Враження від подорожей: В Сколе – і по горам, і по місту\nВ Сколе – і по горам, і по місту\nПро магічну чарівність наших Карпат можна говорити нескінченно. Чим частіше буваєш тут, тим більше хочеться знати про кожен куточок благословенного краю.\nСколе — це унікальне місце, де насолоджуєшся красою гірських вершин, кришталевих водоспадів, знайомишся з автентичними традиціями гостинного народу, його багатонаціональною культурою.\nМісто розташоване в мальовничій долині річки Опір біля підніжжя Карпатських гір і відоме проведенням рафтинг-турів.\nСколе неможливо оминути, проїжджаючи по трасі Київ — Ужгород чи залізницею Львів — Мукачево.\nОрієнтир — частково зруйнований пам’ятник на Тухольському перевалі, в минулому візитівка Сколе. Спочатку він був присвячений звільненню Сколівщини від гітлерівців у 1944 році. А тепер залишилися дві скульптури вівчарів з трембітами в руках, які вітають проїжджаючих гостей і транзитників, а може бути, оголошують про вихід овець на пасовища або про іншу знаменну подію, тому що трембіта для жителя гірської місцевості — невід’ємний засіб спілкування, як мобільний телефон.\nЯ приїхала в Сколе електричкою Львів — Мукачево, в народі «мукачівка».\nЗалізниця побудована в 1885 році.\nІ хоча назва райцентру не відмінюється, тут говорять «їхати до Сколього».\nВідразу біля вокзалу розташувався нескінченний, як мені здалося, ринок. В основному продавався секонд-хенд, і прилавки з цим європейським мотлохом тяглися вздовж дороги, прямо під парканами житлових будинків. Дуже дивно, що на вулиці, а не на спеціальній площі знаходяться численні торгові точки. Нагромадження поношеного одягу і взуття, суєта, галас дуже псує перше враження про місто. Здавалося, що все доросле населення зайнялося торгівлею, що говорить про низьку купівельну спроможність і про відсутність економічно розвинених підприємств.\nТі, хто ударно попрацював за кордоном і поліпшив свій добробут, зміг побудувати міні-готелі за європейськими стандартами для численних туристів.\nАле не всім до душі доля гастарбайтерів.\nСколе відомий з кінця 14 століття і входить в список історичних населених пунктів України.\nЗавдяки цьому він не втратив статус міста, адже жителів всього близько 6 тисяч.\nНа гербі і на прапорі міста — зображення покровителя Архангела Михайла.\nСколівська гімназія розміщується в будівлі 1894 року, до якої тільки кілька років тому підвели водогін і каналізацію.\nБіля невеликого шкільного саду\nмені зустрілася лаборант школи, яка розповіла про навчальний заклад, в якому до Другої світової війни діти українців, поляків і євреїв вчилися за одними партами.\nРаніше це була школа для хлопчиків.\nГостинна сколівчанка, бажаючи збагатити моє знайомство з містом цікавою інформацією, порадила звернутися до мерії, щоб мені виділили компетентного екскурсовода. Дорога, мила Стефанія Стефанівна, я дуже вдячна за привітність і турботу, але я звикла сама подорожувати. За порадою доброї Стефанії Стефанівни я пішла до гори Альтани.\nТут беруть свій початок туристичні маршрути по Національному природному парку «Сколівські бескиди» із заповідними урочищами і водоспадами.\nНаповнюючи легені повітрям, насиченим фітонцидами, хотілося просто злетіти по крутому схилу високогір’я.\nНа території заповідника збереглися унікальні для Європи праліси.\nАромат квітучого різнотрав’я приваблює бджіл, які славляться тут підвищеною працездатністю.\nНу а карпатський мед — це джерело здоров’я. До меморіалу я піднялася по мальовничому косогору, милуючись ландшафтом і панорамою міста.\nНа священному місці знаходяться стації хресної дороги.\nБіля кожного хреста під час хресного ходу зупиняються паломники з молитвами во славу Божу і за мир в Україні.\nУ невеликому місті є 4 храми різних релігійних конфесій.\nКостел Семи скорбот Діви Марії побудований в 1895 році на місці дерев’яного, який згорів під час пожежі, що знищила третину міста. Служба Божа велася до приходу більшовицької влади в 1939 році. Щоб в храмі була електростанція, мені ще не доводилося чути. У Сколівському костелі розміщувалося устаткування для поставки електроенергії, що перетворило його на руїни. Нечисленна католицька парафія відновила святиню.\nГодинник на вежі показував точний час.\nРовесниця костелу — греко-католицька церква Різдва Пресвятої Богородиці.\nНа храмі встановлена табличка в пам’ять про Брестейську унію 1596 року, коли православні парафії перейшли в греко-католицизм.\nПравославну дерев’яну церкву Архангела Михаїла мені не вдалося, на жаль, побачити, так як наближалися дощові хмари, а до неї потрібно було йти в інший кінець міста. А мене більше цікавила давня сакральна споруда — церква Святого Пантелеймона 16 століття. Що вдалося по дорозі ще побачити?\nУ дворі дитячого садочку нікого не було, час тихої години.\nДруга школа з російською мовою навчання була організована спеціально для дітей військовослужбовців, що проходили службу в Сколе. На шкільних вікнах були приклеєні паперові сніжинки, хоча наближався останній дзвоник.\nП’ятеро синів Сколівщини загинули в Афганістані, виконуючи інтернаціональний обов’язок. П’ятеро журавлів, назавжди відлетіли з рідних місць.\nНа пам’ятних дошках військового меморіалу Другої світової війни вказані імена воїнів-визволителів від нацизму в 1944 році.\nНа площі Незалежності проходять міські заходи і свята.\nПтахи на ній теж відчувають себе впевнено.\nСкульптура лісоруба і хлібосольної сколівчанки потребує реставрації.\nЧисленні магазинчики зайняли приміщення кінотеатру, фасад якого знівечили рекламою.\nПам’ятник нашому пророкові встановлений ще в 1961 році до 100-річчя смерті поета. Скульптура, на мій погляд, дуже пристойна з естетичної точки зору. Мати Кобзаря, Катерина Якимівна Шевченко, в дівоцтві — Бойко, а Сколівщина — частина Бойківщини.\nП’ять хвилин ходьби від пам’ятника по вулиці, названій на честь поета,\nі я вже побачила старовинну дерев’яну церкву святого Пантелеймона.\nПобудована в 1591 році в бойківському стилі, вона збереглася завдяки зусиллям жителів Сколе.\nРаніше храм був освячений на честь святої Параскеви.\nКоли збудували церкву Різдва Пресвятої Богородиці, в цьому храмі служби проходили тільки по великих святах.\nПісля Другої світової війни він був закритий, і довгий час в ньому розташовувався музей Леніна, який теж був закритий. Церковне оздоблення та начиння безслідно зникли. У 1993 році у відкритій церкви відбулося перше богослужіння.\nДерев’яна дзвіниця зі збереженим написом, що побудована в 1760 році, є невід’ємною частиною архітектурного ансамблю.\nРаніше вона служила входом на церковне подвір’я.\nПоруч з церквою на перехресті доріг встановлено пам’ятний знак на честь 600-річчя Сколе.\nРаптово почався дощ, я не встигла побачити палац баронів Грьодлів в Демні.\nПісля Другої світової війни в шикарному палаццо, декорованому ліпниною, розміщувалися катівні НКВС. Тепер там школа-інтеренат для сиріт і для дітей з далеких сіл, де немає школи. Але і без цього моя поїздка в Сколе залишилася повна враженнями, якими ділюся з вами.\nАвтор: Trip Impressions на 08:19\nЯрлыки: дерев'яні церкви, костел, Львівська область, Національний парк, пам'ятники, Сколе, туризм, Хресна дорога\nМісце: Сколе, Львовская область, Украина


Місце для подвигу є в житті кожного: «Олександрівська премія» відзначила своїх героїв\n30 вересня в Запорізькому академічному обласному українському музично-драматичному театрі ім. В.Г.Магара відбулося четверте щорічне урочисте нагородження фіналістів конкурсу у сфері благодійності та волонтерства «Олександрівська премія 2016». Започаткована відомим меценатом Олександром Богуслаєвим, премія вкотре збирає разом найдобріші та найсвітліші серця нашого краю. За чотири роки учасниками премії стали більше 500 благодійних організацій та волонтерських осередків Запорізької області. За їхніми плечима — сотні врятованих доль, тисячі вдячних.\n«Олександрівська премія – це п’єдестал, нерукотворний монумент, на якому є місце кожному – волонтеру, меценату, рятівнику, усім добрим людям. Давайте йти разом, давайте підтримувати один одного. Адже тільки так, завдяки добрим справам і палаючим серцям знову переможе добро!» – зачитали звернення Олександра Богуслаєва ведучі на сцені.\nУ ході урочистої церемонії відбулося нагородження переможців у 10 номінаціях. Цьогоріч серед фіналістів у номінації «Герої серед нас» представлено двоє ліквідаторів катастрофи на Чорнобильській АЕС, колишні співробітники пожежної охорони Запорізької області Віктор Чабанов та Олександр Каленюк. Це показово, оскільки дуже важливо вшановувати героїв цієї страшної аварії та віддавати належне мужності та відвазі тих, хто вступили тоді у бій з радіаційною небезпекою, врятувавши мільйони життів.\nПереможцем у номінації “Герої серед нас” став Олександр Безверхий, який врятував трьох рибалок на Азовському морі. Він отримав диплом та статуетку срібного орла, копію історичного артефакту «Вознесенського скарбу». Інші номінанти також отримали дипломи від організаторів. Вручити почесну відзнаку запросили на сцену Олександра Глущенка – лікаря-педіатра з Бердянська, який влітку врятував 5-річного хлопчика на одному з пляжів міста. Справжнім сюрпризом та неочікуваністю для нього стала спеціальна нагорода “За порятунок дитини на воді” від засновника «Олександрівської премії», яку вручив заступник начальника ГУ ДСНС України у Запорізькій області Микола Головань.\n«Олександрівська премія – це дійсно народна відзнака, яка знаходить тих людей, що найбільш гідні такої нагороди, людей, які не вихваляються багажем добрих справ, а чинять їх виключно за покликом серця. Справжні герої зазвичай залишаються осторонь публічної уваги, і тільки завдяки такому заходу, ми можемо дізнатися про них і відзначити їх благородну справу. Так сталося і з Олександром Лаврентійовичем, про подвиг якого дізналася вся країна. Завдяки доброму серцю та справжній мужності рятувальника не за професією, а покликом серця вдалося врятувати життя маленькому хлопчикові, який тепер впевнено може назвати свого рятівника янголом-охоронцем. Від імені всього запорізького гарнізону рятувальників щиро дякую вам, Олександре Лаврентійовичу за цей величний вчинок, який є зразковим прикладом для наслідування, адже ніхто не може бути застрахованим від ситуацій, які вимагають миттєвої реакції, хоробрості та сили духу. Ви – справжній герой!» – зазначив Микола Миколайович.\nЧимало добрих та щирих слів лунало на адресу лауреатів та засновників конкурсу. Серед усіх учасників безперечно немає тих, чиї благородні вчинки можна було б поставити під сумнів, адже кожна людина гідна відзнаки вже тоді, коли творить добро всупереч усім негараздам.\nЗавдяки «Олександрівській премії» Запоріжжя знає своїх героїв – простих людей, вчинки яких надихають на добрі справи і сповнюють душі новими прагненнями робити наш світ краще.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Віце-консул США розповів про можливість отримати імміграційну візу


