує проти свавілля правоохоронних органів".\nУкраїнець не хоче, аби Росія використовувала політв'язнів для шантажу України й на шкоду її національним інтересам.\nДокумент 15.10.2019 17:59\nФігурант "справи Хізб ут-Тахрір" Аділов припинив сухе голодування\nАділова перевели камеру з покращеними умовами.


Купить книгу Правове регулювання електронної комерції в Україні. Навчальний посібник. Рекомендовано МОН України Чучковська А.В. - интернет магазин BookZone |\nГлавная>Каталог книг>Учебная литература>Гуманитарные науки для ВУЗов>Правове регулювання електронної комерції в Україні. Навчальний посібник. Рекомендовано МОН України\nАртикул : 20607\nАвтор : Чучковська А.В.\nПравове регулювання електронної комерції в Україні. Навчальний посібник. Рекомендовано МОН України\nРобота, що пропонується до Вашої уваги, є першим комплексним дослідженням правового регулювання вчинення господарських договорів через мережі електрозв'язку, зокрема через мережу Інтернет, в якій на підставі чинного законодавства України, нормативних актів міжнародних організацій та окремих держав світу подано аналіз такого нового правового поняття, як електронна комерція, визначені правовідносини, які складають це поняття, та принципи її правового регулювання, досліджено вчинення правочинів через мережі електрозв'язку, в зв'язку з чим досліджується поняття та використання електронних документів та електронних підписів, поняття форми господарського договору з врахуванням сучасних електронних носіїв інформації, особливі додаткові істотні умови таких господарських договорів.\nПравове регулювання електронної комерції в Україні. Навчальний посібник. Рекомендовано МОН України Чучковська А.В.


Історія гідравлічного ліфта\nПортал Information Articles Історія гідравлічного ліфта\nГідравлічний підйомник з реверсивним водяним колесом\nІдея використання водяного колеса була навіяна конструкцією водяного млина, що з'явилася набагато раніше. У шахтному підйомнику реверсування напрямку обертання колеса забезпечувалося зміною напрямку потоку води, що надходить на лопаті колеса за допомогою лотка і системи важелів, якими керували люди. Підйомник із приводом обертального типу від водяного колеса був, очевидно, першою успішною спробою використання енергії потоку води для підйому людей і вантажів.\nОднак усі наступні етапи створення конструкцій гідравлічних ліфтів були пов'язані з використанням гідродвигунів поступального переміщення у вигляді гідроциліндрів. На те були свої причини.\nЗ початку XIX століття в зв'язку з бурхливим розвитком економіки і зростанням промислового виробництва в Європі і Північній Америці інтенсивно росло населення і вартість землі в містах. Це призвело до будівництва висотних будинків, що не могли задовільно функціонувати без надійної системи внутрішнього пасажирського і вантажного транспорту. Одночасно з цим і досить до речі у великих містах і промислових центрах була створена централізована система водопостачання з робочим тиском порядку 0,4–0,6 Мпа. Таким чином, з'явилася гостра необхідність у ліфтах і можливості використання енергії води міського водопроводу для приводу промислового устаткування і ліфтів.\nВикористання водяного колеса для приводу в умовах міста було практично неможливо, а наявний на той час досвід застосування парового привода уможливив появу гідроциліндра з поршнем як двигун поступального переміщення. Виникли об'єктивні умови для появи конструкцій гідравлічних ліфтів різного призначення.\nОсновні розробки, покладені в основу концепції гідравлічного ліфта, були зроблені в Англії і Франції на початку і середині XIX в. і одержали подальший розвиток у Північній Америці. Появі гідравлічних ліфтів передував успішний досвід створення гідравлічного преса і стрілового крана з гідроприводом, що працює з використанням води з централізованої системи міського водопостачання.\nУ 1785 р. англійський інженер Джозеф Брама винайшов і створив ефективно діючий гідравлічний прес з ручним поршневим насосом і використанням води як робочої рідини. Він уперше застосував шкіряні ущільнювальні манжети в циліндрі, що послужили основою конструкції ущільнювальних пристроїв циліндрів і клапанів більшості гідравлічних ліфтів XIX сторіччя.\nУ 1846 р. англійський інженер Вільям Армстронг, прийнявши за основу конструкцію преса Джозефа Брама, розробив і створив конструкцію гідравлічного стрілового крана для роботи в доках Ньюкасла.\nМеханізм підйому його крана містив у собі багато хто з важливих компонентів сучасного гідравлічного ліфта. Був використаний майже горизонтальний циліндр, на голівці плунжера якого був закріплений шків 3-кратного ланцюгового мультиплікатора.\nДва додаткових нерухомих шківи закріплювалися в нижній частині опори крана. Піднімальний ланцюг із блоків ланцюгового мультиплікатора проходив через стійку поворотної платформи, обгинала головний блок стріли і з'єднувалася з вантажним гаком крана. Це дозволило в 3 рази збільшити швидкість і висоту підйому вантажу стосовно робочого переміщення плунжера циліндра. Вода для роботи крана споконвічно надходила з водопровідних магістралей або резервуарів-сховищ. Однак відносно низький і непостійний тиск із цих джерел зробив необхідним створення більш надійного джерела гідравлічної енергії.\nУ 1851 р. У. Армстронг створив гідравлічний акумулятор для збільшення і забезпечення сталості тиску води, що надходить у циліндр. Для цього він використовував вертикальний циліндр із діаметром плунжера в 40 або 45, що підтримував велику сталеву шухляду, наповнена каменем або гравієм. Вантаж міг досягати 70 т і варіювався в залежності від необхідної величини тиску води. Насос з могутнім паровим двигуном качав воду в підставу циліндра, піднімаючи плунжер із завантажувальною шухлядою так, щоб потік води був під тиском, що часто досягав 5,70 Мпа. Це було значним збільшенням доступної енергії, особливо в порівнянні з міськими постачаннями води, що у той час забезпечували тиск води від 0,23 до 0,38 Мпа.