Утворення Русі-України. Роль Києва у виникненні держави східних слов'ян\nДата: 3-04-2020, 06:58\nПопередня сторінка: Господарство, суспільний устрій та ві�...\nНаступна сторінка: Правління князя Ігоря та княгині Ольг�...\nВи вже знаєте, що у VII-VIII ст. південну групу східних слов’ян очолювали князі дулібів-волинян, а в IX ст. цю роль перебрали на себе полянські князі. Автор «Повісті минулих літ» називає їх «мужами мудрими й тямущими». За твердженням літописця, саме з полян походять перші київські князі: Кий, його брати Щек, Хорив і сестра Либідь. Із цими князями Нестор Літописець пов’язує будівництво Києва, названого на честь старшого з братів.\nПопри легендарний характер оповідь літописця має історичну основу. Зіставивши свідчення літопису з тогочасними візантійськими джерелами, історики дійшли висновку, що князь Кий жив, найімовірніше, у VI ст. Він відзначався неабияким хистом полководця, його приймав у себе візантійський імператор. Для автора літопису це є незаперечним свідченням шляхетного (князівського) походження Кия.\nМонумент, споруджений у 1982 р. на ознаменування 1500-річчя Києва, розташований на набережній Дніпра, неподалік мосту імені Патона. Композицію (скульптор В. З. Бородай, архітектор Н. М. Фещенко) виконано з кованої міді у вигляді плоского човна. У човні - фігури легендарних засновників Києва - братів Кия, Щека та Хорива і їхньої сестри Либеді.\nПрочитайте уривок із джерела і дайте відповіді на запитання.\n1. Про що йдеться в літописі? 2. Які факти в розповіді літописця вважаєте цілком вірогідними? 3. Чому, на вашу думку, історичні місцевості в Києві називають Щекавицею і Хоривицею?\n«...Коли ж поляни жили осібно і володіли родами своїми, то було між них три брати: одному ім'я Кий, а другому - Щек, а третьому - Хорив, і сестра їхня - Либідь. І сидів Кий на горі, де нині узвіз Боричів, а Щек сидів на горі, яка нині зветься Щекавицею, а Хорив - на третій горі, од чого й прозвалася вона Хоривицею. Зробили вони городок і на честь брата їхнього найстаршого назвали його Києвом... Од них ото є поляни в Києві й до сьогодні... А по сих братах почав рід їхній держати княжіння в полян».\nПідтверджують слова літописця й дослідження археологів. У різних частинах міста вчені виявили скарби візантійських та арабських монет VI-VII ст., що засвідчує широкі торговельні зв’язки тогочасного Києва.\nМісце, де постав Київ, - напрочуд вдале. Майже неприступний правий берег Дніпра височіє над лівим. Тут проходила межа між Лісостепом і Лісом. Кілька річок збігали схилами у Дніпро, яким пролягав торговельний шлях «із варягів у греки».\nЗемлі навколо Києва славилися родючістю, а ліси були густі й багаті на дичину. Це давало можливість полянам будувати укріплені поселення, розвивати землеробство, скотарство та різноманітні ремесла. Тож не дивно, що згодом саме Київ став центром великої східнослов’янської держави.\nУ 1903 р. археологічна експедиція під час розкопок на Старокиївській горі на глибині 3 м натрапила на досить цікавий об’єкт - язичницьке капище-жертовник. Навколо вчені знайшли черепи й кістки домашніх тварин, залишки попелу та вугілля. Вважають, що це найдавніше капище, відоме на території Києва. Час його виникнення - межа V-VI ст. Найімовірніше, це було капище бога Рода. Чотири виступи на диску жертовника мали означати, що язичницькі боги захищають киян з усіх чотирьох сторін світу.\n1. Роздивіться картину-реконструкцію заснування Києва. Хто із зображених на малюнку персонажів є, на вашу думку, засновниками Києва? 2. Які верстви слов’янського суспільства зображені? Використовуючи раніше набуті знання про побут, заняття й вірування слов’ян, поміркуйте, чи відображає картина їхнє життя?\nПЕРЕДУМОВИ СТВОРЕННЯ ДЕРЖАВИ\nУдосконалення знарядь праці, використання тварин у господарстві, розвиток ремесел призвели до появи надлишків виробленої продукції і сприяли змінам у суспільстві.\nЗ'явилися люди (племінна знать, військові), які контролювали надлишки продукції, проте самі її не виготовляли, використовуючи працю інших людей. Це сприяло майновому і соціальному розшаруванню суспільства.\nІз племінної знаті виділилася панівна верхівка - вожді, які очолювали військо. Простолюд платив вождеві й армії за свій захист.\nЗавдяки появі надлишкової продукції значно пожвавилася внутрішня й зовнішня торгівля. її центрами стали міста, що виникали на перетині міжнародних торговельних шляхів (наприклад, Київ - на «шляху із варягів у греки»).\nЗосередження значних багатств у торговельних центрах-містах зумовило потребу укріплення й організації захисту міст через зовнішню загрозу.\nМістяни дедалі більше зацікавлені у сильній владі вождя-князя, який згодом закріпив за собою право передавати посаду у спадок, а також встановив збір данини - як плату за захист.\nЗа свідченням «Повісті минулих літ», близько 862 р. північні східнослов’янські племена словен та кривичів, не маючи згоди між собою, запросили на правління варязьких князів. Приїхало троє братів із племені русів: Рюрик, Синеус та Трувор. Найстарший, Рюрик зі своїм родом сів у Ладозі, Синеус - на Білім Озері, Трувор - в Ізброзьку і почали правити словенами і кривичами. По смерті Трувора та Синеуса Рюрик приєднав до своїх володінь землі братів і став правити одноосібно, заснувавши нову столицю у Новгороді. Держава Рю-рика дістала назву Новгородська земля.\nУ 60-ті роки IX ст., на думку вчених, склалася східнослов’янська держава -Київське князівство Аскольда. Його територія обмежувалася Києвом і прилеглими землями полян. У «Повісті минулих літ» літописець, який жив кількома століттями пізніше від згаданих подій, розповідає про спільне князювання у Києві Аскольда і Діра.\nЗа свідченнями літопису, Дір і Аскольд були варязькими воєводами, які відпросилися у новгородського князя Рюрика у похід до Константинополя, проте залишилися правити у Києві. Зараз учені припускають, що правили вони нарізно і були останніми з роду Києвичів: першим княжив Дір, а за ним -Аскольд. Арабський історик аль-Масуді, який жив у X ст., зазначав: «Перший між слов’янськими королями - король аль-Дір. Він має великі міста, великі залюднені землі, до столиці його держави приходять мусульманські купці з різ\nним крамом». Про князювання Діра більше достовірних відомостей немає. Що ж до Аскольда, то про нього збереглися свідчення в тогочасних візантійських та арабських джерелах. Зокрема, відомо, що він прийняв титул кагана, наслідуючи володарів могутньої Хозарії. Саме з Аскольдом пов’язують засвідчений джерелами морський похід проти Візантії близько 860 р. На 200 човнах вояки Аскольда ввійшли до затоки Золотий Ріг, води якої омивали Царгород-Константино-поль. Слов’янське військо пограбувало й спустошило передмістя візантійської столиці, а сам Константинополь тиждень тримало в облозі. Імператор мусив укласти угоду з київським князем. Це стало фактом визнання Київського князівства як держави. Джерела свідчать і про пізніші походи князя Аскольда на Візантію, проте вони не були такими успішними.\nІз походом 866 р. на Візантію історики пов’язують першу спробу князя запровадити християнство. Щоправда, тоді поширити християнство в Київському князівстві не вдалося. Проти князя почала визрівати змова.\n«Повість минулих літ» пов’язує з походом Аскольда 866 р. яскраву легенду: численне військо київського князя з моря та суші оточило Константинополь. Ромеї з жахом чекали штурму. Імператор Михаїл III почав переговори з Аскольдом. Проте втручання Божого Промислу врятувало столицю Візантії від погрому. Після молитов патріарх Фотій опустив ікону Божої Матері у море. Одразу здійнялася буря, яка потопила кораблі русичів.\nУнаслідок такого чуда Божої Матері князь Аскольд та частина руського війська, вражені силою та величчю християнського Бога, вирядили в Константинополь послів. З імперією уклали мирну угоду і попросили про хрещення.\nНині важко відновити ланцюжок подій, що призвели до усунення Аскольда від влади. За свідченням літописця, змовники сподівалися на підтримку варязького князя Рюрика. Проте 879 р. Рюрик помер, і заколотники звернулися до Рюрикового родича Олега. Він опікувався малолітнім сином князя Рюри-\nка - Ігорем і мав повноваження правити від імені княжича. Саме Олег 882 р. здійснив похід на Київ.\nПрочитайте уривок із джерела й роздивіться мініатюру з літопису. Дайте відповіді на запитання.\n1. Які свідчення літописця мають, на вашу думку, легендарний характер? Які події можна вважати цілком вірогідними? 2. Як відбулося утвердження династії Рюриковичів у Києві?\n«І прибули Олег та Ігор до гір київських, і довідався Олег, що тут Аскольд і Дір удвох княжать. І сховав він воїв у човнах, а інших позаду зоставив, і сам прийшов на берег Дніпра, несучи Ігоря малого... І послав він посла до Аскольда й Діра... Аскольд же й Дір прийшли. І вискочили всі інші вої з човнів, і мовив Олег Аскольдові й Діро-ві: "Ви оба не є ні князі, ні роду княжого. А я єсмь роду княжого. - І тут винесли Ігоря. - А се - син Рюриків". І вбили вони Аскольда й Діра... І сів Олег, князюючи, в Києві, і мовив Олег: "Хай буде се мати городам руським"».\nСтановлення Русі-України за князювання Олега\nВід 882 р. княжити в Києві почав Олег із роду Рюрика. Саме з його правлінням пов’язують утвердження в Русі-Україні династії Рюриковичів. За свідченням літописця, Олег княжив у Києві 30 років, виявивши хист мудрого володаря й талановитого полководця. Олегові як новгородському князю підкорялися племінні союзи словен і кривичів, а також неслов’янські народи, зокрема меря, весь та чудь. Здобувши Київ силою, Олег наразився на спротив сусідніх княжінь. Літописець розповідає, що князеві довелося воювати проти деревлян і сіверян, які не бажали визнавати його владу. 