Назва Грає синє море\nОтого самого Скрипника, що вже багато хто забув, як його ім'я та прізвище, усе — Скрипник та й Скрипник. Так звали по-вуличному, коли жив, так звали і дідових онуків та правнуків, так хлопці і на хресті випалили розпеченим цвяхом: «На сьому місці упокоївся навіки раб божий Савка Скрипник, у премногій печалі залишивши родичів своїх».\nДід Скрипник багато бачив на своїм віку. Обходив півсвіту отими неспокійними ногами, які нині, упокоївшись навіки, сумирненько лежали під полотниною — аж не вірилося, що вони в нього такі звичайні... Бували ті ноги в таких краях, що про них у Сугаках не всі й чували. Бував дід Скрипник в угорських краях, разом з уграми та сербами боронив від басурмана славний Білий город, чи Београд, по-сербському кажучи. Було це все так давно, що хто тоді парубкував, то зараз або на цвинтарі лежить, або — якщо живий — то древній, як дід Меркурко. Боронив дід Савка Білий город, та так і не вборонив: велике військо мав під своєю рукою агарянський султан Сулейман, отой, що, кажуть, жінкою українку Роксолану тримав; погинули в битві серби й мадьяри, та й Савка мало не пропав, — урятувався, втікши до італійців. Навчився в італійців він музики, ще й навчив його майстер-таліянець, як скрипки вистругувати, та таким же тямущим його учень виявився, що вже йому до кінця довелося Скрипником прозиватися... Був іще дід Скрипник за десятьма морями й океанами — в такій дальній стороні, куди цілий рік плисти треба; і люди там червоні, голяка ходять, віри і не нашої, і не турецької, а срібла всякого і золота у них там хтозна-скільки... А як заграв їм дід Сав-ка на скрипці, то все віддати хотіли йому ті індіяни за неї, та він не схотів музики своєї продавати, бо то була його перша скрипка, і він з нею ніколи й ніде не розлучався, ще й казав; «Умру — з нею й поховайте».\n...Везуть діда Скрипника чорні воли, роги їхні вибіленими полотняними стрічками пообв'язувані, тягнуть вони сани по дорозі — вгору, до цвинтаря, а на землі — дві смужки від полозів залишаються, гладенькі, чистенькі, а подекуди аж блискучі, мов дзеркало. А за саньми несе в простягнутих руках дідову скрипку богомаз Тодор. А за Тодором — онуки та правнуки дідові йдуть, плачуть світлими слізьми, хоч казав колись Савка: «Не плачте, як умру, мені давно вже вмирати пора, сотню літ доживаю. Товариші мої давно вже там, у пана бога, вже й діти мої — Василь, Семен та Грицько — життя своє земне скінчили, вже й онуки постаріли, а правнуки повиростали — скільки ж іще чоловікові жити?!»\nТа проте ж і витесувати та сушити, а потім склеювати скрипки, а потім уже грати-вигравати на них ніхто краще за нього не вмів. Онде Тодор — теж чоловік не святий, а яких же славних богів малює, дарма що сам ще молодий — якихось там сорок літ. А його шанують у Сугаках і люблять, і дід Скрипник любив Тодора, як сина, а може, й сильніше. Любив і печалився: «Ой Тодоре, боюся за тебе. Бо доля, як дає талан, то може щастя забрати. Не приведи...»\n— Гей, хлопці, хто знайдеться серед вас такий, щоби діда Савку переборов? Га? — вигукнув Скрипник і урвав музику. — Ну? Хто береться танцювати доти, доки в мене буде сили грати? Га?\n— Ех! — сказав дід. — Нема серед вашого брата таких, як ото турка під Віднем били. їх було всього двадцять, а басурмана — сто двадцять. І побили! Нема!\nВсі мовчали. І вдруге ніхто не вийшов у коло.\n— Ех-ех-ех, — аж застогнав старий Скрипник. — Переводяться люди. А колись же було! Нема... Нема... Хіба що тільки на Запоріжжі...\n— Є, діду! — почулося ззаду.\n— А що там за вишкварок озвався? — озирнувся дід Савка. — Чи не ти часом? — запитав він хлоп'яка років чотирнадцяти, що стояв позад нього.\nЦе був правнук дідів, Петро, Устин брат.\n— Так ти ж малий!\n— Грайте, діду!\n— Та ти ж не знаєш, що то таке! Я як заграю, то аж до ранку.\n— А я до ранку танцюватиму!