\nХоча кран У. Армстронга був обладнаний ключовими компонентами сучасного гідравлічного ліфта, гідроциліндром плунжерного типу, мультиплікатором і гідроакумулятором, численні конструкторські розробки в Англії і Європі в цілому зосередилися на удосконалюванні конструкції ліфтів з гідроциліндром плунжерного типу прямої дії. Перший такий ліфт з'явився в Англії в 1849 р. і був встановлений у Osmaston Manor. До середини 60-х років XIX сторіччя великі міські готелі в Англії теж починали використовувати гідравлічні пасажирські ліфти.\nУ 1865 р. фірма Easton and Amos установила ліфт прямої дії в готелі «Брайтон» у Лондоні. Кабіна була закріплена на голівці плунжера і частково урівноважена противагами, підвішеними на ланцюгах, що обгинає шківи вгорі шахти. Висота підйому складала 1,7 м.\nГідравлічні ліфти в основному використовували воду з міської мережі, що істотно знижувало експлуатаційні витрати. З 1871 по 1977 р. у Лондоні функціонувала досить розгалужена мережа водопроводу високого тиску, що обслуговувала гідропривід підйомників, промислове устаткування і гідравлічні піднімальні крани на ріці Темза.\nУспішно застосовувалися і вантажні ліфти з циліндром прямої дії для обслуговування торговельних і промислових підприємств. Це був варіант конструкції тротуарного вантажного ліфта з циліндром, встановленим у колодязі під приямком. Замість кабіни на голівці плунжера установлена вантажна платформа.\nХоча кілька європейських винахідників експериментували з паровою тягою і різними типами гідравлічних ліфтів, система з плунжерним гідроциліндром прямої дії довгий час залишалася поза конкуренцією.\nУ ліфтах з циліндром прямої дії кабіна підтримувалася плунжером, довжина якого була дорівнює довжині ходу ліфта. Циліндр розміщався в ямі під кабіною, а плунжер переміщався нагору напором води з водогінної мережі. При опусканні кабіни відбувався контрольований злив води через дроселюючий клапан у каналізаційну мережу.\nДля збільшення вантажопідйомності ліфта застосовувалася противага, що частково врівноважує силу ваги маси кабіни і поршня так, щоб порожня кабіна могла опускатися під дією сили ваги. Поряд з використанням противаги було винайдено більш-менш складне устаткування, що дозволяє уникнути великих змін швидкості при зміні завантаження кабіни.\nПо усій висоті шахти розміщався спеціальний трос керування, що проходив усередині кабіни. Для переміщення кабіни нагору досить було потягнути нагору трос керування, а для спуска — тягти низ. При цьому відсувалася заслінка, забезпечуючи повідомлення циліндра з напірною магістраллю водогінної мережі або зі зливальним трубопроводом при спуску. Установкою троса в середнє положення досягалася зупинка ліфта. Слід зазначити, що в ліфтах цього типу вода, що зливається, повторно не використовувалася.\nДля забезпечення безпеки пасажирів застосовувалися різні пристрої, що виключають падіння кабіни або відривши її від голівки плунжера під дією сили ваги противаги. Цікаво відзначити, що такий тип ліфтів був визнаний надзвичайно надійним, і на довгий час у Великобританії й в інших країнах світу відмовлялися від використання ліфтів, у яких кабіна підтримувалася сталевими канатами, якість яких у той час була невисокою.\nВ Франції ця система одержала подальший розвиток у роботах інженера Леона Едду. На Всесвітній виставці 1867 р. у Парижі Л. Едду установив свій ліфт у Галереї механізмів і перевозив відвідувачів до спостережливої платформи висотою 2 м.\nУ конструкції ліфта застосовувався пустотілий плунжер діаметром 24,5 див, складений з чотирьох окремих частин. Кабіна була закріплена на голівці плунжера і направлялася чотирма пустотілими чавунними колонами, що одночасно складали основу конструкції шахти. Усередині колон переміщалися противаги, підвішені на ланцюгах, що обгинає блоки вгорі шахти і закріплені на рамі кабіни. Численні критики відзначали непридатність цього ліфта для будинків підвищеної поверховості.\nУ відповідь на критику Л. Едду представив на Паризькій виставці в 1878 р. ліфт із плунжерним циліндром прямої дії і висотою підйому 128,5 м. Циліндр розміщався під кабіною в колодязі, дно якого знаходилося на оцінки 16 м нижче рівня моря. Використовувалася також вода з міської водогінної мережі.\nПоява гідравлічних ліфтів в Америці, як і на території Європи, значною мірою зобов'язана появі гідравлічного преса Д. Брама і крана англійського інженера У. Армстронга.\nРозвиток гідравлічного ліфта як альтернативи машин з паровою тягою проклало шлях для ліфтових систем, що уможливили появу хмарочосів у 1880–1890-х рр. у Північній Америці.\nУ 1854 р. на одній з виставок у Нью-Йорку був представлений ліфт, обладнаний пристроєм безпеки, уловлювачами. Винахідником цього ліфта, а надалі засновником ліфтобудівельної компанії OTIS Brothers був Елайши Грейвс Отіс. Хоча фірма Otis Brothers відігравала важливу роль в удосконалюванні конструкції гідравлічного ліфта, вона була далеко не єдиною компанією. Поява сильних конкурентів на американському континенті в 1870–1880-х рр.,час від часу створювали для компанії Otis Brothers серйозні комерційні проблеми. Конкуренція послужила на користь розвиткові й удосконалюванню конструкції гідравлічних ліфтів, що стали витісняти ліфти з паровим приводом, тому що забезпечували більший рівень безпеки і використовували дешеве джерело енергії (воду з міського водопроводу).