Центральна бібліотека Добропільської районної ЦБС: лютого 2020\n25 лютого - річниця з дня народження української письменниці, перекладача і культурної діячки Лесі Українки.\nТворчість Лесі Українки багата і різноманітна. Її поезія свідчить про велику любов до рідної землі, вболівання за долю свого народу.\nЗ нагоди цієї дати в бібліотеках ЦБС проводяться Лесині читання. В програму яких входять книжкові виставки, перегляди літератури, поетичні години, вікторини, голосні читання.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 13:56\n25 лютого в центральній бібліотеці відбувся День професійного спілкування бібліотекарів району.\nФахівці центральної бібліотеки проінформувала присутніх про основні завдання бібліотек та організаційно-методичні заходи на поточний рік, проконсультували по питаннями, що стосуються інформаційно-бібліографічної роботи, зберігання та використання документів бібліотечного фонду, краєзнавчими аспектами бібліотечного обслуговування тощо.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 11:37\n«Новий шлях» в об’єктиві часу\nЗ нагоди 85-річчя Добропільської міськрайонної газети «Новий шлях» в центральній бібліотеці відбувся інформаційний портал «Писали життя, рядок за рядком». На захід завітали гості: Мурований Ю.С. - редактор газети, Бурховецька Ю.В. – журналіст, ветерани журналістської праці –Принцевський М.Г. та Принцевська В.А., громадський журналіст і автор книг з історії Добропільщини - Подолян В.В, голова районної громадської організації «Добре поле» Марченко Л.О.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 15:36 Немає коментарів:\nБанерна виставка з історії Державного Герба України\n21 лютого 2020 року Добропільський район долучився до експонування інформаційно-просвітницьких стендів з історії Державного Герба України, створених Українським інститутом національної пам’яті.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 13:20 Немає коментарів:\n21 лютого відзначається Всесвітній день рідної мови. В усі часи мова відігравала величезну роль в житті кожного народу, вміщала в собі традиції, літературу, поезію\nДень Героїв Небесної Сотні - пам'ятний день, що відзначається в Україні 20 лютого на вшанування подвигу учасників Революції гідності та увічнення пам'яті Героїв Небесної Сотні.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 11:08\nУправління культури і туризму Донецької обласної державної адміністрації оголошує:\nобласний конкурс читців «В сім’ї, вольній, новій».\nДо участі в конкурсі запрошуються учасники художньої самодіяльності, учнівська молодь, студенти вищих та середніх навчальних закладів, представники культурних формувань.\nВік учасників від 14 років.\nЗаявка на участь в конкурсі подається на електронну адресу kdddoumck@ukr.net з поміткою «В сім’ї вольній, новій» до 09 березня 2020 р.\nДетальну інформацію можна отримати в Центральній бібліотеці (тел. 2-82-58)\nта сільських бібліотеках.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 13:59 Немає коментарів:\nАфганістан: подвиг, біль, пам'ять…\n15 лютого щорічно відзначається День вшанування учасників бойових дій на території інших держав, більш звичний для нас як День пам’яті воїнів-афганців.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 15:53\nДарування книжок - гарна традиція читачів, друзів та партнерів бібліотек Добропільської районної ЦБС.\nЩорічно в бібліотеках проходить акція «Подаруй бібліотеці книгу», але і протягом року бібліотеки отримують подарунки від своїх користувачів.\nПідтримали акцію «Подаруй бібліотеці книгу»\nВже не перший рік Центральна бібліотека Добропільської районної ЦБС проводить акцію «Подаруй бібліотеці книгу». В кожного з нас вдома є книги, які ми вже прочитали і можемо поділитись ними з іншими людьми, які захоплюються читанням. Дуже приємно, що у нас так багато небайдужих, які відгукнулись на акцію і подарували бібліотеці чимало цікавої, потрібної літератури.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 13:27\nЮвілей святкує Добропільщина\nЗ нагоди 85-річчя заснування Добропільського району в центральній бібліотеці організовано книжково – ілюстративну виставку «Ювілей святкує Добропільщина» та постійно діючу експозицію «Добропільщина: 85 років становлення», на яких представлені краєзнавчі видання з історії та сьогодення рідного краю. Яскравості виставці додають елементи предметної атрибутики: карта, ювілейні буклети різних років, фотоматеріали, статті міськрайонної газети «Новий шлях», тематичні прес-досьє: «Історія сіл району», «Поле Добре, моє Добропілля». Доповнює книжково – ілюстративну виставку ювілейний спецвипуск стінної газети «Краєзнавчий вісник».\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 08:47\nЦифрова освіта в сільських бібліотеках\nБібліотеки районної ЦБС долучилися до національної кампанії з цифрової грамотності. В першу чергу більшість працівників центральної та сільських бібліотек самі пройшли навчання, перевірили свої знання, отримали сертифікати, а наразі активно залучають до цифрової освіти своїх користувачів різних вікових категорій.\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 10:55\nОпубліковано Добропільська районна ЦБС о 16:01


Рибак і Арбузов побажали рівнянам мирного неба над головою | ВСЕ - сайт чесних новин\nРибак і Арбузов побажали рівнянам мирного неба над головою\nОпубліковано vse.rv.ua Нед, 02/02/2014 - 16:19 Голова Верховної Ради України Володимир Рибак та перший віце-прем’єр-міністр України Сергій Арбузов привітали ветеранів Великої Вітчизняної війни, жителів міста Рівне з 70-ю річницею визволення міста від фашистських загарбників.\nНа сайті Верховної Ради та Урядовому порталі вони розмістили свої звернення до рівнян\nЩиро вітаю вас із знаменною датою – 70-ю річницею визволення Рівного від фашистських загарбників.\nВелика Вітчизняна війна стала важким випробуванням для вашого міста, а день визволення — завершенням неймовірних людських страждань. Цій визначній події передувала героїчна боротьба на фронті і в тилу. У боях за звільнення міста воїни-визволителі віддали найдорожче – життя.\nМи у боргу перед тими, хто здобув Велику Перемогу, очистив рідну землю від загарбників. Вони вибороли кожному з нас право на майбутнє. Цей безсмертний подвиг пам'ятатимуть з безмежною вдячністю у всі часи.\nЗнаючи і шануючи минуле, ми з упевненістю рухаємося вперед, а легендарні життєві шляхи старшого покоління та їхня мудрість є прикладом для молоді. Нехай Рівне завжди буде містом процвітання, де свято бережуть традиції! Глибока повага і доземний уклін усім вам, дорогі ветерани, за ваші мужність, силу та витримку в воєнні та повоєнні роки!\nШановні рівненчани, бажаю вам міцного здоров’я, довголіття, радості, добробуту і мирного неба над головою!\nТа звернення до рівнян від Сергія Арбузова:\n«Шановні жителі Рівного!\nДля кожного мешканця Рівного цей день воістину особливий —\n70 років тому місто було звільнено від фашистських загарбників.\nШість військових формувань 13-ї армії Першого Українського фронту здобули почесне право носити найменування «Рівненських».\nУ жорстоких боях Рівненсько-Луцької наступальної операції полягло понад 25 тисяч радянських воїнів — ми ніколи не забудемо їх безсмертний подвиг.\nУ цей день бажаю ветеранам міцного здоров’я, життєвої сили, а усім жителям міста – подальших успіхів у повсякденній діяльності на благо розвитку Вашого прекрасного краю, в ім’я процвітання України.\nПерший віце-прем’єр-міністр України Сергій АРБУЗОВ»\nКлючові слова: звернення Володимир Рибак Сергій Арбузов 1184 перегляди


Домашня Церква | Парафія св. Йоана з Дуклі\nРух об'єднує людей різного віку і стану: молодь, дітей і дорослих, а також священиків, ченців, черниць, членів світських інститутів, а також сім'ї з родинної галузки Руху, якою є Домашня Церква (також відома як Оазис Родин). Завдяки відповідній для кожної з цих груп формації Рух Світло-Життя намагається виховати зрілих та свідомих християн, а також бажає послужити оживленню місцевих християнських громад Церкви - парафій, деканатів та єпархій.\nПочатки історії Руху сягають першого «Оазису» або реколекційного виїзду, який відбувся у 1954 році за участю міністрантів. До 1976 Рух був відомий як «Оазисний Рух», або «Рух Живої Церкви», чи «Рух Непорочної Діви Марії». Засновником Оазисів і першим модератором Руху був о. Франциск Бляхницький (помер в 1987 році і похований у церкві Ісуса Доброго Пастиря в Крощченку). Впродовж наступних років Рух Світло-Життя з’явивсь також в Болгарії, Словаччини, Литві, Чехії, Німеччини, Білорусі, Україні і Латвії, а з 2006 року в Ірландії, та нещодавно в Китаї.\nМета і програма Руху коротко виражаються грецькими словами «ΦΩΣ» (світло) і «ΖΩΗ» (життя), вписаними в знак хреста (що одночасно є символом руху) та формулою «Світло-Життя», яка означає єдність світла даного Богом і життя, як християнського свідоцтва.\nОсновна формація в Русі Світло-Життя спирається на «Обрядах християнського втаємничення дорослих», і починається з євангелізації (індивідуальної або через реколекції: євангелізаційні або початкового ступеня), що приводять до особистого прийняття Ісуса Христа як свого Господа і Спасителя (Оаза «Нового Життя І ступеня) і до приєднання до формаційної групи учнів Христа.\nОсновні методи реалізації формаційної програми: метод „Світло-Життя”,який проникає усі елементи формаційної програми, реколекційна оаза(пятнадцятиденні оази) і мала формаційна група (молодь та діти зустрічаються раз в тиждень а подружжя раз в місяць).\nУчасники руху йдуть дорогою від преєвангелізації до служіння (дияконії) в чому сприяють наступні Божі дари, перелічені засновником:\nХаризма Євангелії визволення\nХаризма Христа Слуги і Дияконій\nХаризма Домашньої Церкви і сімейного катехуменату\nХаризма Живої Церкви\nХаризма Непорочної Матері Церкви\nВеликою справою руху «Світло-Життя» є Круціята Визволення Людини – служіння з метою визволення від різного роду узалежнень, в першу чергу алкогольного. Учасники Круціяти складають алкогольний піст та молитву як жертвування за узалежнених та здійснюють свідоцтво вільного і тверезого життя.\nУ Києво-Житомирській дієцезії рух започаткувався від гілки для сімей і подружжів - «Домашньої Церкви» у 1997 році з утворення перших родинних кіл.\nУ 1999 році почала функціонувати молодіжна гілка руху «Оазис молоді».\nНаразі у дієцезії працює чотири гілки руху «Світло-Життя» - «Оазис Дітей Божих» - (Новоград – Волинський), «Оазис Молоді», «Домашня Церква» та новоутворена гілка «Домашні Групи» для світських дорослих осіб. Починають діяти Дияконія Євангелізації, Дияконія Визволення, Дияконія Життя, Дияконія Літургічна, Дияконія Молитви, Музична Дияконія та інші.\nУ парафії святого Йоана з Дуклі діє саме «Домашня Церква» - на дорозі формації кілька родинних кіл у тісній співпраці з настоятелем парафії о. Мирославом Карачиною OFM. Учасники цих груп беруть активну участь у парафіяльному житті – виконуючи літургічне, молитовне, євангелізаційне та інші служіння відповідно потреб парафіяльної спільноти.\nОазовці допомагають у приготуванні та святкуванні недільної та святкових Літургій, беруть участь у нічних адораціях, провадять Євангелізаційний курс «Альфа», допомагають у організаційних та господарських справах.\nСпільнота руху «Світло-Життя» завжди запрошує усіх, хто прагне жити звичайним активним і повним християнським Світлим Життям!\nБільше інформації та контакти на офіційному сайті руху у Київсько-Житомирській дієцезії svitlo-zhyttja.kiev.ua.\nУ публікації використано матеріали з сайтів svitlo-zhyttja.kiev.ua та oazaukraina.blogspot.com


В останні роки на вулицях наших міст ми часто бачимо молодих людей в зручному на першій погляд взутті — валянках-чобітках, або як їх прийнято називати — «уггі». Причому ходять в них і жінки, і чоловіки, і діти, і не тільки взимку, але й улітку. Однак лікарі б'ють на сполох: уггі можуть завдати шкоди здоров'ю ще більше, ніж підбори.\nМода на австралійські чобітки з овечої вовни з'явилася в Голлівуді кілька років тому. Зірки шоу-бізнесу перейняли цю моду у австралійських серферів і зробили їх частиною свого гардеробу. А чому б і ні — м'які, зручні, з натурального матеріалу. Зовні уггі нагадують валянки, але на цьому їх схожість закінчується. В уггах і справді тепло взимку і прохолодно влітку, що забезпечується натуральністю матеріалів: волокна вовни наближають температуру всередині чобіт до температури тіла незалежно від пори року.\nАле чому лікарі так побоюються модних австралійських чобіт? Особливо шкідливими лікарі вважають дешеву імітацію австралійських Uggs. Перша причина — уггі не притримують стопу належним чином. Це можна помітити на вулиці на кожній «прикрашеній» уггами дівчині — ноги при ходьбі вже наступають не на підошву, а на халяву. Шість місяців ходіння в такому взутті можуть обернутися серйозними проблемами ніг і попереку, попереджають медики.\nЗ кожним кроком модниця в дешевих уггах ковзає, а це може призвести не тільки до вивихів, але й до зносу суглобів стоп, колін, стегон і тазу. Дійсно будова уггів така, що у них немає опори, вони занадто м'які, без каблука і твердої підошви.\nОстаннім часом ортопеди і майстри педикюру стали відзначати часті випадки деформації великого пальця стопи у пацієнток, які також скаржаться на болі в ногах і попереку.\nХірурги-педіатри встановив, що уггі особливо небезпечні для опорно-рухової системи підлітків, які часто люблять наслідувати зіркам. Особливо небезпечне таке взуття для 12–15-річних дівчат. «Нога в уггах нічим не закріплена. Через це формується свідомо неправильна хода, яка призводить до різного роду проблем», — пояснює хірірург Майкл Дюргер.\nБагато дівчат, думають, що одягаючи теплі і м'які черевики, дають ногам відпочити. Насправді вони просто калічать себе. Їх стопи ковзають по периметру взуття. А це призводить не тільки до плоскостопості, але й до незворотних змін в кістках тазу, що в свою чергу провокує проблеми з хребтом.