885 р. Олег приєднав землі радимичів. Згодом пішов у похід проти уличів і тиверців, з якими домовився про спільні воєнні походи. Із варязькими воєводами Олег уклав мирний\nдоговір, за яким упродовж тривалого часу київські князі залучали до себе на службу варязькі дружини.\nПротягом перших 15 років князювання Олег уникав збройних сутичок із Візантією. Нині достеменно невідомо, чому саме виник конфлікт Києва й Константинополя. Імовірно, напад руського війська стався через порушення Візантією умов договору з Аскольдом: імперія перестала платити щорічну данину на користь Русі. Візантія на початку X ст. переживала непрості часи через посилення тиску арабів, а також унаслідок внутрішніх негараздів у державі. Князь Олег вдало цим скористався. Зібравши велику армію й добре підготувавшись, він здійснив два вдалі походи на Константинополь, за свідченням літопису, у 907 та 911 рр.\nВеличезну цінність для істориків має наведений у «Повісті минулих літ» текст договору, укладеного між русичами та візантійцями після другого Олегового походу. Угода 911 р. передбачала сплату греками данини на користь Русі, безмитну торгівлю, надання пільгових умов руським купцям у Константинополі. Угода стала свідченням міжнародного визнання Руської держави. Арабські джерела свідчать, що після гучних перемог над Візантією Олег здійснив кілька походів проти Арабського халіфату, під час одного з яких, у 912 р., загинув.\nПроаналізуйте карту. 1. На які території поширювалася влада князя Асколь-да? 2. За рахунок земель яких східнослов’янських союзів та неслов’янських народів зростала територія Київської держави за часів Олега?\n1. Прочитайте фрагмент джерела про похід Олега на Царгород і порівняйте з тим, що бачите на малюнку з літопису та художній реконструкції. 2. Які саме події відображено на середньовічній мініатюрі?\n«Пішов Олег на греків, Ігоря зоставивши в Києві. Узяв же він множество варягів, і сло-вен, і чуді, і кривичів, і мері, і полян, і сіверян, і деревлян, і радимичів, і хорватів, і ду-лібів, і тиверців. І з цими усіма вирушив Олег на конях і в кораблях, і було кораблів числом дві тисячі. І прибув він до Цесарограда, а греки замкнули Суд (ворота) і город заперли. І вийшов Олег на берег, і повелів воям виволокти кораблі на берег... і колеса зробити і поставити кораблі на колеса. А коли настав попутний вітер, напнули вони вітрила, рушили з поля, і пішов Олег до города. І зажадав Олег, щоб вони данину дали на дві тисячі кораблів: по дванадцять гривень на чоловіка, а в кораблі було по сорок мужів. І згодилися греки на це, і стали греки миру просити, щоби не пустошив він Грецької землі... І повісив Олег щита свого на Золотих воротах, знаменуючи перемогу, і пішов од Цесарограда».\nПершу державу на наших теренах чужинці знали під назвою «Русь». Найдавнішу писемну згадку зафіксовано близько 839 р. у франкській хроніці єпископа Пруденція «Бертинські аннали». У ній згадано про «росів» у складі посольства візантійського імператора до двору імператора франків. Приблизно тоді ж з’явилася згадка про Русь в арабських джерелах. Поняття «Русь» і «Руська земля» літописець уживав щодо Київщини, Переяславщини й Чернігівщини. Коли кордони держави розширилися й до неї увійшли всі східнослов’янські племена, термін «Руська земля» поширився на території від Чорного до Білого моря. Від літописної назви держави із центром у Києві - Руська земля - учені-історики утворили книжну назву Україна-Русь. Першим цю назву використав наприкінці ХІХ - у першій половині ХХ ст. український історик М. Грушевський у праці «Історія України-Руси». Обидві назви нині є загальновживаними. Учені висловлюють різні припущення щодо походження цієї назви. Тож розглянемо найвідоміші теорії походження назви «Русь».\nСхіднослов'янська теорія. Дослідники звертають увагу на співзвучність назви «Русь» з назвами річок Рось (найбільша після Дніпра, що протікала землями по-\nлян), Росава, Роставиця. Тож популярною серед учених є думка, що поляни перебрали на себе ім'я одного з племен, що проживало уздовж річки Рось. Згодом русами стали йменувати всіх мешканців утвореної за участю полян Київської держави.\nРуська теорія. Від праслов'янського -рудь, -рус, що означає світлий, русявий. Саме русявими й синьоокими були слов'яни, за свідченнями візантійських і арабських середньовічних джерел.\nНорманська теорія. Чимало дослідників вважають, що слово «Русь» - скандинавського походження, його принесли на наші землі скандинави-варяги (у Західній Європі їх називали норманами). Це припущення ґрунтується на розповідях літописця про воїнів з півночі - русів-варягів, які, захопивши владу в Києві, утвердилися в місті й дали свою назву місцевій людності й території, на якій володарювали.\nКрім свідчень літописця, прихильники скандинавського походження назви «Русь» спираються на іноземні джерела, жодне з яких не згадує слов'янського племені русів, хоча назви, наприклад, деревлян чи сіверян вони засвідчують. Скандинавське походження етноніма «Русь» обстоює й чимало мовознавців.\nЯ ВЖЕ ЦЕ ЗНАЮ\nНа межі V—VI ст. плем'я полян заснувало м. Київ; там почала правити династія Києвичів. Суспільні й економічні зміни у житті слов'ян стали передумовою створення держави з центром у Києві.\nЗакріплення за державою з центром у Києві назви Руська земля відбулося в другій половині IX ст. і було пов'язане з діяльністю володарів Діра та Аскольда. Вважають також, що Аскольд очолив і перший похід русичів на Візантію та першу спробу християнізації слов'ян.\nСтановлення України-Русі завершилося за князювання Олега, який утвердив правління династії Рюриковичів у Києві, а також уклав першу відому русько-візантійську угоду.\n1. Що відбулося раніше: похід князя Аскольда на Візантію чи падіння Західної Римської імперії? Скільки років минуло між цими подіями?\n2. Виберіть слова та словосполучення, що стосуються правління князя Олега. Поясніть свій вибір.\nКий, Аскольд, деревляни, данина, Зимнівське городище, авари, русько-візантійський договір, похід на Царгород.\n♦ Якими зовнішньополітичними заходами відзначився князь Аскольд? Як вони вплинули на розвиток Руської держави? ♦ Унаслідок якої події відбулося утвердження у Києві династії Рюриковичів?\n4. Ознайомившись зі схемою на с. 23 підручника, спробуйте пояснити, чому саме місту Києву судилося стати центром, що об'єднав східнослов'янські племена у Руську державу.\n5. Якими, на вашу думку, були причини походів перших руських князів на Візантійську імперію?\n6. Поміркуйте, чому історія України-Русі за перших князів багата на легендарні подробиці. Наведіть приклади відомих вам літописних фактів, які історики вважають реальними. Спростуйте відомі вам легендарні свідчення літописця.\nЦе матеріал з підручника Історія України за 7 клас Власов\nРусь-Україна за Володимира Мономаха і Мстислава Володимировича Утвердження ...\nКиївська держава за Володимира Великого\nІсторичний портрет князя Святослава. Практичне заняття. Київський князь Свя ...\nПравління князя Ігоря та княгині Ольги. Русь за князювання Ігоря Рюриковича ...


субота, 17 серпень 2019, 10:36\nУ вихідні 17-18 серпня краще відпочити в невеликій дружній компанії.\n"Спілкуйтеся з однодумцями. Займайтеся приємними для вас справами, - радить астролог. - Бари, ресторани, казино та елітні клуби не принесуть бажаного задоволення та розслаблення. Атмосфера цих закладів не відповідатиме вашому настрою. Азартні ігри спустошать гаманець. Вранці у неділю підвищується аварійність на автошляхах та в побуті. Пильнуйте, аби уникнути травм".\nБажання співпадатимуть с вашими можливостями. Але задовольнити їх буде не так уже й просто. Потрібний товар не знаходитиметься. Родинні обставини стануть на заваді.\nВідкладіть гроші на сплату податків і рахунків за комунальні послуги. Ви знаходитеся під впливом авторитетної людини. Не розповідайте їй про своє особисте життя. Пізніше пошкодуєте про це.\nЗдійснюйте операції купівлі-продажу без участі посередників. Допомоги від них буде небагато. Зайві витрати вам зараз ні до чого.\nВід частини власних справ доведеться відмовитися. Кохані не зможуть розв'язати свої проблеми без вашої активної участі. Влаштуйте собі розвантажувальні дні. Основу раціону повинні складати овочі та фрукти.\nНе вирушайте у подорож з обмеженою сумою в кишені. Очікується загострення родинних конфліктів. Аби їх уникнути, знайдіть для кожного домашню роботу за смаком.\nСтане у пригоді відкладений грошовий запас. Постійна присутність у домі знайомих чоловіка (дружини) дратуватиме вас. Поясніть це партнерам.\nРоботу на вихідні шукати не варто. Заробітна плата не виправдає себе. Це не коштуватиме витраченого часу. Відпочиньте.\nВіра у щасливе подружнє життя покидає вас. Не поспішайте з рішенням. Щастя треба будувати власноруч. Само по собі приходить тільки руйнування стосунків.\nОминайте ігрові клуби. Ваші ставки будуть програвати. Проведіть вихідні з мінімальними витратами. Друзі ділитимуться своїми проблемами і чекатимуть поради.\nБез грошей на вихідні ви не залишитеся. Не шкодуйте коштів на задоволення власних потреб. Батьки активно цікавитимуться вашим особистим життям. Зумійте чемно змінити тему діалогу.


