Майдан - Київський „золотник”\nСеверин Платонів: Київський „золотник”\nВерсія до друку // Редагувати // Стерти // URL: http://maidan.org.ua/static/mai/1116339668.html\nЖИВ БУВ ХЛОПЧИК МИШКО..., АБО ЧАС НЕВИКОРИСТАНИХ МОЖЛИВОСТЕЙ\nАксіоматичний постулат дотепних французів про те, що на дітях талановитих батьків природа відпочиває, не спрацьовує на постаті одного із молодих соратників київського міського голови О.Омельченка Михайла Поживанов. Народившись в сім'ї відомого вченого та організатора чорної металургії Олександра Поживанова, Михайло Поживанов став політиком, а не металургом, хоча батько робив все, щоб син ним став. Сам Поживанов старший починав свій трудовий шлях з Дніпропетровського заводу ім. Петровського, потім працював на Новолипецькому металургійному комбінаті майстром, начальником зміни, начальником конверторного цеху, головним інженером. Чимало науково-технічних розробок, здійснених під керівництвом спочатку кандидата, а згодом і доктора технічних наук О.Поживанова, були вперше впроваджені на багатьох металургійних заводах колишнього Союзу, відзначені високими державними преміями та нагородами. У металургії сформувалася своєрідна школа галузі, в якій він був незаперечним лідером.\nУ 1988 р. О.М. Поживанов був призначений головним інженером Державного виробничого об'єднання “Південметалургпром” у Дніпропетровську, працював головою Держкомітету України з питань металургійної промисловості в 1991-1992 роках. А 1990 р. його внесок у розвиток української металургії відзначено Державною премією у галузі науки і техніки.\nВ житті Олександр Михайлович був марнославною людиною, у справах не допускав сентиментів. Часто відстоював свої позиції категорично та жорстко, не завжди вибираючи праведних засобів досягнення цілей. Поняття совістливості для нього майже не існувало. Ці якості були органічно опановані та взяті на озброєння Михайлом. Іншими словами Олександр Михайлович був типовим керівником сталінської закваски, що робило його постаттю знаковою в своїй галузі, а якщо рахувати, що сфера металургії в радянській економіці була однією із домінуючих, то його вплив поширювався не лише на металургійну галузь, а й на інші сфери життя.\nПерелік атрибутів, само прізвище Олександра Михайловича Поживанова слугувало не лише якісною візитівкою, перед якою практично відкривались будь-які посадові двері можновладців не лише самостійної України, а й колишнього Радянського Союзу.\nПоживанов-старший робить для розбудови кар’єри молодому Михайлу Олександровичу Поживанову все можливе і неможливе. Хоча для нього в радянські часи неможливого практично не існувало. Михайла готували до „традиційної сімейної кар’єри”. Спочатку була спеціалізована математична школа, потім Московський інститут сталі та сплавів, після закінчення якого він отримує диплом та рекомендації до аспірантури. Його „ведуть по життю”, тому не дивно, що перше авторське свідоцтво на винахід в металургії він отримує вже на четвертому курсі. Колишні однокурсники досить критично відносяться до його наукових досягнень, вважаючи що вони є результатом відповідного кураторства. При цьому відмічають зверхність, самовпевненість, категоричність та цинічність молодого Поживанова.\nДалі - захист кандидатської дисертації та розподіл на передовий тоді в галузі Маріупольський комбінат «Азовсталь». Там, задля тієї ж кар’єри він отримує формально „для анкети” весь радянський атрибутивний набір. Тут він „активно та результативно” засвоює всі робітничі спеціальності - від некваліфікованого робітника до помічника керівника киснево-конвертерного цеху комбінату. Саме так патетично він пише про це в своїх автобіографіях радянського періоду.\nВсе було б добре, все йшло по накатаній колії. Враховуючи протекцію батька Михайла Олексійовича Поживанова, його чекала блискуча кар’єра радянського директора.\nАле почався процес розвалу Радянського Союзу. Змінюється епоха. Політичні моменти стали домінувати над економічними, соціально-побутові стереотипи та уявлення про сенс людського буття набули статусу плинних. На проблеми індустріального розвитку майже ніхто не звертав увагу, металургійна галузь переживала глибоку кризу.\n„Золотий тілець” стає ціллю та засобом існування багатьох. Михайло Поживанов не став винятком, він вносить корективи в свої кар’єрні справи і йде з комбінату в бізнес, створивши декілька комерційних структур, головним з яких є „Азовтехніка”. З’являються чималі гроші. Наука не забута, він вчиться в докторантурі Дніпропетровської металургійної академії, але це робиться скоріше за інерцією: „козачки-науковці” пишуть докторську дисертацію, а високі покровителі допомагають її захистити. Розрахунок на те, що цей пункт згодиться в анкетних даних, а можливо і ще десь...\nЦе „десь” з’явиться пізніше, коли великі гроші посприяють закріпленню у нього графоманської звички „писати на дозвіллі книги”. Чого лише варті їх дедуктивно-притензиційні назви „Катастрофу можно отменить”, „В будущее нужно смотреть глазами правды и добра”, „Украина открывает дверь в тысячелетие”. Те, що стилістика даних книг говорить про їх колективне авторство, зовсім не засмучує пана Поживанова. Його самолюбство цілком задоволено, а щодо проблем з совістю, то це не для нього.\nДо речі, проблем з совістю у нього не виникало і тоді, коли він реєстрував на своє прізвище чужі винаходи та отримував на них патенти як на пострадянському просторі, так і в країнах дальнього зарубіжжя. Не мучила його совість і тоді, коли він спробував отримувати звання Члена кореспондента і навіть Академіка Академії Наук України. Все це було потім.\nА в першій половині дев’яностих було лише одне головне питання – кар’єра. Пострадянський період показує, що радянські старі зв’язки вже не завжди спрацьовують, але наявність великих грошей дає можливість придбати нові. Ці ж гроші підігрівають амбіції і вносять розклади в кар’єрний пасьянс.\nЗрозуміло, що виробництво безперспективне. Перспектива за бізнесом, який дасть ще більші гроші, а ті дадуть можливість для кар’єрної гри і не лише у виробництві, а можливо й на інших полях. Україна перебуває в стані становлення своєї державної самостійності. Їй потрібні молоді амбітні політики - це досить перспективне поле людської діяльності і М.Поживанов паралельно із бізнесом дрейфує в бік політики.\nЧУЖИЙ СЕРЕД СВОЇХ...ДОСВІД ПОЛІТИКА МЕРА...\nСвій Бізнес Михайло Поживанов заснував у сфері, в якій добре розумівся. Це чорна металургія, та її частина, яка в процесі стагнації пострадянської індустрії могла дати хороший зиск. Великі гроші могли принести лише спекулятивні оборудки з експортом металовиробів і М.Поживанов з головою поринув у процеси купівлі та перепродажу, де й заробив свої перші мільйони. Т\nак, у минулому працівник конверторного цеху „Азовсталі”, Ю.Хорошавін згадує, що Михайло Олександрович ще працюючи на заводі, через різні схеми крав метал на комбінаті Ілліча, переправляв його транзитом через „Азовсталь” в Тольятті. Взамін він отримував автомобілі і продавав їх у Маріуполі. Справа набула розголосу і лише після відповідних кроків впливових людей у Києві та безпосереднього втручання директора „Азовсталі” О.Булянди, була спущена на гальма. Останній зустрівся з керівництвом місцевих фіскальних органів і захищав нашого фігуранта, сказавши, що ніхто не застрахований від прикрих помилок, мовляв, „М.Поживанов ще молода людина і не потрібно йому ламати життя”. Іноді м’якотілість, кругова порука одних, веде не лише до безкарності інших, але й вселяє в останніх самовпевненість та кураж.\nЯкщо вдалася одна афера, виникає велика спокуса до іншої. Наступна фартова фішка М.Поживанова – створення компанії „Мак Дон Стилл Лтд”, яка продавала метал Макіївського меткомбінату. То був час, коли на цьому підприємстві була відсутня зовнішньоекономічна служба і весь експортний метал проходив через цю фірму. Директор заводу В.Шевченко знав, за якою ціною він віддає метал «Мак Дон Стилл Лтд», але не знав за скільки ця фірма його перепродавала. Коли справа набула кримінального розвитку, цю фірму Поживанов швиденько ліквідував, а Макіївський меткомбінат ще довго „лихоманило” від такого співробітництва з молодим та перспективним бізнесменом. На фоні цього розгортається його історія в якості молодого політика-практика, мера 600-тисячного індустріального південноукраїнського міста Маріуполя.\nПочаток 90-х в українському політикумі був досить розмитим, чітко позиціонувались комуністи-ортодокси та націонал-патріоти. Люди ж національно свідомі, що симпатизували ліберальним, демократичним та прагматичним цінностям, ще знаходились у пошуках свого шляху.\nСкладно сказати, яким чином російськомовний молодий чоловік, отримавши стовідсоткове радянське номенклатурне виховання, опинився в таборі національних ліберальних демократів, які чітко відстоювали курс на самостійність України. Ясно одне, що не це слугувало головним чинником у виборі маріупольчан Михайла Поживанова мером свого міста. Його перемогу забезпечив адміністративний ресурс, а точніше директори ведучих промислових підприємств міста, де директори-металурги грали провідну роль і вирішили задовольнити особисте прохання металурга Поживанова –старшого.\nМи не виключаємо і долю особистого внеску в свою перемогу шановного Михайла, бо саме на початок 90-х припадає розквіт демагогії, яка лилась з уст молодих фотогенічних політиків, які на фоні радянських „мукаючих та мекаючих” керівників типу Л.Кучми виглядали майже святими проповідниками. А говорити, обіцяти, тримати паузу та надувати щоки пан Поживанов вмів уже тоді.\nСьогодні Михайло Олександрович любить згадувати ті часи. Він підкреслює, що ще тоді дружив з В.Пинзеником і що саме останній допоміг йому створити європейську схему управління містом і т.д. і т. п. Що саме він є одним із батьків-фундаторів партії „Реформи і порядок” (ПРП) тощо.\nДо подібних заяв потрібно відноситься з посмішкою, задаючи собі питання, а що сьогодні залишилося в тому ж Маріуполі від „поживановської європейської схеми управління”. Відповідь однозначна – нічого. Що залишилось в ПРП від М.Поживанова? Залишився нуль і ціла смуга скандалів у відношеннях із колишніми однопартійцями. А щодо розмов пана Михайла про свою участь в громадській діяльності та партбудівництві, то гортаючи сторінки Інтернету тих часів, ви знайдете його прізвище серед членів координаційної ради з питань міського самоврядування при Президентові України Л.Кучмі, в ПРП, а також серед зелених, лібералів та інш.\nПочаток 90-х ще не потребував чіткого політичного позиціонування, такою була особливість політичного моменту. Так що хвалитись тут нічим. Посада мера-політика давала нові можливості для своїх оборудок меру-бізнесмену. Так колектив маріупольського «Азовмашу», „в усій своїй красі” відчув на собі увагу мера, який вимагав щоб цистерни які виробляє підприємство продавались виключно компанії «Миал ЛТД», фірмі того ж Михайла Олександровича, за низькими цінами. Ці гроші зараховувались заводу по статті розрахунків із міським бюджетом, а «Миал ЛТД» продавав цистерни за міжнародними розцінками!? Через деякий час і ці оборудки стають набуттям гласності. На виїзному засіданні обласного Координаційного комітету по боротьбі з організованою злочинністю та корупцією в Маріуполі 24 грудня 1996 р. у виступі начальника контрольно-ревізійного управління в Донецькій області Ракитського В.І. були висвітлені факти перевірки окремих питань використання коштів бюджету м. Маріуполя. З виступу було видно, що кошти бюджету постійно відволікалися для різних незаконних комерційних операцій, але в основній своїй долі вони йшли на поповнення обігових коштів СП „Миал ЛТД”. Розслідуванням цієї кримінальної справи займалася прокуратура міста, але зненацька вона була усунута від подальшого розслідування, справу було вилучено для розслідування Генпрокуратурою України. Об'єктивну правову оцінку цій справі не було дано. Знову в долю Михайла Олександровича втрутились високі покровителі, знову кримінальній справі проти мера-бізнесмена-політика не дали ходу. Так як в цей час в Донбасі відбувається формування місцевої фінансово-промислової групи, процес не міг пройти повз маріуполян. Відбувається зіткнення інтересів з одного боку Донецького губернатора В.Щербаня та відомого бізнесмена Е.Щербаня, з інтересами М.Поживанова з іншого. Мова йде не просто про сфери впливу, а про великий перерозподіл власності. Область здригається від пострілів та вибухів. Михайло Олександрович звертається за допомогою до директорів „Азовсталі” та комбінату ім. Ілліча, де знаходить порозуміння та підтримку. Створюється нетривалий союз для боротьби з „донецькими”. Після вбивства бізнесмена Е.Щербаня, відставки губернатора В.Щербаня, він розриває з директорами угоду і йде на них війною з надією - зайняти керівне крісло на „Азовсталі” та стати „...єдиним хазяїном Маріупольської області”(слова М.Поживанова). Це була велика помилка. Він не зміг приховати своїх амбіцій, постійно та категорично заявляв про свої владні наміри майже всюди: в кабінеті П.Лазаренка, апараті Президента, обласній адміністрації, Міністерстві машинобудування країни. Але реалізація в життя його планів не входила до планів директорів маріупольських заводів. Поживанов добре всім надоїв. Директори сконсолідували свої дії, мобілізували ресурси, проігнорували київський адмінресурс і Михайло Олександрович програв боротьбу за крісло мера на чергових перегонах.\nПояснення свого фіаско через інтриги „донецьких” або нелюбові до нього особисто П.Лазаренка не витримують критики. Філософський афоризм про те, що природа відпочиває на дітях геніальних батьків, підтвердилась. Михайло Олексійович не став великим металургом-керівником, він не став і великим політиком, хоча й мав для старту досить унікальний політичний плацдарм – Маріуполь.\nВін був своїм серед металургів лише завдяки бренду „Поживанова-старшого”. По суті ж був - чужим серед своїх. У місті про нього йшла недобра слава людини марнославної, безпринципної - безмірною жадобою до грошей. Створена та насаджена ним система поборів та відкатів-хабарів надовго в’їлась в тіло індустріального міста і стовідсотково використовувалась кучмівською владою. А підготовлені для функціонування цієї системи „надійні кадри” знадобляться йому в майбутньому.\nВ силу приведених вище чинників, маріупольську сторінку життя Михайло Олександрович вимушений був перегорнути і почати нову сторінку у ...Києві.\nСВІЙ СЕРЕД ЧУЖИХ... ВІД РОЛІ МАНІЛОВА ДО ”ЗОЛОТНИКА” З ЗУПИНКОЮ В ПАРЛАМЕНТІ ЗА ПОМАРАНЧЕВИМИ СПИСКАМИ...\nДля більшості київських політиків поява М.Поживанова в оточенні О.Омельченка так і залишається загадкою. Для киян він був людиною не -відомою. В пресі негативу та позитиву стосовно нього було десь порівну. Очевидці стверджують, що О.Омельченко для наведення довідок стосовно постаті нашого фігуранта звертався до компетентних органів і довго вагався над питанням: „ Брати, чи не брати Поживанова в команду?”. Взяв. Складно сказати, що було рушієм даного рішення. Можливо, шарм молодого демагога. Саме тоді будівнику меру бракувало навичків гарно триматись перед широким людським загалом, того, що на мові політиків називається публічністю. Міський голова часто від невміння імпровізувати в процесі спілкування з людьми часто попадав у всілякі халепи. Можливо, Омельченко побачив в особі Поживанова свою редакцію „О-ля-ля Дмитра Табачника”, який тоді був „універсальним тлумачем дій Кучми”; можливо, йому подобалась опозиційна риторика екс-мера Маріуполя, бо саме тоді Сан Санич розпочав позиціонувати себе в ролі бунтівного мера. Не виключається й версія в умінні самого Михайла Олександровича „вішати оточуючим локшину на вуха” стосовно всяких проектів та прожектів. Язик у нього добре підвішений, особливо коли мова йде про проблеми місцевих громад. Уже в якості заступника Омельченка він став одним із рекордсменів-говорунів і тому його посилали на всілякі конференції, форуми і т.п. На наш погляд, Поживанову, який після фіаско в Маріуполі переїхав до столиці, де заснував і очолив фонд муніципальних реформ „Магдебурзьке право”, вдалося саме цим фондом привернути до себе увагу київського мера. Проблеми, які були задекларовані фондом давали можливість О.Омельченку підвести під свої дії ідеологічну платформу. У мера виникла потреба мати при собі фахівців з магдебурзького права. Саме після цих відповідних ротацій у лексиці Сан Санича з’явились відповідні слова про самоврядування громадян. Віддамо належне пану Михайлу, він з’явився вчасно в потрібний час і в потрібному місті. Але ми не відкидаємо й інші варіанти. Зокрема, й варіант щодо вміння Поживанова не лише базікати, а й базікаючи робити гроші. При цьому, вчасно ділитися своїми прибутками з керівництвом. Ну, а стосовно дос’є, підготовленого фіскальними органами Київському міському голові, то знаючи любов останнього до інтриг та авантюр, воно в його руках було солідним аргументом щоб тримати Михайла Олександровича в узді.\nУ Київській міській державній адміністрації (КМДА) до Михайла Поживанова придивляються майже рік, а потім призначають начальником Головного управління зовнішньоекономічних зв’язків з подальшим підвищенням статусу до заступника міського голови Олександра Омельченка.\nМихайло Олександрович дійсно став на перших порах „людиною-месиджом” КМДА, яка повинна була створити приємне враження перед іноземними інвесторами, щоб останні вклали якомога більше грошей в столицю. Наліво й направо давав обіцянки і, судячи з інформації підконтрольних муніципальних видань, киянам лишалось чекати всього тиждень чи місяць, щоб бути заваленими тими ж інвестиціями.\nА які у пана Поживанова були круті та екзотичні відрядження! І це мало відповідну логіку. Якщо „вовка ноги годують”, то мисливець за інвестиціями не повинен чекати, коли хтось прийде й дасть, потрібно постійно шукати для Києва гроші, тому й носило Михайла в основному по далекому закордонню. І все це відбувалося за муніципальний рахунок, тобто за рахунок киян.\nА які плани були, які прожекти! Виявляється, кияни будуть будувати метро у Мілані, то їх готують у будівельні загони для допомоги Лужкову в Москві. Все це не вигадка, а взяте лише з деяких із чисельних заяв пана Поживанова під час його закордонних поїздок. Перелік можна продовжувати ...\nА ось з реальними інвестиціями в столицю, то тут не все однозначно. Не можна сказати, що їх немає. Вони є, але проблема з’являється коли виникають питання: як вони залучаються, як використовуються і звідкіля беруться? Спробуємо розібратись.\nТак, знаючи про труднощі з ліфтовим господарством у столиці, до Києва прибувають чеські виробники. Вивчивши проблему, пропонують кооперацію, створення спільного підприємства з виготовлення ліфтів для столиці, інших міст України та перспективою виходу на європейський ринок. Їх водять по кабінетах, розводять руками, охають та ахають. Потім пропонують в долю київського вкладу у спільне підприємство один із цехів збанкрутілого заводу гіганту, з виплатою інвестором майже всієї заборгованості цього підприємства плюс мільйон доларів відкату за послуги?!\nЧехи ж не знають, що інша іноземна фірма через великий хабар вже стала другом сім’ї мера і що їй гарантовано процвітання в столиці. Ця оборудка відбулася не без участі Поживанова. Ну, а що з чехами? Повернулись до Праги ні з чим.\nБули й екзотичні проекти. Чого коштував інвестиційний проект "Дніпровська пристань". Це випадок, коли київський голова видав особливий мандатний лист, доручивши директору англійської фірми з нульовим кредитним рейтингом „організувати” для будівництва між Оболонню та Троєщиною елітарного району "Дніпровської пристані" 50 мільйонів доларів. Грошей не зібрали, але за рахунок міста витратили 1,2 мільйона доларів на даному проекті.\n200 тисяч заплатили приватному архітектурному бюро, яке очолював соратник відомого С.Бабушкіна. Добра дюжина київських чиновників вояжувала в Лондон та Глазго радитись з англійськими інвесторами. Це по декілька тисяч на авіаквитки в бізнес-класі, п’яти-зіркові готелі. Як згадує один із учасників цієї афери приймали їх в Туманному Альбіоні „на рівні вище президентського”. Ну грубо ще 200 тисяч, а де залишок? Залишок - у відкатах-хабарях. Сьогодні ніхто не згадує про цю аферу, а треба було б.\nБули ще й „успішні практичні проекти”. На Заході актуальною проблемою є утилізація техніки, що відпрацювала свій ресурс. Дешевше її кинути, але на заваді стають екологічні організації. Та завдяки „нашим умільцям” типу М.Поживанова утилізація відбувається в Україні за рахунок українців, при цьому ми ще й захаращуємо наші землі.\nВсе це інтерпретується посадовцями, як вирішення транспортних проблем у Києві. Так між КМДА, компанією "Busmaker Sweeden AB" (Швеція) та "Київавтотрансом" була підписана угода про поставку в столицю 100 автобусів місткістю 120 осіб кожен. Шведи давали гарантію на значний автопробіг, забезпечували рік гарантії в обслуговуванні. Михайло Олександрович підкреслював, що вартість цих автобусів складає 2 млн 485 тис. доларів. Це неповна ціна. Вартість хабаря в цю суму не входить. Розмір останнього приховувався. Але представник Busmaker Sweeden AB" в Україні Володимир Латиш ні від кого не приховував, що йому прийшлося добре попотіти, щоб зацікавити Поживанова. „Це бізнес, ми не одні брали участь у тендері.” Після 2001 року антикваріат під назвою "Scania" и "Volvo" з’явився на київських дорогах. Зауважимо, що подібна оборудка видавалась, як велике бізнесове досягнення КМДА, киянам обіцяли, що паралельно, саме в столиці буде налагоджено виробництво нових вітчизняних автобусів і у 2004-2005 роках київський автобус вийде на вулиці. 2004 вже пройшов, 2005 настав, майже весь західний антикваріат порозсипався, а нових „Scania" і "Volvo" київського виробництва так і не з’явилось.\nПерелік подібних „інвестиційних проектів” можна продовжувати. Про будівельний бум ми вже писали: „Метаморфози київського мера, або дещо з життя хамелеонів”. Майдан.10.02.05, Українська правда 25.02.05.\nТепер стосовно характеру походження інвестицій. На одній із прес-конференцій Поживанов заявив, що 70-75% інвестицій в Україну є поверненням українського капіталу через офшорні зони. Він хизувався своєю інформованістю кажучи про те, що має майже по кожній компанії дані, знає, хто і яка група стоїть за цими грошима, відмічаючи при цьому, що чисто закордонними є тільки десяток компаній - Macdonald's, Billa, Metro. Не варто нагадувати, хто і як переганяв капітали з України за кордон. Більшість цих капіталів носить кримінальний характер. Але це не насторожувало Михайла Олександровича. Воно зрозуміло, як говорили римляни „Гроші не пахнуть”, та й свій маріупольський досвід є.\nАле не завжди „коту масляна”. В лютому 2002 року тимчасова контрольна комісія Київради встановила факт протиправних вчинків М. Поживанова, який своїми діями спонукав керівника комунального підприємства перерахувати на приватне підприємство гроші в сумі 1 мільйон 280 тисяч гривень. Інакше кажучи, планувалося вкрасти бюджетні кошти.\nДиректор підприємства, який не погодився виконати усний наказ М. Поживанова, невдовзі був безпідставно звільнений.\tТимчасова контрольна комісія Київради з протиправних дій М. Поживанова направила матеріали до прокуратури міста та міському голові О. Омельченку. Але справа була спущена „на гальма”. Такі дії міського голови надали Михайлу Олександровичу сміливості і під прикриттям О.Омельченка він „вивів” із бюджету міста 600 тисяч доларів.\nЦя історія заслуговує більш детального вивчення. КМДА оголосила тендер інвестицій для будівництва заводу по переробці сміття у місті Києві. Один з учасників тендера - компанія “Адермін” внесла до бюджету на розрахунковий рахунок заставу в розмірі 600 тисяч доларів США. Ця фірма участі в тендері не взяла, але гроші залишилися на рахунку управління.\nУ перших числах січня 2003 року працівники управління М.Поживанова у спішному порядку без письмового погодження міського голови перераховують з розрахункового рахунку банку “Хрещатик” (банк підконтрольний київському міському голові О. Омельченку), де впливовим акціонером був заступник міського голови з фінансів В. Падалка, на розрахунковий рахунок Прибалтійського банку “Парекс” 600 тисяч доларів. Люди, які професійно займаються комерцією, знають, що цей банк знаходиться серед сумнівних, тому що був помічений своїми операціями з відмивання грошей. Від банку “Хрещатик” на ім’я міського Голови столиці О. Омельченка надходить лист, де вказується, що на перерахування 600 тисяч доларів необхідне письмове погодження мера Києва. Олександр Олександрович ставить візу М. Поживанову - ”треба переговорити”. Після розмови М. Поживанов виїздить у відрядження до Прибалтики, а потім і до Лондона. Діставшись на місце, він доповідає О. Омельченку, що гроші зникли і цим питанням нехай відтепер займається ІНТЕРПОЛ.\nПісля цього виникло дуже багато запитань. Одне, якщо не найголовніше: а чи не було метою його відрядження сховати ці гроші за кордоном, подалі від очей вітчизняних фіскальних органів?\nРеакція міського Голови була ніяка. З цього приводу прокуратурою міста Києва була порушена кримінальна справа за № 50–3329, за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч. 2 Карного Кодексу України, “зловживання службовим становищем”. 23 березня 2004 року прокуратура міста спрямувала запит на ім’я міського Голови О. Омельченка у цій справі, але, на жаль, достовірних даних умисно чи неумисно міський Голова до прокуратури не надав.\nДля того, щоб вивести з-під удару всю компанію, Сан Санич видає розпорядження про ліквідацію Головного управління зовнішньоекономічних зв’язків та інвестицій КМДА, М.Поживанов залишається заступником міського Голови і для нього створюється нове Головне управління. А оскільки старе управління ліквідовано, спитати з посадових осіб не можливо. Взагалі Олександр Олександрович не дуже шанував Поживанова. Мер є егоцентричною та марнославною особистістю, тому не полюбляє будь яких конкурентів. Окрім того, у Сан Санича багато комплексів, один з його комплексів - невеликий зріст. М.Поживанов любить себе піарити. Формуванню свого позитивного іміджу від присвячував чимало часу, працюючи у КМДА. Саме з цією метою він прагнув будь за що з’являтись у свиті міського Голови. Тому поява на фото, телебаченні, кінокадрах в якості фону майже двохметрового Михайла Олександровича, на якому Омельченко виглядав карликом, виводила мера із рівноваги і викликала лють. Після цього, „на горіхи” діставалось придворним фотографам та журналістам. Разом з тим, не дивлячись на всі ці перепитії, в системі координат команди Омельченка Михайло Олександрович займав досить вагоме місце. Саме цим можливо пояснити факти, чому міський голова особисто прикриває пана Михайла і той, подібно дружині короля, залишається поза підозрою.\nБільш того, М.Поживанов залишається в близькому оточенні міського голови. Йому доручають ведення комунальним господарством міста. Скажемо відверто, навіть у столиці з її фінансовою стабільністю, це складна та невдячна сфера. Саме тоді комунальна сфера піддавалась критиці з боку засобів масової інформації. Поживанова „кидають у прорив”, дають можливість реалізувати „маріупольський досвід” на новій столичній ділянці роботи. І що, він ліквідує цей прорив? Так, але особливо, по- поживанівському. На Їдке запитання колег з адміністрації: „Чому не вивозиться сніг?”, відповідає: „А нащо його вивозити, сам розтане”.\nЯк показало журналістське розслідування досвіду роботи комунальних служб міста останньою зимою, озвучені вище вказівки головного комунальника послідовно виконувались підлеглими. Про це свідчить великий травматизм киян, постійні автопробки, колосальна втрата робочого часу працюючих від хронічних запізнень на роботу і т. п.\nЦікаво, що в звітах, щодо прибирання вулиць, зазначені великі фінансові витрати управління пана Поживанова. Як відомо, папір може витерпіти все, а от кияни далеко не простаки, яких легко провести.\nЄ в комунальному господарстві і „золоте дно”, як не дивно - це сміття. Михайло Олександрович це відчув по розмірах великих хабарів, які отримував, коли керував інвестиційними потоками, лобіюючи інтереси деяких іноземних компаній, які ввезли до столиці обладнання сміттєпереробних заводів. Михайло Олександрович лише вивчаючи питання сміттєпереробки побував закордоном тридцять разів. Результатом його вояжів стало придбання для столиці відповідного обладнання, яке морально застаріле і тому є екологічно небезпечне. Це обладнання демонтували на Заході і замість того, щоб потрапити на переплавку, завдяки старанням Поживанова воно з’явилось у Києві. Так до столиці ввезли устаткування по очистці фільтратів вартістю 2 мільйонів доларів, яка поглинає для своєї експлуатації 800 тис. доларів, але постійно виходить із ладу, практично працює лише місяць-півтора на рік. А в цей час не перероблений фільтрат уже утворює небезпечні озера. Зате на закупці всіляких катриджів та матеріалів для обслуговування приладів для очистки можливо отримати значні суми-відкати.\nУ пресі було багато сказано про проект „SACRIA”. Написано про введення заводу з переробки сміття. Дана подія була інтерпретована, як велике досягнення в справі основної переробки, хоча на практиці цей завод лише сортує сміття для його подальшої промислової переробки. Мова йде лише про так зване „промислове сміття”. Небезпечні ж біозалишки (фільтрат) не знищуються і цим самим небезпека забруднення навколишнього середовища залишається. На перспективу киян „порадували” тим, що ще збудують два таких монстра, на Виноградарі та біля Троєщини і тим самим створять ще два небезпечних осередки екологічної небезпеки. Останнє менш за все цікавило пана Поживанова, так як його особистий бізнесовий інтерес був закладений і в тих структурах, які займаються промисловою переробкою того ж відсортованого на „SACRIA” сміття.\nТаким чином, сміттєпереробка у Києві вже підконтрольна Михайлу Олександровичу. Але, як вже відомо, він належить до тих людей, які не можуть існувати взагалі без поповнення тіньових схем свого матеріального існування. Тому його прихід на посаду керуючого комунальним господарством почався з пошуку саме таких схем.\nСвою увагу він звернув на система вивозу сміття з міста. Вона вже склалася і була на досить солідному рівні. Але подібний статус кво не влаштовував нового керівника. Потрібна була якась формальна зачіпка, яка давала можливість для перебудови системи „безпосередньо під себе”.\nПоживанов заявляє про неефективність системи і заявляє про реорганізацію цього напрямку роботи комунальних служб. Практично він створює корупційну систему, де працювати без солідного вступного, а потім регулярних значних хабарів буде неможливо.\nДля цього він використовує свою команду, перевірених „в роботі” людей, які приїхали з Маріуполя до Києва. Вони працюють в його управлінні та маріупольських фірмах, що завдяки його протекції були зареєстровані у столиці і заявили свої претензії на участь у цьому бізнесі.\nМета подібних рокіровок проста – особисто контролювати ринок вивозу сміття. Мабуть тому бізнесмени, працюючи на цьому ринкові, почали називати Поживанова „Пожиком-золотником”.\nСитуація загострилась. Головну партію тиску на фірми вела керівник відділу санітарної очистки Головного житлово-комунального управління м. Києва В.М. Тарасова Вона почала робити все можливе і не можливе, щоб ускладнити отримання перевізниками дозволів на профільну діяльність, без яких вони не могли брати участь у відповідних тендерах.\nСхема „стара, як світ”. Декілька безпідставних відмов, які отримали перевізники, закінчились тим, що Тарасова В.М. запропонувала їм „бартер" - сплачувати щомісячно одну гривню з одного кубічного метра сміття, яке вивозиться підприємствами з Києва. Наприклад, керівнику фірми „Агромакс" було запропоновано надавати готівкою, згідно обсягам сміття, щомісячно більше 20 тисяч гривень. При цьому вона посилалась на те, що це умови не її, а М.Поживанова. В.Тарасову менш за все цікавив факт, що ці вимоги непосильні всім фірмам.\nТоді загнаний в кут керівник „Агромаксу" вирішив шукати захисту в Службі безпеки України. Після документування фактів здирництва Тарасова була затримана при отримані хабара і заарештована. Київською прокуратурою проти неї була порушена кримінальна справа.\nОсь тут би і підвести риску під сумнівними оборудками пана Поживанова. Але не все так просто.\nМихайло Олександрович позиціонує себе нашоукраїнцем. Тут він грає роль „чужого серед своїх”. Як Поживанов з’явився в „Нашій Україні” - тема для окремого дослідження. Але у нас є особиста точка зору на цей факт. Свого часу національним демократам було важливо мати однодумців в російськомовному космополітичному Донбасі. Саме тому виник інтерес до „бунтівного антибюрократичного та антиолігархічного маріупольчанина”. Союз з новою, авторитетною політичною силою влаштовував і Поживанова. Як відомо, не завжди створені людьми образи відповідають реаліям, а кроки того чи іншого політика відповідають доктрині політичних сил. Прибувши до столиці, Поживанов не вписався в структури ПРП. Політик-бізнесмен не знаходив загальної мови з ідейними політиками. Михайло Олександрович заявив про себе скоріше як бізнесмен, а не політик. Діапазон його оборудок був досить широким: від виготовлення металевих дверей та склопакетних вікон до організації дозвілля. При цьому, своїм проектам він давав досить притензенційні назви. Так звичайнісінька дитяча площадка з декількома атракціонами створена ним на лівому березі міста, яку не можливо навіть порівнювати з традиційним „чеським Луна-парком” він назвав „Київським діснейлендом”. При цьому, на користь своїх бізнес-інтересів прагнув використати свій політичний статус, пропонуючи їх фінансування за рахунок партійної каси. Логіку своїх дій пояснював просто: „давайте через діток відпочиваючих у „Київському діснейленді” будемо впливати на їх батьків”. Яким чином ? Закупивши вхідні білети за партійні гроші. Або „давайте будимо установлювати металеві двері за партійний рахунок у будинках, де живуть громадяни і таким чином впливати на їх політичну позицію під час виборчих перегонів”.\nОднопартійці побачивши безпосередньо на практиці свого колегу, розчарувались у ньому. Вони критикували його саме за спроби з усього робити гроші. Не сприймалися його категоричність, цинізм, менторство при відстоюванні своїх комерційних інтересів.\nДивною була і його поведінка у Києві під час парламентських перегонів 2002 року, коли він відкрито виступив проти кандидатури у народні депутати відомого лікаря, нашоукраїнця М.Поліщука і робив все можливе та неможливе, щоб зняти останнього з виборів.\nСаме це було тим чинником, який сприяв фактичному виключенню Михайла із ПРП. Поживанов „не дуже горював”, а швиденько перемахнув до Народного Руху України.\nПід час парламентських перегонів був занесений до списків „Нашої України” в непрохідній частині. Його основна діяльність, про що ми говорили вище, розгорталась в КМДА.\nПід час помаранчевої революції його ніхто не бачив і не чув. Правда він засвітився влітку 2004 року в бердянській пресі ( газета „Південна зоря”, №117, 10.08.04), де в рубриці Вибори-2004 співав осанну В.Януковичу стосовно „його зацікавленості проблемами місцевого самоврядування”. Це свідчило про сумніви Поживанова у можливій перемозі В.Ющенка і дотримання ним не політики його підтримки, а кулуарних інтриг за принципом: „і вашим і нашим”, а точніше, працював на кумівського кандидата. У період великого стояння на Майдані, його ім’я згадувалось, коли розгорівся скандал навколо землі в Пущі-Водиці. Киянам запам’яталась цинічна заява пана Поживанова, що він не збирається ні перед ким виправдовуватись за те що знаходиться у списках головних деребанщиків власності київської громади, бо „своєю працею заслужив цю землю”?! Його розмови про те, що він претендував „на свої 25 соток” („Газета по-киевски”. №75. 20.04.05) далекі від істини, так як у автора цього дослідження є чотири копії заяв написаних 2 листопада 2004 року Михайлом Олександровичем на отримання біля будинку відпочинку „Пуща-Водиця” ( за генпланом ділянка №117) чотирьох наділів землі: 0,01 га – гараж, 0,12 га – ведення садівництва, 0,10 га для житлового будинку, 1,07 га – для обслуговування житлового будинку. Таким чином, Поживанов, виступаючи в ЗМІ, говорить неправду. Його аморальність не знає меж. Так під час обговорення земельних афер у стінах міськради, він кидав репліки на адресу чесних депутатів зі звинуваченнями, що вони „зганьбили його перед дітьми та знайомими, коли передали гласності інформацію про нього”. Тоді він апелював до совісті колег, забувши, що вона повинна бути і у нього. Саме її відсутність не дозволила йому зупинитись під час розподілу землі.\nСьогодні він розповідає, що забезпечував життєдіяльність революційного наметового містечка на Хрещатику і знову обманює людей. Тим самим, як і його колишній керівник О.Омельченко, бере участь у створенні постреволюційного міфу про свою визначну роль у переломний для України час. Стилістика поведінки М.Поживанова найдена ним ще у Маріуполі. Це агресивність, нахрапистість, демагогія.\nЛогічним та справедливим завершенням аферичної практики нашого фігуранта, стали б судові процеси, особливо близько він був до них після історії з вивезенням сміття.\nАле Михайлу й тут підфортунило, в зв’язку з переходом парламентарів блоку „Сила народу” у виконавчу владу, завдяки ротації за старим парламентським списком „Нашої України”, він стає парламентарем, а значить стає особою недоторканою. Михайла Олександровича пронесло й цього разу.\nОсь такі метаморфози відбулися з Михайлом Олександровичем Поживановим. Людиною, яка була то „чужою серед своїх, то своїм серед чужих”. Людиною, яку з дитинства готували до великої кар’єри і яка стала знаковою...\nНа жаль, знаковість має переважно негативний підтекст. Ми маємо безпринципного, не чистого на руку авантюриста-демагога, присутність якого в парламентській фракції, яка бореться із хабарниками, виглядає нелогічно і лише дискредитує фракцію і сьогоднішню владу.\nPS. Михайло Олександрович уже в якості парламентаря продовжує розповсюдження інформації про свою історичну роль в „помаранчевій революції”, про свої майже геніальні здібності управлінця, про те, що він все-таки стане губернатором Донецької області, про амбіції стосовно зайняти парламентське крісло Голови комітету з Євроінтеграції, яке донедавна займав Б.Тарасюк та інше.\nАле на шляху його марнолюбних планів стоять люди які знають його „як облупленого”. Саме тому він прагне в войовничому нахрапистому стилі обливати брудом „народного директора” В.Бойка, та своїх, в минулому колег по партії „Реформи та порядок”. Видно Михайло Олександрович звик до безнаказаності і розраховує, що пронесе його і цього разу...\nМаємо надію, скоріше впевненість, що не пронесе... Для чого ж ми тоді вийшли і відстояли свій Майдан?!