Червень 41-го. Остаточний діагноз. – Стратегічні студії від Марка Солоніна | Народний Оглядач\n2 Серпень 2021 р., Понеділок, Київський час 15:39\nСправжні розміри військової катастрофи 1941 року приховуються до сих пір – намагаючись відшукати хоча б якісь виправдання нищівному розгрому Червоної Армії, історичний офіціоз замовчує той факт, що співвідношення радянських і німецьких втрат у Прикордонному бойовищу сягало неймовірної цифри 1:35!\nЦілих два роки триває неоголошена та офіційно невизнана навіть офіційним урядом України, «гібридна» війна українського народу проти Росії. Всі українці, крім зовсім байдужих знають як й чому все почалося, продовжилося та точиться зараз.\nЗа цей час постали із попелу саморуйнування, зради, продажності, Збройні Сили України. Цілодобово працюють ремонтні заводи, які відновлюють, модернізують бронетехніку, взяту із місць консервації, відновлюється парк гвинтокрилів та літаків, до війська надходять інші сучасні види озброєння. Відбулося кілька хвиль мобілізації. Військо Україно, яке поступово перетворюється у найпотужніше військо Східної та Центральної Европи, застигло в очікуванні Наказу. Наказу на звільнення тимчасово окупованих територій від бандитських угрупувань, озброєних, нагодованих та навчених «братськім руськім народом Російської Федерації», із якою не розірвано дипломатичних стосунків, навіть не розірвано всіляких угод «про дружбу».\nЗа таких умов виникає одне питання: «Якщо нарешті буде підписано Наказ, а його точно буде підписано, бо інакше бути не може, вони ніколи не зупиняться, не для того все починалося, а українці ніколи не погодяться виконати нахабні вимоги «братів», які несумісні із самим існуванням українського народу, як воюватимуть наші хлопці, одягнені в однострої українського війська?»\nВже зараз військові експерти, перш за все експерти, які реально воювали на боці окупантів, стверджують, що без прямої підтримки з боку РФ Збройні Сили України зачистять так звані «днр-лнр» за три дні, максимум за тиждень. Ті експерти роблять висновки на підставі наявної кількості особового складу та озброєння сторін, а також власної оцінки організаційного та морального-вольового стану озброєних формувань тих самих «днр-лнр».\nНас мусить цікавити морально-вольовий та організаційний стан Збройних Сил України.\nЦе головне питання. Українці, якім сорок і більше років добре пам’ятають часи совдепівської імперії. Добре пам’ятають істерію навколо «велікого подвіга совєтского народа во врємя вєлікой отєчєствєнной войни». Навіть ті, хто все життя прожив у незалежній, як нам усім здавалося до весни 2014 року, Україні не уникли цієї істерії й не тільки у школах. Навіть за часів Президента Віктора Ющенка та істерія тільки трохи була принишкла, але подолана не була. А за Віктора Януковича знов була роздмухана із небаченою силою.\nАле тут є одне питання, яке завжди намагалися обійти саме істеричними воланнями щодо «масового героїзму» та поголовного волання «за Родіну за Сталіна» під час піхотних атак тієї війни. Це питання дуже просте: «Чому влітку та восени 1941 року за три місяці було втрачено території, які довелося відвойовувати три наступні роки?»\nПравдивої відповіді за часів існування совдепівської імперії не існувало. Причому правдиву відповідь не давали не тільки народу, а навіть офіцерам та генералам у військових академіях. Тому два покоління маршалів та генералів «радянської армії», вихованих на думці, що катастрофа літа-осені 1941 року сталася через те, що Робітничо-Селянська Червона Армія була озброєна застарілою технікою, більше сорока років ґвалтували партійне керівництво імперії вимогами переозброїтися так, щоб й «друзі боялися». В результаті «імперія зла» впала, маючи на озброєнні, крім решти всього іншого, більше тридцяти тисяч танків, більші ніж увесь інший світ разом узятий.\nВід правильної відповіді на це питання залежить в тому числі й відповідь на питання, яке турбує переважну більшість українців, що буде, коли наші вояки нарешті почують Наказ.\nЗ’ясуванню цього питання присвятив більше двох десятків років життя авіаційний інженер Солонін Марк Семенович. У 2013 році вийшла друком остання його книга стосовно цієї теми: «Июнь 41-го. Окончательный диагноз/ Марк Солонин.: Яуза, Эксмо; Москва; 2013».\nПропоную переклад анотації та епілогу цієї книги:\n«Марк Солонін Червень 41-го. Остаточна діягноза. Серія «Перемога будь якою ціною»: Яуза, Ексмо; Москва; 2013.\nСправжні розміри військової катастрофи 1941 року приховуються до сих пір – намагаючись відшукати хоча б якісь виправдання нищівному розгрому Червоної Армії, історичний офіціоз замовчує той факт, що співвідношення радянських і німецьких втрат у Прикордонному бойовищу сягало неймовірної цифри 1:35 (35 бійців ЧА за одного гітлерівця, який вибув із лав)!\nЦе є «диво», яке не втискається в жодні засади військової науки. Таке співвідношення втрат можливе хіба що в тому випадку, коли білі колонізатори, які припливли до Африки із гарматами та крісами, наступають на аборигенів, озброєних списами та копаницями. Але влітку 1941 р. на західному кордоні СРСР була зовсім інша ситуація: сторона, яка оборонялася, у цілому не поступалася противнику, ані у чисельності, ані у озброєнні, кількісно переважала його у засобах завдання потужного контрудару – танках та авіації, та ще й мала можливість побудувати свою оборону на системі природних перешкод і довгочасних оборонних споруд…»\nВиняткове за обсягом та глибині дослідження провідного історика дає вичерпну відповідь на питання: до якої війни готувався Сталін й чому реальна війна почалася із катастрофічної поразки Червоної Армії? Використавши десятки тисяч сторінок первинних документів, які зберігаються у російських та дойчських архівах, й надавши 37 оригінальних мап-схем, що ілюструють опис бойових дій перших днів війни Марк Солонін ставить остаточну діягнозу сталінському режиму, за який у 1941 році не бажала воювати навіть власна армія. Це саме та книга, на яку десятки років чекали всі, хто бажає глибоко й неупереджено вивчити історію найбільшої трагедії народів СРСР.\n16 липня 1941 р. товариш Сталін особисто підписав Постанову ДКО № 169, в якій була сказано таке: «Державний Комітет Оборони повинен визнати, що окремі командири і рядові бійці проявляють нестійкість, панікерство, ганебне боягузтво, кидають зброю й, забуваючи свій обов’язок перед Батьківщиною, брутально порушують присягу, перетворюються в отару валахів, які панічно тікають від знахабнілого супротивника.».\nПредметом дослідження, завданням, метою цієї книги було наповнити сполучення слів «окремі командири і рядові бійці» конкретним змістом. Перевести обговорення питання про «людський чинник» та його роль у катастрофічній поразці Червоної Армії із царини емоцій, ритуальних висловлювань, істерики, жонглювання «зручними» цитатами у сферу науки; для початку – такої простої науки, як арифметика. «Наука починається там, де починають вимірювати» (Мендєлєєв).\nЗавдання це дуже непросте. Танки, гармати, літаки можна перерахувати, товщину броні – виміряти, реальну бронепробивність снарядів перевірити на полігоні. А ось як виміряти «бойовий дух», оцінити у кількісних параметрах наявність кваліфікації у командирів та мотивації до виконання військового обов’язку у солдат? Складно – не означає неможливо. Й хоча відповіді ніколи не будуть такими ж простими й однозначними, як в задачах із класичної механіки, можна знайти й відповідні об’єктивні (такі, що допускають кількісну оцінку) критерії, й первинні документи, які містять необхідну вихідну інформацію для кількісної оцінки.\nПершим за значущістю критерієм може бути структура втрат особового складу. Армія – це не танки, армія – це люди; розгромити армію – це фізично знищити солдат супротивника або примусити їх до відмови від виконання військового обов’язку, знищення бойової техніки грає тут сугубо допоміжну, підручну роль. Нажаль, не має жодної можливості скласти поіменні списки втрат або, по менший мірі, встановити з точністю до тисячі чоловік кількість вбитих, поранених, дезертирів та полонених (дві останні категорії у конкретних умовах літа 41-го року у значній мірі нерозрізнимі – спочатку відбувалася втеча до лісу, а потім, через кілька днів або тижнів, перехід із лісу у табір полонених). Гірше того, розвал Червоної Армії був настільки глибоким й швидким, що саме використання звичайних термінів військової мови стає проблематичним. Чи можна назвати «дезертиром» солдата, якого кинули усі командири – від комбату до командарму? Чи можна назвати «військовою частиною» те, звідки самовільно втік цей солдат?\nТим не менше, на лихо для нашої країни – й на полегшення життя майбутніх істориків – диспропорція між «кривавими втратами» (вбиті та поранені) й втратами у результаті хаосу та розвалу (дезертири, полонені) настільки яскраво виражена, що для її встановлення й вимірювання достатньо навіть тієї скромної кількості інформації, яку ми сьогодні маємо (кавун настільки більше за вишню, що різницю в їхній вазі можна виявити навіть на найгірших, грубих й попсованих терезах).\nСтрого кажучи, перший крок до виявлення цієї диспропорції було зроблено 20 років тому й зроблено зовсім не мною. У 1993 р. вийшло у світ перше видання статистичного збірника «Гриф таємності знято», у якому колектив цілком «офіційних», «статусних» істориків, на чолі із генерал-полковником Г.Ф. Кривошеєвим, опублікував дані про втрати Червоної Армії по рокам й операціям війни. Там, зокрема, чорним по білому було написано, що кількість «пропалих без вісті» складала 71% від загальної кількості втрат Південного і Брянського фронтів, 77% втрат Південно-Західного фронту, 65% Західного фронту (це дані за увесь 1941 рік).\nВ інших розділах (таблицях) збірника Кривошеєва вбиті та пропалі без вісті були об’єднані в загальній графі «безповоротні втрати», однак і в цьому випадку величезну перевагу кількості «пропалих» було виразно видно: безповоротні втрати виявилися у 5,7 рази більше санітарних втрат на Північно-Західному фронті (з 22.6 по 9.7), у 4,4 рази більше санітарних втрат на Західному фронті (з 22.6 по 9.7), у 2,5 рази на Південно-Західному фронті (з 22.6 по 6.7) у 7,3 рази на тому самому Південно-Західному фронті в період з 7.7 по 26.9. Такі «перевернуті» пропорції, несумісні із логікою, фізіологією та військовою історією (в реальності кількість поранених в усіх боях ХХ сторіччя у 2-2,5 рази перебільшують кількість вбитих), можуть мати тільки одне пояснення: безповоротні втрати складалися головним чином із «пропалих без вісті», вбитих же було на порядок менше.\nДані, наведені у збірнику Кривошеєва (які самі укладачі збірника із усіх сил постаралися не помітити й не зрозуміти), вказали загальний напрямок подальшого пошуку. Обмежитися тільки ними було неможливо хоча б за двома причинами: не має докладної деталізації, відомості надто загальні (за увесь 1941 рік, по цілому фронту), та й самі цифри втрат, обліковані у Кривошеєва, значно занижені. Для надолуження цієї прогалини було написано Частини 2 і 3 цієї книги. Вдалося виявити конкретні цифри втрат за перші 10-15 днів війни по десяткам частин і з’єднань Південно-Західного і Західного фронтів. Результат дослідження підтвердив – й навіть значно посилив – первісні оцінки. Так, пропалих без вісті було в багато разів (часто на порядок) більше сукупної кількості облікованих у штабних документах вбитих та поранених.\nФормально міркуючи, число облікованих у документах «кривавих втрат» і їхня реальна кількість можуть не збігатися. Й якщо б усі наші відомості із історії перших тижнів війни обмежилися тільки названими вище цифрами, то цілком доречно було б висловити гіпотезу (так, саме «висловити гіпотезу», а не категорично стверджувати, як це робилося протягом багатьох десятиліть), що попалі без вісті насправді загинули, змагаючись до останнього набою в оточенні, наодинці, у відриві від командування та штабів.\nВ деяких випадках саме так все й було. Й випадків таких відомо немало. Вище було неодноразово показано, як у документах вермахту з’являється опис бою «невідомо із ким» (у відповідних радянських документах такий епізод ніяк не відбивається, й за цими документам навіть неможливо зрозуміти – хто ж там воював). Тим не менш, у цілому і головному вказана вище «гіпотеза» категорично не вірна. Пропалі без вісті влітку 41-го року – це, за нечастими виключеннями, дезертири та полонені. (Доводити й відстоювати такий простий висновок стало необхідним лише зараз після виходу перших книг Солоніна; до цього, у 1993 р., укладачі збірника Кривошеєва на стор. 338 без тіні зніяковіння (й подиву гідної точністю) встановили, що із 4559 тис. чоловік, облікованих в донесеннях штабів як «пропалі без вісті», 4059 тис. чоловік перебували у полоні).\nПерш за все слід згадати про те, що «пропалі» не пропали безслідно. Їх виразно видно: й на світлинах німецької кінохроніки, на яких зафіксовані довжелезні колони, які йдуть за обрій, полонених червоноармійців, і в документах штабів вермахту. Як було вище показано, дві третини втрат Західного фронту повністю покриваються облікованою дойчами кількістю полонених (якщо ж прийняти цифри Кривошеєва – 418 тис. чоловік в період з 22.6 по 9.7, то захоплені дойчами 338,5 тис. полонених складуть не дві третини, а чотири п’ятих усіх втрат фронту). У цілому до кінця 1941 року дойчі захопили у полон 3,8 млн. чоловік, що складає приблизно половину від реальної кількості втрат, або 85% від втрат, вказаних у збірнику Кривошеєва (4,47 млн. чоловік). (Як вже було багато разів відзначено, величезна кількість первинних документів втрачена (або вони взагалі не були складені), відповідно встановити загальну кількість втрат додаванням повідомлень штабів завідомо неможливо. Адекватним ситуації був й залишається тільки «балансовий метод», тобто порівняння трьох чисел: чисельність діючої армії на 22 червня, чисельність на кінець року, сукупна чисельність людей, які надійшли в діючу армію (ця складова лишається предметом дискусій й постійного уточнення). У цілому балансовий метод призводить до мінімальної оцінки безповоротних втрат 41-го року у розмірі 7,5-8 млн. чоловік. Детально про це див. «22 червня. Анатомія катастрофи, стор 367-370.)\nЗахоплені й обліковані (що зовсім не одне й теж!) у документах вермахту полонені – це тільки одна із (хоча й найбільша) складова загальної сукупності «пропалих». Величезна кількість колишніх червоноармійців уникло полону, причому самими різноманітними способами. Так, у 1941 р. тільки органами НКВС (без урахування діяльності армійських загороджувальних загонів) було затримано 710755 дезертирів (дані із доповіді начальника Відділу по боротьбі із бандитизмом НКВС СРСР А.М. Леонтьева від 30 серпня 1944 р.). Не зважаючи на формальну точність (аж до однієї людини), ці звіти, зрозуміло, не дають повної картини того що сталося.\nЄ всі підстави припустити, що більша частина дезертирів побігла не назад (на схід), в обійми НКВС, а попильнувала лишитися на окупованій противником території, повернутися до себе додому, осісти «у приймах» сердобольної солдатки і т.і. Влітку 41-го дойчі дивилися на цю справу «крізь пальці» – війна здавалася їм вже виграною, а на ланах дозрівав врожай, який треба було до останньої зернини зібрати, обмолотити й відправити у потрібному напрямку, тобто до Дойчланду, який традиційно потерпав від нестачі власного збіжжя; у такій ситуації не було жодної рації ловити й тримати колишніх червоноармійців у таборах, де їх малося охороняти та ще й якось годувати.\nДеяке уявлення щодо кількості дезертирів (сама природа цього явища виключає можливість точного обліку) може дати цифра «призваних удруге». За даними все того ж збірника Кривошеєва, «939,7 тис. військовослужбовців із числа раніше пропалих без вісті й бувших у полоні було призвані удруге на звільненій від окупації території». Однозначному розумінні цієї фрази заважає сполучник «й» («пропалі без вісті Й бувші у полоні»). З одного боку, виникає можливість «подвійного обліку» (спочатку як полоненого, потім як «удруге призваного»). З другого боку, до того часу, коли почалося широкомасштабне звільнення окупованих територій (43-44 рр.), більша частина полонених була вже давним-давно переміщена у табори на території Дойчланду, й їхнє звільнення, репатріація (а у низці випадків й зарахування на військову службу) відбулося вже після закінчення війни; що стосується полонених 41-го року, то дві третини з них не змогли пережити першу військову зиму.\nДалеко не всі «пропалі» й осівши на окупованій території дожили до того моменту, коли їх змогли повторно призвати у Червону Армію. Сотні тисяч чоловік загинули, воюючи по обидва боки барикад громадянської війни («у поліцаях», і в партизанських загонах), потрапили під бомбардування та артобстріл, вмерли від голоду та хвороб, розстріляні як заручники, як «помагачі партизан», як «помагачі окупантів» і т.і. Нарешті, не варто забувати про те, що у 1943-1944 роках на звільнених від дойчської окупації територіях СРСР у масовому порядку відбувався так званий «призов безпосередньо у військові частини». На практиці це означало, що виявлених чоловіків призовного віку без зайвих сентиментів відправляли «спокутувати провину» прямо у бій, часто навіть не переодягнувши їх у військовий однострій; ці люди у жодних документах мобілізаційного Управління Генштабу обліковані не були, скільки їх було й скільки їх загинуло – не знає ніхто.\nЩе одна група фактів, переконливо (хоча й опосередковано) свідчить про те, що пропалі без вісті в основній своїй масі аж ніяк не загинули у бою, пов’язана із цифрами втрат вермахту. На величезній кількості прикладів, окремих і загальних, було показано, що втрати вермахту були дивовижно низькими: 40-50-60 чоловік, із урахуванням поранених й тих, хто захворів, на дивізію у день. Дойчські втрати виявилися в десятки разів (!) меншими від втрат з’єднань Червоної Армії, які їм протистояли. Й тут нам прийдеться або припустити, що червоноармійці стріляли у дойчів паперовими кульками, або визнати, що тих, хто стріляв, було у багато разів менше, ніж «пропалих».\nПропорція втрат бойової техніки (танків) Червоної Армії цілком повторює пропорції втрат особового складу й приводять нас до аналогічних висновків щодо причин цих втрат. Виявлене та описане ще у «Кухві та рихвах» явище – незвичайно високий темп та обсяг втрат танків («танкова упадь») – знайшло беззастережне підтвердження на сотнях сторінок первинних документів штабів Червоної Армії. Протягом 7-10 днів (іноді й значно швидше) радянські танкові дивізії втрачають усі (або майже усі) свої танки, але при цьому явно відображені у документах бойові втрати складають 15-20, від сили 25 відсотків від їхньої вихідної кількості; всі решта втрачені без впливу супротивника (якщо не відносити до категорії «впливу супротивника» сам факт війни, що розпочалася). Саме ця нечувана в історії «танкова упадь» призвела до того, що Південно-Західний фронт умудрувався втратити безповоротно у 50 разів більше танків, ніж супротивник.\nДокументи штабів Червоної Армії свідчать про цілковито неймовірні пропорції втрат танків і танкістів. Якщо у танкових дивізіях вермахту на один безповоротно втрачений танк приходиться 30-40 (іноді й 70-80) вбитих та поранених людей, то у радянських танкових дивізіях обліковані втрати особового складу лише у 2-3-4 рази більше ніж втрати танків; в тих випадках, коли документи дозволяють встановити втрати не тільки цілої дивізії, але й танкових полків (наприклад, 32, 34 та 37 танкові дивізії Південно-Західного фронту), виявляється, що на три безповоротно втрачені танки приходиться дві людини (вбиті та/або поранені).\nНадісь, саму точну й об’єктивну оцінку дій радянських танкових військ ми знаходимо у документах супротивника. Там, де радянські танки пропадають тисячами (Південно-Західний фронт), дойчі втрачають від сили одну-дві сотні протитанкових гармат. Дойчські зенітні підрозділи, які нібито відбили удар сотень радянських танків «нових типів» (КВ та Т-34), втрачають вбитими та пораненими усього кілька десятків чоловік. Там, де нібито мав воювати танковий полк Червоної Армії, у документах штабів вермахту відмічається поява «окремих дрібних груп танків»; там, де лавина із тисячі танків 6 мехкорпусу мала розчавити у балабушок піхотну дивізію вермахту, у німецьких документах відмічено появу100-200 танків. Навіть якщо, всупереч будь якій логіці, уявити, що дойчські звіти складено із нульовим рівнем приписок, то й у цьому випадку виходить, що по меншій мірі дві третини наявної кількості радянських танків дойчі на полі бою не побачили.\nЩе однією, вельми інформативною міркою, що дозволяє оцінити кількість «окремих командирів і рядових бійців, які проявили нестійкість, панікерство, ганебне боягузтво», є темп наступу супротивника. Ось цей-то покажчик, на відміну від багатьох згаданих вище, піддається точній математичній оцінці: є текстові документи штабів вермахту, є оперативні мапи дойчського Генштабу, все відмінно видно. Дойчська піхота наступає із темпом 15-20 км на день, встигаючи при цьому знищувати сотні бетонних ДОТів та форсувати одну за другою повноводні ріки (окремі виключення – практично всі вони були згадані у попередніх главах нашої книги – тільки підтверджують цю загальну закономірність). Воювати при такому темпі наступу німцям зовсім було ніколи; це не війна, а переможний марш. Поєднати реальність цього маршу із пропагандистськими замовляннями про «стійкі бої та затятий опір Червоної Армії» можна, але лише за одного припущення: затято чинила опір лише мала частина величезної радянської армії.\nНарешті, опосередкованим, але вельми красномовним свідченням є сам стан (тобто практично повна відсутність) оперативних документів штабів Червоної Армії. Ще раз нагадаю, що командир дивізії або корпусу воює не один, у складі штабу з’єднання більше ніж півтори сотні чоловік, із них половина – старший командний склад; одних лише писарів та діловодів два тузіня. Чим були зайняті всі ці люди, якщо вони не спромоглися підготувати два оперативні зведення на день або не змогли запхати цю тонку купку паперу за пазуху й винести із собою при відступі?\nВ тім, кому було виносити штабні документи, якщо масово пропали самі штаби\nШтаби разом із командирами. Розмір зникнення командного складу Червоної Армії просто вражає:\n- 163 командира дивізії (бригади);\n- 221 начальник штабу дивізії (бригади);\n-1114 командирів полків.\nЦе перелік командирів Сухопутних військ (без авіаційних командирів, які не повернулися із бойового вильоту), які пропали без вісті за весь час війни. Беручи до уваги, що за штатом одній стрілецькій дивізії потрібен один командир, один начальник штабу та п’ять командирів полків, ми приходимо до висновку, що без вісті пропав офіцерський корпус, за чисельністю достатній для укомплектування начальницького складу 150-200 дивізій.\nА тепер від простої арифметики перейдемо до військової історії. Почнемо із фундаментального дослідження Н.Н. Головіна «Військові зусилля Росії у світовій війні (Военные усилия России в мировой войне)». Генерал-лейтенант Російської імператорської армії закінчив роботу над цією книгою в 1939 р., й на той момент «світова війна» була одна, без порядкових номерів. Вельми об’ємний розділ книги присвячено аналізу структури втрат особового складу російської армії. Із використанням величезного масиву документів – російських, дойчських, австрійських – Головін виявляє співвідношення «кривавих втрат» (вбиті та поранені) й кількості полонених.\nУ цілому, за всю війну і по усім родам військ російської армії виходить співвідношення 61 до 39. «Криваві втрати» більше ніж у півтора рази перевищують кількість полонених. Значно гіршим цей покажчик (Головін називає його «моральна пружність військ») стає у літню кампанію 1915 р. – період тяжких поразок і глибокого відступу російської армії. Значно гірше – це 59 до 41 («криваві втрати» все ще більше кількості полонених). Для тих, хто забув, нагадаю, що мова йде про війну, яка у всіх радянських підручниках характеризувалася як «імперіалістична», «антинародна», «чужа інтересам трудящих бійня, влаштована урядом поміщиків та капіталістів». Варто уваги, що й сучасні російські «патріоти совка» проти таких оцінок активно не виступають й називати Першу світову «Вітчизняною війною» не поспішають.\nБули, однак, у структурі російської армії укомплектовані за становим принципом військові частини, в яких ставлення до війни (будь якої війни) було в принципі іншим. Це козаки й імператорська гвардія; чоловіки, яких у довгій низці поколінь виховували у дусі безумовної вірності присязі. В козачих частинах співвідношення «кривавих втрат» та полонених складало (за всю війну) 94 до 6, у гвардії – 91 до 9.\nРозвалюватися (як кухва, з якої збили рихви) російська армія почала тільки після Лютневої революції. У літній кампанії 1917 р. «криваві втрати» стають меншими втрат полоненими (45 до 55); проте, до того часу будь які цифри втрат на фронті вже перекривалися величезним потоком дезертирства. Обстановку літа 1917 р. Головін оцінює такими словами: «Не може бути жодних сумнівів у тому, що тут ми маємо справу виключно із розкладницьким впливом революції. Російська солдатська маса битися не бажає, й на кожні десять героїв, які проливають за Батьківщину свою кров, приходиться дванадцять-тринадцять тих, хто кинули свою зброю».\nНажаль, мені не відомо – як оцінював Н.Н. Головін (він помер у січні 1944 р.) ситуацію, коли на кожні десять героїв, які проливають свою кров за Батьківщину, приходиться 30-40-50 тих, хто кинули свою зброю.\nТак все таки: 30, 40 чи 50? Яким було реальне співвідношення вбитих, поранених та «пропалих» влітку 1941 року? 1 до 3 або 1 до 5, є ж різниця! Так, с точки зору арифметики прирівняти ці величини ніяк не можна. Однак між арифметикою і військовою історією є багато відмінностей; одна із них полягає у тому, що для встановлення причин розгрому армії абсолютно неважливо – повтікали у ліс три чверті, чотири п’ятих чи дев’ять десятих особового складу. У будь якому випадку, навіть при найменшій із названих цифр армія, яку зовсім не випадково називають «військовим організмом», приречена на загибель.\nЯкщо мова йде про таке жахливе заняття, як війна, доречним буде таке порівняння: не важливо, на скільки частин розрубали людину – на три, на чотири або на сім. У будь якому із варіантів діагноз зрозумілий, про прогноз можна не казати, причина смерті встановлюється із недвозначною ясністю. У контексті бурхливих дискусій, які не вщухають навколо «концепції Солоніна», має сенс відмітити, що ані найменшого значення для діагнозу не мають спонукальні мотиви «рубача» – не важливо, скоїв він це злодіяння за плату, по п’янці, у припадку ревнощів, заради пограбування й т.і. Й тим більше, не має жодного практичного сенсу витрачати сили й час на з’ясування питання – чи хворів зарубаний за життя хронічним гастритом чи ні.\nТочно так же не має жодного практичного сенсу у тому занятті, у якому вправлялися два покоління радянських істориків, а тепер їх справу із величезним запалом продовжують тисячі аматорів на незліченних інтернет-форумах. Усі ці гігабайти слів, витрачених на обговорення конструкції повітряного фільтру рушія танка Т-34, полководчого генію (або бездарності) Жукова, відсотка забезпечення авіаполків заправними лійками та приставними драбинками – все це порожнє, безпредметне базікання. З перших днів війни більша частина особового складу Червоної Армії кинула зброю й розбрелася по лісам. Мотиви у цьому випадку (в межах військово-історичного дослідження) не мають значення, цілком достатнім є встановлення самого факту перетворення армії в озброєний натовп, який стрімко роззброюється. Натовп воювати не спроможний. Це й є остаточний діагноз причин поразки Червоної Армії влітку 1941 року.\nПерша моя книга «Кухва та рихви» була закінчена трохи більше десяти років тому. За ці роки я отримав багато листів із різних кінців світу. Не раз і не два люди, рухомі самими добрими приводженнями, радили мені: «Не чіпайте простого солдата! Лайте Сталіна, лайте бездарних й боягузливих генералів, ну, якщо вам й цього замало, можна дійти до полковників із майорами. Але не натягайте огуду на просту людину! Ваші потенційні читачі – це сини та онуки тих солдат, не відштовхуйте їх розповідями про масове дезертирство, про 6 млн. кинутих гвинтівок…»\nТака логіка мені зрозуміла – але йти за нею я не буду. Нажаль, друзі мої, гірку правду нашої спільної трагічної історії прийдеться випити не підсолодженою. Як не можна перестрибнути провалля у два стрибки, так й не можна звільнитися від дурману тоталітарної свідомості, зруйнувавши лише одну її половину.\nБудь яка тоталітарна держава поряд із культом обожнюваного Вождя насаджує міф про наділений усіма можливими чеснотами Народ. Цей Народ сяє у відбитому світлі, випромінюваному сонцеликим Вождем, перед яким кожен повинен покірно схилити голову. Війна, на яку Вождь пошле свій Народ, може бути тільки Священною, Великою й Вітчизняною. Участь Народу у Священній війні являє світу взірець нечуваного в історії масового героїзму. «У бій, вперед, в огонь кромішній/ Він іде, святий і грішний/ Російський диво-чоловік…»\nУсе на світі має свою ціну. Сумнівне задоволення насолоджуватися казками про свою святість та чудовість було надане радянському народу ніяким чином не безкоштовно. Й відмова від свободи, від права вирішувати щось у своїй країні була лише малою частиною ціни. Ще треба було жити у бараку із «зручностями на дворі», горбиться на непосильній праці за копійки (дві третини народонаселення працювало у колгоспах й зовсім за «палички»), мерзнути в чергах за іржавими оселедцями й глушити загнаний у підсвідомість страх горілкою. Але й це ще не вся ціна! Головний платіж – це обов’язок «по першому зову партії й уряду» йти на війну самому й віддати за заклання своїх дітей. Куди йти й з ким воювати? Куди вас у бій пошле товариш Сталін, ось туди й підете…\nДорогою ціною дісталася радянському (тепер російському) народу красива казка, усе решта у нього крок за кроком вкрали, й по-людськи я прекрасно розумію тих, хто обсипає мене потоками відбірної лайки («останнє забирає, гад!»). Але ще краще я розумію тих ветеранів, які у десятках листів говорили мені про те, якою радістю стало для них дожити до часу, коли завіса брехні, яка щільною заслоною оповила історію тої страшної війни, почала розвалюватися.\nСпокійний, тверезий погляд на минуле своєї країни, готовність визнати попущенні помилки, почуття сорому за скоєні від імені й руками твого народу злочини – це розкіш, підсильна лише здоровому суспільству, яке твердо й впевнено будує своє майбутнє. Чи зможе колись Росія дозволити собі таку розкіш – Бог знає…»\nОсь така вона «остаточна діягноза». Зараз російський народ знову кличуть терпіти злидні, що невідворотно на нього насуваються, заради «величі» Росії, яка «встала з колін», заради «кримнаш», заради того, щоб землю в Сирії шиїтам віддати, заради сонцеликого вождя, який «усіх обіграв». Але то вже не наші, то їхні проблеми.\nНа мою думку, ця книга має обов’язково вивчатися у військових училищах та академіях Збройних Сил України, має бути перекладена українською мовою та вивчатися у школах України.\nТреба нарешті остаточно позбавитися полуди совдепівської пропаганди про «вєлікій подвіг совєтского народу у вєлікой отєчєствєнной войнє». Це питання життєво важливе для українського народу, це питання існування та поступу українського народу, Української Соборної Самостійної Держави.\nПосилання Опубліковано Ія Подолянка 5 Березень, 2016 - 23:00\nСтаття важлива.аналітична.додає оптимізму\nНаступний крок духовного\nПосилання Опубліковано Вiктор Нокiд 10 Березень, 2016 - 10:13\nНаступний крок духовного одужання українського народу - вїдмова від державного "святкування" 8 березня.\nСовки нехай "святкуюють". 8 березня має бути робочим Днем.\nВід 7 листопада відмовилися, від 23 лютого відмовилися, й небо не впало.\nТреба зробити вихідним днем 8 травня - День Матері!\nДень Матері святкується у\nПосилання Опубліковано Аватар Арій 10 Березень, 2016 - 18:45\nДень Матері святкується у другу неділю травня, тому завжди є вихідним днем. Цього року це 8 травня. ?Чи можливо Ви мали на увазі, що потрібно закріпити дату цього свята?\nКнига надважлива. Справді\nПосилання Опубліковано Вiктор Нокiд 10 Березень, 2016 - 10:53\nКнига надважлива. Справді вельми прикметно, що Марку шлях до читача відкрила Україна. Його "Бочка и обручи" надркуовано в Україні: Солонин М.С. Бочка и обручи, или когда началась Великая Отечественная война? — Дрогобыч: Видавнича фірма «Відродження», 2004. -- 448 с.: карты.\nВ РФ ніхто того друкувати не бажав.\nСвого часу 4 та 5 глави "Бочки" дркувала газета "Кримська світлиця":\n"Кримська Свiтлиця" > #26 за 24.06.2005 > Тема ""Білі плями" історії"\nБочка й обручі, або коли почалася Велика Вітчизняна війна?\nМарк Семенович СОЛОНІН\nЦю книгу автор із російської Самари Марк Семенович СОЛОНІН присвятив своєму батькові - "рядовому Великої війни" Семену Марковичу Солоніну. (Дрогобич: ВФ "Відродження", 2004. - 448 с.). У книзі, як написано в анотації, розглядається початковий період війни між гітлерівською Німеччиною і сталінським Радянським Союзом. На основі даних, отриманих із раніше засекречених документів і матеріалів, а також аналізу науково-історичної й мемуарної літератури автор спростовує усталені і нові міфи про причини катастрофічних поразок Червоної Армії у перші місяці війни, дає об'єктивне, глибоке аргументоване трактування ходу військових подій. Першорядна увага приділена людському факторові. Видання адресоване історикам і всім, хто цікавиться Другою світовою війною.\n"И советский солдат, и руководство СССР в тех условиях оказались на высоте, с честью ответив на жестокий вызов истории", - написала недавно "Крымская правда" в статті "Лживые мифы о Великой Отечественной", присвяченій 64-й річниці початку Великої Вітчизняної війни. Для того, щоб усіляких міфів і "білих плям" в нашій історії й справді поменшало, редакція "КС" для порівняння пропонує читачам ознайомитися (мовою оригіналу) із двома заключними розділами, фактично, документальної книги Марка Солоніна... Якщо, звичайно, у "Світлиці" стане сил ще трохи повиходити хоча б у такому "урізаному" форматі і додрукувати ці розділи до кінця. "Крымская правда" цього ж не зробить...\nСподівання Марка Слоніна на\nПосилання Опубліковано Вiктор Нокiд 10 Березень, 2016 - 14:48\nСподівання Марка Слоніна на зміни у РФ безпідставні. В Академії ГШ ЗС РФ читає лекцію такий собі Ніколай Старіков:\nВони не можуть прозріти, бо не хочуть. Тому готуймося брати на себе відповідальність за українські етнічні території.\nЦе може статися скоріше ніж можна собі уявити.\nДо теми. Новий текст:\nПосилання Опубліковано Василь Федорiв 11 Березень, 2016 - 11:52\nКiно до теми:\nПосилання Опубліковано Василь Федорiв 18 Березень, 2016 - 10:16\nНовий текст: http://ar25.org\nПосилання Опубліковано Василь Федорiв 19 Липень, 2016 - 10:26