Вечірній Київ :: Цивілізоване паркування у Києві: дочекаємось осені?\nОднією із наболілих проблем нормальної життєдіяльності столиці залишається хаотичне паркування автівок, що призводить до аварійних ситуацій, руйнування газонів, захаращення проїжджої частини та тротуарів і створення незручностей пішоходам.\nНевпорядкованістю паркування нерідко користуються «підприємливі» ділки, які без будь-яких дозволів огороджують певну територію біля будинків, торгових та розважальних центрів, у інших «рибних» місцях і незаконно збирають гроші з автовласників. Зокрема, мешканці будинку №8 по вулиці Лаврухіна у Деснянському районі попросили секретаря постійної комісії Київради з питань охорони здоров`я та соціального захисту Юлії Лобан розібратися зі встановленням огорожі, шлагбаума та будки охорони на прибудинковій території. Подібний шлагбаум встановили невідомі і біля торгового центру Silver Breeze, де влаштували платну автостоянку. Про це повідомили мешканці будинку по проспекту Павла Тичини, 1В, депутата Київради Ольгу Балицьку. І цей список «імпровізованих» стоянок можна продовжити. Тож вирішувати подібні проблеми доводиться за підтримки депутатів Київради, які залучають до цього відповідні служби.\nЯк відомо, з серпня минулого року влада столиці ухвалила рішення про заборону стягнення готівкової плати за парковку автомобілів. Всі платежі повинні здійснюватися тільки через паркомати або за безготівковим розрахунком - через SMS, чи шляхом придбання місячних талонів у кіосках, пояснюють у прес-службі КП «Київтранспарксервіс». Хоча і досі подекуди трапляються випадки незаконних поборів – зокрема, через незнання водіями своїх прав, адже вони можуть повідомляти про здирництво до поліції. Водночас комунальне підприємство проводить онлайн-продаж талонів паркування через сервіс системи ГіОЦ, який діє на офіційних парковках підприємства. Їх карту з адресами оприлюднили на відомчому сайті. До речі, на сайті продажу абонементів можна обрати тип талону (квартальний або місячний) і отримати його «Новою поштою», «Укрпоштою» або забрати самостійно. Оплата за послугу з 1 червня можлива банківською карткою на інтернет-сторінці КП ГІОЦ – абонементи безкоштовні. Також сплачувати за паркування у додатку Parking UA можна «Мобільними грошима» Київстар.\nДля впорядкування стоянок приватного автотранспорту міська влада запровадила практику продажу прав на облаштування парковок. Так, уже проведено торги за двома лотами: парковки біля НСК «Олімпійський» та на вулиці Курській. Як повідомив на своїй сторінці в Фейсбуці радник мера Дмитро Білоцерковець, у першому випадку продавалось право облаштування парковки на 92 автомобілі, з яких 9 – для водіїв із обмеженими можливостями. Його купили за 250 тисяч гривень, а місто отримуватиме більше 1 мільйона гривень на рік. На вулиці Курській облаштують стоянку на 28 автівок, з яких 3 – для людей із інвалідністю. За право на неї заплатили 112 000 гривень, а міський бюджет вона поповнюватиме на 176 тисяч за рік. Такі торги міська влада проводитиме і надалі, адже це не лише сприяє впорядкуванню паркування, а й збільшує надходження до столичної казни.\nДля поліпшення ситуації КП «Київтранспарксервіс» із залученням інвесторів хоче побудувати більше парковок та паркінгів, зокрема й багаторівневих, біля станцій метро та на під’їзних шляхах до міста. Зараз проводиться робота з підготовки конкурсу на виконання цих робіт, а також створенню так званих перехоплюючи майданчиків. Тут водії могли б безпечно залишити свої автівки і пересісти на громадський транспорт, як це робиться в багатьох цивілізованих країнах, щоб зменшити навантаження на міський трафік.\nА ще міська влада покладає великі сподівання на новий закон про реформування сфери паркування транспортних засобів, зміну правил паркування та евакуації, який вступить у силу 27 вересня. Він надасть їй більші повноваження щодо наведення порядку в цій сфері, а також дозволить активніше залучати інвесторів до будівництва нових паркінгів.\nНагадаємо, мер Києва попередив водіїв про великі штрафи за неправильне паркування авто.\nРятувальники попередили про небезпеку пожеж на вихідних\nЗ будівництва Подільського моста вивезли ванти: Кличко заявляє про саботаж\nУ Києві біля Ocean Plaza прибрали делініатори


Онлайн ігри Зачіски грати на moz.com.ua\nБарвистість, креативність і цікаве проведення часу – все це пропонують ігри Зачіски. Спробуйте освоїти всі нюанси перукарського мистецтва і доведіть інтернет-спільноти і своїм подружкам, що з вас вийде кращий стиліст зачісок.\nПрофесія перукаря вимагає творчого підходу та наполегливості. Хочете домогтися успіху в цих навичках? Тоді сміливо приступайте. Поринайте в атмосферу моди і краси, де доступні будь-які експерименти. Не бійтеся проявляти фантазію і постарайтеся залишити задоволеним кожного клієнта.\nГра Спектру Вондергейст - Зачіска\nГра Зроби зачіску для Рапунцель\nГра Малюк Тому підстригається\nГра Модна зачіска для юнака\nГра Зачіски для дівчинки\nГра Зачіски для Ханни Монтани\nГра Робимо зачіски\nГра Говорить Те і перукарня\nГра Дитячі зачіски\nГра Зачіска Еппл Вайт\nІгри Зачіски: вибираємо заняття на сьогодні\nЗачіски стали настільки затребувані у маленьких леді, що їх творці мало не щодня намагаються порадувати своїх шанувальників новими додатками. Ми відібрали найбільш захоплюючі флешки і регулярно доповнює цей розділ новинками.\nДавайте разом підберемо найбільш цікаву стрижку:\nСвяткові зачіски. У кожної модниці життя повне важливих заходів, починаючи від буденних посиденьок з подругами за чашкою чаю і закінчуючи головною подією в дівочій долі – весіллям. Тому доведеться підготуватися до вас, як до майстра, за незвичайної укладанням будуть звертатися і невідомі мадемуазелі, і казкові або мультяшні герої. Завдання видаються різні, так що сприймайте свою роботу так, ніби вашим напарником є стиліст. Слідкуйте за підказками і будьте уважні до настрою відвідувачів. Так ви зрозумієте, правильно виконуєте дії чи варто випробувати інші методи.\nІгри Зачіски у салоні. У цих онлайн-додатках вам належить узяти керівництво салоном на себе. Створюйте романтичні укладання, перекрашивайте шевелюру віртуальних замовників у ексцентричні відтінки, робіть асиметричні стрижки. Ймовірно, комусь сподобаються нестандартно заплетені коси. Словом, справ належить маса. Впораєтеся з великим числом завдань і обслужите багато красунь – отримаєте в нагороду бонусні очки і станете рекордсменом.\nЗміна кольору волосся. Не втрачають актуальності тренди – мелировать або кольорувати локони – це лише частина складної науки під назвою «Салонне фарбування». Ви не просто ознайомитеся з незвіданими методиками, а пройдете віртуальні практичні заняття на відвідувачах. Ці вправи стануть в нагоді, якщо ви надумаєте стати висококласним цирульником в майбутньому, та й просто розважать вчасно дозвілля. Чітко виконуйте вказівки, користуйтеся порадами та дійте так само швидко і якісно, як це роблять справжні майстри.\nІгри Зачіски для казкових героїв. Тут до вас в гості завітають такі замовники, як перша спокусниця лялькового світу Барбі, дівчата Братц, потішна фея Дінь-Дінь, втеча не час від Пітера Пена, русалочка Аріель. На сеанс записалася навіть Рапунцель – власниця найдовшого і розкішної шевелюри. Тільки уявіть, наскільки цікавинками і винахідливими будуть місії! Гарненько потрудіться, щоб обожнювані персонажі виглядали чудово.\nІгри Зачіски з заплетением кісок. Довгі локони – це не тільки елемент гордості для дівчинки. За ними потрібно ретельно доглядати, а деколи такі волосся доставляють незручності. Тому часто дівчата заплітають коси. Але і таку невигадливу зачіску можна перетворити в запаморочливий шедевр. В цьому і буде полягати мета – створити оригінальні кіски і витіювато укласти їх.\nСтрижки від професіоналів. Тут політ фантазії не обмежений ніякими рамками: придумуйте не шаблонні, ексцентричні, дивні стрижки. Проводите досліди з різною довжиною, стильовим рішенням, персональним баченням і отримуйте призові окуляри.\nПридбайте вподобану гру Зачіски на нашому сайті і ставайте учасником фешенебельного перукарського світу!


коли є молитва, тоді є і Боже благословення на працю в ім’я Його, добробут своєї родини та свого народу;\nбатьки повинні молитися за дітей своїх, турбуватися за їхню долю, а отамани завжди мають молитися за своїх козаків;\nусі ми повинні служити Богу так, як служила Йому Пресвята Богородиця – Матір Ісуса Христа;\nнеобхідно вшановувати Пресвяту Богородицю за те, що вона завжди заступається за нас і в Своїх молитвах просить такого заступництва в Отця Небесного;\nзавжди потрібно намагатися бути милосердним, любити ближніх своїх і молитися за них.\nЗ особливою шаною до Пресвятої Богородиці, козаки очолили хресну ходу, з виносом Плащаниці Богородиці, навколо Спасо-Преображенського кафедрального собору.\nПісля хресної ходи митрополит Євлогій, приклавшись разом з усіма священиками до Плащаниці Пресвятої Богородиці, продовжив службу. Козаки ж стали на варті біля Плащаниці з тим, щоб не зовсім обізнані віруючі не порушували канонів церковної служби.\nПо завершенню служби козаки забезпечували порядок під час підходу віруючих до Плащаниці Пресвятої Богородиці. Після, як годиться, підбили підсумки виконання своїх козацьких обов’язків, обговорили питання майбутніх дій. Серед насущних питань була й проблема релігійної освіченості віруючих. Адже від недостатньої та доступної релігійної освіченості потерпає численна кількість прихожан. Потерпаємо і ми – козаки – захисники віри православної. І тому, на свято Успіння Пресвятої Богородиці та Пріснодіви Марії, ми зверталися до Божої Матері з проханням послати нам в поміч такого священика-духівника, який би тут – у славному православному козацькому місті Суми – самовіддано вводив нас у таїни релігійного життя й порядок Богослужінь у церковних храмах з тим, щоб ми виконували свої службові обов’язки на більш осмисленому та якісному рівні. А ще просили, щоб козаки у трапезній Спасо-Преображенського кафедрального собору, не сиділи, немов сирітки, а славили Господа на чолі зі священиком, котрий по-справжньому вболіває за долю Козацтва та нашої Церкви. На останок сфотографувалися зі своїми побратимами біля ікони різдва Пресвятої Богородиці. Слід також відзначити, що подібні сумісні дії сприяють зміцненню козацьких організацій, їх одностайної єдності і споріднення з Українською Православною Церквою.