\n— Оце по-нашому, по-козацькому, матері твоїй ковінька! Ну, тепер держися!\nІ знову заскакала, закружляла, затанцювала по хаті музика! Тільки тепер танцював один Петро, а всі дивилися, що ж буде з цього змагання. Ось уже п'ять танців відганяв малий, а все невгаває, ось уже шостий кінчає, а ноги в нього, як крила вітрякові при доброму вітрі, — крутяться, та й хоч би що...\nОсь уже піт тече в Петра по обличчю, а він гарцює, мов молодий жеребець перед табуном і все вигукує, відмахуючи-струшуючи головою краплі солоного гарячого поту:\n— Швидше, діду, швидше, а то наче якесь дівчаче гопача виходить!\nА дід чи втомився сам, чи то малого шкодує...\n— Та швидше, діду! — гукає, аж задихається Петро.\nА дід — тихше й тихше.\nСтояв із заплющеними очима, білий, рука ліва заклякла на грифі, а права поволі падає вниз і смичок тягне — у-у-у-у-і-і-і...\nПідскочив Петро, схопив діда Савку за плече:\n— А що, діду, не можете? Здаєтеся? Мовчить дід. Хилиться на Петра. Його підхопили, а він уже й не дише... І серце не б'ється. Отак і упокоївся — ніхто не бачив коли, бо всі музику його слухали. І мертвий, напевне, грав ще отого гопака.\n...Батюшка Онуфрій сказав:\n— Добрий був цей чоловік. Але недобре вмирати, не висповідавшись. Він же не басурман який.\n— Панотче Онуфрію! Вся душа діда Савки Скрипника — в його музиці, як колись у вояцькій справі. Коли вояк гине в бою, чи ж має він час висповідатися? Не має.\n— Душа має чистою йти до бога, висповіданою, — напруживши низького лоба, мовив Онуфрій.\n— Вся душа діда Савки була в музиці. А музика — то чистота і небесність. І оте, що він грав нам перед своєю смертю, то і є його висповідання...\n— А їй-бо ж! — мовили всі.\n— Хай буде по-твоєму, — змилостивився отець Онуфрій.\n...І от везуть діда Скрипника чорні воли з великими заплаканими очима. І несе Тодор скрипку дідову, щоб поховати її разом з тим, хто витворив її, і страшенно жаль богомазові, що така гарна музика йде в могилу від людей.\nВсе вище й вище на вигинисту гору підіймається жалібний похід. Ось уже зникло село зовсім. Тільки стара церковця виглядає своїм трохи скособоченим хрестом, мов рука утопленика: рятуйте.\nДода раптом замовк. Він зупинився, подививсь на людей, що йшли за ним, але ні, він дивився не на людей, а кудись далі, в ту долину, в якій зникло село, і раптом закричав, уже не сміючись і не граючись, закричав страшно й моторошно:\n— Г-г-и-и! Г-г-и-и!\nВоли ліниво брели, пускаючи тоненькі цівки слини, але люди стали. Почали озиратися. Що таке?\n— Та тихше, Додо! Чого ти кричиш? Хіба не бачиш, куди чоловіка веземо? — забухикав, аж застогнав дід Меркурко.\n— Г-г-и-и! — заволав Дода і побіг повз волів з домовиною, повз Тодора, повз наляканих людей назад, у Сугаки.\nДивилися вслід Доді, як він мчав, аж перекидався, як він рвав на собі волосся і, зрідка озираючись, кричав: «Г-г-и-и!» — і плакав, і знову біг.\nДивилися на обрій, на небо — все було, як завше. Небо було чисте й блакитне, аж густе від тієї вже холоднуватої блакиті, в повітрі пахло хлібом і дозрілими яблуками, все навколо було прозоре й спокійне, мов намальоване.\nІ тут із села почувся дзвін. Це дзвонар Юхрим, що залишився видзвонювати по душі небіжчика. Тільки чому Юхрим дзвонить не так, як завше?\n— Бам-бам-бам! — завалувало над степом, як на пожежу.\n— Г-г-и-и! — долинуло віддаля Додине.\nІ Тодор ураз здогадався.\nМорозом сипнуло йому за спину, аж запаморочилося в голові.\n— Бам-бам-бам! — розривався дзвін.\nНевже сталося найстрашніше? Ні, ні, ні, що завгодно, тільки не це!..\nІ замовк дзвін.\nІ здалося Тодорові, що він почув останній, страшний, розпачливий крик дзвонаря Юхрима. Ні, він не міг того крику чути, але чому ж це зупинилися воли і стало так тихо, ніби не люди, а безплотні тіні стояли за Тодором?\nТодор озирнувся і зустрівся з очима людей. Й ті очі сказали йому те, що він уже знав.