У дитини коліки: що це таке?\nКорисні поради на всі випадки життя » Сім'я і діти » У дитини коліки: що це таке?\nУ вас з'явилася дитина. І ви сміться на сплячого малюка і умиляетесь того, як він солодко прицмокує близько вашої грудей. Але раптом настає момент, коли все змінюється, і на зміну безтурботності і спокою приходить страх за його здоров'я. Ще б: адже він вигинається, кричить, ручки стискає в кулачки, а ніжки тягне до животику, який став тугим. Що ж з ним відбувається?! Просто у дитини коліки, і батьки повинні полегшити цей непростий період у житті малюка.\nСпокій, тільки спокій, як говорив Карлесон. Практично кожен малюк в тій чи іншій мірі переживає період кольок. Болі, викликані коліками, беруть свій початок десь приблизно в кінці 1-го місяця життя малюка - зазвичай після 3-го тижня. У багатьох новонароджених коліки бувають в ранні ранкові або нічні години, і кожен день повторюються приблизно в один час. На 6-8-му тижні вони досягають свого піку, а потім йдуть на спад. І в більшості випадків у дитини коліки проходять наприкінці 3-го місяця або на 4-м.\nПричиною кольок є підвищене газоутворення, що виникає з-за того, що у малюка шлунково-кишковий тракт (ШКТ) ще не дозрів і не в змозі поки що справлятися з новою їжею. Адже на протягом дев'яти місяців малюк отримував живлення через пуповину, а його кишечник був стерильним. Організм дитини ще не вміє виводити гази відразу, а вони, у свою чергу, на стінки кишечника посилюють тиск і цим викликають м'язовий спазм. Для того щоб шлунково-кишковий тракт дозрів, утворилася необхідна мікрофлора і ферменти, які допомагають переварити і засвоїти їжу, буде потрібно час. Але поки це не сталося, і батьки повинні допомогти дитині позбутися газів. Він повинен відчувати підтримку і впевненість у тому, що ви йому обов'язково зможете допомогти. А формування ШКТ малюка повністю відбудеться тільки до року.\nЧим ви можете допомогти, якщо у дитини коліки\n1. Правильно прикладайте до грудей\nДуже важливо, щоб дитина правильно брав груди. Тоді дитині не потрапить зайве повітря. Для цього ви повинні в широко відкритий рот малюка направити груди таким чином, щоб сосок смився йому в небо. Його нижня губка повинна бути вивернута, а ареола соска практично не видно. Якщо дитина правильно захопив груди, то ви не почуєте цокающих звуків. Ознакою неправильного захоплення є також хворобливі відчуття в грудях, коли ви його годуєте. Якщо ж у вас не виходить самостійно прикладати дитину до грудей правильно, тоді необхідно звернутися до консультанта по грудному вигодовування за допомогою. Якщо ж ваш малюк на штучному вигодовуванні, то треба відрегулювати нахил пляшечки.\n2. Вибір пляшечки\nПри змішаному або штучному вигодовуванні по можливості користуйтеся пляшечками, мають спеціальну вентиляційну систему, яка не дозволить, щоб у молочній суміші утворювалися бульбашки повітря. А це означає, що зайвий повітря не проникне в шлунок малюка. В таких пляшках можна ще відрегулювати швидкість потоку суміші. Адже якщо вона ллється занадто швидко, дитина, захлинаючись, зупинить смоктання, і буде судорожно заковтувати повітря ротом. Ну, а в свою чергу, цей зайвий повітря як раз і буде провокувати в животі малюка кишкові коліки.\n3. Харчування мами\nТакож дуже важливо ретельно смитися в період грудного вигодовування за тим, чим харчується годуюча мама. Навіть якщо ваш раціон вже обмежився після народження дитини, під час кольок треба сісти вже на дуже жорстку дієту. Виключіть зі свого раціону всі продукти, що сприяють утворенню в животику малюка газів. Вживайте більше кисломолочних продуктів, а овочі і м'ясо краще відварювати або запікати або (але тільки не смажити!).\n4. Мамине тепло\nЯкщо у дитини коліки, зробіть так, щоб під час нападів животик малюка був в теплі. Малюк може добре зігрітися у вашої грудей, і вони пройдуть. У цьому випадку підійде не тільки мамина, але і татова груди. Просто покладіть дитину до себе на груди і полежіть так небагато. Ефект вийде подвійний: від батьківського тіла животик малюка зігріється, а тілесний контакт допоможе йому заспокоїтися і розслабитися. І він відчуває себе настільки комфортно, що після того, як у дитини коліки проходять, малюк може солодко заснути на батьківській грудей.\n5. З огріти животик малюка коли ви годуєте або відразу після годування вам допоможе також тепла пляшечка, пелюшка або грілка, наповнена вишневими кісточками. Виберіть те, що зручно і дитині, і вам.\nВзявши дитячу пелюшку, погрійте її гарячою праскою і додайте дитині на животик. Перевірте, щоб пелюшка була нагріта не занадто сильно, тому що ви можете ніжну шкіру дитини обпалити.\nДля довготривалого ефекту ви можете скористатися пляшкою, яку наповніть теплою водою. Перед тим як пляшку з водою покласти поруч з дитиною, її треба загорнути в пелюшку.\nЗшийте мішечок і наповніть його вишневими кісточками. Помістіть його в мікрохвильову піч на хвилину, і покладете в ліжко дитині.\n6. Ваш животик до животика\nЗігріти животик малюка допоможе ваше тіло вже під час годування, і дискомфорт від кольок буде менше. Коли ви годуєте грудьми, ляжте на бік, поверніть малюка теж на бочок і притисніть до себе так, щоб ваші животики щільно стикалися. Шия і тулуб дитини при цьому повинні знаходитися на одній лінії - за цим необхідно стежити обов'язково!\n7. Тепла ванна\nМалюка, якого мучать кольки, не полінуйтеся і по можливості помістіть в теплу ванну. Такий спосіб допоможе дитині швидше розслабитися, і при цьому зігріє його животик.\n8. Викладання на животик\nВикладайте малюка регулярно на живіт, і робіть це краще перед прийомом їжі. Багато дітей не люблять цей процес, і тому голосно кричать. Треба відволікти увагу дитини яскравою іграшкою, ніжним сюсюканням або веселою потешкой, і погладжуйте його в цей час зверху вниз по спинці.\n9. Подвійне тиск\nПокладіть дитину на живіт так, щоб його ніжки звисали (на край ліжка або сманну подушку). В цьому випадку треба бути дуже обережними! Збільшений тиск на животик заспокоїть малюка. Але не варто цього робити, якщо малюк поїв зовсім недавно.\n10. Носіть малюка стовпчиком\nНагодувавши дитину, поставте його у вертикальне положення, притиснувши до себе. Носіть його так кілька хвилин, поки дитина не отригнет повітря. Буває, що разом з повітрям, відригується і їжа. Якщо її небагато, то нічого в цьому страшного немає, а якщо - половина випитого молока, то це вже привід звернутися до лікаря.\nПоклавши дитину на спинку, починайте теплою долонею за годинниковою стрілкою погладжувати йому животик, тобто «по ходу» роботи кишечника. В цілях профілактики масаж можна робити не тільки в період, коли у малюка коліки, але і в будь-який час. Зробивши масаж, не поспішайте прибирати руку, залиште її на животику. Тепло від руки не тільки живіт малюка зігріє, але і створить атмосферу любові і довіри між вами і дитиною.\n12. Рятівна гімнастика\nПоклавши малюка на спинку, його ніжки притисніть до животика, тримаючи їх за щиколотки. Потримавши таким чином кілька секунд, опустіть їх. Те ж саме ви можете зробити, якщо покладіть дитину на живіт, зігнете ноги і покладете їх до живота (він ніби буде стояти рачки). Потримавши так кілька секунд, ніжки розігніть. Зробіть кілька разів. М'язи заднього проходу в таких положеннях розслабляються, що сприяє тому, що газики виходять.\n13. Катання на м'ячі\nДля цієї мети підійде простий надувний м'ячик великого розміру, яким частенько грають на пляжі. Покладіть малюка на м'яч животиком і починайте катати, притримуючи його. Це веселе заняття і відверне дитину, і помасажуйте живіт.\n14. Прогулянка в ковдрі\nЦе важко пояснити, але з досвіду багатьох батьків, ви можете загорнути дитину в теплу ковдру і, притиснувши його до себе, поносіть по дому, і при цьому трохи похитуючи. Може бути, тепло і кокон ковдри нагадують дитині про його внутрішньоутробного життя, де не було ніяких кольок. Дитина зігрівається, заспокоюється, і біль в животику проходить.\n15. Чарівні звуки\nТой факт, що грудних дітей заспокоюють різні звуки, давно відомий: від шуму поточної води, до звуку працюючого пилососа. А що говорити про тихому маминому ворковании чи колискової пісеньки. Не бійтеся експериментувати! У момент нападу кольок на кілька хвилин увімкніть музику, нехай насаджується.\n16. Краплі від газів\nСучасні препарати в більшості випадків містять симетикон. Ця речовина активно діє, зменшуючи газоутворення. Можна застосувати препарати, в основі яких є насіння фенхелю і кропу.\n17. Газовідвідна трубка\nТаку трубку можна використовувати тільки в крайніх випадках: маляті нічого не допомагає, і він мучиться вже кілька годин. Трубочку вводите на 5 хвилин, притримуєтесь її і покручиваете періодично. Щоб відходження газів не пропустити, один кінець трубки опускають у посудину з водою. Якщо бульбашки пішли - значить, гази вийшли.\nЗа матеріалами сайту http://madam-sekret.ru/