Миргород - сайт міста :: Миргородський народний ансамбль сучасного танцю «Екзотика» святкує свій ювілей\nСкачать программа раскрутка, как сделать бесплатную раскрутку друзей вконтакте. Моторное масло полусинтетическое liqui moly optimal.\nМиргородський народний ансамбль сучасного танцю «Екзотика» святкує свій ювілей\nУ вересні 2010 року Народний ансамбль сучасного танцю "Екзотика" відзначає свій 15-річний ювілей. У рамках святкування цієї визначної дати колективом було створено три сольні концертні програми: "Різдвяні зустрічі-2010", "Екзотичний калейдоскоп" та спільний концерт з Анастасією Квіткою. Попереду ювілейний концерт, який планується напередодні свята Св. Миколая. Отож, сподіваємося, що всі бажаючі з радістю відсвяткують разом з "Екзотикою" її 15-й день народження.\nІз нагоди ювілею колективу, що прославляє рідне місто Миргород на обласному, Всеукраїнському та Міжнародному рівнях, наш кореспондент спілкувалася з Людмилою Надокус - матір'ю вихованки молодшої групи ансамблю. Ось що вона розповіла нам:\n- Віддати навчатись танцям дочок хотіли з подругою давно. Спочатку вони були малі, тоді не знали, в який же гурток. А одного разу побачили запрошення на відбір у танцювальний колектив і відразу спланували відвідати його з дітьми. В який гурток - не запам'ятали, та й нічого це б не дало, тому що дивитись, як виступають діти на сцені - це одне, а знати сам гурток - це інше. Коли почалося буденне навчання, доньку щоразу змушувала йти на заняття: вигадувала, заманювала, шантажувала, погрожувала, водила на концерти. Здавалося, дітям не цікаво вивчати незрозумілі хореографічні терміни, це ж танці, і діти повинні танцювати. Через рік, коли донька заговорила французькою, ми з чоловіком аж загордилися: ще в школу не пішла, а вже така розумна!\nЯ з дитинства, як кажуть, марила танцями. І виступала, і їздила на міжнародні фестивалі за кордон, і в газетах про наш колектив писали. Але в ті радянські часи, навіть наш дуже талановитий керівник не зміг нам дати всі ці ази танцювального мистецтва, не пояснював нам, що людина з гарною пластикою, вмінням органічно виглядати на сцені, але без знань теорії, не може бути професійним танцюристом. Якщо ви хочете гарно танцювати, ходіть частіше на дискотеки, і згодом все у вас вийде. Але якщо ваша мета - відкрити таємницю цього мистецтва, доторкнутись до неї, дотягнутись до вершини - тоді треба набратися терпіння і багато років вивчати науку, закріплювати теорію практикою, прагнути, тягнутися, сподіватися, працювати і ще раз працювати.\nПлоди навчання не змусять довго на себе чекати. Через півроку-рік я вже не вигадувала причин, щоб затягти дитину на танці. Коли почалися виступи на сцені, донька сама бігла на заняття. Все навкруги закріплювало це бажання: колектив перемагав щоразу, і донька пишалася, що саме в цьому колективі навчається; знайомі казали: "Така мала, а вже артистка"; керівник буквально притягував до себе всіх оточуючих: дітей, батьків, колег.\nУже четвертий рік донька навчається в колективі, і це навіть не половина всього навчання, а розмови всі зводяться тільки до танців: дивимось якусь програму - коментує танцювальні терміни, слухає виступ дітей-вокалістів - порівнює з вокалістами з "Екзотики", десь розмова про закордонні фестивалі - згадує, куди ж саме їздила "Екзотика", а спогадів, вражень, емоцій від концертів "Екзотики" не перерахувати. І не важливо, чи брала вона в них участь, чи ні. Диски, фото - все затерте до дір, і вона вся в очікуванні нових.\n"Екзотика", говорячи словами керівника ансамблю, - це сім'я, справжня сім'я для всіх її членів, будь-то дитина чи дорослий. Свою сім'ю ми намагаємося підтримувати, не пропускаємо жодного концерту колективу, залучаємо знайомих, з'ясувавши для себе, що теж живемо "екзотичним" життям. І не тільки тому, що це потрібно моїй дитині. А тому, що це цікаво, це талановито, це емоційно, це справжні почуття, це як наркотик, який спробував раз і вже без нього не житимеш.\nЗазирніть зі мною за лаштунки під час концерту: у кожного своє місце, концертні костюми вивішені у певному порядку на вішалках, за півгодини до початку всі зібрані, все відрепетируване, на сцені залишається лише керівник, інструктаж пройдений, і оченята запалюються схвильованим, але нетерплячим полум'ям : "Скоро на сцену!" А організації в колективі можуть позаздрити навіть військові!\nБагато чула, що "Екзотика" бере лише вражаючими костюмами. Так, костюми вражаючої краси, їм позаздрили б відомі колективи, а все це ручна робота. А ви придивіться, чи сильно відрізняються зірки екрану від наших дітей, чи слабкіші наші діти в хореографічному плані? А численні перші премії, нагороди, гран-прі!? Чи роздають ці подарунки тільки за красиві очі? Це багато, багато місяців виснажливої праці, фантазія, організація, планування, майстерність.\nА ви були хоч раз на концерті? Кожен концерт люди починають нетерплячими оплесками. В залі багато друзів, батьків учасників ансамблю, які висловлюють свою підтримку голосним "браво!", свистом, кожен номер проводжають стоячи. Діти вам подарують щирі посмішки, нові почуття, хвилю радості, заряд бадьорості. А як постійні глядачів чекають на виступ тріо "Екзотики" "Па де труа"! Кожен номер, кожен рух, погляди цієї трійки глядачі вбирають на одному диханні, хвилювання героїв номера сприймаються як особисті переживання. "Балада про кохання", "Рокове танго", "Лялькове Па де труа" - кожен номер стає хітом, акторів не відпускають зі сцени.\nМабуть кожен мій знайомий чув від мене про одну учасницю колективу, з якою під час концерту стався прикрий випадок: чи то загубилася туфля, чи то дівчина не встигла її взути. Але ви б бачили це заплакане обличчя дитини, яке за мить до виходу на сцену засяяло посмішкою, не дивлячись на прикрість. Вона не розгубилася, згадала все, чому її вчили, одним жестом змахнула сльози з обличчя, вийшла радісно на сцену, відпрацювала номер і аж за лаштунками дала волю своїм емоціям. Це ж яким талантом і силою волі треба володіти, щоб у 12-14 років поводити себе, як справжній профі! Я була просто вражена цим випадком. І це лише маленький приклад майстерності дітей і викладацького складу колективу. Звичайно, це лише діти, і випадки трапляються різні, але з талановитим керівником, із його залізною волею, мудрим розумом колектив подолає всілякі перешкоди на своєму шляху.\nПро Анжеліку Анатоліївну Хоменко можна говорити багато хорошого, але щоб зрозуміти цю людину, треба поспілкуватися з нею особисто, побувати на репетиціях, поспостерігати за її роботою. Про таких людей кажуть "талановита від Бога".\nМайже півжиття віддала колективу. Жити життям колективу, намагатися відкрити нові горизонти колективу, вкладати серце і душу в колектив, ростити талановитих і багатообіцяючих учнів, помічників, колег - все це її дар від Бога! Зібраний, охайний, дисциплінований, різнобічно і високоосвічений, талановитий, дипломований, культурний, цілеспрямований, комунікабельний, організований керівник - і при цьому красива молода жінка! "Екзотика" - це її дитя, тому і відносини між ними, як між матір'ю і дитиною: часом із пряником, а часом із батогом.\nЯкщо відхилитися від компліментів і повернутися до дітей, поміркуйте, що почуває дитина, яка випускається з колективу? Радість, що закінчилося навчання? Навряд чи. Це смуток і розчарування, це сльози на очах і вдячність, це тріумф перемог і гіркота втрат. Дорогі наші діти, цінуйте, користуйтесь, ловіть ці золоті моменти свого життя, втягуйте в себе, як губка, ці знання, ці емоції, почуття, цю любов, радість, ейфорію, яку дарують вам ваші друзі, вчителі, ваші прихильники, ваші глядачі, закарбовуйте часи виснажливих репетицій, феєричних концертів, знаходьте ту родзинку, яка закладена в кожному вашому номері, несіть насолоду в глядацький зал та красу в навколишній світ. Переживайте це знову і знову, адже дитинство змінюється дорослим життям, і хвилюючі його моменти залишаться лише у спогадах.\nУ наш емоційно важкий час люди дуже часто скаржаться на важкість буденного життя, на нестачу грошей і вільної хвилини. Оберніться навколо, подивіться, скільки чудових дітей дарують нам (безкоштовно!!!) свою любов, сяючі посмішки, свій високий талант, змушують забути всі наші негаразди, весь тягар буденності. Залиште все це, відірвіться від голубих екранів, сходіть на концерт і, я вам гарантую, гроші втратять свою цінність, важкість зміниться на легкість, очі засяють, забудеться смуток, долоні будуть боліти не від важкої праці, а від оплесків, душа заспіває і, як закриється завіса, захочеться разом із дітьми у весь голос закричати від насолоди. Кожен концерт додасть вам сил і зайвих років життя. Зараз я шкодую лише про одне, що в мій час поруч не було "екзотичного" світу, і що зараз я вже по інший бік сцени.\nСпілкувалася Валентина Денисенко


Із сільгоспвиробниками області працюватимуть в режимі онлайн | Про все - Черкаські новини. Життя міста Черкаси та Черкаської області\nДепартамент агропромислового розвитку сьогодні перебудовує свою роботу. За ініціативи голови області Юрія Ткаченка при департаменті агропромислового розвитку був створений інформаційно-аналітичний відділ.\nЗавдання відділу: інформування, збір інформації, переробка, створення сайту.\nНайближчим часом, коли функціонуватиме сайт, розпочне свою роботу аграрний координаційний центр. Це дасть змогу будь кому, не виїжджаючи до обласного центру в режимі «онлайн» отримати необхідну відповідь на запитання, взнати корисну інформацію щодо змін у аграрному законодавстві, різних технологій вирощування сільгоспкультур, інвестиційних і інноваційних проектів, наукових підходів та інше.\nЗа всю інформацію, аналітику є відповідальна особа. Ми співпрацюватимемо з управліннями сільського господарства в районах. У нас чимало одноосібників, які також виробляють продукцію і яким теж важливо знати, як ефективно й прибутково працювати в нинішніх умовах. Я сам працював на землі й чітко знаю, що коли ти постійно зайнятий проблемами, ти повинен мати чітку, перевірену, зрозумілу й надійну інформацію, – пояснив директор департаменту агропромислового розвитку Черкаської ОДА Ігор Колодка. – Аграрії повинні бути орієнтованими в процесах, які відбуваються в області.\nБіля Сокирно у жахливій ДТП загинув пасажир, водій із 2-ма іншими пасажирами – у лікарні\nУ Смілі визначилися із керівниками закладів культури\n24 травня 2020, 09:31


Не фантомна любов читати книгу онлайн на Букнет\nНе фантомна любов\nУ тексті є:справжнє кохання, фізичні вади, істинні труднощі відносин\n#1037 в Сучасний любовний роман\n#520 в Жіночий роман\n В процесі: 12 трав. 91 стор\nЗміст До читача Знайомство 1.1 1.2 1.3 1.4 1.5 1.6 1.7 1.8 1.9 Яніна Яніна 2.1 2.2 2.3 2.4\nАнотація до книги "Не фантомна любов"\nЧи багато дівчат готові прийняти хлопця з невиліковною хворобою? На жаль, ні. Вони бачать у мені просто хорошого товариша, а щоб бути зі мною, я не знаю, наскільки сильно потрібно мене кохати... Коли я побачив її на балу випускників, мені було важко уявити, що вона могла б стати моєю коханою. Вона надзвичайно вродлива! А такі дівчата обирають собі подібних. Через свої кляті переживання, як вона сприйме мої фізичні вади, я не зумів наважитися познайомитися з нею! Здавалося, це усе...\nбуду вдячний за відгуки та зірочки) не соромтеся залишати коментарі і підписуватися) зараз мені потрібна ваша підтримка)\nЩось у мене одні фантоми пішли))) тут "Не фантомна любов", а ще у бібліотеці в мене "Фантомна довіра"))) цікаво. Буду стежити)\nSvitlana Havryliak, cподіваюся, вам подобається)\nДуже пристойний текст. Дочитав до пісні на мові "братів" наших менших. Стало сумно. Бездарне наслідування Алана Волкера (Alan Walker) послухайте, хоча б Faded. Як можна слухати язикомовного гевала без слуху та стилю. Зацініть, шо таке вища ліга - Алан Волкер дає концерт із групою А-Ha.\nКиньте слухати недоріків, хоча...\nАвтору респект. Успіхів.\nДжордж Лонглі (George Longly), А ми не помремо, що нас не дивляться чи не слухають) ви не дивіться на те, які пісні в моїй книзі. У кожного різний смак музики. Я ж не можу підібрати одну пісню, яка всім читачам сподобається\nДуже чекаю на продовження. Цікаво прочитати за Яніну та ще й чоловічої точки зору.\nОксана Грицина, я дуже радий, що ви продовжуєте читати) дякую) вже можу сказати, що в першій частині Яніна не залишить вас байдужою до себе)) ви трішки відчуєте її душу. якщо читали попередню частину, то вже за тиждень дізнаєтеся, чому вона вирішила виконувати пісні на військову тематику.