\nНебо було блакитне й чисте, сонце лагідне й тихе, степ навколо жовто-зеленів, на обрії синів ліс, якась пташина вгорі заливалася сміхом-цвірінькотом. Здавалося, що повітря ще дзвенить від останнього «бам» сугацької церковиці, і хотілося почути ще одне «бам». Але його не було...\nІ тоді заголосили, попадали на коліна жінки і, здіймаючи до неба, до сонця, до бога руки, заволали:\n— Порятуй нас, господи! Порятуй од басурмана! Порятуй наших дітей!\nА назад уже біг розпатланий Дода, а за ним мчали кінні верхівці.\nЦе було те, чого найбільше боялися в цьому краю, — турецький наїзд.\nЯкусь мить усі стояли мов укопані. Безтямними очима дивилися, як передній турчин наздогнав Доду, рубонув кривою шаблюкою, як з пліч Доди злетіло щось кудлате і як Дода — вже не Дода, а хтось малий, опецькуватий — пробіг ще кілька ступнів, а потім упав... А з долини виринали все нові й нові верхівці.\n— Гей, у кого хоч яка зброя — до мене! Зброя була в небагатьох. Та й що то за зброя? Кілька ножів, пістоль... Ото й усе...\n— А може, — донеслося тремтяче з жіночого гурту, — а може, вони їдуть кудись далі? Може, ми їм непотрібні?\n— Цитьте! — вигукнув Тодор. — Розбирайте сани, узброюйтесь, відбивайтесь, бо пропадем ми навіки...\nА турки вже близько. Тодор уже бачить їхні обличчя — засмаглі, пихаті мармизи завойовників та розбійників. Попереду мчить одноокий турчин — мабуть, ватажок цього загону.\nСкільки ж їх, тих турків? Не менше сотні... Вони летіли просто на переляканих людей, летіли з піднятими шаблями, готові рубати, нищити геть усе.\nТодор вихопив пістоль, прицілився в одноокого. Прогримів постріл, але одноокий встиг підняти коня ставма, і куля влучила огиреві в голову. Кінь упав, притис турка до землі, однак тому вдалося вибратися з-під коня.\nТурецька лава врізалася в людський натовп. Останнє, що встиг побачити Тодор: його син Никодим, вхопивши великого дерев'яного хреста з випеченим написом, гамселить направо й наліво...\n...Тодор отямився від того, що йому на обличчя хтось лив воду. Потім боляче вдарили носком у бік. Він відкрив очі й побачив себе на власному подвір'ї.\nУся вулиця була заповнена людьми. Але весь той натовп мовчав понуро. Люди були пов'язані, а позад них стояли кінні вояки.\nОдноокий турок сидів на винесеній з хати лаві і дивився на те, що робилося біля повітки. Двоє вояків з його загону били об стіну повітки сугацького попа Онуфрія.\nТурки відпустили попа. Він упав на землю. З його рота лилася кров.\nОдноокий устав з лави і підійшов до попа:\n— Ну? — неголосно сказав він. — Ти будеш плювати на хрест, гяуре?!\nПіп Онуфрій через силу підвів голову. Прохрипів, давлячись кров'ю:\n— А щоб ти здох без покаяння... собачий сину! Я плюну не на хрест... на тебе. Я ж тебе знаю — ти Панько з Немії, христопродавець!..\nІ він плюнув.\nОдноокий відскочив, кривавий плювок попав йому на чоботи.\nВін щось наказав своїм воякам. Вони підвели попа, поставили на ноги.\n— Я тобі відрубаю голову, гяуре! — так само тихо й спокійно сказав одноокий. — Я викину ту голову собакам. Ось так! Дивись!\nВін махнув шаблею — і попова голова покотилася по землі...\nТодора знову штовхнули під бік:\nВін підвівся, хитаючись, на ноги. Його турнули до одноокого. Той зміряв його важким поглядом.\n— То що, богомазе? Ану, покажи свої руки. Тодор мовчав. Йому чомусь подумалося: що з дідом — поховали його чи ні, чи, може, й над трупом звели наругу турки? А де ж скрипка? Він ніс її в руках. Потім — турки. Комусь він передав її, чи що? А кому? Вія пам'ятає, як стріляв, убив коня під однооким, пам'ятає, як його Никодим розмахував хрестом... Ой господи, а де ж він?\nОшалілим поглядом обвів усе навколо.\n— Ти не чуєш, що я кажу? — так само спокійно, але вже наполегливіше вів одноокий.