\nВинахід, виробництво і комерційний успіх гідравлічного ліфта довгий час були ключовими аспектами розвитку ліфтової промисловості в США й у континентальній Європі. Масове виробництво гідравлічних ліфтів у США почалося в 1870-х рр. з первісних розробок у Новій Англії і на Середньому Заході Північної Америки. Американські конструктори і виробники гідравлічних ліфтів не обмежилися сліпим копіюванням європейського досвіду. Більшість запропонованих ними конструкцій було спрямовано на відмовлення від розміщення плунжерного циліндра в ямі під кабіною ліфта. Це було обумовлено двома головними причинами: необхідністю створення ліфтів для будинків підвищеної поверховості і наявністю скельної підстави у великих містах Америки, що підвищували вартість бурових робіт для встановлення гідроциліндра в ямі.\nЧарльз Хілл Морган, керуючий компанії Washburn & Moen Wire Works, одержав кредит на створення першого гідравлічного ліфта в Новій Англії. У 1865 р. він був посланий на стажування в Англію, де мав можливість ознайомитися з досягненнями англійських фахівців в області проектування і виробництва гідравлічних ліфтів. Вже в 1868 р. він спорудив оригінальну конструкцію вантажного ліфта з циліндром прямої дії для фабрики Washburn& Moen. Відмінною рисою запропонованої їм конструкції була наявність замкнутої системи циркуляції води, тиск якого визначалося впливом пари на плунжер допоміжного циліндра. Така конструкція практично цілком виключала утрати води, що звичайно йшла на злив у каналізацію. У цій конструкції пар з казана через керуючий клапан надходить у верхню частину допоміжного циліндра. Тиск пари через плунжер впливає на воду в нижній частині циліндра, що під підвищеним тиском надходить у робочий циліндр прямої дії і піднімає кабіну ліфта. Допоміжний циліндр фактично відіграє роль гідроакумулятора, використовуваного в піднімальному крані У. Армстронга. Використання подібної комбінованої системи привода забезпечувало робочий тиск води в 5–6 разів більше, ніж у водогінній мережі. Опускання платформи відбувалося під дією сили ваги при контрольованому випуску пари з допоміжного циліндра. Платформа не була урівноважена. Її вантажопідйомність визначалася величиною тиску пари, що надходить у верхню частину допоміжного циліндра.\nНа ліфті Чарлза Хилла Моргана була встановлена підйомна система обмеження граничного верхнього і нижнього положення кабіни, що впливає на клапан керування подачею пари. Застосування достатнє простої системи аварійного автоматичного гальмування кабіни при зменшенні тиску води забезпечувало безпеку застосування ліфта. До деякої міри ця конструкція була подальшим удосконаленням уловлювача Е. Г. Отіса, продемонстрованого в 1854 р.\nУ 1873 р. на Середньому Заході Північної Америки фірма Lane & Bodley організувала виробництво гідравлічних ліфтів із плунжерним гідроциліндром прямої дії. Перші зразки цих ліфтів були представлені на Промисловій виставці в Цинциннати вже в 1872 р. Їхня конструкція мало відрізнялася від використовуваної в Європі. Успіх фірми Lane & Bodley був таким, що до 1872 р. у Цинциннати до організації масового виробництва вже працювало 100 ліфтів прямої дії.\nДо середини 1870-х рр. ліфт прямої дії був визнаний удалим рішенням для невисоких будинків, з висотою до 36 м. Однак незважаючи на первісний регіональний успіх цей тип гідравлічного ліфта ніколи не досягав піка популярності або повсюдного використання в США.


Робоча програма навчальної дисципліни «культура регіонів» напряму підготовки 020301\nСкачати 483.18 Kb.\nРозмір 483.18 Kb.\nнапряму підготовки 6.020301 «Філософія»\nКультура регіонів. Робоча програма навчальної дисципліни для студентів за напрямом підготовки 6.020301 «Філософія». - 2012.- __ с.\nРозробник: Білянська Олена Юріївна, кандидат філософських наук, доцент кафедри культурології.\nРобоча програма затверджена на засіданні кафедри культурології філософського факультету\nПротокол № 1 від “31”серпня 2012 р.\nЗавідувач кафедрою Ушакова К.В.\n“31” серпня 2012 р.\nСхвалено методичною комісією філософського факультету Одеського національного університету імені І.І.Мечникова\nГолова _______________ Петриківська О.С.\nБілянська О.Ю., 2012\n ОНУ імені І.І.Мечникова, 2012\nЗагальна кількість годин-54\nМетою викладання даної дисципліни є поглиблене вивчення студентами-культурологами дисциплін культурологічної спрямованості, що має важливе значення у системі їх базової підготовки. Знайомство з основними історичними етапами культури південноамериканських, східних, африканських, азійських країн, вивчення різних аспектів системного зв'язку всіх складових культури цих регіонів - мистецтва, етнографії, матеріальної культури, наукових знань допоможе студентам визначити, класифікувати та упорядкувати велике розмаїття форм людської діяльності, побачите те загальне в культурах різних регіонів, що й складає сутність феномену загальнолюдської культури.\nнавчальне засвоєння студентами історії культури регіонів;\nпідвищення загальноосвітнього та культурного рівня студентів;\nвизначення закономірностей історичного розвитку при вивченні основних етапів становлення культури регіонів та її взаємозв’язок із соціально-економічними й політичними процесами суспільства.\nосновні історичні етапи розвитку культури історичних регіонів;\nосновні досягнення культури, культурно-історичні центри регіонів;\nосновні досягнення мистецтва культурно-історичних регіонів;\nосновні міфологічні та релігійні уявлення представників культурно-історичних регіонів.\nпояснювати закономірності функціонування культури регіонів;\nробити компаративістський аналіз культури різних історичних регіонів.\nДалекосхідний та Індійський культурні регіони.\nТема 1. Особливості культури Далекого Сходу.