\nЩось вас кудись понесло.... Ви не знаєте, чому в нас йде війна?\nНікуди мене не занесло я все розумію))як і писав, Україну хочуть просто розділити. Я це пишу з такої точки зору. Я не став розкривати усі причини в книзі)\nЯк щиро! Все це немов залізли у мою душу! Це я про передмову.\nТетяна Перлина, Не хотів викликати у вас неприємні спогади) Надалі вас чекає історія про не фантомну любов, котра повинна у вас викликати романтичні емоції)\nВзяла собі до бібліотеки) Читаю))\nЯ дуже радий) Бажаю вам приємного, захопленого читання)\nХа. Олег дуже добре обізнаний з видами верхньої жіночої білизни))). Він, як виявляється, зовсім не скромняжка, ще й самоіронія присутня. Цікавий гг, навіть не дивлячись на те, що головний акцент зроблено на його хворобу.\nРадий, що вам герой сподобався)\nДуже сподобалася історії описана у даному творі . Супер ! Буду чекати новинок від автора !!!\nЖеня Ткаченко, Я радий, що вам сподобалося) дякую за такий за теплий відгук) буду старатися, щоб і надалі все подобалося))\nВітаю! Прочитала викладені частини і мені сподобалось. Буду й надалі слідкувати за подіями, адже історія мене зачепила. Знаю з власного досвіду, як важливо щоб книга знайшла своїх читачів, а автор нових підписників, тому Вам бажаю, щоб у Вас в цьому плані усе склалося))) Успіхів та натхнення!!!\nОксана Грицина, Дуже дякую за такий теплий комплімент) буду і надалі старатися, щоб вам сподобалися наступні частини))\nТак, Олеже, кожна людина по- своєму відчуває кохання)) хтось по - філософськи, от як Вы. А хтось а "омут з головою". Головне що те кохання таки існує, хоча і не завжди взаємне.\nі я ж не відчуваю кохання по-філософськи, йдеться ж тільки про таке, що якщо я пишу про кохання без болю, то не достатньо просто написати, що у їх коханні немає місця для страждань, потрібно мудрими влучними словами пояснити, чому існує це кохання без болю. Я все-таки пишу не якусь там казочку! я пишу про реально дорослі відносини (не в плані 18+), з реальними труднощами, про відсутність безглуздих сварок, про цінність другої половинки у твоєму житті, а головне - про те, що не зважаючи на якусь хворобу чи то дівчини чи то хлопця, ви можете бути щасливим, навіть якщо твоя поливинка перебуває в лікарні не черговому плановому лікуванні! Вважаєте, багато реальних жінок володіють такою сильною мудрістю і філософією, щоб цілком прийняти хворого чоловіка і проводити з ним час у лікарні, просто щоб він відчував її підтримку? А моя героїня така, не дивлячись на свій молодий вік. А як хлопець з фізичними вадами може захистити свою дівчину? Можливо, за філософією ховаються усі ці важливі питання, відповіді на які ви будете знаходити в моїй книзі? Кожен з Вас, любі читачі, буде знаходити відповіді на ці та інші питання. І як ви розумієте, жанр моєї книги направлений саме на жіночу аудиторію. І це не просто так! Я хочу, щоб кожна дівчина, кожна жінка, яка пізнала розчарування в відносинах, страждань, плакала ночами, пізнала зраду і усе інше погане, що тільки може бути в стосунках, знову повірила в щира кохання і його красу... Повірила, що вона може бути щасливою з люблячим чоловіком поруч і не боятися духовної і тілесної зради, відчувати цілковий спокій і комфорт на душі\nМожливо тому, що я і є та, що в "омут з головою")) а можливо тому, що за знаком\nЗодіаку я Риби, а вони мрійники і романтики. Ще раз прошу, не сприймайте мої коментарі занадто критично...я завжди говорю те, що відчуваю. Сподіваюся я зміню (знову ж таки, можливо) свою думку дочитавши книгу до кінця.\nсама моя книга розкриває філософію відносин і життя, це не те що моя особиста історія, це мій світогляд і дану книгу не потрібно сприймати як щось вигадане і те, чого в реальному житті не може бути і не буває\nНа рахунок сприйняття.Так легко читається!Майстерно володієте словом. Було цікаво читати навіть про погані дороги і відступ на рахунок порятунку планети від чорнослів'я та пліток.\nЩодо сюжету: Цікаво. Героя бачу песимістом ( мабуть через хворобу) але з бажанням хоч іноді забути, що він хворіє і жити повноцінним життям. Тому він молодець.)\nДякую, що читаєте) Далі ставатиме ще цікавіше)\nВперше починаю читати історію написану чоловіком.\nОлена Ющик, надіюся, вам сподобається))\nВітаю з починанням, бажаю натхнення і легкого писання, вражена грамотністю і літературністю письма\nNatalya Berladynyuk, вдячний за такий коментар)\nДуже небанальна тема. Успіхів у написанні і натхнення! З почином!)\nАнотація захопила, а викладені частини ще більше. Вже не терпиться чекати на нове доповнення. Натхнення, та удачі у цьому і інших творах. Рада, що почала читати.\nА я дуже радий, що вам сподобалося))\nВітаю! Викладені частини твору вразили. Звернула увагу на чисту українську мову. Історія кохання обіцяє бути цікавою, тому слідкуватиму за оновленнями. Вам натхнення і успіху!\nОй дякую мені дуже приємно, що вам сподобалося)\nВітаю на порталі! Бажаю натхнення і знайти тут тих людей, яким прийде до смаку Ваша творчість, так би мовити "свою аудиторію"! )\nУляся Смольська, Дякую, що завітали))мені дуже приємно))) і вам неймовірного натхення і чудових успіхів))\nВітаю з почином!!! Нехай твір принесе тобі шалений успіх і здійснення усіх мрій та задумів у творчості!!! Дуже сильна анотація і хвилююча тема! Щиро бажаю вдячних читачів та мотивуючих відгуків!)))\nОлег Шульган, Дякую)))


Арома Свічка PNB, Яблучний штрудель, купити – PNB\nApple Strudel. Аромат яблука - тонізуючий і підбадьорливий, заряджає позитивними емоціями, знімає стрес та підіймає настрій. Ця свічка характеризується яскравим, свіжим запахом, який викликає багато приємних асоціацій. Наприклад, прогулянка весняним садом, літо в селі у бабусі, смачний пиріг або безтурботні літні канікули.\nВідгукиАрома Свічка PNB, Яблучний штрудель


Сергій «Колос» Мартинюк: «Я шукав чогось більшого»/ Читай\nНапередодні нашого інтерв'ю Сергій «Колос» Мартинюк провів сім зустрічей в іншому місті, п’ять з яких — інтерв’ю про вихід його нової книги (про всі правди і неправди українського рок-н-ролу) і музику. Поет, письменник, лідер гурту «Фіолет», арт-директор фестивалю «Бандерштат» — здається, якби Сергій знайшов себе у якомусь новому креативному амплуа — ніхто б не здивувався.\nНа його літературному рахунку уже два романи «Капітан Смуток» і «Рок-н-рол», поетична збірка «Реп’яхи», а також низка тематичних збірок малої прози, куди ввійшли його оповідання. Очевидне лише те, що на досягнутому він зупинятися не збирається.\nВідверто кажучи, ми не знаємо як Сергій знаходить час на усю свою творчу діяльність, яка у нього вдається достобіса круто, але радіємо, що зустрівся й з нами — поспілкуватися, ясна річ, про книги. Але якщо про книги, то це завжди про щось трішечки більше.\n«Очі мене видали зразу… —\nрви мене місто на ноти і фрази!»\n(тут і далі цитати з пісень «Фіолету» під авторством Сергія)\nСергію, як тобі вдається творити на перетині двох світів: музичного і літературного? Як зберігаєш баланс? Чи, все ж, доводиться чимось жертвувати?\nНічим жертвувати не потрібно. Я для себе ці дві сфери особливо не розділяю. Більше того, використовую цей симбіоз як чудове джерело натхнення. Наприклад, на тексти пісень мене часто надихають книги. Щонайменше на чотири пісні «Фіолету» мене надихнув «Ловець у житі» Селінджера. Цю книгу я перечитую раз в два-три роки й цій традиції вже років з чотирнадцять. І щоразу, з кожним новим витком життя, по-новому переосмислюю історію Голдена Колфілда. Натомість, коли пишу ту ж прозу, то надихаюся музикою. У моєму новому романі «Рок-н-рол» кожен розділ супроводжується епіграфом-піснею, яка так чи інакше пов’язана з розділом, а основні меседжі перегукуються з подальшою оповіддю.\nТому вибирати особливо не доводиться. Музику і літературу я сприймаю як частини одного цілого. Звичайно, є певні нюанси в способі роботи. Музика вимагає командної співпраці. Я пишу текст, аранжування створюється музикантами і саунд-продюсером, результат проходить етапи оцінки і коректив різними людьми. Письменництво це праця, яка вимагає одинацтва. На цьому етапі життя самому мені працюється дещо комфортніше: коли зачиняюся у кімнаті і залишаюся один на один зі своїми книгами, платівками, ноутбуком. Вся відповідальність за те, що я роблю на мені. Я перша і остання інстанція.\nКоли ми видавали в «Фабулі» мій прозовий дебют «Капітан Смуток», то рукопис було суттєво відредаговано за порадою редактора. Деякі частини довелося вирізати, деякі сцени додати. Сприймав це спокійно, до рекомендацій прислухався, оскільки роль автора книги була для мене новою і незнайомою. З одного боку, я був готовий до кінця відстоювати певні діалоги, сленг чи описи, а з іншого — дослухався до редакторів, через досвідчені руки яких пройшло чимало рукописів. Це була певна школа.\nНа відміну від потокосвідомого «Капітана Смутку» до написання «Рок-н-ролу» я підійшов значно комплексніше. В процесі роботи над РНР редактори втручалися мінімально, були тільки правки коректури (орфографія, лексика, пунктуація). Я ж не філолог.\n«На все свій час і на всіх свій шлях»\nВ одному з інтерв’ю ти зізнався, що в дитинстві мріяв стати письменником. Це правда?\nМузикантом не мріяв бути, а от письменником — так.\nВ 90-х коли твої однолітки хотіли стати космонавтами чи міліціонерами, ти хотів бути письменником…\nНіхто в 90-х з моїх однолітків уже не хотів бути космонавтом чи міліціонером. Ми дивились бойовики з Арнольдом Шварцнеггером, космічну фантастику типу «Чужого», пізніше серіал «Бригада», і архетипи героїв були зовсім іншими. Космонавтами хотіли бути хіба діти в Радянському Союзі, наслухавшись ванільних історій про Юру Гагаріна.\n90-ті в моєму рідному Дубні були дуже похмурими, і я з раннього віку почав вчащати до міської бібліотеки. Саме у відділі дорослої літератури, у 6 класі, я відкрив для себе Стівена Кінга. Перший його роман, який прочитав — «Кладовище домашніх тварин»,— як не крути, але це абсолютно не дитяча література за піднятою проблематикою поміж рядків класичної горор історії: там і травматичний досвід через втрати близьких людей, і психологія сімейних відносин. Ясна річ, тоді я не дуже розумів усі ці меседжі, але закралася думка про те, що й сам хотів би розповідати історії людям. Одного разу після уроків я зайшов в канцелярський магазин «Школярик» в центрі Дубна, придбав зошит на 96 аркушів, прийшов додому і почав писати перший роман. Але мене не вистарчило більше ніж на 6 сторінок. Книги вимагали чимало терпіння — більше ніж інші заняття. Тоді я все більше задивлявся на дівчат, все частіше занурювався в музику зі свого касетного чи CD плеєра.\nАле та думка мене не покидала. Навіть коли навчався в Луцьку на політолога, займався громадською діяльністю, пописував у шухляду різні історії, оповідання, які читали лише мої друзі й найближче оточення. Горор, психологічну коротку прозу… Свого часу працював редактором одного з видань, де також пробував свої сили як автор, але і тоді про себе як про письменника не думав. Мені хотілося бути політиком. Так-так. Був упевнений, що моє покоління готове змінювати цю країну. Потім дещо зневірився, залишив цю ідею і почав більше займатися культурною діяльністю. Власне, організація музичних фестивалів врешті-решт привела мене до «Фіолету». Це сталося одинадцять років тому.