\nБоже мій, та що ж це вони надумали зробити з селом? Люди пов'язані стоять — це що ж? — у Туреччину позабирають? На галери, на млини, качати воду, на мідні й залізні копальні... А дівчат — у гареми, а хлопців — кого в яничари, кого в євнухи…\nГосподи милосердний, дай мені найтяжчу кару, тільки ж виручи мій бідний, нещасний люд... Зглянься над ним...\nДва акинджі2 схопили його за руки й витягли їх перед однооким.\nМов крізь ганчір'я, долинало у вуха:\n— У тебе руки розбійника, а не богомаза. Ти вбив мого коня, якого привели мені з самого Мисиру3. Чим відшкодуєш цю втрату?\n— Якою ж карою тебе скарати, кажи мені...\nДе ж Никодим? Де? Люди, скажіть, де мій син?.. Знову боляче штовхнули. Він подивився перед себе, на одноокого. Чого це він тримає шаблюку? Що рубатиме?\nІ тоді згадалося Тодорові єдине відоме йому турецьке слово, і він кинув його в пику одноокого.\n— Можеш говорити й своєю собачою мовою. Я її розумію. Бо родом таки з Немії. Ну, що ще скажеш?\n— Я міг би тобі одрубати язик за таке, — спокійно мовив одноокий. — Але я тобі одрубаю руки, богомазе.\nТодор не встиг ще збагнути його слів, як одноокий махнув шаблюкою перед самим його носом.\nВдарило біля ліктів — і в цю мить почувся страшний крик:\nЦе кричав Никодим. Тільки зараз побачив Тодор свого сина. Никодима було прив'язано до яблуні, розіп'ято правою рукою до однієї гілляки, лівою — до другої, а ноги прив'язано сирицею до стовбура...\nНикодим стояв і плакав:\nТодор заточився назад, махнув своїми страшенно легкими руками і побачив, що тії руки тримають акинджі і з них тече кров...\n— Викиньте собакам ці поганські руки, — навмисне по-українському сказав одноокий і тут же повторив наказ турецькою мовою.\nІ в цю мить Тодор відчув страшний, нелюдський біль у відрубаних своїх руках. Запаморочилася голова, пішли кола перед очима, загуло у вухах. Захитався...\n— Стій! Стій! — сказав одноокий. — Ти ще не таке побачиш.\nЗависла моторошна тиша. Лиш звідкись долинали дивні звуки — ніби хтось хапав повітря ротом.\nОдноокий щось говорив до своїх вояків, кров текла з Тодорових обрубків на землю, наморочилася голова, і Тодор думав: хай би скоріше, хай би скоріше, ось витече вся кров, та й... Господи милосердний, господи всеблагий, візьми мою душу грішну...\nВін бачив, мов крізь червоний туман, як одноокий підійшов до Никодима і як Никодим щось швидко-швидко почав говорити туркові. Що він говорить?\n— Змилуйтеся, — просить Никодим.\n— Сину, — шепоче Тодор, — не просись, не ганьбись...\n— Змилуйтеся, — молить син і хоче на коліна впасти, та не може: прив'язаний до яблуні. А на ній яблучата соком поналивалися, як ніколи. А за тими червонобокими — небо блакитне, мов намальоване богомазом Тодором Трагірою...\n— Не змилуюся, — чує Тодор. — Ти вбив мого воїна, ти трьох покалічив. Я б тебе на палю посадив, та часу не маю...\n— Змилуйтеся, — благає Никодим.\n— Сину, — кричить з останніх сил Тодор. — Не просись!\nНикодим мов прокинувся. Приреченими дитячими очима подивився на батька і сказав:\n— Не милуйте!\nІ одноокий змахнув шаблею... Ще Тодор бачить, як лежать у червоній калюжі червонобокі яблука...\nА потім — червоний туман.\nЩе довго потому бродила наддністрянськими горами й долами пара чорних волів, запряжена в нові сани. А на санях стояв гріб з мертвим чоловіком і лежала чорна-пречорна, стара-престара скрипка. Нікому було поховати старого Скрипника, бо того року по Поділлю наче невблаганний мор пройшов — турки брали свій страшний податок кров'ю. Тисячі людей було замордовано, а ще більше було відправлено в Туреччину, в рабство.\nА там, де раніше квітувало садками велике село Сугаки, лишилися чорні руїни. По руїнах блукав безрукий сивий чоловік і, коли хтось зрідка зустрічався йому на шляху, він вишкіряв зуби і казав:\nВін часто підіймався на гору, до цвинтаря, де чорніла незасипана дідова Савчина могила, і щось там шукав...