\nПоява та основні етапи розвитку культури Далекого сходу. Концепції історії культури Стародавнього Сходу. Формаційний та цивілізаційний підходи до історії культури Сходу. Періодизація далекосхідних культур.\nДалекий Схід як культурологічне поняття. Традиційність і життєздатність культури Далекого Сходу. Екологічна свідомість як культурна домінанта далекосхідної культури. Ставлення до природи у «людини Сходу» і «людини Заходу». Феномен «східного типу мислення». Характерні риси східної ментальності. Роль релігійного чинника в культурному бутті далекосхідних країн.\nТема 2. Періодизація китайської культури. Характеристика основних\nетапів культури Китаю.\nДжерела історії культури стародавнього Китаю: писемні пам’ятки, матеріали археологічних досліджень, пам’ятки матеріальної культури. «Весна і осінь», «Книга історії», «Історичні записки» Сима Цяня, «Історія Ранньої Хань» , «Історія Пізньої Хань». Археологічні дослідження Ю. Андерсона, П. Веньчжуна; знахідки гробниці імператора Цінь Шіхуанді, могили імператора Цзіна.\nДинастичний критерій періодизації історії культури Стародавнього Китаю: період Трьох династій (Ся, Шан-Інь, Чжоу), імперія Цінь, імперія Хань (Західна Хань, Східна Хань). Етноментальні характеристики китайців; походження назв «Китай» і «Тянься». Роль географічного чинника в культурі Китаю як річкової цивілізації. Типові риси старосхідної культури і самобутність культури Китаю.\nДержава Шан-Інь і створення союзу китайських племен. Чжоуська держава. Соціальна нерівність у Китаї періоду династії Чжоу: система спадкових рангів. Етнічна консолідація китайського народу в епоху Східного Чжоу. Реформи Шан Яна. Деспотичне правління першого імператора Цінь Шіхуанді: мілітаристська зовнішня політика, реформи, будівництво Великої Китайської стіни. У Ді як творець могутньої держави періоду Західної Хань: прокладення важливої торговельної артерії - Великого Шовкового шляху. Період Східної Хань: повстання Жовтих пов'язок та поступова загибель імперії. Виникнення основних філософсько-релігійних систем Китаю. Культ предків. Культ неба. Ієрогліфічна писемність. Школи в Стародавньому Китаї. Досягнення китайської історичної науки.\nОсобливості середньовічної культури Китаю. Соціально-економічні, політичні детермінанти культури. Релігія як домінанта середньовічної культури китайців. Епоха раннього Середньовіччя в Китаї: проникнення буддизму і його вплив на розвиток культури. Епоха класичного Середньовіччя: «золотий вік» китайської поезії. Розвиток науки. Епоха монгольського завоювання. Епоха Середньовіччя: розвиток вищої освіти.\nСучасний Китай: поєднання культурних традицій і новацій. Ренесанс у розвитку китайської культури. Конфуціанська цивілізація як тип культури, символи культурно-естетичної ідентифікації Китаю. Кінематографічний діалог Китаю та США.\nТема 3. Матеріальна та духовна культура Китаю.\nТрадиційні релігійно-міфологічні уявлення давніх китайців: астральні культи, культ неба, культ предків, полярні космічні сили інь і ян. Китайська практика фен-шуй.\nСуспільно-політичні та релігійні вчення Стародавнього Китаю. Конфуцій -«батько китайських церемоній». Морально-етичні та соціальні ідеї конфуціанства. Соціальне вчення моїзму. Легістська модель деспотичної держави, проголошення примату закону над морально-етичними нормами. Основні ідеї даосизму: ідеал простоти, природності людини, принцип «увей» (бездіяльності), відкидання. технічної цивілізації. Релігійний симбіоз конфуціанства, даосизму, буддизму.\nЗдобутки китайської науки і техніки. Внесок Цан Се у винайдення писемності. Винайдення паперу Цай Лунем. Школи в Стародавньому Китаї. Розвиток природничонаукових знань: математики, астрономії. Китайські винаходи. Китайська хімія (відкриття пороху), алхімія та фармакологія. Значний розвиток народної медицини, відкриття лікувальних властивостей трав. Досягнення китайської історичної науки: Сима Цянь, Бань Гу. Розвиток наукових знань у середньовіччі: книгодрукування, математика, медицина, вищі державні школи в Пекіні та Нанкіні, мережа початкових шкіл у пізньому середньовіччі.\n«Чотири дорогоцінності кабінету вченого» (пензель, туш, папір, шовк). Культ предметів письма. Старокитайська література: конфуціанські канони «Книга перемін», «Книга історії», «Книга пісень», «Весна і осінь», «Бесіди і судження». Два жанри китайської поезії: пісні-геші та поеми-фу (Цюй Юань, Сун Юй). Ієрогліфічний краснопис Ван: Січжі. Література раннього Середньовіччя. П'ятислівний вірш - фу (творчість Кун Жуна, Цао Чжи). Літературний гурток «Сім мудрих з бамбукового гаю». Великий національний поет Юаньмін. Пейзажна лірика («Вірші про гори і води»). Музична палата. Класичне середньовіччя - «золотий вік» китайської поезії (Ван Вей, Лі Бо, Ду Фу, Ван Альші). . Розвиток літератури: поява героїчної епопеї і роману.\nСимволізм китайського мистецтва. Зв'язок містико-символічної традиції Китаю з принципами мистецтва. Конфуціанство в мистецтві: реальний часовий континіум, прямий та безпосередній зв'язок із словом. Даоське світосприймання в мистецтві - натяк і недомовленість; втілення вічності у миті. Трактат «Шість правил живопису» Се Хе.\nКитайський традиційний живопис: синтез малярства, поезії, каліграфії. Символічне навантаження кольору та ієрогліфів (жовтий - колір імператорської влади). Жанри живопису: портрет; пейзаж як художньо-символічне усвідомлення найскладніших космогонічних та метафізичних проблем; живопис „квітів і птахів". Придворна школа і консерваторія. Академія живопису. Китайський традиційний монохромний живопис: люди, пейзаж. Вишивка по шовку.\nГлиняні та бронзові фігури могильного комплексу імператора Цінь Шіхуанді. Пагода як китайський буддійський храм. Архітектурна практика фен-шуй («вітер-вода»). Пекінський імператорський палацовий комплекс, Храм Неба.