\nТи тікав у бібліотеку від сірої реальності?\nНе сказав би що ця реальність була сірою, радше травматичною. В Дубні не було особливо ніякого дозвілля. Єдиний кінотеатр був зачинений ще на початку 90-х. Мені так і жодного разу не довелося там побувати. Як сьогодні пам’ятаю намальовану від руки афішу фільму «Термінатор-2»…\nВиходиш в двір, а там з підвалів вилазять пацани з кульками з клеєм «момент» в руках. Від того всього було цікаво, і навіть весело, епізодами. Але я шукав чогось більшого. І це більше мені могли дати лише книги.\n«Можливо, все це колись відпустить,\nПіде, щоб з осінню повернутись,\nАбо почати усе з нуля»\nТе, що ти увірвався в літературний процес України будучи відомим музикантом, допомого тобі відчиняти якісь двері?\nТа звісно, не буду лукавити. Мені здається, що я і близько так швидко не знайшов би видавця, якби не мав сформованої цільової аудиторії, яка була готовою купувати мої книги. З іншого боку це ж відбувалося не на рівному місці. За цим стоять роки скрупульозної, щоденної роботи і формування кола людей, які люблять те, що ти робиш. Тому я не сприймаю це як подарунок долі, ні. Це результат багаторічної праці.\nНезабаром після того, рукопис «Капітана» потрапив до рук моєї подруги, а в майбутньому, літературної агентки Наталки Мельник, надійшли пропозиції від низки українських видавництв. Ми зупинилися на видавництві, яке пропонувало найліпші фінансові умови. На той момент «Фабула» було доволі молодим видавництвом.\nВсе так швидко закрутилося, що тривалий час я не міг повірити, що все це відбувається насправді. Особливо, коли за декілька годин до концерту «Фіолету» в Харкові тримав в руках книгу. Як і повірити в те, що таки знайшов терпіння і натхнення поділитися з людьми цією історією. «Капітан Смуток» не є автобіографічною книгою, але в ній багато мого дитинства, досвідів, пов’язаних зі стосунками з батьками, дитячих травм, які, як виявилося, треба було проговорити на загал, аби відпустити їх. Про деякі речі я писав завуальовано, бо не був готовий обговорювати їх з близькими, а формат книги, формат символів, і можливість писати про деякі речі між рядків — дозволили це зробити.\nЦя книга певною мірою мене змінила. Я не хочу говорити про її літературні достоїнства, бо зараз розкритикую власну роботу в пух і прах. Але я сприймаю її своєрідною терапією. Власне, як і «Рок-н-рол» — процес його написання був хорошою нагодою виговоритися. Щонайменше самому собі.\nЧому ти так критично висловлюєшся про літературну цінність «Капітану Смутку»?\nЦе був мій перший літературний досвід і я не до кінця розумів що роблю і як це робити правильно і професійно. І хоча одна написана книга — не так і багато, але зараз я трохи ліпше розумію процес написання: тієї ж побудови сюжетних ліній чи прописування героїв. «Капітан Смуток» — це радше потік свідомості, в якому пишучи третій розділ я не знав що буде в шостому, чи двадцять другому і точно не знав, чим вся ця історія завершиться.\nВодночас до «Рок-н-ролу» я підходив структурованіше і усвідомленіше. Понад півроку збирав інформацію, пропрацьовував персонажів, історію, символи, метафори. Мені довелося добряче покопатися в історії луцького андеграунду 90-х. Де музиканти проводили репетиції, грали концерти, купували інструменти, записували пісні? Всієї цієї інформації у мене не було. Я спілкувався з великою кількістю людей, які додали цілісності усій картинці, зробили цю історію реалістичнішою.\n«Привіт, дитинства місто, ми так втомились, звісно\nКотити вгору камінь життя»\nА ті символи, які ти вкладав в «Капітан», як гадаєш, твої рідні і близькі їх вловили?\nГадаю, що так. Принаймні моя мама точно все зрозуміла. В рядках і між ними. Вона була одним із перших читачів роману, і суттєво прорефлексувала на тему написаного. Хто-хто, а мама чудово розуміла про які речі там йшлося насправді. Моє дитинство було досить складним. Мама розлучилася з батьком коли мені було п’ять років, після систематичних побоїв. Після такого мрачняка я взагалі міг вирости абсолютним психопатом. Про це я, звісно, прямим текстом не писав. Писав про інше. Інші історії, в яких постать матері так чи інакше відіграє ключову роль в житті дітвори. Там також багато історій про моїх друзів дитинства та знайомих. Якось так склалося, що саме чоловіки в маленьких містах перед складними обставинами ламалися, і саме матері тримали під контролем матеріальну і моральну ситуацію в сім’ї.\n«Капітан Смуток» — найперше це присвята нашим матерям 90-х, які робили все можливе, аби ми не виросли чорт знати ким.\nВідколи прочитала «Капітана» мене мучить одне питання: хто цей усміхнений, доглянутий юнак з декількаденною щетиною і гітарою за плечима на обкладинці?\nЯ й сам не знаю, хто цей усміхнений юнак. Він не зовсім відповідає моїм уявленням про головних персонажів — нечупар і бродяг з провінції. Річ у тім, що книга виходила в серії «Дебют» і згідно нашого контракту за обкладинку відповідало видавництво, останнє слово було за ним.\nМені цей хлопчина не дуже сподобався. Проте фокус-група з декількох варіантів обрала цей. Я особливо не заперечував. Але якщо через деякий час буде перевидання цієї книги, запевняю, там буде інша обкладинка.\nВ одному з інтерв’ю ти сказав, що робоча назва рукопису була «Друг». То чому у підсумку вийшов «Капітан Смуток»?\nБула ще альтернативна назва: «Їбанутись!». Але я подумав, що це занадто експресивно і претензійно, тому зупинився на назві «Друг». Що, в свою чергу, здалося занадто простим видавцеві.\nЧесно кажучи, не пам’ятаю звідки до мене прийшов «Капітан Смуток». Це словосполучення було зафіксовано у моїх нотатках. Я з тих людей, хто постійно носить паперовий записник в наплічнику, а на телефоні має сотні нотаток. Я щоденно фіксую різноманітні образи, ситуативні розмови з людьми, підслухане, побачене, почуте. Потім воно природно компілюється, міксується і гармонійно переосмислюється у віршах, прозі чи піснях.\nДесь так і з’явився Капітан Смуток. Я витягнув на поверхню свідомості цей образ, коли працював над рукописом.\n«Я не сумний, я просто дуже впертий»\nТак, це було помітно з тексту, але я, як читачка, так і не зрозуміла, хто цей Капітан Смуток: Пі, безмовний наратор чи взагалі сам автор?\nЯ й сам цього достеменно сказати не можу, бо як автор не дуже розділяю цих двох персонажів. Насправді хотілося написати роман про чоловічу дружбу, про певний альтеративний світ, який ми з дитинства шукаємо, коли щось десь не влаштовує.\nДля мене «Капітан Смуток» це збірний образ покоління 90-х, тієї неприкаяної дітвори, на яку батьки за буденними справами і заробітком грошей дуже часто забивали. Ці діти самі визначали власні життєві орієнтири, цінності, обирали героїв, музику. Це покоління в мене асоціюється з дещо меланхолійними, сумними людьми, особливо та його частина, котра не встрибнула в потяг якоїсь бізнесової самореалізації, лишившись навіть після 30-ти неприкаяними душами. Складається враження, що такими маркерами нас позначила сама епоха.\nЗумери, можливо, інші, ніж ми, міленіали. Нещодавно я ретельно досліджував тему зумерів, чим вони відрізняються від міленіалів. Прочитав масу аналітичних, психологічних, соціологічних статей, але так і не зрозумів концептуальної різниці. Гадаю, відрізняються хіба декорації епох, в яких ми формувалися і їхні технологічні особливості. У покоління 90-х були приставки, тетріси, відеомагнітофони. У цих є айфони, тіндери і все інше.\nАле вони точно не такі сумні, як ми.\nМоєму братові 14 років, його б «Капітаном Смутком» я не нарік за жодних умов.\nВласне, зумери — герої мого нового невеликого роману, який я написав під час карантину. Це завершальна історія циклу, де зринуть герої і «Капітана», і РНР. За сюжетом, у зв’язку з введенням карантину пара головних героїв вимушена повернутися в свої домівки і по-новому будувати стосунки з батьками, які до того були такими собі…\nХочу видати її навесні, а на обкладинці написати — «До першої річниці карантину в Україні» (сміється).\nЗа твоїми відчуттями, що більше постраждало від карантину: музична індустрія чи все ж книжковий ринок і видавнича діяльність?\nМузична індустрія постраждала, напевно, більше. Карантин давав можливість видавати і продавати книги й надалі. Тоді як концертна сфера зупинилася. Звісно, є стрімінгові платформи, де люди купують музику, але для цього пісню треба записати. Потім, в ідеалі, зняти відео… все потребує коштів, які зазвичай акумулюються з концертної діяльності. Таке собі замкнене коло.\nТому мені здається, що музиканти опинилися в набагато гірших умовах аніж літератори. Я спілкувався з деякими українськими авторами, і з їхніх слів на карантині книги непогано продавалися в онлайн книгарнях.\n«Покоління розбитих колін,\nПокоління тривожних вітрів\nХоче просто жити!»\nА що на твою думку треба зробити, аби зарадити ситуації?\nТе, що відбувається в нашій країні з карантином — цілковитий маразм. За останні декілька місяців в багатьох українських містах під егідою місцевих влад відбувалися концерти до днів міст, де жодні обмеження не дотримувалися, а площі були масово залюдненими. Водночас проводити камерні концерти на 150-200 людей в невеликих клубах заборонялося. Я цих подвійних стандартів зрозуміти не можу. Тим паче, що наш президент — виходець з культурної сфери, артист, і як ніхто мав би розуміти всю глибину проблематики, в якій опинилися представники креативної індустрії.\nТак далі тривати не може. Десятки тисяч людей втратили роботу і дохід. У мене, приміром, крім музики ще є література, навколомузичні теми, тоді як частина моїх музикантів займається виключно музикою і заробляє виключно з концертної діяльності. І кожен з них на півроку залишився без заробітку. Добре, якщо у них є так звані фінансові подушки на які можна опертися в кризові моменти. Але є вони далеко не у всіх. При актуальних фінансових зобов’язаннях і сім’ях. Прикро, що до музикантів відносяться несерйозно, не сприймають наше ремесло як професійну діяльність.\nУ будь-якому разі я намагаюся зберігати оптимістичний настрій, але не знаю чим це все завершиться. Важливо, не мовчати. Ні в мережі, ні на конструктивних акціях протесту.\nДавай поговоримо про вірші. Поезія в Україні не є напрочуд популярною, якщо ти не Сергій Жадан чи Ліна Костенко. Чому ти вирішив видати поетичну збірку «Реп’яхи»? Чи добре вона продається?\nТак, перший тираж уже проданий. Залишились одиничні примірники по книгарнях.\nВзагалі я не планував видавати поетичної збірки. Публікую вірші в соціальних мережах, в принципі мені цього достатньо. У мене не було жодних амбіцій на цей рахунок. Але так вийшло, що в процесі перемовин з «Фабулою» про друк «РНР» було ухвалено рішення бонусом видати ще збірку віршів. Навряд би це сталося, якби не напрочуд вдала на мій погляд назва для збірки.\nА у твоєму домі більша бібліотека книг чи колекція платівок?\nЗвісно, книг. Платівок у мене не так багато — трохи більше двох сотень. Вінілові платівки це набагато дорожче задоволення аніж книги. Але я слухаю платівки всього декілька років, тому для моєї колекції це тільки початок.\nЯких авторів у твоїй бібліотеці найбільше?\nУ мене є весь україномовний Стівен Кінг. Починаючи від «Мертвої зони» і «Історії Лізі» до останніх книг циклу «Темної вежі». Весь Чак Паланік, який виходив спочатку в «Фоліо», а потім в КСД. Весь Любко Дереш.\n«Все наше життя це один не простий марафон\nІ добре коли в тебе є щось таке в що ти віриш»\nА кого з сучасних українських письменників ти читаєш і міг би виділити серед інших?