\nУсті не таланило з самого початку. Її продали Трапезонтському бейлер-беєві5 Якубові-баші. Продали недорого — вона ж була всього-на-всього «евлі кадин»6, й це вже був не той «товар», що потрібний для султанського гарему. Та й у господарство бей-лер-бея Устю куплено лише для того, щоб вона була служницею при котрійсь із його дружин. Тільки-но вона опинилася в господарстві бейлер-бея, як її тут же запримітила Фітне й запитала: «Ад»?7 Устя вже знала це слово, але удала, що не розуміє. Фітне спитала ще: «Переден»? 8 Устя знала й це слово, але знову удала, що не розуміє.\n— Ого! Ця дівка гадає, що мій чоловік триматиме для неї товмача, — сказала Фітне управителеві. — Дайте її мені, я її навчу.\nІ почалася «наука».\nПершого ж вечора пані покликала товмача й сказала Усті таке:\n— Ось цей дзвоник. Тільки-но ти почуєш його, негайно лети до мене. Зрозуміла? Будеш лінуватися — покараю. А тепер — іди.\nФітне показала на свої ноги й щось мовила. Що — Устя не зрозуміла. Товмач хотів було розкрити рота, але Фітне застережливо помахала перед ним рукою.\n— Вона хоче, щоб я помила їй ноги?\nАле чому ж це вона, Устя, має мити ноги оцій розманіженій туркені? Що вона, ота Фітне, сама не може цього зробити?\nПершим бажанням Усті було плюнути на всі оці слова господині, а там хай буде, що буде...\nТа одразу подумала: «Я в неволі, мушу робити, що наказують, якщо навчуся всього, може, ще й утечу...»\nВона швидко побігла в передпокій до інших служниць, вхопила миску, налила туди теплої води, взяла пахощів і пішла до Фітне.\n...Так минав день за днем, тиждень за тижнем. Рідко обходилося без покари — різок чи голодування, — але тяжку науку служництва Устя опанувала швидко. Минуло якихось там півроку, а вона вже могла говорити по-турецьки, швидко виконувати будь-яке бажання пані Фітне. От тільки з кожним днем важче й важче слугувати... Устю часто нудило, їй хотілося спати, вона знала, чому це, і з острахом думала про майбутнє...\nТривожної червневої ночі, коли над Трапезонтом лютував шторм, у служниці бейлер-беевої дружини Фітне народився син. Це був буцматий хлоп'як, дуже схожий на свою чорняву матір, тільки що очі були батьківські — сині-сині, як волошки на далекій Україні.\nБездітна Фітне не любила дітей. Через місяць чи два після народження малого Тодорка — так Устя сама для себе назвала сина — Фітне дала наказ відібрати дитину від служниці й віддати у спеціальний притулок.\nОдна з служниць — стара болгарка — шепнула Усті:\n— Ти дивись, Усте, як би не було біди з малим...\n— А що? — аж кинулася Устя. — Хіба мало біди, що він сирота й раб?\n— Так при матері ж... А то можуть віддати в яничари9. Збасурманиться, візьме собі інше ім'я — не знатиме ні батька, ні матері, покладе свою голову десь на війні.\n— Господи боже мій, — наполохалася Устя. — Та його не дам же, хай краще мене уб'ють — не дам... Та й у яничари ж самі йдуть.\n— Всяк буває. От Фітне захоче — та й зробить, як схоче…\n— О, горе моє!\n— Слухай, що я скажу, — зашепотіла болгарка. — Я можу позначити твого сина, та так, що вік з тим знаком ходитиме до кінця свого життя.\n— Боже мій, як же?\n— Є такий спосіб. Я свого сина теж позначила. Може, дасть бог, пізнаю колись серед яничарів...\nВ цю мить залунав дзвінок. Устя поклала малого на підстилку й пішла до господині. Та якраз готувалася до сну.\n— Розкажи мені казку — і найцікавішу, чуєш, Усте? — мовила вона усміхаючись.\nГосподиня лежала в ліжку, напахчена найкоштовнішими парфумами, в самотині їй було нудно. Устя подивилася на її пещене біле тіло, на пишні чорні коси, на тонкі брови, що сходилися над переніссям, на малесенький носик, на примхливий, нафарбований червоним ротик, на вузькі очі кольору дозрілої сливи... Ледве стримала важке зітхання. Присіла біля ліжка господині й стала розповідати їй казку про парубка й хитру царівну.\nВона розповідала, а сама думала: що там робить її Тодорко, чи не прокинувся він, чи не плаче. То добре, що біля нього болгарка, але їй самій біля нього треба бути...\n— Ну, ти, чого замовкла? — сердито сказала Фітне.