\nКитай - "батько" синтетичних мистецтв (опера, цирк). Пентатоніка - китайський звукоряд. Китайська музична нотація (на основі ієрогліфів). Музичні інструменти, оркестрове виконання. Пекінська музична драма. Вплив китайської музики на музичну культуру Японії, Кореї, інших країн басейну Тихого океану.\nПорцеляна - гордість китайського мистецтва. Цзіндечжень - основний центр виробництва фарфору. Чистота кольору, популярність монохромних виробів (Сунський період фарфору). Барвистість фарфору (Мінський період). Біло-синій фарфор (ХУ ст.). Поліхромний фарфор (ХІУ ст.).Творці фарфорового посуду, статуеток, фарфорового вазопису. Зразки китайської порцеляни в музеях України.\nСамобутній характер китайської матеріальної культури. Шовківництво як новація китайського ремесла. Виготовлення паперу, порцеляни, лакових виробів. Ужиткове мистецтво Китаю.\nКонфуціанство та етико-ритуальні норми як чинники китайської культури. Роль родини у житті китайця. Китайські обряди і звичаї.\nКитайські свята (народні, релігійні, офіційні). Особливості проведення дозвілля. Китайська кухня. Одяг і прикраси.\nТема 4. Періодизація японської культури. Характеристика основних етапів культури Японії.\nПеріодизація культури Японії. Особливості культури стародавньої Японії (IV тис. до н.е. - VI ст. н.е.). Епоха царів Ямато середньовічної Японії: становления національної релігії синтоїзму .\nОсобливості культури періодів Асука (552-645) и Нара (645-794). Проникнення буддизму в Японію.\nПеріодизація та особливості середньовічної культури Японії. Соціально-економічні, політичні детермінанти культури. Релігія як домінанта середньовічної культури японців. Іноземні релігійні та культурні впливи. Народження національної свідомості, культурно-релігійна цілісність Японії.\nЕпоха Хейан (794-1185) - «золотий вік» японської культури. Розквіт аристократичного мистецтва.\nКультурна атмосфера країни в період Камакура (1185-1333) и Муроматі (1333-1573). Передумови соціального й політичного перевороту в Японії кінця XI ст. Епоха сьогунату і прихід до влади самураїв. Дзен-буддизм. Бусідо як кодекс поведінки. Комплекс військовик мистецтв - кемпо. Класичний театр Японії: ноо і кабукі. Сухий пейзаж і монохромний живопис. Мистецтво саду. Ікебана. Нецке як вид декоративного мистецтва.\nСоціально-історична атмосфера країни в період Момояма. Передумови об'єднання Японії. Створення єдиної централізованої країни. Діяльність перших об'єднувачів країни: Ода Нобунага, Тойотомі Хидейосі, Токугава Ієясу.\nСоціокультурна атмосфера Японії у період ізоляції країни. Епоха Едо (1614-1868). Зародження міської культури «укійо». Перші європейці в Японії. Проникнення в країну християнства. Особливості правління сьогунської династії Токугава. Заходи, спрямовані на консервацію феодальних інститутів.\nЕпоха «Ренесансу» в Японії. Період Генроку (1688-1703). Ренесанс у розвитку японської культури. Символи культурно - естетичної ідентифікації Японії. Культ природи у засадах самоідентифікації представників далекосхідних культур. Внутрішні засади та специфіка японської культури. Групізм як спосіб формування особистості в японському культурному дискурсі.\nСтановище Японії після соціального перевороту Мейдзі (1868). Останні роки правління сьогунату. «Відкриття» країни. Широке запозичення західної культури та зміни в образі життя суспільства. .\nXX ст. Роки війни та реакції. Мілітаризація Японії та посилення ідеологічного контролю. Післявоєнна країна. Японія - «музей азіатських культур» Японське «економічне диво».\n5. Матеріальна та духовна культура Японії.\nВиникнення релігійної системи синто - «шлях богів». Особливості і своєрідність синтоїзму. Культ богині сонця - Аматерасу. Культ предків, обожнення духів. Японська міфологія. «Кодзікі» («Нотатки про справи древності») — найдревніша пам’ятка японської писемності, священна книга синтоїзму. Поетична антологія епохи Нара - «Манйосю» - «Збірка міріад листя». Розвиток літератури: Хитомаро, Якамоті. Танка - традиційний японський п'ятивірш.\nПроникнення буддизму в Японію. Роль Сетоку Тайсі у поширенні буддизму. Просвітницька діяльність Кукая. Перші школи та університети. Становлення національних літературних жанрів: повість, роман, ліричний п'ятивірш. Японські письменниці: Мурасакі Сікібу, Мітіцуно-но кока. Японська музика і танець. Японський традиційний живопис.\nРелігійна ситуація в країні в епоху Хейан. Езотеричний буддизм: Тендай та Сінгон. Поява буддизму «Чистої землі». Літературна та поетична творчість Хейана (казки, ліричні повісті, романи, щоденники). «Повість про Гендзі» Мурасакі Сікібу - «вершина японської прози всіх часів».\nПроникнення дзенських ідей в Японію. Два напрямки в дзен-буддизмі (Ріндзай та Сото): відмінності та основні принципи. Вчення Догена.\nДзенські монастирі й храми в Камакурі й Кіото.\nПоширення християнства в Японії. Школа «голландської науки» (рангаку) и школа «національної науки» (кокугаку) та їх роль у формуванні ідеологічної опозиції сьогунату. Рух за відродження національних традицій.\nНайбільші синтоїстські святилища Японії. Синтоїстський храм в Ice -«духовна батьківщина» японської нації. Мистецтво виготовлення глиняних фігур «ханіва» Японські пагоди. Храм процвітання закону. Великий Храм Сходу.\n«Тодайдзі» - «Великий храм Сходу» - апофеоз будівельної майстерності Японії VLII ст. Розвиток буддійської пластики у VII-VIII вв.\nСкульптурні і живописні образи езотеричного буддизму. Головні тендайські й сингонські храми і монастирі Японії. Амідаїстські храми епохи Хейан. «Храм Фенікса» (1052-1053 рр.).Роль кіотського монастиря Дайтокудзі в історії дзенських мистецтв. Скульптурні і живописні образи езотеричного буддизму.