\nЧитаю різножанрову літературу. З авторів хочеться виокремити Чеха, Рафєєнка, Кідрука, Жадана, Софію Андрухович, Таню Малярчук…\nА ще мені бракує літератури з якою у свій час в український літературний процес увірвався Любко Дереш. Це така собі підліткова гостросюжетна проза, в якій багато духовних пошуків і трохи лайтової езотерики. Від його роману «Трохи пітьми» свого часу моїй голові були справжні феєрверки. Читав його якраз в той період, в нульових, коли відкривав для себе українську літературу з героями, схожими на мене. Вони матюкалися, вживали спиртне і не намагалися вкластися руками автора в парадигму добра чи зла. Для мене це був справжній прорив.\nАле наприкінці нашої розмови давай повернемося до нашого основного предмету інтерв’ю. Як ти плануєш просувати свій «Рок-н-рол» з огляду на карантинні обмеження?\nНаразі важко сказати. Зараз багато спілкуємося з «Фабулою» про організацію промотору країною. Сподіваюся, знайдемо спосіб це зробити. Будуть також різні мережеві активності, інтерв’ю, ефіри. Піар-команда «Фіолету» також працює над моїми літературними справами. Нещодавно презентував «Рок-н-рол» на літературному Кураж базарі в Києві.\nОкрім того, разом з дванадцятьма іншими відомими письменниками беру участь в спецпроєкті з промоції читання, започаткованому Літературною агенцією ОVО. Наразі деталей розголошувати не можу, але запевняю, ми здивуємо весь літературний світ новим (принаймні для України) форматом популяризації читання і літератури як такої. Стежте за анонсами!\nЗвісно, це не найліпші часи для книговидавництва. Але я більше не хотів затягувати з виходом в світ РНР. Ще з декілька місяців і я не підписався б під цією історією.\nЯ дуже переоцінюю зроблене собою на предмет професійності і емоційної актуальності написаного. Воно часто конфліктує з мною теперішнім і моїми поглядами на ті ж самі речі. З музикою аналогічно. Минає рік після запису пісень і мені вони здаються недосконалими, вихідцями з життя якогось іншого мене. Це стосується і меседжів, і технічних особливостей. Треба все робити вчасно і доречно.\nУсвідомлюю, що літературні класики писали історії, які будуть актуальними через 100 і 200 років незалежно від історичних декорацій чи контексту. Але в мене наразі так: я відчуваю, що книга має вийти в той чи інший час, аби максимально зрезонувати з читачем.\n«Чим важче тим легше й сміється той, хто сміється і у біді»\nЧитаючи «Рок-н-рол» Олексій Сагомонов, автор передмови, зізнається, що періодично дратувався, бо в деяких моментах «герої були нестерпно нудними, до смішного вразливими, а іноді просто тупили». А що відчував ти, коли читав ті рядки передмови?\nА так і задумувалося. Читачам може здатися, що книга РНР занадто пафосна, якщо вони підійдуть до неї без гумору. На презентаціях РНР я завжди підкреслюю, що у всіх тих псевдодокументальних інтерв’ю, опублікованих в романі, я хотів по-доброму постібатися над українськими музикантами, їхньою правильністю, пригладженістю. Над собою зокрема. В певний момент деякі старожили української рок-музики задали тренд, як на мене, надмірної інтелігентності і режиму «подобатися всім». Наступні покоління музикантів свідомо чи ні стали наслідувати цей образ пророка нації. А як же шльондри, віскі й рок-н-рол?\nЯ намагався максимально іронізувати над цією патетичною ідеалізацією музикантів. Після «правильних» і соціально відповідальних інтерв’ю в ЗМІ, поза камерами і мікрофонами живуть звичайні собі люди, яким теж характерні не найліпші риси — дріб’язковість, хвороблива амбітність, самозакоханість. З іншого боку самі слухачі й голка їхнього схвалення робить нас такими. І я не виняток. Лакмусовий папірець цього всього — здатність посміятися над собою.\nОлексій всі ті штуки чудово викупає, він добре знає чим я надихався: наприклад, «Це - Spinal Tap» — псевдодокументальною комедію з 80-х про вигаданий рок-гурт, де оповідь перемежовується різними інтерв’ю.\nАле також я хотів написати максимально правдиву історію про українських музикантів. Там багато майже інсайдів про те, як формується популярність, що таке імідж, як і чому важливо працювати зі ЗМІ, де беруться гроші на записи й інструменти, як організовуються тури, що таке, врешті, командна робота. Саме тому на початку книги я застерігаю молодих музикантів не повторювати описаний в романі досвід, оскільки він може бути травматичним. Це дуже важливе застереження!\nСподіваюся, читачі вловлять усі підтексти й іронію. Сподіваюся, ніхто і не образиться, адже в книзі багато реальних українських музикантів. Там є навіть я: в одному із розділів головний герой зустрічає мене на Подолі. Подібні камео радше кінематографічні прийоми, але я подумав, що це буде доречна історії фішка.\n«І у кожного нові герої в новому крутому кіно»\nЧому ти їх застосовуєш?\nЯ людина вихована кіно. Мої погляди на людей і світ формувало кіно 80-90-х. Навіть більше аніж книги і музика. Будь-яку історію я уявляю не як літературне полотно, а як фільм. Не тому, що думаю про майбутню екранізацію книги, ні. Найперше у мене спрацьовує образна візуалізація.\nСвоїх персонажів в РНР я намагався уявити як акторів кіно. Перед тим, як сісти за написання книги я порозвішував на стіні перед робочим столом роздруковані фотографії конкретних голлівудських акторів. Наприклад, Сем Зеленко, фронтмен «Дерти Лаха» — це Бредлі Купер у віці 33 років. Але в жодному разі не хочу щоб читач уявляв його так само, як і я.\nА як щодо географії твоїх книг? У «Капітані Смуток» це Дубно, РНР — Луцьк і Київ…\nУ післямові до РНР я навіть зауважив, що вийшла така собі географічна трилогія. «Капітан Смуток» відображає перші періоди мого життя: народження, дитинство, юність в рідному Дубні. «Рок-н-рол» відображає наступний етап життя — 11 років життя в Луцьку: навчання в університеті, громадська діяльність, заняття музикою. Дія останньої «карантинної історії» з цього циклу відбувається в Києві, де зараз я мешкаю.\nВзагалі, по можливості, я в усе, що роблю, намагаюся вкласти певний концепт, сформувати своєрідний мікровсесвіт. Страшенно люблю, щоб усе було пов’язано з усім, обожнюю символізм як спосіб спілкування з читачем. Навіть якщо цей символізм працює тільки для мене і розумію його лише я. У багатьох наших музичних кліпах зринають відсилки до інших робіт, у них можна побачити і мої видані книги. А герої одних книг можуть перетинатися з героями з інших.\nДля мене це надзвичайно важливо. Нічого випадкового, яким би хаотичним не здавався цей прекрасний світ.\nЛітература з акцентом: Німеччина


Антилопи потрапили до річки, що кишіла крокодилами - фото | СЬОГОДНІ\nПотрапили до пекла: тисячі антилоп стрибнули до річки, що "кишіла" крокодилами\nІнцидент стався біля річки Мара в Кенії\n15 серпня 2018, 11:01\nКрокодили напали на антилоп.\nФотографу Інго Герлачу вдалося зафіксувати переправу тисячного стада антилоп гну через річку. Чоловік став свідком міграції копитних якраз в той момент, коли вони тисячами стрибали в річку, що кишить крокодилами. Інцидент стався біля річки Мара в Кенії.\nКрокодили напали на антилоп. Фото: SWNS\nТварини щороку мігрують з пасовищ Танзанії до Кенії. Увесь шлях займає близько двох місяців і становить три тисячі кілометрів. Слабкі і молоді тварини часто гинуть під час цього переходу, від зубів крокодилів також.\nРаніше повідомлялося, що 37-річна багатодітна американка Лаура Робінсон Гріффін вперше вирушила полювати на алігаторів. Недосвідченій жінці дивним чином вдалося підстрелити чотириметрову рептилію. Також в Австралії крокодил накинувся на двох чоловіків, які полювали на кабанів. Інцидент потрапив на відеокамеру одного з мисливців.\nКрім цього, ми писали, що впіймано гігантського 600-кілограмового крокодила: з'явилися фото. Цей крокодил є найбільшим з будь-коли спійманих у річці Кетрін. Однак ходять чутки, що там мешкають і більші рептилії, понад п'ять метрів завдовжки.\nЗагадкова поведінка тварин стурбувала дослідників Как домашние животные влияют на ваших детей\nфото відео тварини Кенія крокодил антилопа


Ви досі вірите у гомеопатію? Тоді доказова медицина йде до вас\nУкрінформ не знайшов серед українських лікарів прихильників гомеопатії. Медики кажуть: від неї користь – як від психотерапії\nДнями Уляна Супрун ще раз нагадала про те, що гомеопатія не є ефективним методом лікування, і навіть, що вона може бути шкідливою, бо «віра в силу гомеопатії спонукає людей з тяжкими хворобами використовувати її для лікування», втрачаючи дорогоцінний час.\nДо цього виконувач обов’язків міністра охорони здоров'я писала про недієвість гомеопатії вже кілька разів – у липні минулого року, у вересні і у грудні, і за її словами, продовжуватиме це робити, поки в коментарях не припиняться суперечки щодо її ефективності.\nПро гомеопатію ще кілька років тому у своєму блозі писав лікар Комаровський, який пояснював, чому ця тема є такою «підступною»: «Саме тому, що вся гомеопатія побудована на вірі, писати про неї неможливо. Віра – найтонше, найболючіше, найвразливіше явище з усіх, що пов'язують нас з навколишнім світом і іншими людьми. Будь-який аргумент, який заважає вірити, часто сприймається як образа». А от чи вірять у гомеопатію інші професійні лікарі – дізнавався Укрінформ.\nГомеопатія – це коли лікує не речовина, а вода, що її запам’ятала\nТа для початку варто нагадати, що являє собою гомеопатія, яка виникла як явище давно, наприкінці XVIII століття. У професійному середовищі лікарів гомеопатію прийнято відносити до альтернативної медицини на рівні з хіропрактикою (мануальна терапія) чи акупунктурою (голковколювання). Її основний принцип ґрунтується на методі, який називають в народі «клин клином» – тобто у дуже маленьких дозах використовується речовина, яка викликає ті ж симптоми, що і хвороба, з якою звернувся пацієнт, і нібито це має усунути саму хворобу. Але річ у тім, що доза основної речовини у гомеопатичному препараті настільки мала, що дія препарату ґрунтується не на самій речовині, а на пам’яті води про цю речовину, внаслідок чого ця сама вода набуває корисних властивостей. Варто додати, що гомеопати навпаки не довіряють сучасним методам лікування, стверджуючи, що причиною будь-якої хвороби є психічний стан людини, а сучасна медична наука представляє винятково інтереси фармацевтів.\nНатомість сучасний медичний світ, який покладається на доказову медицину, уже кілька років не втомлюється повторювати, що немає жодних досліджень, які б підтверджували дієвість гомеопатії. Так, ще в 2009 році у Всесвітній організації охорони здоров'я заявили, що не знайшли жодних доказів того, що гомеопатія приносить користь. А у 2015-му Національна рада з охорони здоров’я та медичних досліджень Австралії, здійснивши широкий огляд наявних досліджень, дійшла висновку, що гомеопатія не є ефективною для лікування будь-якого стану здоров’я.\nГомеопатія дає ефект – але тільки психотерапевтичний\nОтож, думка поважних зарубіжних фахівців щодо гомеопатії відома, а як до неї ставляться їхні українські колеги? Задля об’єктивності, Укрінформ спробував знайти серед професійних лікарів тих, хто б висловився за те, що гомеопатія дійсно є ефективним методом лікування, але всі як один відповіли, що це не так.\nФедір Лапій, доцент кафедри дитячих інфекційних хвороб та дитячої імунології у НМАПО імені П.