Історія | Автогід (Autogid) - Part 2\nЕлектричний Opel Corsa-e і гібрид Grandland X катаються по європейських дорогах, але історія електричних двигунів в автомобілях Opel почалася ще в кінці 1960-х років з автомобіля Kadett B Stir-Lec. Саме так – Opel понад п’ять десятиліть займається дослідженнями та розробками в ...\nТі, хто дорослішав у 80-х та 90-х роках мріяли про продукцію Львівського мотозаводу. Але після того, як підприємство остаточно не витримало приходу ринкової економіки у 1997 році, люди стали забувати, що ЛМЗ випускав величезну кількість мототехніки. Близько чотирьох мільйонів мопедів і ...\nMSO, власний підрозділ McLaren з кастомізації, створив спеціальну версію нового гоночного автомобіля Elva, яка віддає данину поваги одному з історичних гоночних автомобілів фірми. Автомобіль Elva модифікації M6A від MSO виконаний в характерному відтінку «Anniversary Orange». І створили цей екземпляр на честь ...\nМашина для полювання за $4200\nОсь ніхто ж не сумнівається, що багато в нашій країні ще кулібіних. Ці інженери-саморобкіни зберуть що завгодно з чого завгодно. І це буде працювати. Останній такий випадок – саморобний всюдихід, який побудував українець і просить за нього $4200. Оголошення вже висить ...