Ізоляція трубопроводів зазвичай має на увазі під собою теплоізоляцію. Ця процедура найчастіше необхідна, якщо від зовнішнього впливу потрібно захистити труби, що знаходяться на повітрі або під землею.\nЗаймаються теплоізоляцією, як правило, тільки професіонали. У рідкісному випадку ви можете спланувати і організувати теплоізоляцію, за умови, що вивчіть процес досконально.\nЩоб не ризикувати, використовуйте теплоізоляцію К-Флекс, дізнатися докладніше про яку можна на сайті http://www.tsmos.ru/k-fleks компанії Теплосила. Фахівці допоможуть організувати теплоізоляцію трубопроводу без праці, довговічну і не дуже дорогу.\nТеплоізоляція трубопроводів проводиться матеріалами середньої щільності і незначною теплопровідності. Вибір матеріалу залежить від декількох факторів.\nПо-перше, матеріал для теплоізоляції залежить від якості матеріалу труб, які ви збираєтеся утеплювати. По-друге, відіграє роль їх призначення, чи будуть це труби теплотраси, водопроводу або матеріал іншого характеру.\nКрім основних властивостей теплопровідності і щільності, теплова ізоляція трубопроводів повинна бути стійка до високих температур. При їх впливі матеріал не повинен змінювати своїх властивостей, кришитися, випаровуватися і деформуватися.\nКомпанія Теплосила використовує в своїй роботі тільки якісні матеріали, які підійдуть ідеально, якщо ми будуємо будинок або дачу і нам необхідно організувати ізоляцію трубопроводу.\nОтже, вам потрібно вибрати матеріал для того, щоб ізолювати труби в будинку. Вибір, скажімо прямо, досить широкий. Кожен із запропонованих матеріалів має свої особливості, важливі при будівництві.\nЛідирує в списку матеріалів для теплоізоляції звичайна мінеральна вата. Вона проводиться в декількох варіантах жорсткості, щоб ізолювати різні види труб. Мінеральна вата так популярна в будівництві з кількох причин. Це і міцність, і стійкість до перепадів температури і вологості.\nЯкщо потрібно утеплити з’єднання труб або їх стики, з неї виготовляють теплоізоляційний шнур. Щільність і здатність до розширення теплоізоляції з мінеральної вати залежить від виробника.\nМатеріал, який проводиться з розігрітого скла шляхом постійного витягування, це скляна вата. Її також використовують не тільки для утеплення балконів і лоджій, а й організовуючи водопровід в будинку або на дачі.\nЯк утеплювач для труб популярний також пінопласт. Природно, пінопласт для утеплення підійде не кожен – його виготовляють з резольной смоли і продають в рулонах. Такий матеріал стає все більш затребуваним.\nПінополіуретанових матеріали, або ППУ, називають особливо перспективним у справі утеплення. Утеплювати і ізолювати від зовнішніх впливів труби для водопроводу безпечно і зручно.\nНарешті, також використовується утеплення з перліту і вулканітовие вироби. Вони традиційні в цій справі, перевірені багатьма будівельниками і зарекомендували себе як надійне і відносно дешеве утеплення.\nЩо являє собою гарна теплоізоляційна конструкція?\nЦе теплоізоляція, яка створена за всіма правилами будівництва. Конструкція теплоізоляції – це не тільки сама труба в утеплювачі. Йдеться про кілька послідовних шарах. Для початку труби покриваються антикорозійним складом.\nНавіть якщо труби надійно ізольовані, їм не уникнути появи на зовнішній поверхні конденсату. Волога на трубах неминуче призведе до іржі, якщо вони з металу, і розкладання, якщо труби з пластика. Особливо ретельно обробляється кріплення для труб і місця стиків.\nДалі йде основний шар ізоляції – скловата, пінополіуретан, мінеральна вата, або будь-який інший з перерахованих вище. Основний шар ізоляції щільно кріпиться до труб, виключаючи поява повітряних мішків і прогалин.\nЗаключний шар – захисний. Він уже захищає не труби, а сам ізоляційний матеріал від механічних пошкоджень і руйнування. Якщо ви організуєте водопровід своїми руками або за допомогою фахівців, особливу увагу приділіть захисного покриття.\nВоно може бути з руберойду, плівки або будь-якого іншого вологовідштовхувальним і міцного матеріалу.\nВибір матеріалу для основної ізоляції залежить від декількох параметрів. Як вже говорилося, це, в першу чергу, якісні характеристики, що захищається труби.\nТакож не варто залишати без уваги спосіб укладання труби – наземний або підземний. Крім того, важливу роль відіграє рівень агресивності навколишнього середовища. Від того, наскільки інтенсивні опади у вашій місцевості, які максимальні перепади температури, яка кислотність грунту.\nСловом, при організації якісного, надійного водопроводу необхідно врахувати максимальну кількість факторів, щоб виключити ймовірність швидкого руйнування, приходу в непридатність труби і її теплозахисту.\nХто міняє електролічильник на сходовому майданчику?