\nСекуляризація мистецтва. Національний живопис «ямато-е».\nРозвиток монохромного живопису «суйбоку-га». Вплив чаньського мистецтва епохи Тан і Сун (Китай) на японських художників XV століття. Мистецтво «суйбоку-га» - найвище втілення духу буддизму дзен. Естетичні принципи і стилістичні особливості дзенського монохромного живопису.\nХарактер мистецтва в епоху Момояма. Японські феодальні замки і палаци як вираження суті епохи. Найбільші замки Японії. Палацовий інтер'єр і настінний живопис. Естетика і соціальний сенс декоративних розписів. Художні принципи живописної школи Кано.\nЯпонський театр Но. Походження театру. Заломлення основних естетичних законів дзен-буддизму в мистецтві театру Но. Синтетична і символічність театру . Драматургія театру. Умовність жестів. Поетична мова Но. Театральний ефект костюмів театру Но: декор повинен відповідати ролі, для якої він призначений. Бутафорія і аксесуари. Костюми і маски. Музика і сценічна мова. Акторське мистецтво. Проблеми сучасного театру Но.\nРозквіт поезії хайку. Творчість Мацуо Басі. Проза Іхара Сайкаку.\nРозквіт театрального мистецтва городян Кабуки. Кабукі („мистецтво пісні й танцю") - вид театрального дійства, що виник у період розвитку культури міста (починаючи з ХУІІ ст.). Ляльковий театр Дзерурі. Драматургія Тікамацу Мондзаемона.\nГравюра «укійо-е» як втілення нового світовідчування епохи. Демократичний характер нового мистецтва. Техніка гравюри «укійо-е». Основні теми і сюжети.\nРозквіт ліричного пейзажу в гравюрі «укійо-е». Творчість Андо Хіросіге. Революційний характер творчості Хокусая. Енциклопедичність творчості Хокусая. Проголошення нової естетики. «Манга». Пейзаж в творчості Хокусая.\nЯпонська класична література як джерело художніх ідеалів. Творчість Одзакі Кое, Ямада Біме. Творчість Абе Кобо (1924-1993 рр.): проблема співвідношення між особою і суспільством.\nМистецтво садів як віддзеркалення філософії і естетики дзен-буддизму. Походження японських садів. Типи садів. Сад як втілення «земного раю» в епоху Хейан.\nЗолотий та Срібний павільйони - осередок культурного життя Кіото в XIV- XV ст. Символіка і філософський сенс «сухого» дзенського саду. Єдність естетичних принципів живопису тушшю «суйбоку-га» і мистецтва садів. Ландшафтний сад. Знамениті сади Кіото.\nРозвиток декоративних мистецтв і гравюри на дереві «укійо-е» в епоху Едо. Нецке - мініатюрна скульптура японських майстрів епохи Едо.\nЕстетика і філософський сенс чайного ритуалу. Зародження культу сподіваючись в Японії. Чайний ритуал як віддзеркалення естетики і філософії дзен-буддизму. Естетика і філософія чайного саду.\nТрадиції та звичаї японського народу. Традиційне житло. Одяг. Японська кухня.\nКультура країн Далекого Сходу.\nКультура Монголії. Первісна культура. Особливості культури у період Чінгіс-хана. Палаци. Поширення буддизму. Скульптура. Роль Дзанабадзари у становленні школи бронзової скульптури. Монгольський живопис - ікони-танка. Ужиткове мистецтво. Інкрустація дорогоцінними каміннями зброї, кінської збруї тощо. Звичаї й традиції монголів. Монгольська юрта. Традиційні одяг та їжа.\nОсобливості культури Кореї. Вплив китайської культури і буддизму. Палацовий комплекс Кьоннобокун.\nДекоративно-прикладне мистецтво Кореї. Твори гончарного мистецтва. Різноманітність селадон: вази для квітів, чайники, чаші у вигляді лотосу, глеки, курильниці. Введення нової техніки декору: інкрустація білою глиною, що утворює візерунки з маленьких квітів або птахів (місіма). Найбільш розповсюджений орнамент - зображення лотоса із крученими шпилястими пелюстками та круглою рельєфною серцевиною. Ювелірні прикраси із золота, нефриту, скла, бронзи. Особливості традиційної культури корейців.\nКультура Непалу. Ламаїзм як визначальний чинник розвитку. Монастирі та палацові комплекси. Палац Потала. Палац Побран Марпо. Традиції і звичаї тибетців.\nОсобливості культури В'єтнаму, Мьянми, Таїланду, Лаосу, Бірми, Камбоджі, Кампучії.\nЗначення і роль культури далекосхідних країн для сучасного світу.\nТема 6. Періодизація індійської культури. Характеристика основних етапів культури Індії.\nДжерела історії культури Стародавньої Індії: староіндійські писемні джерела, повідомлення іноземців про Індію, пам'ятки матеріальної культури. Походження назви «Індія». Веди, «Закони Ману», Махабхарата та Рамаяна як джерела історії культури Індії. Археологічні розкопки Мохенджо-Даро, Хараппи, Чанху-Даро, Калібангани.\nРелігійний критерій періодизації історії культури Стародавньої Індії: доведійський, ведійський, буддійський, класичний періоди. Поліетнічність населення Індії та ментальні характеристики. Етнокультурне розмаїття і цілісний духовний феномен давньоіндійської культури. Роль географічного чинника в культурі Індії як річкової цивілізації. Типові риси давньосхідної культури і оригінальність культури Індії.\nПротоіндійська цивілізація в долині Інду: високий рівень розвитку матеріальної культури. Міграція індоаріїв і виникнення держави в долині Гангу. Історичне значення походу Олександра Македонського в Індію. Правління династії Маур'їв. Зовнішня та внутрішня політика Ашоки. Розквіт імперії Гуптів за правління Чандрагупти II.\nСоціальний устрій індійського населення: система варн (брахмани, кшатрії, вайш'ї, шудри). Поділ на касти. «Недоторкані» як суспільні ізгої. Патріархальна індійська сім'я і традиція саті.\nПеріодизація та особливості середньовічної культури Індії. Соціально-економічні, політичні детермінанти культури. Релігія як домінанта середньовічної культури індусів.\nРаджлутський період середньовічної Індії. Виникнення індуїзму. Філософія середньовічної Індії (шість ортодоксальних шкіл).