Розстріляного мера Феодосії поховали | Останні новини України та Світу сьогодні\nРозстріляного мера Феодосії поховали\nУ вівторок, 30 липня, на центральному кладовищі Феодосії поховали мера Олександра Бартенєва, який помер минулої суботи від вогнепального поранення в спину.\n12 автобусів з охочими поїхати на кладовищі були забиті повністю, передає "Центр журналістських розслідувань" .\nНа похоронах, крім родичів, друзів і колег, були присутні спікер ВР Криму Володимир Константинов, заступник голови Ради міністрів Криму Георгій Псарьов і постпред президента в Криму Віктор Плакіда, висловили свої співчуття рідним і близьким Бартенєва.\n"Для мене Саша був не просто начальником, а іншому, - сказав перший заступник градоначальника Ігор Авруцький. - Ми обіцяємо, що зробимо все, що планували. Спочивай з миром і прости, що не вберегли".\nКримський прем'єр Анатолій Могильов прибув лише на церемонію прощання, яка відбулася в Будинку офіцерів флоту, і буквально через кілька хвилин виїхав, відмовившись спілкуватися з журналістами.\nВранці в будівлі Будинку офіцерів флоту Феодосії пройшла громадянська панахида по міському голові Олександру Бартеневу, який помер від вогнепального поранення. Попрощатися з мером прийшли понад тисячу осіб. Перед цим Бартенєва відспівували в Казанському соборі Феодосії. Церемонія була закритою, були присутні тільки родичі та друзі.\nНагадаємо, вночі 27 липня в Криму з обріза невідомі розстріляли мера Феодосії Олександра Бартенєва. Він був доставлений в лікарню з вогнепальним пораненням спини. Йому зробили дві операції і готували до третьої, однак увечері в суботу Бартенєв помер . Міліція розробляє кілька версій вбивства мера Феодосії, основна з яких - скоєння розбійного нападу з метою заволодіння особистим майном потерпілого. Жителі Феодосії припускають, що замах міг бути пов'язаний з особистим життям Олександра Бартенєва. За даним фактом відкрито кримінальну виробництві за ст. "Умисне вбивство, розбій".\nСучасні препарати для щеплень від коронавірусу не дають повного захисту.