\n— Га? — мов прокинулася Устя.\n— Ти сказала, що царівна попросила збудувати кришталевий палац до ранку. Ну й що?\n— Пані, — заридала Устя й впала ниць. — Не забирайте від мене моєї дитини!\n— Ти мені казку розказуй, чуєш? — верескнула Фітне.\n— Пані, я благаю...\nКовтаючи сльози. Устя розповідала казку. Вона дивилася на підлогу, встелену коштовними килимами, й думала про одне: хоч би скоріше закінчилася та казка...\nСльози текли по схудлих щоках, горіло обличчя, візерунки килимів двоїлися й троїлися перед очима, а вона говорила, говорила, говорила...\nІ от нарешті кінець. Тепер можна спитати пані Фітне про сина. Вона глянула на господиню. Але Фітне спала, її довгі красиві вії відкидали тінь аж до маленьких вуст, груди спокійно підіймались і опускалися. Мабуть, пані Фітне снився кришталевий палац і вона сама — господинею в нім.\nУстя тихенько вийшла із спальні — і прожогом до свого кутка. Болгарка колисала малого.\n— Ось і все, — прошепотіла вона. — Я позначила його.\nВона розгорнула пелюшки, і Устя побачила чорні плямки на ступнях Тодорчикових ніг...\n— Це така фарба. З країни Чин10. Я йому наколола ніжки і над бровою. Це вже нічим не змиєш.\nУстя заридала і притисла малого до грудей. Тодорчика забрали від Усті наступного дня. Вона була в своєї господині, вислуховувала якісь довгі й нудні повчання. Й тут щось раптом шпигонуло в серце. Їй почувся за дверима дитячий плач. Прислухалася — тихо. Щось говорила Фітне, але Устя її не чула. Вона вслухалася в тишу за дверима.\nНарешті господиня відпустила її, вона кинулася до свого закутка, лапнула руками — і закричала страшним, нелюдським голосом, як тоді, коли побачила на землі відрубану Никодимову голову. Вона побігла довгими вузькими двірцевими коридорами, розкидаючи євнухів та вартових, але Тодорчика ніде не було.\nВона билася щосили головою й грудьми об замкнену браму, її схопили вартові, вона кусала їх за руки, а вони тягли її назад, вона волала, скільки було в неї сили, біснувалася, наче одержима чорною хворобою.\nНарешті її кинули до ніг Фітне-ханум. І тоді, роздираючи собі щоки нігтями, зриваючи навіки свій голос, Устя закричала:\n— Убий мене, спали живою, не муч тільки! Йилан!11 Чингиракли-йилан!12 Алчак-ханим!13\n— Камчи!14 — вигукнула Фітне, і її незрівняні брови зламалися, мов хвиля біля Трапезонту при штормовому вітрі. — Камчи! Камчи! Камчи!\nБили Устю тією камчею, та так, що шкіра репалась на ній, а вона дряпала руками землю й кричала: «Фітне — чингиракли-йилан!» Потім вона вже не відчувала болю, а тільки мов крізь сон чула, як на її тіло щось опускається — важке й нещадне...\nЇї відливали водою й знову сікли, аж поки не потомилися кати. Після того її кинули на стайню до волів...\nСтара болгарка прокралася наступного дня в стайню, знайшла Устю, зашепотіла:\n— Тримайся, майка 15. Твій синок живий...\n— Де він? — тільки й спромоглася спитати Устя.\n— Та там же, в тому яничарському притулку.\nВірні люди казали. Ну, чого ти плачеш?\nУстя мовчала. В неї страшенно боліли спина й плечі, посічені камчею, все тіло й душу рвав біль у розбухлих грудях...\n— Усте, слухай, — продовжувала болгарка. — Є тут харем-агаси 16 Махмуд. Болгарин. Мій земляк. Він служить у ханим-ефенді17 Єлени...\nУстя мовчала. Їй було все одно.\n— Я розповіла Махмудові про твоє горе. Хоч він і харем-агаси, але в нього добре серце. Він сказав про тебе Єлені. І вона тебе купує для себе.\nУстя заридала. Що вона — якась ганчірка, чи що? Купити, продати, забрати дитину, відшмагати нагайками! Будьте ви всі прокляті — геть усі, геть увесь ваш чорний світ!\n— Єлена — гречанка, — вела своєї стара. Тут її шепіт перейшов просто на шелест, — дружина султана. Тільки зараз султан її не любить, от і відпустив її в Трапезонт з дитиною. Там таке гарне султаненятко бігає...\nУстя аж заскреготіла зубами. Султаненятко! Виросте — буде такий же ішкенджеджі18, як і всі інші султани...