\nЕпоха Делійського султанату: Індія в орбіті мусульманського світу.\nЕпоха Могольської імперії. Політика нищення пам’яток індуістської культури. Англійська колонізація Індії. Боротьба індусів за незалежність.\nТема 7. Матеріальна та духовна культура Індії.\nУжиткове мистецтво Індії. Вироби із напівкоштовного каміння, кришталеві релікварії у храмах Індії. Різьба по слоновій кістці, перламутру. Вироби з лакового дерева. Карбоване срібло.\nДавньоіндійська сім'я. Варни і касти та їх роль у суспільному житті Індії. Роль традицій у житті індуса. Весільні церемонії. Поховальні обряди. Саті. Кулінарні традиції. Традиційний індійський одяг.\nМіфологія давньої Індії. Веди - «знання» стародавніх індусів. Релігія Давньої Індії. «Махабхарата» і «Рамаяна» - пам’ятки індійської літератури.«Закони Ману» - релігія і право давньоіндійського суспільства.\nВедизм як релігійно-міфологічна система: Рігведа, Самаведа, Яджурведа, Атхарваведа. Коментарі до Вед: Брахмани, Араньяки, Упанішади. Релігія брахманізму. Поняття сансари та карми. Релігія індуїзму. Індуїстський пантеон -«трімурті» (Брахма, Вішну, Шива). Культ тварин та ритуали індуїзму. Релігія джайнізму. Ідея ахімси (не завдання шкоди живим істотам). Строгий аскетизм. Релігія буддизму. Сідхартха Гаутама та його вчення. Чотири благородні істини, «восьмирічний» шлях, поняття нірвани.\nІндуїзм (шиваїзм, вішнуїзм) в середньовічній Індії. Тантризм. Філософія як самостійна галузь знання. Інтелектуальна терпимість як особливість індійської філософії. Шість класичних філософських учень: санкх'я, йога, ньяя, вайшешіка, міманса, веданта. Неортодоксальні матеріалістичні школи філософії. Розвиток математики та медицини. Лікувальна школа аюрведа. Внесок Індії у світову культуру: відкриття десяткової системи обчислення, шахів.\nЙога: сутність та різновиди. Йога - найдавніша система досягнення повної гармонії людського існування. Мета - ідеально здорові тіло й дух, рівновага між ними.\nСанскрит як інтегруючий фактор культурного розвитку. Три різновиди санскриту: ведійський, епічний, класичний. Освіта: школи, буддійські університети. Давньоіндійські наукові знання: математика, астрономія. Розвиток медицини.\nРозвиток літератури на місцевих мовах. Розвиток літератури у період мусульманського завоювання: творчість узбецького письменника Бабура, поета Нусраті.\nВплив ісламу на духовну культуру середньовічної індії. Суфізм. Сікхізм як індо-мусульманське релігійне вчення і діяльність Нанака.\nТема 8. Художня культура Індії.\nОбразотворче мистецтво як синтез архітектури, скульптури, живопису. Мистецтво Індії: драматургія, театр, своєрідність музики та поезії. Символіка танців та релігійних обрядів в Індії.\nАрхітектура і скульптура. Тадж-Махал - перлина індійської архітектури.\nІнтер'єр та декор храмів. Два основні стилі: північний (індоарійський) і південний (дравинський). Меморіальна колона стамбха. Ступа як тип буддійської споруди. Чайтья - буддійський печерний храм. Печерне зодчество Аджанти. Скельний храм Кайласанатха. «Великий храм» в Танджурі. Образотворчий канон. Нові типи сакральної архітектури. Мінарет Кутб-Мінар в Делі в період мусульманського правління. Поєднання мусульманських мотивів з індійськими традиціями в мистецтві. Мавзолей Тадж-Махал в Агрі. Могольська школа індійської мініатюри.\nБронзова та мідна скульптури. Канонічна іконографія Будди. Фігури Будди у традиційних позах самозаглибленого споглядання та в стані відчуження, бронзовий Шива у вигляді граційного юнака з чотирма руками, зігнутими у витонченому жесті, вогняний ореол навколо всієї фігури та ін.\nСамобутня індійська музика. Танцювальна драма сангіт як синтез поезії, музики, хореографії. Танець в культурі Індії. Значення поз, жестів, позицій рук (мудра). Манера співу.\nІндійське кіно. З 1971 р. Індія — світовий лідер з виробництва художніх фільмів. Музика і танець в індійському кінематографі. Фільми соціального спрямування: „Бродяга" (реж.Р.Капур), „Мати-Індія" (реж.Мехбуба). Гостросюжетні фільми („Помста і закон" (реж.Р.Сіппі). Мелодрами („Месник", реж.П.Чакраварті). Комедії.\nТема 9. Релігія: індуїзм, джайнізм, буддизм та іслам.\nЧисленність релігій – характерна риса культури Індії. Брахманізм та його форми: індуїзм, джайнізм. Роль брахманізму у поділі індійського суспільства на касти. Вчення про переселення душ.\nЕтика джайнізму та його вчення про соціально-моральні аспекти поведінки людини.\nІндуїзм. Брахма, Вішну, Шива, як космічні сили творення, збереження та знищення. Духовні джерела індуїзму.\nБуддизм. Бенареська проповідь Будди. Життя є страждання.\nПівденноамериканський культурний регіон.\n10. Культура доколумбових цивілізацій. Культура Теотіхуакану.\nДоколумбова Мезоамерика – мозаїка народів, мов і культур. Наявність загальних культурних елементів: ієрогліфічне письмо, ілюстровані книги-кодекси, календар, жертвування людей, обрядна гра у м’яч, віра в життя після смерті й складний шлях померлого у потойбічний світ, ступінчаті піраміди.\nРоль долини Мексики у розвитку та формуванні прадавніх культур середньої частини Мексики.\nПроцес виникнення та розвитку міст. Міста-держави – найбільш рання форма територіально-політичної організації ранньокласового суспільства. Структура типового міста-держави у доколумбовій Мезоамериці. Метрополія та її сільськогосподарські округи. Столиця – основне політико-адміністративне, культурно-економічне ядро міста-держави. Храми основних міських богів та пов’язане із ними жрецтво. Соціальний склад міста-держави: знать, воїни, торговці, чиновники, ремісники, общинники. Ремісниче та сільськогосподарське виробництво.\nТема 11. Матеріальна та духовна культура цивілізації майя.