Азартні ігри, досить часто допомагають нам розслабитися після довгого і тривалого трудового дня. І зовсім не обов’язково бути азартною людиною і робити реальні ставки. Як показує практика, практично всі відвідувачі онлайн ігрових закладів грають в демонстраційні версії популярних ігрових автоматів. І хоча сьогодні не бракує в онлайн ігрових закладах, є казино, які пропонують Вам гру в дійсно захоплюючі слоти, які не завжди знайдеш в інших закладах.\nВізьмемо, наприклад, онлайн казино «Гусар Казино». З’явилося воно на просторах Інтернету порівняно недавно, але вже користується досить великою популярністю. «Gusar Casino» — проект від компанії Inpulsio Limited, де зібрані слоти з високим відсотком віддачі, бонусами на День народження і кешбек щопонеділка. Досить привабливі умови. «Gusar Casino» на сайті https://gusar-kazino.com/ подбав про доступність казино — в разі блокування основного сайту, завжди можна грати на дзеркалі казино, з повним функціоналом. Безпека Ваших депозитів і швидкі виплати в разі виграшу. Кращі ліцензійні слоти від провідних розробників, завжди подарують Вам яскраві ігрові емоції. Найбільшою популярністю користуються слоти:\nСкарб Да Вінчі\nВсі слоти в казино «Gusar Casino» відрізняються ефектною графікою, продуманим сюжетом, унікальними бонусами і широкими ігровими опціями. Тестируйте безкоштовні версії і цілком можливо Ви захочете зіграти на реальні гроші. У разі виникнення різних питань, Ви завжди можете зв’язатися з технічною підтримкою. Ігрові автомати з досить високим відсотком виплат порадують гравців. Захоплюючої гри!


Чи може інтелект бути сексуальним? Що значить сапіосексуал? - FetSide.com\nЄ люди яких приваблює мускулисте тіло або красивий голос. Але серед усіх виділяються особистості, для яких інтелект - це найпривабливіша якість. Я пропоную познайомитися ближче з цим фетишем!\nХто такий сапіосексуал?\nЯкщо ви ніколи не чули цього терміна раніше, sapiosexual - це той, хто вважає розум надзвичайно привабливим. Сапіосексуал воліє до певного типу інтелекту, який вважає сексуальним, він різний для кожної людини. Завдяки соціальним мережам все більше людей використовують цей термін і співставляють себе з ним. В анкетах на ресурсах знайомств багато описують себе як сапіосексуала. Моя думка - це чудово, тому що тепер люди, які розглядають інтелект як фетиш легко можуть знайти один одного на подібних ресурсах, таких як fetside.com.\nЯкі відносини можуть бути з сапіосексуалом?\nМоя порада, незалежно від того, чи є ви гетеросексуалом або частиною ЛГБТ спільноти, одна з кращих речей, які ви можете зробити, коли зустрічаєте сапіосексуал, - це мінімізувати розмови. Порожній діалог про погоду, безумовно, втомить сапіосексуала. Вони можуть терпіти це, але не довго. Якщо ви той, хто любить подорожувати, проводить дослідження в певній області або щось в цьому роді, ви не повинні приховувати інформацію від співрозмовника. Це дозволить вам дізнатися, чи сумісні ви з самого початку і не витрачати даремно свій час. Навіщо вам партнер, з яким не підходить за типом мислення?\nНе потрібно здаватися дурнішим, ніж насправді\nЯкщо ви розумна людина, краще уникати помилки - виглядати дурним. Ви ніколи не повинні прикидатися дурним для всіх оточуючих і це безперечно велика помилка з сапіосексуалом. Бути з кимось, хто мудрий, розумний і проникливий, це те, на що сапіосексуал здатен довгий час, так що будьте собою!\nЦя проблема особливо характерна для жінок. Багато жінок стурбовані тим, що вони змусять іншу людину відчувати себе ніяково, якщо вони продемонструють, наскільки вони розумні насправді. Та й досить погано коли людина приховує частину себе. Я впевнена, в 99% випадків немає необхідності робити це!\nБільшість людей люблять бути з розумною людиною\nОстаточний висновок у тому, що є численні верстви населення землі які вважають інтелект дуже привабливим і сексуальним. Ви повинні використовувати свій мозок і не боятися проявляти свій інтелект! Кожна ваша бесіда дає вам масу можливостей для потужних і надихаючих маневрів.\nІнтелект - це здатність шукати, розуміти і застосовувати знання. Я вважаю, дуже важливим, що є люди, які вважають цю якість неймовірно сексуальною. Не треба соромитися і дозволяйте іншим сапіоосексуалам оцінити вас!