Топ-новина - Руслан Стефанчук і Бартош Ціхоцький обговорили подальшу співпрацю України та Польщі - Офіційний портал Верховної Ради України\nОпубліковано 26 жовтня 2021, о 13:52\nОчільник парламенту відзначив те, як президенти, уряди і парламенти України та Польщі спільно та активно поглиблюють дружні, взаємовигідні, спрямовані на перспективу взаємовідносини.\n«Для нас є цінною ваша підтримка і не лише на словах, але й на ділі. Наміри наших двох країн співпадають. Ми дивимось в одну сторону і це значить, що ми стаємо сильніші», — наголосив Руслан Стефанчук.\nВін також подякував польській стороні за підтримку Кримської платформи і висловив сподівання на те, що Сейм і Сенат Польщі визнають депортацію кримського народу актом геноциду.\nУ рамках зустрічі сторони обговорили і питання щодо нарощування військового потенціалу Російською Федерацією поблизу кордонів України.\n«Це наша спільна безпека. І в цьому контексті українська сторона, Парламент розраховує на активну взаємодію наших країн під час головування Польщі в ОБСЄ у 2022 року», — сказав Руслан Стефанчук.\nОкрім того, Голова Парламенту відзначив внесок Польщі в реалізацію європейської інтеграції України. Декларація про європейську перспективу України, підписана нашими президентами 3 травня 2021 року у Варшаві, є чітким сигналом підтримки з боку Польщі. Україна в цьому контексті ставить перед собою цілі, які будуть реалізовані під час головування Польщі в Раді ЄС у 2025 році.\n«Ми також розраховуємо на посилену взаємодію в контексті євроатлантичної інтеграції України. Ми будемо вдячні, якщо Польща залучить інструментарій впливу у рамках Північноатлантичного альянсу, зокрема й Парламентської асамблеї НАТО на користь отримання Україною Плану дій щодо членства в НАТО», — сказав Руслан Стефанчук.\nГолова Парламенту відзначив те, як активно Україна та Польща почали піднімати питання, пов’язані з Люблінським трикутником: «Я би хотів, щоб Люблінський трикутник був пріоритетом у наших подальших діях. Це один з регіональних альянсів, який змінює безпеку країни та наближує Україну до вступу до ЄС і НАТО».\nСвоєю чергою Надзвичайний та Повноважний Посол Бартош Ціхоцький запевнив, що польські колеги працюють задля прискорення розвитку України, адже «успіх України — це наш успіх». Вони також готові підтримувати роботу Верховної Ради у таких напрямках, як євроінтеграція, реформи, які спрямовані на покращення інвестиційного клімату та економічної ситуації, співпрацю в аграрному та оборонному секторі.