\nПідсічно-вогненне землеробство майя. Археологічні ознаки міста майя – кам’яні палаци та храми, планування споруд навколо прямокутних майданів, «акрополі», культ стели-олтаря, ієрогліфічна писемність. Культ обожнення царя.\nРелігійні уявлення майя. Політеїзм та пантеон богів. Най головні боги: родючості та води, мисливства, вогню, зірок, планет, смерті, війни.\nКосмологічні уявлення народу майя. Уявлення про світове дерево – центр землі. Поділ історії Всесвіту на певні періоди або цикли, що змінюють один одного.\nРитуальний характер культури майя. Основна ціль ритуалів – здобрення божеств та отримання від них певних благ. Місце жерців у суспільній ієрархії майя. Система ієрархії серед жерців. Роль жерців у розвитку наукових знань.\nКалендар та літочислення майя. Розвиток наукових знань: математики, астрономії, медицини та історії. Практичні знання народу майя з географії, геодезії, метеорології, кліматології, сейсмології та мінералогії.\nЗв'язок високорозвинутого календаря і системи літочислення з потребами сільського господарства. Зв'язок літочислення з культом правителя міста-держави.\nМедицина майя та вміння діагностувати хвороби. Розповсюдження хірургічних прийомів при лікуванні. Застосування у фармакології великої кількості лікарських рослин.\nАрхітектура та образотворче мистецтво культури майя, їх зв'язок із певною датою або астрономічним явищем.\nЛітература майя. Розмаїття літературних жанрів: епічні перекази про долі племен, міфи, казки, трудові, військові та любовні пісні, загадки, прислів’я.\nДраматичне мистецтво майя. Поєднання драматичного мистецтва, танцю та музики у культурі майя.\nТема 12. Матеріальна та духовна культура цивілізації ацтеків.\nВиникнення у долині Мексики найбільшої у регіоні Мезоамерики держави ацтеків. Столиця імперії – місто Теночтітлан.\nПроцес взаємодії місцевих культур Мексики. Виникнення тольтекської та ацтекської високих культур. Запозичення ацтеками багатьох сегментів культури у тольтеків, зокрема міфологічного циклу про Кецалькоатля. У культурі тольтеків Кецалькоатль – культурний герой, легендарний владика Х ст., засновник тольтекської столиці Тула, любитель та вчитель мистецтв та релігії, духовний наставник та моральний вождь.\nПрибуття у ХІІІ ст.. з північного заходу нинішньої Мексики до регіону землеробських та високо урбанізованих культур Долини Мексики ацтеків.\nДомінуюче становище ацтеків серед сусідніх народів. Включення у пантеон головних богів даного культурного регіону ацтекського бога Хунцилопочтлі. Хунцилопочтлі – бог сонця, війни та захисник воїнів.\nДві ідеї божества, що протистоять одне одній у культурі ацтеків. Кецалькоатль та Хунцилопочтлі – дві релігійні традиції: тольтекська та ацтекська. Зв'язок культу Хунцилопочтлі із людськими жертвоприношеннями.\nСистема ієрархії ацтекского суспільства. Володар – цар очолював ацтекську імперію. «Жінка-Змія»- вельможа, що виконував функції прем’єр-міністра. Верховна царська рада, «департаменти», що займалися судовими, господарськими та військовими справами. Існування у державі розгалуженої системи високопоставлених сановників та чиновників-адміністраторів.\nЖрецька каста та її ієрархічна система, що складалася з жерців різного рангу та статусу.\nМистецтво доколумбової Мезоамерики – «квіти і пісні». Піднесення світу мистецтва до божественної висоти, надання певного сенсу людському життю та смерті у культурі ацтеків.\nКалендар ацтеків. Зв'язок ацтекського календаря з поняттям часу та простору. Концепція розподілу часу та простору. Концепція всесвіту у культурі ацтеків.\nТема 13. Матеріальна та духовна культура цивілізації інків.\nІмперія інків – найкрупніша імперія у Південній Америці. Столиця імперії інків місто Куско.\nАйлью (велика сім’я) – первинна, основна ланка суспільства імперії інків. Об’єднання айлью у провінції, провінцій у одну із чотирьох «чвертей імперії». Основні обов’язки громадянина імперії: працювати на благо держави та виконувати військовий обов’язок.\nІснування в імперії інків численного контрольного апарата правління. Роль губернаторів, державної ради країни та Верховного жреця у справах управління імперією.\nГрандіозні військові походи та завоювання правителя інків Тупака Юпанкі. Ідея світового панування інків.\nЗолото та його функції у імперії інків. Відсутність у державі інків грошової одиниці та принцип самозабезпечення. Існування зовнішньої мінової торгівлі, що забезпечувала предметами розкоші привілейовані шари суспільства.\nДіаметральна протилежність життя народу та панівного класу. Прожитковий мінімум для вільних мешканців імперії. Примітивність побуту, одягу та житла простих жителів імперії інків.\nДесять вікових категорій громадян імперії. Профілактика та попередження у імперії інків соціальних загострень та невдоволень. «Індійський соціалізм» імперії інків.\nЗакони імперії інків. Відсутність їх письмового виразу. Чіткість принципів юстиції імперії інків.\nГеліоцентрична релігія інків. Інті – бог Сонця, офіційно визнаний державною ідеологією інків.\nТема 14. Культура країн Південної Америки.\nЕлементи культури доколумбової Америки в культурі латиноамериканських країн. Використання митцями країн Латинської Америки елементів культури цивілізацій майя, ацтеків та інків. Прояв елементів культури доколумбової Америки у архітектурі та скульптурі, використання художниками та поетами, письменниками та композиторами. Творчість митців сучасної Латинської Америки як сплав індійських та європейських культурних традицій.\nТема 2. Періодизація китайської культури. Характеристика основних етапів культури Китаю.\nТема 5. Матеріальна та духовна культура Японії.\nТема6. Періодизація індійської культури. Характеристика основних етапів культури Індії.