\n— Завтра прийдуть за тобою, заберуть, — шепотіла болгарка. — Будеш, як підлікуєшся, служницею в Єлени-ханим... Ти не плач. Там тобі буде краще. Єлена-ханим така ж рабиня, як і ти, і так же боїться за свою дитину, як і ти...\nА майбутній ішкенджеджі був звичайнісінький чорноокий хлоп'як, як, скажімо, Устин брат Петро шість-сім років тому. В ньому нічого ще не було ні султанського, ні мучительського.\n«Господи, твоя воля, — подумала Устя. — І з отакого маляти Ях'ї виросте колись султан Ях'я, одного тільки імені якого будуть боятися в усій Туреччині і поза нею. І матері на Україні лякатимуть своїх дітей: ану спи, а то прийдуть баба-яга і султан Ях'я, заберуть тебе в турецьку неволю, завезуть за сині моря й за високі гори та вкинуть тебе у чорну яму, щоб ти в ній пропав навіки...»\nСултаненяті було нудно в цьому палаці, де за кожним його кроком пильнували дорослі, де ні з ким було йому погратися, повеселитися, попустувати. Якщо воно хотіло залізти на дерево, до нього несли драбину, але по драбині Ях'я лазити не хотів. Якщо хотілося вийти в місто, то з наказу бейлер-бея вилаштовувалися по обидва боки вулиці, де мав проходити Ях'я, сипахи19 і яничари — і горе було тому. хто з лихого умислу чи з недомислу потрапляв охоронцям до рук.\nСултаненя було ще мале — якихось вісім чи, може, дев'ять років, а його вже вчили наймудріші вчителі. Він умів добре писати й читати по-арабсь-ки, знав перську мову, міг напам'ять цитувати великі уривки з Нізамі Гянджеві, Аміра Хосрова і Абдуррахмана Джамі. Вчили малого й математики, географії, історії, музики — і все це він вбирав у себе, мов спрагла земля вбирає дощ.\n«Таке розумне дитинча, — думалося Усті, — а тільки що людям з отого розуму? Одне слово — турок. Не людина, а звір. Поки ще мале, то й гарне, тихе, сумирне, як вовченя. А виросте, а вилюдніє — не вилюдніє, а визвіріє — то й буде людей мучити... Горе моє...»\nВона дивилася на Ях'ю і часто плакала — бачився їй Тодорко. Болгарка одного разу передала, що живий-здоровий, росте, вже перше слово сказав: «ана»,20 хоч його там ніхто цього не вчив... Їй несамовито рвалося серце, але була вона рада хоч знати, що Тодорко живий, що Тодорко десь тут, поряд.\nЯкось захворіла няня Ях'ї і Усті наказали півдня побути біля султаненяти.\nВона прийшла до нього в невеликий покій. Там не було ні прикрас, ні килимів. На землі — постіль, на стінах — різна зброя. В кутку на спеціальній підставці — книжки.\nВона привітала його за мусульманським звичаєм. Хлоп'як тут же витріщив на Устю свої чорні, мов вуглини, очі. Чого вона прийшла? Що їй потрібно?\nУстя дивилась на нього: «І коли ж то мій Тодорко буде такий уже великий і розумний, як цей хлопець?» І жахнулася: чим скоріше Тодорко виросте, тим швидше турки зроблять з нього яничара...\n— Ти з яких країв, жінко? — суворо запитав султанчук. — Розкажи мені, бо я мушу знати, де побували воїни мого батька.\nУстю вже давно вражало, що отакий малий хлоп'як звертається до неї на «ти». Тут, у неволі, кожен турок вважався паном і міг назвати свого раба: «гайван»21, «чиркеф» 22 чи ще якось.\n— Я з України, — сказала Устя. — Ти не знаєш, що це таке…\n— Розкажи мені казку українську, — сказав Ях'я. — Тільки щоб цікаву і не про квіточки, а про вояків.\n— У нас багато гарних казок. Тільки не знаю, яку тобі розповісти.\n— Розповідай найцікавішу. Ну? Я хочу слухати.\nЙ Устя почала розказувати про Івана — селянського сина.\nЯх'я слухав, не перебивав. І тільки в кінці, коли Устя розказала йому, як Іван переміг змія з двадцятьма чотирма головами, мовив:\n— Усе це казки. Якби у вас були такі хоробрі люди, то вони б не пустили наших вояків на свою землю.\n— А вони й не пускають.\n— Хто це не пускає?\n— А козаки-запорожці.\n— Я виросту і всіх поб'ю. І всю вашу землю завоюю. І буду слухати тільки ваші казки — вони дуже цікаві.