Сексологія. Найпоширеніші проблеми в інтимному житті.\nСексологія - наука, яка поступово втратила статус маргінальної і стала користуватися повагою і довірою в суспільстві.\nЗнаходиться вона на стику відразу декількох дисциплін, таких як:\nВзявши лише найнеобхідніше від них, сексології вдалося домогтися комплексного підходу до вирішення проблем статевої сфери. Дана наука лише описує наявні процеси в ній, але не задає якусь норму, так як не існує «ідеального» статевого життя. Сексологія не ставить орієнтири і не диктує моду, вона лише описує існуючі процеси.\nРодоначальниками цієї дисципліни були відомі вчені: Форель, Блох і, звичайно ж, Фрейд. Саме вони принесли ті теоретичні дані, які назавжди змінили сексологію.\nНезважаючи на зусилля іменитих учених, ще досить тривалий період ця тема була ганебна і не дуже розвинена. Але час не стоїть на місці: змінилися погляди і поведінка суспільства. Тепер все більше людей цікавляться даним питанням і відвідують фахівця. У XXI столітті більшої популярності набуває сексолог онлайн. Не виходячи з дому, тепер можна отримати пораду професіонала.\nКонсультація сексолога онлайн - це відмінна можливість звернутися до фахівця безпосередньо, минувши непотрібні інстанції. Отримати її тепер дуже легко. Швидкість, якість і професіоналізм - переваги такого способу. До того ж така послуга набагато зручніша і приємна, ніж похід у лікарню: тепер не потрібно вистоювати довгі черги і відчувати незручності при особистому спілкуванні.\nПроблеми в інтимній сфері особливо небезпечні і делікатні. Маючи їх, не варто сильно хвилюватись, адже від цього ніхто не застрахований.\nЧасто у жінок виникають проблеми з близькістю після пологів. З цим стикаються багато молодих матерів. Повертатися до статевого життя радиться не раніше, ніж через 4 тижні після появи дитини на світ. Це пояснюється тим, що саме за цей період у жінки відновлюється матка і заживає плацента.\n«Скучивши», пари часто нехтують цими рекомендаціями. Вступаючи в інтимні стосунки раніше, молода мама піддає себе ризику. В результаті них жінка ризикує захворіти. Щоб скоротити період утримання від пологів до близькості, можна застосовувати комплекс вправ Кегеля. Він допоможе м'язам швидше відновитися, і організм буде готовий до статевого акту дещо раніше.\nБлизькість після пологів викликає проблеми навіть у тих, кому робили кесарів розтин. Багато жінок відчувають, що у них немає бажання після пологів. Причина тут криється в гормонах і внутрішньому страху. Але не варто переживати. Подібна реакція організму - нормальна ситуація, адже він нещодавно пережив серйозні фізичні навантаження. У разі відсутності бажання можна скористатися засобами, які зволожують слизові оболонки. Вони допоможуть відновити природний баланс і повернути гармонію в інтимну сферу. Зазвичай через рік після вагітності всі неприємні відчуття під час статевого акту остаточно зникнуть.\nТривала відсутність сексуальних відносин може перетворитися в «норму». Тоді ми маємо справу з фригідністю, тобто відсутністю бажання або огидою до сексу у жінки. Вона може бути психологічна і фізіологічна. Фригідність можна розділити на 4 форми:\nДана проблема є все більш поширеною.\nБагато молоді вступають в статеве життя занадто рано, через що згодом може виникнути небажання мати близьких відносин. Це особливо характерно для симптоматичної фригідності.\nРетардаціонная також пов'язана з раннім початком статевого життя, коли ще не встигли сформуватися чуттєві області мозку.\nПсихогенная фригідність відсилає до невдалого статевого досвіду або ж до відрази до конкретного партнера. Вона блокує бажання жінки і пригнічує її сексуальність.\nОстання форма пов'язана з відсутністю еротичних фантазій. Важливий і той факт, що при ній ерогенні зони є або малочутливими, або збудження взагалі відсутня.\nСтикаючись з такою проблемою, жінці не варто засмучуватися і замикатися в собі.\nТривале утримання лише підливає масло у вогонь. Воно провокує подальшу «закритість» жінки, її небажання вступати в інтимний зв'язок може збільшуватися до панічної боязні.\nПорушення у жінок пов'язано з впливом на ерогенні зони. Але не всім і не завжди ці дотики до душі. Іноді при них дівчина може відчувати дискомфорт і відторгнення. Це може бути пов'язано з психологічної неприязню або бути викликано фізіологічними відхиленнями.\nНезважаючи на те, що ерогенних зон на тілі жінки набагато більше, збудження відбувається швидше у чоловіків. Потяг може проявитися практично в будь-якому місці. Якщо жінці необхідна увага і турбота, то чоловікові часто досить лише об'єкта.\nСексуальні стосунки вкрай важливі. Утримання у чоловіків може привести до негативних наслідків. Секс - це відмінний засіб для зняття стресу. Він корисний для сечостатевого каналу, перешкоджає появі хворобливих процесів, допомагає психологічно розрядитися.\nОргазм забирає багато сил. З кожним статевим актом відновлювати енергію стає все важче. Підвищується тиск. Якщо в молодому віці це переноситься легко, то для чоловіків старшого віку це стає великою проблемою.\nДеякі стикаються з проблемою довгої ерекції (пріапізм). Больові відчуття, які можуть виникати при даному процесі - головна проблема. Пов'язана вона з тим, що кров накопичується і застоюється в статевому члені. Причини застою: зловживання алкоголем, сидячий спосіб життя. Пріапізм може свідчити про наявність захворювання.\nОднак більше труднощів викликають проблеми з потенцією. З подібною ситуацією стикається кожен другий чоловік після сорока.\nЗвернемося до гастрономічних варіантів вирішення цієї недуги. Для запобігання проблем з потенцією краще мати в раціоні:\nЦі продукти не мають лікувальні властивості, але вони позитивно впливають на функціонування чоловічого статевого органу і підтримують в нормі необхідний природний баланс. Однак одними лише продуктами ситуації не виправити.\nНе переживайте, якщо у вас одна з описаних вище ситуацій. Сексолог онлайн допомагає вирішити проблеми, з якими стикається практично кожна людина. Така консультація дозволить зняти напругу і принесе душевний спокій. При ній ніхто не буде відчувати дискомфорту і сорому. Професіонал якісно проконсультує користувача з питання і дасть добру пораду. Не потрібно забувати, що будь-яку неприємну ситуацію краще виправити на самому початку, не допускаючи розвитку і появи більш серйозних проблем.\nКонсультація сексолога онлайн - це відмінний спосіб отримати пораду експерта з максимальним комфортом. Скориставшись порадами фахівця, насолоду від інтимної близькості знову прийде, і життя засяє яскравими фарбами.


Іван Крулько: Влада має припинити водити за ніс цивілізований світ і нарешті почати боротьбу з корупцією | Батькiвщина\nІван Крулько: Влада має припинити водити за ніс цивілізований світ і нарешті почати боротьбу з корупцією\n«Єдиний спосіб звільнити голову НАБУ, або підвісити його на гачок – це мати в своїх руках залежних аудиторів. Той, хто контролює аудиторів, може гіпотетично контролювати й голову НАБУ, або впливати на нього. Тому є бажання, аби аудитори НАБУ від усіх трьох суб’єктів внесення були лояльні до Адміністрації Президента, до Банкової», – пояснив він.\n«Так само ми підтримаємо, я переконаний, кандидатури і Марти Борщ, і Карлоса Кастресани», – додав народний депутат.\nІван Крулько зауважив: усі чудово розуміють, що зволікання зі створенням Вищого антикорупційного суду не дає можливості ефективно розслідувати справи, які стосуються корупціонерів найвищого ґатунку.\n«Як би НАБУ не працювало, якщо немає суду, який здатен виносити правосудні рішення, то нічого з цього не вийде», – резюмував він.\n«Ми відкликали депутатський законопроект, щоб президент міг безкоштовно внести у нього правки», – нагадав Іван Крулько.\n«І друге питання, яке вже зараз виникло, – які справи цей суд буде слухати. Щоб не вийшло так, що його завалять дрібними справами і він не зможе зосередитись на топ-корупції», – застеріг депутат.\nНа зауваження одного із депутатів із провладної партії щодо того, що антикорупційні суди створені лише у відсталих країнах і Україні він не потрібен, Іван Крулько відповів, що такі суди є у 20 країнах світу, у тому числі у двох країнах ЄС – Хорватії та Словаччині, які до входження в ЄС таких судів не мали.\n«Безумовно, що такі суди не створюються там, де все гаразд із рівнем корупції, інвестицій тощо. Антикорупційні суди створюються там, де є проблеми з корупцією і де чинна судова система не здатна справитись із цим. Якщо Хорватію і Словаччину, які створили антикорупційні суди, прийняли в ЄС, значить цей суд там виконав свою функцію і сьогодні вони на десятки позицій вище від України у рейтингу рівня корупції, рівня життя та інвестицій», – аргументував Іван Крулько.\nЧлен фракції також наголосив, що Україна має виходити із цього зачарованого кола і перестати ганьбитись на весь світ: «Корупціонери повинні сидіти за ґратами, а у владі мають бути ті, хто мають нульову толерантність до корупції».


Купить книгу The Great Gatsby = Великий Гетсбі Френсіс Скотт Кей Фіцджеральд - интернет магазин BookZone | 978-617-07-0653-9\nГлавная>Каталог книг>Books in English>Fiction>The Great Gatsby = Великий Гетсбі\nАртикул : 81232\nISBN13 : 978-617-07-0653-9\nEAN13 : 9786170706539\n«Великий Гетсбі» — найвідоміший роман Ф.С. Фіцджеральда, у якому за карнавальною яскравістю життя передано приховану психологічну надломленість повоєнного покоління. Головний герой роману Джей Гетсбі сповнений жаги до життя. Не гребуючи засобами, він прагне досягти конкретної мети: розбагатіти й одружитися з коханою, яка належить до грошової аристократії і тому є для нього недосяжною. Але мрія героя про високе кохання виявилася далекою від реального життя.\nThe Great Gatsby = Великий Гетсбі Френсіс Скотт Кей Фіцджеральд


Сухі вершки до кави в Радивилові :: Купити для вендінгу та кавомашин\nСухі вершки до кави в Радивилові · В роздріб та оптом\nОдин з найважливіших додаткових інгредієнтів для кави в Радивилові – це сухі вершки. Вони прекрасно пом'якшують гіркоту напою, що бадьорить, і в той же час дозволяють смаку заграти новими фарбами. При цьому штучний продукт здатний зберігатися значно довше, ніж натуральний. І це робить його затребуваним і популярним в Україні, у тому числі в Радивилові.\nСухі вершки ділять на кілька видів. За смаком вони можуть бути кокосові й звичайні (усе залежить від типу використовуваного масла). в Радивилові зустрічаються й сухі вершки, створені на основі незбираного молока. Також різні технологічні нюанси впливають на інші показники сухого порошку, зокрема, на його жирність. Наприклад, вона може становити 30 або 50 %. Усі ці параметри ви можете підбирати за своїм смаком або потребами. Сфера застосування сухих вершків не обмежується додаванням у каву або какао. Сьогодні їх додають у випічку, морозиво і навіть у соуси. Подібною універсальністю відрізняється й представлена тут продукція.\nЦіна в Радивилові\nСухі вершки – продукт, який вимагає деяких зусиль і витрат у виробничому процесі. Якщо використовуються рослинні жири, це означає наявність інгредієнтів, привезених з далеких країн. І все-таки ціна в Радивилові залишається цілком демократичною. Це виявилося можливим завдяки тому, що наш інтернет-магазин уникає посередників при організації імпорту.\nЯкщо ви активно займаєтесь реалізацією подібного роду продукції в Радивилові або інших містах України, то вас може зацікавити наша спеціальна пропозиція. Вона полягає в тому, що ви отримуєте знижку за кожне замовлення, яке, згідно з нашими умовами, може вважатися оптовим. Для того, щоб побачити вартість і розмір мінімального замовлення для отримання знижки в кожному конкретному випадку, клікніть кнопку "Оптові ціни".\nДе купити сухі вершки до кави недорого в Радивилові\nв Радивилові й сусідніх містах може не виявитися гідного постачальника потрібного вам продукту. Тому купити сухі вершки для кави недорого краще в інтернет-магазині Торбафуд. При цьому ви отримуєте інформаційну підтримку, оперативну доставку у ваше місто і приємні подарунки. Вибирайте зручний для вас формат покупки (опт або роздріб) і робіть замовлення.


Корисні властивості гарбузового масла - bre.com.ua\nЛікувальні властивості олії з гарбузового насіння\nКорисний вплив гарбузової олії на шкіру і волосся\nГарбуз – це унікальний продукт, багатий корисними мікроелементами, мінералами та цінними речовинами. Це не просто смачна помаранчева м’якоть і корисний солодкий сік, а й цінні насіння, з яких отримують натуральне гарбузова олія, а воно широко використовується в народній медицині, кулінарії і косметології.\nТекст: Arturina · 27 лютого 2014\nЦе рослинне масло володіє багатим складом: лінолевої, стеаринової, пальмітинової і ліноленової кислотами, флавоноїдами, цинком, токоферолами, фосфоліпідами, каратиноидами і т.д.\nМасло з насіння гарбуза зберігати слід у щільно закривається скляній ємності в прохолодному темному приміщенні\nСпектр застосування олії з насіння гарбуза широкий: при жовчнокам’яній хворобі, як антисклеротичної, антиалергічного, протизапального і противоязвенного засоби, а також при лікуванні циститу.\nКрім того, гарбузова олія містить магній і калій – елементи, життєво необхідні для функціонування серцевого м’яза. А ще в складі такого рослинного масла присутні речовини, що сприяють підвищенню еластичності стінок кровоносних судин, знижують рівень «поганого» холестерину в крові, що беруть участь в синтезі білка крові гемоглобіну і т.д.\nЩоб захистити печінку при хіміотерапії, а також з метою якнайшвидшої реабілітації в післяопераційний період рекомендують приймати по 1 ч. Л. олії з насіння гарбуза раз в 2 доби протягом року поспіль\nА щоб зняти біль при циститі, досить приймати по 8-10 крапель цього цілющого еліксиру тричі на день протягом 4 тижнів.\nЦе засіб застосовують і зовнішньо. Наприклад, їм рекомендують змащувати вогнища ураження при шкірних захворюваннях. Оскільки гарбузова олія багата на поліненасичені кислоти, бета-кератином і вітаміном Е, воно сприяє зростанню нової здорової шкіри, тому це засіб застосовується при лікуванні опіків і обморожень.\nДля сухої шкіри корисні такі косметичні процедури: гарбузове масло наносять тонким шаром на очищену шкіру обличчя (включаючи область навколо очей і губи) і залишають на 27-35 хвилин. Після за допомогою паперової серветки позбавляються від надлишків олії.\nЩоб отримати гарну засмагу, потрібно до прийняття сонячних ванн змастити шкіру обличчя і тіла гарбузовим маслом\nЩоб очистити пори і вилікувати вугровий висип, рекомендують скласти марлеву серветку в 2-3 рази, нанести на неї гарбузове масло і покласти цей компрес на проблемну область на 7-10 хвилин. Після слід змити маску прохолодною водою.\nВеличезною є користь гарбузового масла і для волосся: воно живить локони і зміцнює їх, наділяє пасма розкішним блиском і стимулює їх зростання. Щоб запобігти випаданню волосся, за 35-40 хвилин до миття голови рекомендують нанести масло на прикореневу систему і чимно втерти в шкіру голови.