У Києві завтра обіцяють невеликий сніг та ожеледицю на дорогах - портал новин LB.ua\nГоловна — Суспільство — Життя — 17 грудня 2016, 14:00\nТемпература вдень - від нуля до мінус двох градусів.\nУ неділю в Києві буде хмарно з проясненнями, очікується невеликий сніг, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -3 ..-5 градусів, удень 0 ..-2 градуси.\nПро це йдеться у прогнозі погоди Укргідрометцентру.\nНа заході хмарно з проясненнями, вночі без опадів, вдень місцями невеликий сніг, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -2 ..-10 градусів, вдень +1 ..-4 градуси. У Карпатах без опадів, температура вночі -10 ..-15 градусів, вдень -1 ..-6 градусів. На півночі України хмарно з проясненнями, невеликий сніг, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -2 ..-8 градусів, удень +1 ..-4 градуси.\nУ центральних областях хмарно з проясненнями, вночі без істотних опадів, вдень невеликий сніг, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -2 ..-9 градусів, вдень +1 ..-4 градуси.\nНа сході хмарно із проясненнями, вночі без опадів, вдень невеликий сніг, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -8 ..-14 градусів, вдень +1 ..-4 градуси.\nНа півдні хмарно із проясненнями, без опадів, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -3 ..-10 градусів, вдень +1 ..-4 градуси.\nУ Криму хмарно з проясненнями, без опадів, на дорогах місцями ожеледиця, вітер західний, 5-10 м/с. Температура вночі -2 ..-7 градусів, вдень +2 ..-3 градуси.


Туалетні столики - vashi-mebli\nІдеальний туалетний столик: який він?\nКоли потрібно купити меблі для спальні, кожна жінка тут хочеш втілити свої мрії. Безумовно, треба в першу чергу придбати м’які меблі, але й без туалетного столика аж ніяк не обійтися, адже сьогодні він вважається однією з необхідних частин жіночої спальні. Такі столики використовують для зберігання парфумерії, найрізноманітнішої косметики, біжутерії та різних інших дрібничок, таких важливих для кожної жінки.\nАсортимент туалетних столиків дуже широкий: вони існують найрізноманітніших форм, кольорів, матеріалів. Завдяки цьому їх можна використовувати навіть в умовах обмеженого простору кімнати. У такому разі столик повинен бути максимально компактним та містким, аби там було місце для всього, що знадобиться господині.\nЗ чого складається ідеальний туалетний столик?\nДо комплектації туалетного столика входять:\nдзеркало (може бути кілька);\nЧасом мають місце різні декоративні елементи, які, втім, не є необхідними. Це може бути додаткове світло та пуфики.\nЯкий із видів туалетних столиків обрати?\nРозрізняють декілька видів туалетних столиків (вони зазвичай залежать від наявності та конструкції дзеркала), кожен із яких має свої особливості.\nПоворотне дзеркало дозволяє одночасно мати звичайне та збільшувальне дзеркало, завдяки чому набагато легше виконувати велику частину процедур.\nТрюмо – це класика з одним великогабаритним дзеркалом.\nТрельяж – це вид столика з тристулковим дзеркалом, що дозволяє змінювати кут огляду. При цьому середнє дзеркало має великі розміри, а бокові представлені вузькими стулками.\nКонсоль – це варіант столика зі схованим дзеркалом, яке за потреби легко можна дістати.\nКомод із дзеркалом – це найбільш місткий варіант. Він дозволяє розмістити велику кількість найрізноманітніших предметів, проте не має вигляду класичного туалетного столика. Втім, перевагу найчастіше віддають саме йому (якщо, звісно, дозволяє площа кімнати), адже стільки всього туди можна складати.\nСтолик без дзеркала дозволяє самостійно обрати місце, де ж це дзеркало розташувати. Саме тому такий варіант є найкращим, якщо площа спальні обмежена.\nЗа формою столики бувають класичними та кутовими. Тут, знову ж таки, необхідно враховувати те, де ви хочете його розмістити, та що дозволяє вам площа кімнати.\nМатеріали для туалетних столиків також є різноманітними. Найдоступнішими на сьогодні є моделі, виготовлені з ДСП та МДФ. Варіанти з натурального дерева виглядатимуть дуже гарно, проте коштують недешево.\nРізноманітність видів та дизайнів дозволяє купити туалетний столик на будь-який смак та для будь-якого інтер’єру. Щоб знайти ідеальний для себе, варто лише враховувати простір кімнати та власні особливості, адже, в першу чергу, вам має бути зручно ним користуватися.\nСтіл туалетка “Селіна” Світ Меблів\nСтіл туалетний “Імперія” Світ Меблів\nШ: 163.5 см\nВ: 79.5 см\nСтіл туалетний “Лаура” Sokme\nГ: 39.5 см\nСтіл туалетний “Лотос” Світ Меблів\nСтіл туалетний “Селіна” Світ Меблів\nВ: 77.5 см\nСтіл туалетний “Скарлет” Sokme\nВ: 117.5 см\nСтіл туалетний “Соня” Світ Меблів\nШ: 81.5 см\nВ: 127 см


На південному сході Туреччини унаслідок вибуху загинули 3 поліцейських - 112 Україна\nНа південному сході Туреччини унаслідок вибуху загинули 3 поліцейських\nПід час проїзду броньованої поліцейської машини вибухнула бомба\nУ провінції Мардін на південному сході Туреччини унаслідок вибуху загинули 3 поліцейських. Про це повідомляє CNN Turk.\nПід час проходження поліцейського броньованого автомобіля здетонував саморобний вибуховий пристрій, закладений на дорозі.\nУнаслідок вибуху загинули троє поліцейських.\nУ район нападу спрямовано сили безпеки. В організації вибуху підозрюють членів забороненої в країні Робочої партії Курдистану (РПК).\nНовини за темою: З'явилося відео з місця нападу на пост поліції в Туреччині\nНагадаємо, напередодні в районі міста Мачка в провінції Трабзон озброєні люди обстріляли пост поліції. Унаслідок атаки загинули 3 поліцейських. Крім того, ще 4 правоохоронців та один цивільний отримали поранення.\nНовини за темою: У Туреччині видали ордер на арешт 42 журналістів\nУ ніч з 15 на 16 липня в Туреччині відбулася спроба захоплення влади військовими. Група військових спробувала скинути уряд. Всі новини щодо спроби перевороту в Туреччині - в онлайн-трансляції.\nНовини за темою: Туреччина після спроби військового перевороту. Всі подробиці в онлайн-трансляції\n#Туреччина #військові переворот #Армія #реформа


На Великдень виявили ще 261 інфікованого COVID-10 | Новини Львова\nНа Великдень виявили ще 261 інфікованого COVID-10\n09:39 20 квітня 2020 р.\nУпродовж 19 квітня отримано 261 повідомлення про нові підтверджені випадки. В Україні загалом підтверджено 5 710 випадків COVID-19. Добу раніше було 5 449.\nУ Центрі громадського здоров'я, який щоранку повідомляє про статистику COVID-19 в Укріїні, "забули" замінити дату на інфографіці: сьогодні - 20 квітня. Станом на ранок в Україні підтверджено 5 710 випадків COVID-19. Усього в Україні досліджено 58 093 зразки на нову коронавірусну інфекцію методом ПЛР. Упродовж 19 квітня отримано 261 повідомлення про нові підтверджені випадки.\nНа амбулаторному лікуванні 3 800 пацієнтів, з них 283 дитини. Усього госпіталізовано 1 910 осіб, з них 91 дитина. Унаслідок ускладнень, викликаних хворобою, померла 151 людина, з них 80 чоловіків та 71 жінка. Серед померлих переважають особи віком від 50-ти років (86%).\nЗагалом випадки підтверджено в регіонах:


Видеоинструкция об использовании "Greinplast Decoration"\nGREINPLAST - це торгова марка, яка збудована за найвищіми стандартами якості\nСьогодні Greinplast велика, процвітаюча, сучасна компанія з майже 20-річною історію перемог i сподiвань\nRobert Stefanowski, президент Greinplast Sp. з o.o\nБезперервний і динамічний розвиток нашої компанії дозволив нам завоювати хороші позиції на ринку виробників ізоляційних систем, а також довіру багатьох партнерів. Наші клієнти, з якими ми працюємо постійно – це багато будівельних компаній та компаній реконструкції будівель, а також велике число індивідуальних інвесторів\nТОП- ПРОДАЖ 2016\nGREINPLAST K GREINPLAST KW\nКлей для пінопласту та сітки Клей для мінеральної вати та сiтки\nУпаковка: 25кг Упаковка: 25кг\nЦена: 265,00 грн. Цена: 375,00 грн.\nGREINPLAST KS GREINPLAST KW-P\nКлей для приклеювання пiнопласту Клей для приклеювання мiн.вати\nЦена: 200,00 грн. Цена:\nGREINPLAST U GREINPLAST US\nГрунт глибокопроникаючий - концентрат Силiкатний препарат\nУпаковка: 1кг, 5кг, 10кг Упаковка: 5кг, 10кг\nЦена: 68,00 грн/1 кг Цена: 259,00 грн/5 кг\n300,00 грн/5 кг 452,00 грн/10 кг\n582,00 грн/10 кг\nGREINPLAST UX GREINPLAST F\nСилiконовий препарат Фарба грунтуюча\nУпаковка: 5кг, 10кг Упаковка: 7,5 кг, 15кг\nЦена: 466,00 грн/5 кг Цена: 738,00 грн/15кг\n868,00 грн/10 кг\nGREINPLAST SP GREINPLAST XP\nФарба силiкатна пiдкладова Фарба силiконова пiдкладова\nУпаковка: 7,5 кг, 15кг Упаковка: 7,5 кг, 15кг\nЦена: 415,00 грн/7,5 кг Цена: 415,00 грн/7,5 кг\n738,00 грн/15 кг 1037,00 грн/15 кг\nGREINPLAST FA GREINPLAST FS\nФарба акрилова бiла Фарба силiкатна бiла\nУпаковка: 6,75 кг, 13,5кг Упаковка: 6,75 кг, 13,5кг\nЦена: 645,00 грн/6,75 кг Цена: 780,00 грн/6,75 кг\n1190,00 грн/13,5 кг 1500,00 грн/13,5 кг\nGREINPLAST FX GREINPLAST TAN\nФарба силiконова бiла Акрилова штукатурка для розпилення\nУпаковка: 6,75 кг, 13,5кг Упаковка: 6,75 кг,\nЦена: 989,00 грн/6,75 кг Цена:\n1921,00 грн/13,5 кг\nGREINPLAST TK GREINPLAST TB\nМінеральна штукатурка «корoiд» сiра Мінеральна штукатурка «барашек» сiра\nУпаковка: 25 кг Упаковка: 25 кг,\n Цена: 306,00 грн/25 кг Цена: 395,00 грн/25 кг\n GREINPLAST TАK GREINPLAST TАB\nАкрилова штукатурка «корнік» Акрилова штукатурка «баранек»\nУпаковка: 6,75 кг, 13,5 кг Упаковка: 6,75 кг, 13,5 кг\nCистеми утеплення GREINPLAST\nЦі системи характеризуються низьким водопоглинанням і ефективним стримуванням вологи.\nПінополістирол (пінопласт) – це матеріал дуже легкий, простий в обробці, а якщо його не піддають ультрафіолетовому випромінюванню, повністю зберігає свої фізико-технічні параметри. Міцний, екологічно безпечний, не виділяє випромінювання, не поширює вогонь, але руйнуєтья за температури понад 80°С.\nGreinplast X являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням пінополістирольних плит (EPS), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з силіконової штукатурки.\nGreinplast A являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням пінополістирольних плит (EPS), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з акрилової штукатурки.\nGreinplast S являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням пінополістирольних плит (EPS), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром із силікатної штукатурки.\nGreinplast H являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням пінополістирольних плит (EPS), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром із гібридної штукатурки.\nGreinplast T являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням пінополістирольних плит (EPS), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з мінеральної штукатурки.\nGreinplast G являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням пінополістирольних плит (EPS), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з мозаїчної штукатурки.\nЦі системи характеризуються дуже високою проникністю водяної пари, яка робить можливою віддачу вологи, а завдяки внутрішньому стримуванню енергії забезпечують відмінну звукоізоляцію стін.\nМінеральна вата практично повністю негорюча, вона поч инає плавитися лише після кількагодинного впливу температури понад 1000°С. Під час цього процесу не дає диму. До тих пір мінвата виступає в якості ефективного бар’єру для вогню.\nGreinplast WS являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням плит з мінеральної вати (MW), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром із силікатної штукатурки.\nGreinplast W являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням плит з мінеральної вати (MW), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з мінеральної штукатурки.\nGreinplast WX являє собою набір продуктів для утеплення зовнішніх стін з використанням плит з мінеральної вати (MW), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з силіконової штукатурки.\nGreinplast WGF являє собою набір продуктів для утеплення перекриттів над гаражами, підвалами та іншими неопалюваними приміщеннями з використанням плит з мінеральної вати (MW), як ізоляційного матеріалу та верхнім шаром з мінеральної штукатурки.\nGreinplast WGS являє собою набір продуктів для утеплення стін зсередини в гаражах, підвалах та інших неопалюваних приміщеннях з використанням плит з мінеральної вати (MW), як утеплювального матеріалу та верхнім шаром з фарби для внутрішньіх робіт, силіконової або силікатної.\nАссоциация систем утепления (SSO), приняла польскую компанию Greinplast вкачестве члена ассоциации.\n"Производя и улучшать наши продукты, мы стараемся создать лучший климат, и завоевать доверие наших клиентов в подходе применения теплоизоляционных систем. Мы видим свое постоянное участие в ассоциации SSO и систематическое предоставление достоверных знаний о системах утепления и их влияние на нашу повседневную жизнь.\nМы надеемся , что Ассоциация будет использовать наш опыт в рамках совместных усилий по дальнейшему продвижению идеи изоляции зданий и способствовать приведению последних технических решений в этой области, и тем самым еще больше усилить усилия SSO с положительного имиджа отрасли " , - говорит Роберт Stefanowski , президент Greinplast.