Л. Шупика наголошує, що гомеопатія зародилася в ті часи, коли люди багато чого не знали про людський організм, хімію, фізіологію тощо і поряд з гомеопатією існували й інші погляди на лікування. «Це можна порівняти з певним жертвоприношенням зі сторони здоров’я. Тому ми говоримо, що це не науково. Чи можете ви вирішити жертвоприношенням проблему раку? Звісно ні.\nТа люди, які готові йти на таке жертвоприношення в силу свого невігластва і вдаватися до лікування шляхом гомеопатії, існують. Сучасні лікарі повинні говорити пацієнту і навчати його відповідальному ставленню до свого здоров’я, при цьому керуючись здоровим глуздом і раціональним підходом, а не методами минулих століть. На превеликий жаль, я зустрічав пацієнтів, які стали жертвами гомеопатії. Це були люди, які сповідували альтернативні погляди щодо лікування, вважаючи ліки небезпечною хімією. Вони не зробили своїм дітям щеплення від дифтерії, покладаючись на гомеопатію. Але діти захворіли і залишилися каліками», – каже фахівець.\nОтто Стойка, головний лікар Київського міського центру здоров'я теж висловився проти гомеопатії: «Клінічно не доведена дія гомеопатії. Я підтримую те, що МОЗ дає роз'яснення. Вважаю, що доказове лікування відрізняється тим, що допомагає незалежно від віри у препарати і допомагає практично всім пацієнтам! Чого не можна сказати про гомеопатію».\nМаксим Соколов, провідний науковий співробітник відділення Інтервенційної кардіології Національного наукового центру «Інститут кардіології ім. академіка М. Д. Стражеска», професор кафедри кардіології НМАПО ім. П.Л. Шупика, член експертної групи «Кардіологія. Хірургія серця і магістральних судин» МОЗ України теж висловив своє скептичне ставлення до гомеопатії: «Принцип гомеопатії пов’язаний з тим, що «лікарський» засіб розводять настільки, що практично самого засобу в цьому розчині не залишається. Залишається тільки розчинник, тобто вода, диполі якої нібито можуть набувати якісь особливі «лікувальні» властивості. Тобто лікує не формула якихось ліків, а практично вода, яка «лежала поруч». Особисто мене як лікаря і науковця це бентежить. Так само воду заряджають на Різдво, чи ж раніше заряджали з екранів телевізорів. Але ж це вже відійшло у минуле. Хіба що з розвитком науки гомеопатію теж стали пояснювати з наукової точки зору. Але по суті це все та ж «заряджена вода».\nНа думку професора, більшу роль відіграє ефект психотерапії – віра людини в те, що гомеопатія їй допоможе, що теж важливо. «Тобто річ не в таблетках, а в тому, що лікар вислухав пацієнта, поспівчував йому, розповів, як правильно харчуватися і призначив нешкідливу речовину. Але тут все залежить від того, чим хворіє пацієнт. Бо ж якщо в людини серйозна хвороба, яку потрібно лікувати негайно і перевіреними методами, то гомеопатія лише краде у неї важливий час», – резюмує Максим Соколов.\nПро застосування гомеопатами ефективних психотерапевтичних технік при впливі на пацієнтів докладніше розповіла Анастасія Лобазова, психолог-психотерапевт, спеціаліст з психосоматики. Вона наголошує, що гомеопат проводить тривалу зустріч, де уточнює не лише хворобливу симптоматику, а й розпитує особисту і родову історію клієнта, включаючи стресові і конфліктні ситуації; орієнтує на розпізнавання почуттів і душевних переживань; заглиблюється в різноманітні обставини, які можна довірити лише лікарю; бере кілька зустрічей і емоційно підтримує і супроводжує клієнта; дає загально корисні рекомендації щодо способу життя тощо. «За кілька зустрічей можна нарахувати безліч технік психологічного впливу, які усвідомлено чи ні але завжди застосовуються лікарем гомеопатом, тому ефект такого лікування може бути помітнішим. По формі це непогано, але по суті пацієнт має право на отримання достовірної інформації відносно результату такого лікування. Оскільки в психотерапії результат досягається завдяки особистісній трансформації, а не через чарівну пігулку», – вважає психотерапевт.\nВона також зауважує, що одним з відомих маркерів лікування гомеопатією є етап погіршення симптомів: «Насправді хвороба загострюється тому, що прогресує, але під впливом навіювання людина лише ще більше запевняє себе в тому, що це працює препарат. У цей час організм акумулює всі захисні механізми щоб протидіяти недузі, і якщо наш імунітет впорається, після стадії загострення організм сам себе вилікує. Іноді прогалини в спеціальних знаннях фізіології можуть спонукати довіритись лікувати гомеопатією навіть тварин. Але якщо збудник настільки сильний, що імунітет не в змозі самостійно його побороти, лікар або підключає більш складну хімію, або зневірений пацієнт сам переходить до фахівців вузької спеціалізації доказової медицини». Анастасія Лобазова також додає, що частіше за все так званий високий результат від гомеопатичного лікування отримують клієнти з суто психосоматичними розладами (коли неодноразові звернення до лікарів не давали можливості встановити діагноз, або підібрати дієве лікування). А все через те, що багатьом психологічно легше звернутися за допомогою до гомеопата, ніж до психотерапевта.\nОтож, і українські лікарі, і їхні закордонні колеги сходяться на тому, що у лікуванні слід передусім спиратися на доведені наукою методи лікування, а до них гомеопатія все ж не належить. Фахівці особливо наголошують, що вона навіть може стати особливо небезпечною, коли йдеться про тяжкі хвороби, для лікування яких критично важливо виграти час. А нерідко саме його забирає гомеопатія. Та скільки б лікарі не проводили роз’яснювальну роботу, на народну та альтернативну медицину покладаються ще доволі багато людей. За даними ВООЗ, серед таких прихильників понад 100 мільйонів європейців... Мабуть, тут правий лікар Комаровський, коли говорить про те, що гомеопатія для багатьох – це швидше питання віри.\nЛіки Медицина Лікарі Здоров'я


Home/Статті/Кращі готелі Шарм ель Шейха з аквапарками\nСпефіціка відпочинку в Шарм-ель-Шейху диктує власникам туристичного бізнесу свої умови. Хочеш, щоб сімейний турист до тебе приїхав — знайди, ніж залучити кожного члена його сім’ї. Тому, майже в кожній уважаюшей себе «четвірці» можна зустріти кілька водних гірок, а 5-зіркові готелі обладнають власні аквапарки, які часом стає вирішальним фактором.\nЗ більш ніж 200 готелів Шарм Ель Шейха ми вирішили виділити ті, які пропонують найбільш цікаві аквапарки або водні гірки на своїй території. Але ось про що, вам навряд чи розкажуть в турфірмі:\n6 з 9 тут перерахованих готелів розташовані в Набк — новому і віддаленому районі Шарма, відомим своєю «проблематичною» береговою лінією з кам’янистим входом, довгими (часом до 900 м) понтонами, вітрами, відливами / приливами і течіями. Саме в силу непридатності моря для купання, готелі доповнюють свої послуги наданням водних розваг. Майте на це на увазі при бронюванні туру.\nЗважте всі за і проти перед покупкою туру. Якщо хочете купатися в морі, плавати з трубкою, то наявність 2-3 гірок в басейні цілком можуть вирішити одномоментну проблему «хочу на гірку», а сходити в справжній аквапарк (в Шарм Ель Шейху він один) можна в один із днів вашої відпустки.\nTirana Aqua park 4 *\nSea Beach Aqua Park 4 *\nSea Club Aqua Park 4 *\nв наявності власний аквапарк (62 гірки)\nМережа Pick Albatros не поступається гілку першості нікому, залишаючись лідером серед водних парків по всьому Єгипту. Сюди, як і до брата близнюка в Хургаді, привозять туристів на екскурсію з усього Шарм ель Шейха.\nТематичний парк водних розваг включає в себе 62 гірки, з яких близько 40 розраховані для дітей, річка для гондол, сплаву, лінива річка, гірки-цунамі і багато чого іншого не дозволяють розслабитися ні на хвилину, адже стільки всього цікавого потрібно встигнути зазнати за короткий відпочинок ! Пляж знаходиться на території Beach Albatros через дорогу в бухті Шарм ель Майя. Зручний для дітей (пісочний пологий вхід, захищеність від вітру) та відзначений нагородою як відмінний для сімейного відпочинку з рекомендаціями 86% туристів.\nЧитати огляд готелю\nЧитати огляд аквапарку\nЦя «четвірка» розташувався в районі Набк — що колись був одним з кращих, незважаючи на недоліки в харчуванні і сервісі, продовжує залишатися на пристойному рівні для відпочинку сімей з дітьми багато в чому завдяки великому аквапарку і веселою анімації. Не менш 15 гірок для дорослих, з десяток дитячих, 8 басейнів в т.ч. з штучними хвилями, змушують гостей забути про незручності. До пляжу ходить шаттлбас кожні 15 хвилин. Пляж непоганий, але кам’янистий вхід з берега або глибина з понтона можуть не всіх влаштовувати. З усіма «+» і «-», готель удостоїлася 67% рекомендацій.\nЦікавеньке: Низькі ціни в Грузії можуть звести з розуму\n20 водних гірок\nТут переважно іноземна публіка, тому можна бути впевненими, що харчування, сервіс і номери будуть «на висоті». На додаток, для активного відпочинку пропонуються 8 дорослих гірок, 12 дитячих, 6 басейнів. Море, як і всюди в Набк, навряд чи підходить для повноцінного купання.\n17 водних гірок\nТверду «четвірку» заслужив незмінною якістю, хоча з новою керуючою компанією рейтинг готелю йде вниз. Якщо вас не напружує безліч співвітчизників і їх поведінку, то Sea Beach Aqua park — хороший варіант для сімейного відпочинку. Невеликі його недоліки компенсують 17 дорослих гірок з ледачою річкою, басейн з штучними хвилями, дитячий водний комплекс. 71% рекомендацій — непоганий результат, навіть незважаючи на деякі огріхи в сервісі і харчуванні.\nВласний аквапарк (22 гірки)\nНовий сімейний готель пропонує ідеальне співвідношення ціни і якості, а також можливості для сімейного відпочинку з дітьми. На території знаходиться 10 дорослих, 12 дитячих гірок, басейн з штучними хвилями. Гості користуються пляжем сусіднього Sea Life (не дуже придатний для плавання: вхід з берега практично неможливий, особливо під час відпливу, з понтона плавати проблематично через постійні вітрів і течій).\nВ наявності 10 водних гірок і дитяча зона розваг\nНа території всього 5 дорослих та 5 дитячих гірок, 13 басейнів, власний піщаний пляж з приголомшливим кораловим рифом.\nЦікавеньке: Роумінг в Греції: за і проти\nЄ нагорода, як найромантичніший готель класу-люкс. Тим не менш, це не заважає йому бути популярним серед сімей з дітьми та молоді. 87% рекомендацій серед російських туристів і 92% серед іноземців — справжній показник якості.\nНа території знаходиться комплекс дорослих і дитячих водних гірок (5 і 3 відповідно), що працюють по годинах (2 ч. До обіду, 2, 5 ч. Після). Всі складові відпочинку гармонійно доповнюють один одного і, практично, неможливо знайти недоліки … крім, хіба що, невдалого розташування готелю — в самому кінці Набк. В силу розташування, пляж і море не дотягують до 5-ти балів (довгий понтон, вхід з берега кам’янистий, під час відпливу — голе каміння).\nNubian Village Aqua 5 *\nміні-аквапарк (6 гірок)\nГості рекомендують його за чистоту, відмінний сервіс та можливості для сімейного відпочинку. На його території знаходиться 3 дорослих та 3 дитячі гірки, які працюють по годинах (не менше 6 годин на день). Пляж характерний для даного району — довгий понтон з глибоким урвищем і природного лагуною (кам’янистий вхід).\nВходить в 10-ку кращих за версією Tripadvisor. Розрахований на самотні пари і сім’ї з дітьми. Має високий показник «репитеров» (туристів, які повертаються сюди безліч разів). Крім чудової сервісу, харчування, номерного фонду, приголомшливою території і рифа надає можливість урізноманітнити свій відпочинок 3-ма водними гірками.