Колючий дріт Концертина | Торгова марка Піранья\nГоловна ● Каталог ● Колючий дріт ● Колючий дріт Концертина\nСтрічка колюча армована CК-А «Концертина»\nКолючий дріт Концертина є економічним та ефективним типом армованої колючої стрічки. Дріт колючий Концертина застосовується для виготовлення колюче-ріжучих загороджень, наприклад – для виробництва колючої сітки Піранья-2х6 або спіральних бар'єрів безпеки Концертина діаметром від 400 до 1500 мм, а також плоских та інших типів загороджень. Крім того, колючий дріт Концертина може використовуватися як самостійний засіб огородження території, а також в якості натяжного дроту при монтажі колючих загороджень. Поєднання високої ефективності та прийнятної ціни робить колючий дріт Концертина хорошим вибором для покупців.\nКолючий дріт Концертина виготовляється з високовуглецевого оцинкованого дроту EN 50189 діаметром 2,2 мм та оцинкованої штампованої колючої стрічки Концертина товщиною 0,45 мм – готовий колючий дріт Концертина має діаметр 3,1 мм. Цинкове покриття дроту не менше 80 г/мм2, цинкове покриття колючої стрічки – 140-290 г/м2. Дріт колючий Концертина сертифіковано, його виробництво здійснюється за новими технічними умовами ТУ У 25.9-21804553-002:2016 на сучасному автоматичному обладнанні.\nВарто нагадати, що якісний колючий дріт – це тільки одна зі складових ефективної системи захисту периметра. Для того, щоб захисні властивості сучасного колючого дроту повністю проявилися, необхідно виконати ряд умов, головна з яких – якість монтажу. Можна, звичайно, ризикнути і спробувати виконати монтаж колючого дроту своїми силами, але наслідком цього можуть бути як низька ефективність захисних загороджень, так і високий травматизм серед робітників. З цієї причини краще довірити монтаж колючого дроту Концертина професіоналам – наші фахівці швидко і якісно встановлять будь-які типи колючих загороджень на будь-якому об'єкті.\nЦіна 3 180,00


mari » 19 листопада 2011, 16:11\nЗірка, ти чого не признавалась що є екосумки з котами??????????????Ай-яй-яй. А з чихуахуа не має?\nЗІрка » 19 листопада 2011, 20:37\nя собі якраз котів і взяла :grin: так от, призналася! :flag:\nРусік » 19 листопада 2011, 21:46\nПодарунки чоловіку (йде процес відбору): електронна книжка, електронні сигарети, шкіряне крісло до компа (то я про себе більше піклуюсь)\nДля малого: черговий дерев"яний конструктор (цього разу - плашками, щоб їх можна була використовувати як доміношки і складати з них безкінечні змійки), або Трасу з Веселими бобами, або конструктор-марбл.\nБатькам, кумам: ангорові носки, теплі колготки, кальсони, рукавиці - короче, все таке тепленьке\nhappymami » 19 листопада 2011, 23:41\nМамі взяла сумку, котра тіпа маленька, але розкладається на базарну торбу при потребі\nМалому - балакаючий український руль зараз шукаю\nМалій - шось для розвитку мілкої моторики шукаю і водночас шоб перед дівчатаками було чим похвалитися, бо вона троха мені здається почуває себе обділеною, бо не колекціонує песиків, яких колекціонують дві старші дівчинки в класі. Тому або візьму магнітну одівалку - принцесу, або шнурівочку якусь з красивими бусінками.\nВже купила малим два м'ячика, котрі світяться, коли їх об землю стукаєш. Вони в мене любителі такого.\nБільше нікому нічого ще не придумала :?\nhappymami » 19 листопада 2011, 23:49\nЗІрка написав: я для роздачі дрібних миколайчиків замовила пару таких еко-сумок: http://www.kidstaff.com.ua/tema-737664.html\nЗіркаааа. Роби СП :гуд: :гуд: :гуд: :clapping2: :clapping2: :clapping2: :clapping2:\nЗІрка » 20 листопада 2011, 00:37\nя не спец по тих справах, та й затарилась уже. тому залюбки віддам естафету в бажаючі руки ;-)\nпамятається мені у нас на форумі хтось думав промишляти екосумками, себто шити їх на продаж. але хто, не памятаю :?\nYummy mummy » 20 листопада 2011, 11:33\nЗІрка написав: памятається мені у нас на форумі хтось думав промишляти екосумками, себто шити їх на продаж. але хто, не памятаю :?\nTajga, але, їй зараз не до того....Доречі хтось вже звонив до неї, цікаво чи вітати ще не пора?\nmari » 02 грудня 2011, 18:10\nЯ от що собі прикупити хочу на Миколая. Дуже хотіла Молескіновський, але вірю Іцхаку, що цей кращий.Може ще хто хоче, доставка буде дешевша, вартує 150 гр. Беру собі бєжевий. Чоловік відмовився, бо він на рос.мові.\nhttp://pintosevich.com/kompanija/novost ... -znakomyim\nА ще книжечки Свічадівські.\nЧоловіку- флешку(за його бажанням)\nДоньці ще сережки ейфелеві вежки купила і дещо з СП іграшок. Ще шукаю Забавну хімію, може хтось по такому Сп робить?\nMarichka » 06 березня 2018, 12:20\nШукаю ідеї,що подарувати мамі на 8 6ерезня?\noksana_tern » 07 березня 2018, 14:36\nЯ мамі купила помаду і капронові носочки. Свекрусі фарбу для волосся і колготи.


Сумчанам надійшли платіжки за газ зі зміненими нормами\n25 Грудень, 2018 Наталка Гордус Економiка, Комунальні питання, Новини, Суми, Сумщина, Суспiльство\nЗ листопада «Сумигаз» нараховує більші норми споживання газу споживачам, які не мають газових лічильників. Попередні норми 27-го листопада скасував Верховний Суд України. Перші платіжки сумчани […]\nТема дня. Аварія на газопроводі: причини, збитки та коли відновлять газопостачання?\n26 Вересень, 2018 АСБ Інженери Програми, Тема дня\nЗ 21 вересня немає газопостачання у десяти населених пунктах Сумського району: Велика Чернеччина, Вільшана, Битиця, Пушкарівка, Липняк, Токарі, Хомине, Нижнє Піщане, Рибиці та Кирияківщина. А […]


ЗЕМЛЯ НА ПРОДАЖ: що і як можна буде продати або купити з 1 липня? | Поради юриста, інформаційно – правовий портал\nДата публікації: сб, 06/05/2021 - 22:10\nВсього місяць залишається до відкриття ринку землі сільськогосподарського призначення. Мільйони українців, які є власниками земельних паїв, вперше за 30 років незалежності країни зможуть вільно розпоряджатися своєю землею. Парламент прийняв цілу низку законів, необхідних для функціонування ринку землі. Зокрема, днями президент України Володимир Зеленський підписав закон, що відкриває великі можливості для місцевих громад, які тепер зможуть повноцінно розпоряджатися належною їм землею.\nАле простих громадян в першу чергу цікавить, як саме вони зможуть реалізувати своє право розпоряджатися землею, як її можна купувати та продавати, які для цього потрібні документи.\nПро все це розповів керуючий партнер Юридична компанія WINNER Ігор Ясько.\n«Максимальний розмір ділянки становитиме 100 га на людину»\n— Як власник земельного паю, який вирішив його продати, зможе це зробити? Якими документами він повинен підтвердити своє право на пай? Яка процедура виставлення земельної ділянки сільгосппризначення на продаж?\n— Продати можна землі сільськогосподарського призначення, а саме:\nсільськогосподарські угіддя, такі як рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища, перелоги;\nнесільськогосподарські угіддя, такі як господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, які віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо.\nВажливо відзначити, що прийнятий закон прямо не регулює процедуру купівлі-продажу землі, але він містить нововведення: так, наприклад, покупець буде перевірятися на предмет можливості придбання ним землі в певних розмірах. Порядок такої перевірки повинен затвердити Кабінет міністрів.\nПраво власності засвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно або витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 1 січня 2013 року володіння і користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до Закону № 1952.\n— Переважна більшість паїв зараз перебувають у довгостроковій оренді у фермерів або агрохолдингів. Як буде проходити покупка виставленої на торги ділянки та хто матиме пріоритетне право на її покупку?\n— Дійсно, більшість паїв в Україні перебувають у довгостроковій оренді, але все ж продати таку землю можна. Земля все одно знаходиться у власності людини, якій вона належить, навіть якщо її обробляє інший. Власник землі може розпоряджатися нею на свій розсуд.\nКоли відкриється ринок землі, купити ділянки сільськогосподарського призначення зможуть:\nюридичні особи, що створені та зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є тільки громадяни України, держава, територіальні громади;\nбанки, але тільки в порядку звернення стягнення як на предмет застави.\nВідкриватися ринок буде в кілька етапів. З 1 липня 2021 року землю зможуть купити тільки фізичні особи, які є громадянами України. При цьому максимальний розмір ділянки становитиме 100 гектарів на людину. Першочергове право на купівлю паю має та людина, якій ви здаєте його в оренду. Але тільки за умови, якщо вона не є юридичною особою.\nЯкщо з'явився потенційний покупець, спочатку потрібно звернутися до орендаря з пропозицією викупу. Якщо орендар — фермерське господарство, воно такої можливості як юридична особа не має, отже, може передати право першочергової купівлі фізичній особі. Фізична особа, яка отримала від фермерського господарства першочергове право на купівлю, може або погодитися на викуп, або відмовитися. Після відмови цієї особи можна пропонувати покупку землі іншим фізичним особам.\n«До 1 січня 2030 року ціна продажу земельних паїв не може бути менше нормативної грошової оцінки»\n— Чи можуть в покупці сільгоспземлі брати участь треті особи, наприклад, громадяни або компанії, що раніше не мали до цієї ділянки ніякого відношення?\n— Так, можуть. Власник землі сам вирішує, кому буде продавати свою ділянку, крім тих випадків, коли законом прямо прописана заборона на продаж іноземцям, представникам країни-агресора тощо. Важливо розуміти, що юрособи зможуть купувати землі тільки з 1 січня 2024 року і вони не повинні мати іноземний елемент у своїй структурі, а максимальний розмір покупки для них може становити 10 тисяч гектарів.\n— Як буде формуватися ціна ділянки, що продається громадянином?\n— Ціна землі буде формуватися за домовленістю сторін, але до 1 січня 2030 року ціна продажу земельних ділянок, виділених раніше як паї, не може бути менше нормативної грошової оцінки. Таку оцінку проводитиме Держгеокадастр. Вона буде складатися на основі аналізу грунтів за різними параметрами — їхнього складу, кліматичних умов, розміщення. У Держгеокадастрі обіцяють створити відкриту базу даних з усією інформацією з нормативної грошової оцінки земель у різних регіонах.\n— Яка тепер процедура переходу права власності на землю? Як відбувається виділення ділянки в натурі? Які землевпорядні та й інші процедури повинні бути поведені?\n— У законі зазначено, що укладання угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також придбання права власності на земельні ділянки слід проводити з урахуванням вимог Цивільного кодексу України. Крім цього, договір повинен містити всі умови, перераховані у статті 132 Земельного кодексу України, в тому числі кадастровий номер, цільове призначення землі, склад угідь, чинні обмеження тощо.\nБажано до моменту укладення договору провести попередню перевірку реєстрації земельної ділянки в реєстрах, правильності всіх даних. При виявленні неточності — внести коригування. Якщо пай не зареєстрований, це можна зробити до 2025 року, а далі незареєстрована земля буде передана громадам або державі.\n«Якщо відсутній кадастровий номер земельної ділянки, то її відчуження неможливо»\n— Які потрібні документи для купівлі-продажу землі?\n— Потрібні такі документи: паспорти продавця і покупця, а також їхні ідентифікаційні коди, звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку, а саме: свідоцтво про право власності на земельну ділянку, виписка з Державного реєстру прав на нерухоме майно або державний акт на землю.\nВажливо відзначити, що якщо відсутній кадастровий номер земельної ділянки, то таке відчуження неможливо. Спочатку необхідно зареєструвати земельну ділянку та присвоїти їй кадастровий номер. Від себе можу порекомендувати перед продажем або купівлею провести правову та технічну перевірку землі й отримати агрохімічний паспорт, зокрема для перевірки складу та якості грунту земельних ділянок.\n— Які сплачуються податки при угоді купівлі-продажу землі?\n— Податки при продажу землі такі:\nмито — 1% від суми оцінки земельної ділянки;\nвійськовий збір — 1,5% від суми оцінки земельної ділянки.\nЯкщо земельна ділянка знаходиться у володінні менше ніж 3 роки або в поточному році власник вже укладав договір купівлі-продажу нерухомого майна, то в такому разі додатково сплачується податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5% від оцінки земельної ділянки.\n— Як і в якій формі буде проходити оплата за куплену у громадянина ділянку сільгосппризначення?\n— Законом встановлено, що покупка буде можлива тільки в безготівковій формі, і для цього покупцеві потрібно відкрити рахунок в банку. При цьому джерела походження коштів для покупки землі повинні бути документально підтверджені. Це прописано для мінімізації нелегальних схем з оформленням землі на підставних людей та інших махінацій.\n— Які обов'язки покупця ділянки, що була раніше земельним паєм? Як покупець зможе нею розпоряджатися? Які є обмеження? Чи можлива зміна цільового призначення сільгоспземель, наприклад під забудову?\n— Після реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав покупець стає власником земельної ділянки і може розпоряджатися нею на свій розсуд. Як вже говорилося вище, покупець буде перевірятися на предмет можливості придбання ним землі в певних розмірах. Тобто, щоб покупець не придбав землі більше, ніж йому належить за максимальною межею, встановленою законом. Якщо за результатами перевірки виявлена невідповідність таким вимогам, нотаріус відмовляє в посвідченні угоди. Важливою зміною є також скасування заборони на зміну цільового призначення земель, — підсумував юрист.\nВарто нагадати, що прийняті навесні парламентом зміни до Земельного кодексу України та інших законів про землю скасовують вимогу про виключно цільове використання сільгоспземель. Місцеві ради (сільські, селищні, міські) можуть самі змінити цільове призначення земельних ділянок, які не входять до державної або комунальної власності.\nУряд виділить фермерам на кредити для купівлі землі 500 млн. гривень