Чехія! Для чоловіків! Автозавод. По чеській візі! - Оголошення - UB.UA\nДодано: 30 липня 2018 в 11:37\nЧехія! Вакансія під виготовлення чеської візи! Робота для чоловіків!\nЗавод є одним з найбільших в Чехії незалежних виробників автомобільних деталей. Сучасне підприємство, автоматизоване виробництво.\nРобота полягає в обмотці мотора, виготовлення деталей до коробки передач автомобілів.\nОплата праці: 110 крон/год, 260 робочих годин на місяць.\nЖитло платне, вартість вираховується з заробітної плати. Комфортне, з усіма зручностями, 3-4 людини в кімнаті.\nПрацевлаштування по чеській робочій візі.\nПід цю вакансію робимо пакет документів для отримання чеської візи. Термін виготовлення 1 - 1,5 міс.\nДо роботи з України довозимо комфортним мікроавтобусом. Виїзди з м. Луцьк щотижня.


23 вересня 2021, 21:02\nСпробую розтлумачити занепокоєння мера, а також висловити свої припущення про можливі наслідки рішення ВАСУ та осіб, яким це рішення може бути вигідне.\nТак, ВАСУ скасував судові акти, якими було визнано протиправним рішення міської ради від 17 серпня 2007 року «Про надання дозволу на отримання кредиту». Згідно цього рішення міська рада надала Житомирському орендному підприємству теплових мереж (ЖОПТМ) дозвіл на отримання кредиту в ПАТ «Західінкомбанк», а у якості забезпечення кредиту міська рада передала у заставу (іпотеку) вищезгадану котельню.\nОтже суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що міська рада діяла незаконно передаючі котельні у заставу, а ВАСУ навпаки встановив законність дій міськради.\nОскільки зобов’язання по кредиту ЖОПТМ не виконувалося, ПАТ «Західінкомбанк» отримав право звернути стягнення на заставне майно.\nТут слід звернути увагу на те, що сума боргу по кредиту з урахуванням відсотків та штрафних санкцій складає 16 167 786 гривень, а вартість заставної котельні перевищує суму боргу, як мінімум у десять разів.\nУ разі продажу котельні на прилюдних торгах, після задоволення вимог кредитора, надлишок грошей повернеться власнику.\nАле місто все одно втрачає стратегічно важливий об’єкт енергопостачання, що може призвести до необґрунтованих тарифів для населення.\nА тепер спробуємо відволіктися і поміркувати хто, крім ПАТ «Західінкомбанк», може використати рішення ВАСУ у своїх інтересах.\nВласне до цих роздумів мене підштовхнули копії документів, які були надані мені небайдужим депутатом міської ради. Зміст цих паперів свідчить про наявність переговорного процесу між обласними очільниками та приватною фірмою AlterEnergyGroup.\nТак, AlterEnergyGroup пропонує губернатору Сергію Рижуку (!) реалізувати проект з альтернативного теплопостачання (використання біомаси). При цьому, реалізація проекту має відбуватися на базі вищезгаданої заставної котельні за адресую вул. Жуйка 12. Відразу насторожує, що пропозиція про співпрацю від приватної фірми адресована губернатору Сергію Рижуку. Адже вищезгадана котельна перебуває у комунальній власності міста і голова облдержадміністрації, з урахуванням покладених на нього чинним законодавством повноважень, немає будь-якого відношення до цього об’єкту, оскільки право розпорядження цим майном належить міській раді. Звідси виникає припущення про те, що інвестори з AlterEnergyGroup є досить обізнаними людьми з місцевими «розкладами» і знають хто насправді здатен вирішувати такі питання, а кому відведена почесна роль перерізувача стрічок на новозбудованих об’єктах.\nЯкщо уважно проаналізувати текст пропозиції AlterEnergyGroup (див сканкопію), неважко побачити, що цей документ схожий на поетапний план отримання повного контролю над об’єктом теплопостачання. Реалізація цього проекту дозволить AlterEnergyGroupстати основним постачальником теплової енергії у м. Житомирі, внаслідок чого міська влада буде позбавлена можливості забезпечити якісне тепло у домівках містян, а останні стануть заручниками волі приватної фірми.\nСлід зауважити, що серед іншого, AlterEnergyGroup просить губернатора поставити цей проект під особистий контроль та надати всебічну підтримку (див п.5 пропозиції). Таке собі адміністративне «кришування» впровадження альтернативних енергоджерел.\nРазом з тим, на заваді реалізації цього проекту можуть стати керівники міста та депутатський корпус міськради. Крім того, наразі існують перепони для реалізації цього проекту, що пов’язані з умовами співпраці міської ради з Європейським банком реконструкції і розвитку в рамках кредитного договору.\nА тепер повернемося до ПАТ «Західінкомбанк», де зараз введена тимчасова адміністрація і для якого стягнення боргу за рахунок заставної котельні є вельми доречним. Уявімо, що AlterEnergyGroup пропонує «лежачому» ПАТ «Західінкомбанк» придбати у останнього право вимоги за договором застави (іпотеки) котельні. Для банка така пропозиція є вигідною, оскільки він відразу отримує гроші по договору уступки права вимоги і таким чином позбудеться необхідності звертатися до суду з приводу стягнення на предмет застави та іншої маячні (виконавче провадження, прилюдні торги і т.д.). Крім того, AlterEnergyGroup може придбати права вимоги у банка за більшою ціною ніж номінал – 16 167 786 гривень. Адже з придбанням права вимоги AlterEnergy Group отримує важіль, який може стати у пригоді для реалізації вищеописаного проекту альтернативного теплопостачання. Тобто AlterEnergyGroup, будучи новим кредитором, отримує контроль над котельнею. При цьому, у даному випадку не потрібно будь-яких рішень міської ради і т.д. Таке собі взаємовигідне партнерство: банку – гроші, AlterEnergyGroup – котельня.\nОтже, згадане на початку статті, рішення ВАСУ від 05 лютого цього року надає правовому основу для реалізації вищеописаної схеми, оскільки цим рішенням реанімовано легітимність кредиту та застави котельні.\nСподіваюся, що мої припущення залишаться лише припущеннями. Але якщо AlterEnergyGroup все ж таки вдасться до реалізації цього проекту, на заваді може стати лише принципова позиція міського голови.\nЯк на мене, принципова позиція у цьому питанні і наш міський голова, речі несумісні, тим більше якщо «адміністративне кришування» проекту буде забезпечувати Сергій Рижук, як того воліє AlterEnergyGroup.


Кофемашины | Эспрессо и капельная кофемашины | Smeg | Smeg Україна\nНарешті можна насолодитися справжньою італійською кавою, немов з ресторану, не покидаючи свого будинку! Баланс аромату і смаку - це складові «ідеального напою дня», який буде приготовлений в затишній домашній атмосфері.\nдізнатися більше згорнути\nУ кавоварках еспресо від Smeg можна використовувати як мелену каву, так і PaperPods (Paper Pods - запресована між двома шарами фільтрувального паперу порція меленої кави). Відрізняє кавоварку Smeg та система нагрівання - термоблок, - яка сприяє більш швидкому і точному контролю температури води. Завдяки тиску в 15 бар, кавоварка еспресо ECF01 гарантує найкращу продуктивність для ідеальної чашки еспресо.\nПодивитися всі кавоварки еспресо\nКавоварки еспресо Smeg ECF01:\nЕспресо з помпою, Червоний, Стиль 50-х г.г.\nЕспресо з помпою, Чорний, Стиль 50-х г.г.\nЕспресо з помпою, Кремовий, Стиль 50-х г.г.\nЕспресо з помпою, Білий, Стиль 50-х г.г.\nЕспресо з помпою, Пастельный голубой, Стиль 50-х г.г.\nЕспресо з помпою, Пастельный зеленый, Стиль 50-х г.г.\nЕспресо з помпою, Рожевий, Стиль 50-х г.г.\nКрапельна кавоварка - приємний компаньйон, який допомагає протистояти стресу від швидкого ритму життя.\nПристрій поєднує в собі високий рівень продуктивності з унікальним дизайном, що робить кавоварку яскравим предметом інтер'єру і підкреслює прихильність бренду до пошуку гармонії між привабливими формами побутової техніки та її першокласними технічними компонентами.\nПодивитися всі крапельні кавоварки\nКрапельні кавоварки Smeg DCF02:\nЗ фільтром, Пастельный зеленый, Стиль 50-х г.г.\nЗ фільтром, Пастельный голубой, Стиль 50-х г.г.\nЗ фільтром, Кремовий, Стиль 50-х г.г.\nЗ фільтром, Білий, Стиль 50-х г.г.\nЗ фільтром, Червоний, Стиль 50-х г.г.\nЗ фільтром, Чорний, Стиль 50-х г.г.\nЗ фільтром, Нержавіюча сталь, Стиль 50-х г.г.\nРепутація Smeg з виробництва високоякісних дизайнерських виробів зростає в усьому світі, і наші великі і малі побутові прилади завоювали кілька видатних дизайнерських нагород.\nКавоварки еспресо і крапельні кавоварки Smeg отримали нагороду Good Design Award.\nСправжні кавомани знають, що при приготуванні кави кавомолка має визначальне значення, так як помел впливає на чистоту і збалансованість напою. Кавомолка Smeg - відмінне рішення для тих, хто перебуває в пошуку професійного подрібнювача в бездоганному стилі.\nЯкщо ви любите випити чашечку еспресо на сніданок або ковток американо в другій половині дня - кавомолка Smeg CGF01 стане ідеальним інструментом для приготування улюблених напоїв! Прилад представлений в 6 кольорах, тому ви без зусиль знайдете рішення, яке ідеально впишеться в дизайн вашої кухні!\nПодивитися всі кавомолки


Гуманітарії — захисники Вітчизни — Слово Просвіти\nчленкиня ХОО ВУТ “Просвіта”\n14 жовтня у Молодіжному парку Харківська “Просвіта” за традицією зібралася біля каменя УПА, бо ж великі свята припадають на цей день. Свято Покрови символічно об’єднує і суто релігійні урочистості, і вшанування наших героїв: предків-козаків, воїнів УПА і всіх захисників України. І загиблих, і живих, від давнини до сьогодення. Тож просвітяни та й просто небайдужі громадяни вже вкотре зібралися вшанувати героїв. На урочистості — не хочеться казати “мітинг”, адже захід відбувся у більш камерній атмосфері. Почалося з виконання славня. Голова Харківського обласного об’єднання “Просвіти” Анатолій Сергієнко виголосив невелику промову та надав слово отцю Віктору Маринчаку, духовному наставникові українських патріотів, настоятелю храму святого Іоана Богослова. Отець Віктор згадав у проповіді про одвічне протистояння чесних працьовитих творців та загарбників (ординців, москалів). Читав молитви за упокій загиблих та на захист живих захисників України.\nЗ нагоди знаменної дати Почесною грамотою Всеукраїнського товариства “Просвіта” відзначено знаного шевченкознавця Миколу Петровича Семенюка. Як слушно зазначив голова сковородинівського осередку харківського відділення “Просвіти” Ігор Алексєєв:\n— Гуманітарії — потужні захисники Вітчизни, адже вони творять культуру, формують світогляд, впливають на розвиток майбутніх поколінь, скеровують суспільство. Від них залежить громадська думка та ідеали народу. Велика честь бути просвітянами, перебувати в одній організації з найвидатнішими та найпатріотичнішими науковцями.\nВійськовий волонтер, майданівець Костянтин Олійник був нагороджений Почесною грамотою ХОО ВУТ “Просвіта”. Присутні на акції щиро привітали нагороджених і побажали їм успішно продовжувати наукову, творчу та громадську діяльність. Запам’яталися виступи начальниці Південно-східного міжрегіональго відділу Українського інституту національної пам’яті Марії Тахтаулової та просвітянського старійшини, давнього політв’язня та борця за Україну Анатолія Здорового.\nКульмінацією заходу став виступ кобзаря Назара Божинського, який виконав старовинну козацьку пісню. Присутні поклали квіти до пам’ятного каменя та ще раз привітали один одного зі святами. Хочеться побажати всім просвітянам, справжнім патріотам успіхів на обраних ними теренах. Сподіваємося, що подібні акції стануть більш масовими, набудуть популярності серед молоді, адже день Покрови — це свято надії на Божу допомогу та пам’яті про видатних співвітчизників, на яких маємо рівнятися. Це свято, яке єднає покоління крізь час і простір, бо в Бога всі живі та всі ми постійно під покровом Богородиці, головної Захисниці України!\nЗемний уклін усім оборонцям нашої держави та землі — всім, хто робить світ безпечнішим. Слава героям війни та праці, слава Україні!