Миргородська райрада: хто може втратити мандати | Громадський рух ЧЕСНО\nРАЙРАДА ПРОГУЛЬНИКИ ПОЛТАВЩИНА\n16 жовтня 2018 р. 15:57\nКожен третій депутат у раді – прогульник. Обранці від “СДП” прогулюють найчастіше. Отисько й Тимченко пропустили понад половину засідань. Замість засідань постійних комісій у раді проводять засідання президії, бо зібрати депутатів практично неможливо. Опозиції в райраді немає. Усі фракції підтримують більш ніж 98% рішень.\nВідповідно до ст. 37 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», якщо депутат пропустив понад 50% засідань сесій і/або постійних депутатських комісій протягом року, його можна позбавити мандата.\nГромадський рух ЧЕСНО проаналізував роботу Миргородської райради за 2017 рік та виявив двох кандидатів на відкликання.\nПоспілкуватись із цими депутатами нам не вдалося, оскільки на сайті райради відсутні їхні контактні телефони. Та й інформації про місце й час приймання громадян там також немає. Нагадаємо, що надавати журналістам номери мобільних телефонів місцевих обранців секретар ради Лариса Літовка відмовилася.\nДепутатів, які пропускають понад 50% засідань, можна позбавити мандата. Щоправда, перед місцевими виборами 2015 року депутати Верховної Ради України дещо ускладнили процедуру відкликання. Навіть якщо громада виконає всі умови, остаточне рішення ухвалюватиме партія.\nЯкщо виборці вирішать усунути з ради депутатів-прогульників або вони самі складуть мандат, то замінити їх можуть перші непрохідні кандидати в партійному списку. Для цього не потрібно проводити перевибори.\nОтож, замість депутатки від “СДП” Любові Гречки до райради може потрапити Микола Пересадило, учитель Попівської ЗОШ. А замість “радикала” Сергія Отиська мандат може отримати Сергій Клименко, завідувач Зуївцівського ДНЗ “Віночок”.\nХто прогулює найбільше?\nПрогульниками, згідно з методологією Громадського руху ЧЕСНО, стають ті депутати, які пропустили від 25% до 50% засідань сесій та/або комісій.\n2017 року Рух ЧЕСНО виявив у Миргородській райраді 9 прогульників: трьох – від "Аграрної партії", двох – від “БПП”, по одному – від “СДП”, “Батьківщини”, “Відродження” та "Радикальної партії".\nЯкби Юрій Онищук з “Аграрної партії” та Тетяна Ситник із “БПП” пропустили ще хоча б одне засідання сесії, то виборці могли б їх відкликати.\nПрогулював засідання торік ще один представник “Аграрної партії” – Павло Кандиба. Однак у грудні 2017 року він склав депутатські повноваження й у раді його замінив Микола Григоренко.\nПропустив чотири сесійні засідання протягом своєї каденції й Антон Ханко зі “Свободи”. Він увійшов до складу депутатського корпусу лише в лютому 2017 року, замінивши в раді однопартійця – Миколу Устименка. Тому до загального рейтингу Ханко не потрапив.\nКрім того, навіть якщо депутати реєструвались у системі, то могли бути відсутніми під час розгляду окремих питань.\nВідвідування сесій та комісій, згідно із ЗУ “Про статус депутатів місцевих рад”, є обов'язком, а не правом місцевих обранців. Оскільки депутат має представницький мандат, він повинен бути присутнім на всіх сесійних засіданнях і брати участь у голосуванні за кожне рішення, адже виборці довірили йому представляти їхні інтереси в раді.\nЗагалом 32% депутатів Миргородської райради несумлінно відвідують засідання. 6% місцевих обранців є кандидатами на відкликання.\nАналіз відвідуваності, здійснений Громадським рухом ЧЕСНО, показав, що найбільший відсоток прогульників – у “СДП”: двоє з трьох депутатів пропускають засідання сесій. У середньому представники “СДП” прогулюють 40% сесій.\n2017 року в Миргородській районній раді відбулося 14 сесійних засідань. Зазвичай у радах усі проекти рішень, за які мають голосувати на сесії, попередньо розглядають на засіданнях профільних комісій. Такий підхід дає змогу детально вивчити кожне питання.\nНа розгляд сесії виносять кілька десятків питань, що стосуються різних сфер – від закупівлі медикаментів до ремонту доріг. Проаналізувати кожне з них депутатам досить складно. По-перше, це потребує чимало часу. А депутати місцевих рад працюють безоплатно й повинні поєднувати депутатську діяльність зі своєю основною роботою. По-друге, вони не можуть бути експертами в усіх галузях водночас.\nУ ст. 46 ЗУ «Про місцеве самоврядування» сказано, що ради всіх рівнів провадять свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань і засідань постійних комісій. Постійні комісії створюють для вивчення, попереднього розгляду та підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Порядок роботи комісій визначає сама рада.\nУ Миргородській райраді засідань профільних комісій як таких немає. Перед пленарними засіданнями там скликають президію, до складу якої входять 10 осіб: голова райради Леонід Яринич, його заступник Микола Парфеня, голови фракцій Валентина Аршинова, Олександр Пась, Євгеній Бродський, Костянтин Богданов, Микола Віташ, Олег Турбаба й нині Валерій Толмачов.\nЯкщо є необхідність, на засідання запрошують представників однієї чи кількох профільних комісій. Таких “розширених” засідань президії за рік відбулося загалом 9.\nРадник голови райради з юридичних питань Валерій Толмачов зазначає, що вони пішли на такий крок, бо зібрати комісію практично неможливо. Район порівняно великий, а депутати мешкають переважно в селах.\nНам легше в такому аспекті працювати, легше зібрати. Там більш серйозні люди – це голови постійних комісій, голови фракцій, керівники в основному.\nІ додає, що, на його думку, така проблема існує і в інших великих районах області:\nМені кажеться, важко зараз зібрати наших депутатів, які часто просто займають іждівєнчіску позицію. Я не знаю, чого вони йшли в те депутатство. Але їх дуже мало цікавить те, що треба приїжджати і працювати. Їхня активність проявляється вже в день проведення самого пленарного засідання. Ось у чому проблема.\nУ Миргородській райраді представлено 7 політичних сил. Найбільше мандатів отримала партія “Відродження” – 7 шт. Голова ради Леонід Яринич – також представник “Відродження”. Його заступник Микола Парфеня балотувався до райради від “Батьківщини”.\nПоіменне голосування демонструє, чи є в раді опозиція. Громадський рух ЧЕСНО проаналізував результати поіменного голосування та склав рейтинг провладності фракцій у Миргородській райраді.\nУпродовж 2017 року в Миргородській районній раді відбулося 14 сесійних засідань, з яких 2 – позачергові. Під час чергових засідань розглядали в середньому по 20 питань. Загалом за рік рада голосувала 476 разів. Усі політсили майже стовідсотково підтримували проекти рішень, винесених на сесію.\nНагадаємо, що Громадський рух ЧЕСНО також аналізував роботу Миргородської міської ради. Там ситуація з опозиційністю дещо краща. «Батьківщина» не підтримує 9% питань, «Свобода» – 7%, «Громада» – 4%.\nКрім того, журналісти ЧЕСНО проаналізували декларації депутатів Миргородської районної та Миргородської міської рад і склали рейтинги найзаможніших місцевих обранців.


Про сайт "Слово і діло" :: Надано EzReklama\nПро сайт "Слово і діло"\nby love on Oct 26, 2010\nМіжнародні організації визначають націю як групу людей, об’єднаних історією, звичаями, дотриманням певних законів і мовою.\nВ українців украли історію, заборонили звичаї, закони змінили на "панятія" – а нація існує, бо основним націєутворюючим чинником є мова. Саме тому сучасні окупанти та їхні холуї докладають так багато зусиль для знищення української мови, а відтак і української нації. За межами України теж існує банальна українофобія та політика геноциду українців. У цьому я переконався, ознайомившись із доповідями учасників IX Світового Конгресу Українців.\nЩе в період судової боротьби з АвтоЗАЗом за право на отримання інформації про товар українською мовою, я відчув протидію моїм намаганням донести до українців інформацію про їхні мовні права. Інформаційна блокада проривалась надзвичайно важко. Посильну підтримку надавали знайомі і незнайомі люди, але щиро і професійно. Тому з розумінням сприйняв пропозицію друзів по боротьбі щодо створення інтернет-видання відповідного спрямування.\nТа сайт не обмежується лише мовно-правозахисною тематикою. Рубрики будуть доповнюватись і надалі.\nУкраїна перебуває під окупацією. Ми, українці, не можемо розраховувати на підтримку держави під назвою "Україна". Для неї ми непотріб, тому мусимо розраховувати лише на самих себе.\nЗапрошую до співпраці усіх небайдужих. Сподіваюсь заданий напрямок діяльності буде підтриманий дописувачами не лише з України.\nПам’ятаймо: достоїнство, гідність – це зовнішній вияв усвідомлення своїх прав, свого значення, поваги до себе.\nАвтор: Володимир Богайчук, редактор, член Комісії людських та громадянських прав Світового Конгресу Українців, керівник проекту www.slovoidilo.com\nЦікаво знати 1113 Переглядів\n← Previous Article: В Канаді та США найвищі у світі тарифи на мобільні телефони\nNext Article: 7 листопада у селі Легедзиному постане монумент борцям за волю України →\nГенеральний план поглинання України 2000 – 2004 – 2010 –...?\nАвтор: Роман Ревчук У 2000 році президентом Росії став Володимир Путін, котрий одразу буквально кинувся втілювати в життя відому єльцинську...\nРобочі бджоли можуть бунтувати проти матки\nРобочі бджоли бунтують, коли їх змушують вигодовувати своїх племінників та племінниць, кажуть автори нового дослідження.\nАвтор: Іван ФАРІОН У ці січневі дні, коли через екстремальні морози дехто волів й носа не показувати надвір, пан Степан, навпаки, вибирається в...\nНаціональна ідентичність і майбутнє України\nАвтор: Олег Романчук У психоаналізі існує таке поняття як ідентифікація (ототожнення). Не становить таємниці, що ідентифікація індивідуума щодо...\n«А чи існують у житті дрібниці?»\nМадей Анджей. Добре, що Ти є: Зі щоденника місіонера. – Львів: Свічадо. 2010. – 128 с. "Ніхто тебе не любить,...


2. Президент республіки: Його статус визначено розд. II частини другої Конституції (ст. 83 - 91),\nЙого статус визначено розд. II частини другої Конституції (ст. 83 - 91), а також деякими іншими її статтями, частина з яких вже згадувалася.\nКомпетенція. Президент республіки є главою держави і представляє національну єдність.\nУ відносинах з Парламентом він здійснює такі повноваження: може направляти палатам послання;\nпризначає вибори нових палат і визначає день їх першого засідання;\nдозволяє представляти палатам законопроекти з ініціативи Уряду;\nпромульгирует закони, видає декрети, які мають силу закону, і положення (regolamenti).\nВін може, заслухавши голів палат, розпустити їх обидві чи одну з них, за винятком останніх шести місяців свого мандата, проте розпуск можливий і в цей період, якщо він повністю або частково збігається з останніми шістьма місяцями легіслатури Парламенту.\nУ передбачених Конституцією випадках Президент призначає народний референдум, а у випадках, передбачених законом, - державних посадових осіб. Він акредитує і приймає дипломатичних представників, ратифікує міжнародні договори (у відповідних випадках з дозволу палат).\nПрезидент є головнокомандувачем Збройними силами, головує в створюваному згідно із законом Верховній Раді оборони, оголошує за рішенням палат стан війни.\nУ відносинах з судовою владою його повноваження полягають у Вищій раді магістратури, а також у праві помилування (grazia) і пом'якшення покарань.\nПрезидент також шанує відзнаки республіки.\nНіякої акт Президента не є дійсним без контрасігнатуризапропонував його міністра, який і приймає на себе за цей акт відповідальність. Акти, що мають силу закону, і інші визначені законом акти контрасігнуются Головою Ради міністрів.\nНазвані вище повноваження - класичні для глави парламентарної республіки. Однак в італійських умовах Президент політично більш значуща фігура, ніж про те говорять канони чистої юриспруденції. За існуючої багатопартійності він зазвичай володіє значним простором для політичних маневрів. Навіть право направляти послання палатам Парламенту може стати політичним актом; таким, наприклад, було послання Ф. Коссіга перед закінченням терміну його мандата про необхідність конституційної реформи.\nНайбільш значним повноваженням Президента є право розпуску палат Парламенту, яке здійснюється без міністерської контрасігнатури і тільки по Заслушаніе голів палат; цей акт Президента набуває вирішальне значення в умовах постійної політичної нестабільності, існуючої в Італії з початку 70 - х рр.. При неможливості утворити стійке урядова більшість в обох палатах Парламенту Президенти неодноразово вдавалися до цього засобу (у 1972, 1976, 1979, 1983, 1987 рр..) Зі схвалення основних політичних фракцій.\nВирішальна роль Президента у призначенні Голови Ради міністрів безсумнівна, особливо в умовах політичних криз і відсутності стабільного урядової більшості в палатах.\nСаме такою була роль глави держави при призначенні на названий пост Дж. Спадоліні (Італійська республіканська партія) в 1981 р., Б. Краксі (Італійська соціалістична партія) в 1983 р. і Дж. Амато ( Італійська соціалістична партія) в 1992 р.\nПозиція Президента дуже важлива і у випадках, коли Уряд втрачає довіру палат Парламенту. Так, християнський демократ Дж. Гронке підтримав, запропонувавши не залишати посади Голови Ради міністрів, християнських демократів А. Золі в травні 1957 р., А. Фанфані в січні 1959 р., Ф. Тамброні в травні 1960\nІнші конституційні повноваження Президентами використовуються рідко, проте є й винятки. Наприклад, Л. Ейнауді (був Президентом в 1948 - 1955 рр..) Кілька разів використовував право, надане ст. 74 Конституції, - до промульгації прийнятого палатами закону вимагав повторного його розгляду.\nОбрання. Президент обирається Парламентом на спільному засіданні всіх його членів. У виборах беруть участь також по три делегати від кожної області, які обираються обласними радами таким чином, щоб забезпечити і представництво меншини. Область Валь д'Аоста представлена ??одним делегатом. Вибори Президента проводяться таємним голосуванням і більшістю 2/3 складу зборів. Після третього голосування досить абсолютної більшості.\nНеважко помітити, що роль делегатів від областей в обранні Президента невелика: Парламент навіть без довічних сенаторів налічує 945 членів, а області посилають всього 58 делегатів. Але дана обставина впливає на політичне становище Президента по відношенню до інших державних органів, у тому числі і по відношенню до Парламенту. Президент має більшу політичну вагу, ніж у випадку, якби він обирався тільки членами Парламенту.\nУ той же час в умовах парламентськоїбагатопартійності обрання Президента - результат компромісу політичних партій з приводу конкретної кандидатури. Дана обставина накладає відбиток на поведінку глави держави, яка отримала свій пост відразу від декількох політичних фракцій; це поведінка відрізняється від того, яким воно могло б бути, отримай Президент владу шляхом прямого голосування. Втім, тоді мова йшла б вже не про форму правління парламентарної республіки.\nЯкщо християнські демократи Де Нікола в 1946 р. і Ф. Коссига в 1985 р. отримали повноваження у першому турі голосування (було тільки два таких випадки за всю післявоєнну історію Італії), то іншим Президентам довелося витримати многотуровие вибори; так, представник Соціал-демократичної партії ДМС. Сарагат в 1964 р. був обраний в 13-му турі, християнський демократ Дж. Леоне в 1974 р. - в 23-му, представник Італійської соціалістичної партії А. Пертіні в 1978 р. - в 16-м, а що знаходиться при владі з 1992 християнський демократ О.Л. Скальфаро в 12-му.\nПрезидентом може бути обраний громадянин, який досяг 50-річного віку і користується громадянськими і політичними правами. За віковим цензом кандидата в Президенти Італія може претендувати на рекорд.\nПосада Президента несумісна ні з якою іншою посадою. Платня та інші виплати Президенту визначаються законом.\nПрезидент обирається на сім років і може неодноразово переобиратися. За 30 днів до закінчення цього терміну голова Палати депутатів скликає спільне засідання палат Парламенту та делегатів від областей для проведення президентських виборів. Якщо ж палати розпущені або до закінчення їх повноважень залишається менше трьох місяців, вибори проводяться протягом 15 днів після скликання нових палат, а повноваження чинного Президента продовжуються відповідно.\nЯкщо Президент не може здійснювати свої функції, його заміщає голова Сенату. Якщо ж перешкоду носить постійний характер або Президент помер або пішов у відставку, голова Палати депутатів призначає вибори нового Президента протягом 15 днів. Термін цей може бути збільшений, якщо палати розпущені або до закінчення їх повноважень залишається менше трьох місяців.\nДо прийняття на себе своїх функцій Президент на спільному засіданні палат Парламенту приносить присягу на вірність республіці, зобов'язуючись дотримуватися Конституції.\nВідповідальність. В принципі завдяки контрасігнатуре його актів Президент не відповідальний за дії, скоєні при виконанні своїх функцій, за винятком державної зради або посягання на Конституцію. Якщо останнє має місце, Парламент абсолютною більшістю свого складу на спільному засіданні палат приймає рішення про віддання Президента суду (див. п. 4 цього параграфа).


Історико-художній музей, Пархомівка — фото, опис, адреса\nІсторико-художній музей – культурна перлина села Пархомівка Харківської області. Унікальна картинна галерея широко відома як «сільський Ермітаж» за межами не тільки Харківщини, але й усієї України, завдяки колекції предметів мистецтва. Розташований музей у колишній садибі графа Подгоричані. Він є автономною частиною Харківського художнього музею.\nЕкспозиція Історико-художнього музею\nКолекція музею багата і різноманітна, налічує близько 3000 експонатів, серед яких – твори живопису, графіки, скульптури, декоративно-прикладного мистецтва, а також безліч цінних предметів археології та етнографії.\nКолекція розміщена в 16 залах, поділених на кілька відділів:\n1. Іконопис.2. Українське мистецтво 18–20 століть:\nунікальна колекція станкового живопису та графіки України і Росії;\nроботи видатних українських та російських художників – Іллі Рєпіна, Тараса Шевченка, Івана Айвазовського, Казимира Малевича, Олександра Бенуа, Абрама Архипова;\nтвори російських авангардистів.\n3. Сучасне українське мистецтво – твори, які подарували музею самі майстри – живопис, графіка, скульптура та багато іншого.4. Закордонне мистецтво:\nрозділ стародавнього мистецтва Індії, Японії і Китаю;\nособливе місце в колекції музею займає західноєвропейський живопис і графіка – роботи Рембрандта, Гогена, Ван Дейка, Джованні Піранезі і багатьох інших майстрів. Перлина колекції – дві картини – роботи Пабло Пікассо, в тому числі всесвітньо відома – «Голуб миру» – полотно, яке стало емблемою антивоєнного руху.\n5. Декоративно-прикладне мистецтво.6. Археологія:\nзброя перших поселенців села Пархомівка;\nпредмети праці 12–19 століть.\n7. Історико-етнографічний відділ включає в себе предмети місцевої історії і культури, в тому числі:\nПархомівський музей був заснований 1955 року завдяки ініціативі та активній підтримці вчителя історії місцевої школи – Опанаса Федоровича Луньова. Спочатку він був народним музеєм, відкритим при школі. Основою першої експозиції стала особиста колекція творів мистецтва Опанаса Федоровича, яку він передав музею.\nПошукові роботи були проведені в Пархомівці і сусідніх селах учнями школи, які входили в гурток «Юний історик», а потім в історико-краєзнавчий клуб «Веселка». Під час подібних експедицій було знайдено безліч унікальних експонатів:\nЗавдяки своїй активній роботі Пархомівський музей завів дружбу з безліччю великих музеїв не тільки країн колишнього СРСР, а й світу:\nДрезденською картинною галереєю;\nДержавним музеєм образотворчих мистецтв імені О. С. Пушкіна;\nСпілкою художників СРСР;\nХарківським художнім музеєм;\nХарківським історичним музеєм.\nПротягом перших 30 років своєї роботи Пархомівський історико-художній музей існував на громадських засадах і лише 1986 року отримав статус культурно-просвітницького закладу, став воістину центром культурного життя не тільки села, а й усієї Харківської області.\nНайбільший художній музей України розташувався в селі Пархомівка Краснокутського району Харківської області. Дістатися сюди можна на особистому автомобілі, для цього необхідно рухатися з Харкова трасою М03, а також на рейсових автобусах від центрального автовокзалу міста. До обласного центру з Пархомовки – 120 км, від районного центру – Краснокутська – 15 км.\nУ самій Пархомівці для туриста орієнтиром стане Покровська церква.\nЧас роботи музею: з 09:00 до 17:00 (вихідний – понеділок/вівторок).\nМалевич: повернення в українську культуру\nЯк краще доїхати до Історико-художній музей з:\nвул. Конторська 1, с. Пархомівка 62013, Краснокутський р-н., Харківська обл., Україна\n+38 XXXXXXXXXXX Працює: 9:00-17:00, вих. - Пн, Вт\nІсторико-художній музей, Пархомівка на карті\nКраєзнавчий музей, Зміїв\nВсі Музеї Пархомівка\nВсі Музеї Краснокутський район