\nВперше за півтора року неволі Устя всміхнулася. Диви, яке воно прудке, це мале!\n— А навіщо вам завойовувати нашу землю? — все ще всміхаючись, спитала Устя в султанчука.\n— Треба, щоб весь світ був турецьким.\n— Навіщо? Ось туркам аллах відміряв стільки землі — хай собі і живуть; а українцям — стільки, хай теж собі живуть; а грекам — ще стільки, хай і вони живуть... Аллах же недаремно так багато народів на світ призвів. Якби він думав інакше, то були б тільки турки — та й усе.\n— А з ким би тоді турки воювали? Де б вони рабів собі брали?\n— Без рабів довелось би...\nЯх'я замислився. Довго сопів носом. Потім сказав:\n— Я на тебе розсердився: ти лиха жінка, ти не любиш ні мене, ні мого батька, ні моєї матері... Устя мовчала.\n— Я хочу піти погуляти в сад, — сказав по паузі султанчук.\n— Там холодно, простудитеся!\n— Ага! Так ти мене любиш! — торжествуюче засміявся Ях'я. — Якби не любила, ти б мене пустила в сад, щоб я простудився і вмер.\n«Боже, що мені з його смерті? Ну, не Ях'я, так ще якесь там султанча стане на престолі турецькому. У султана тих дітей хтозна-скільки. А царство ж одне!»\n— Жінко, скажи, як тебе звуть.\n— Устя... Я свого вчителя стрільби називаю «уста» 23. Що ти ще вмієш, Усте?\n— Вишивати вмію.\n— А отак — різноколірними нитками візерунки робити на полотні.\n— А ще — жито жати, їсти варити, прати...\n— Ще? Танцювати, співати...\n— Заспівай, жінко.\nУстя подивилась на малого перелякано. Він, мабуть, спостеріг в її очах цей переляк і спитав:\n— Ти не хочеш співати? А мені всі співають, як тільки-но я накажу. А чому ти мені співати не хочеш? Не хочеш зробити мені приємне?\nУстя подивилась на султанчука благальне:\n— Ой ефенді24, я вам заспіваю іншим разом, коли мені буде на душі легше. А зараз я просто не можу.\n— Ох, мені так нецікаво. Ти нічого не хочеш робити. Я мамі скажу...\n— Ну, слухай, я заспіваю тобі. Вона витерла пересохлі вуста.\nЛюлю же мі, люлю, де тебе притулю?\nПід зелену вишню дитину розкішну.\nГаяй же мі, гаяй, та зо сну не вставай,\nАни мі, сину мій, біди не завдавай...\nЇй тут же згадався Тодорчик, сльози застелили очі.\nАле я ся діжду жалю великого,\nШкода, боже, буде колисання мого...\nКоли вона змовкла, Ях'я стояв у кутку, обличчя його було охмарене; він подивився на Устю і сказав:\n— Не треба, не треба таких пісень! Від них плакати хочеться! А чоловікам плакати не годиться.\nУстя ствердно кивнула головою, не в силі мовити й слова.\n— Я не люблю, коли плачуть, — вів далі Ях'я. — Чого ж ти плачеш? Чому в тебе такі сльози і такі великі очі? Чому?..\n...Відтоді Устя стала часто бувати в покої Ях'ї. Думала про Тодорчика, як ішла до султанчука. Вона не тільки розповідала йому казки. Хлопця цікавило все: і як живуть люди на далекій та загадковій Україні, і чому в них не така віра, як у турків, і чому в них немає рабства...\n— Усте, — попросив він якось, — розкажи мені не казку, а розкажи правду про ваших богатирів.\nЙ Устя розказувала все, що знала, — і про Марусю Богуславку, і про Байду, який, попавши до лап турків, волів краще вмерти, ніж зрадити свій народ, свою мову і віру.\n— І от висить він на гаку — і дав йому джура лук — і він стрелив. Однією стрілою султана, й султанову, й султанівну вбив... Такий був наш козак Байда!..\n— Усте, він же гяур, твій Байда, він не міг бути таким хоробрим... І наших султанів ще ніхто не вбивав і не посміє вбити. Султан — це священна людина.\n— Кожна людина мусить бути священною, — одповіла Устя.\n— Не кожна людина, а султан...\nВін ще, мабуть, не знав того, про що недавно взнала Устя. Коли помирав турецький султан, його престол успадковував старший син. Решту синів задушували шовковими шнурками бостанджі — спеціальні глухонімі вбивці, які нікому не виказували своїх таємниць.\n— Мама говорила, що мій батько — найясніший і наймудріший султан Амурат Третій — казав, що коли він помре, то султаном стану я. А мій нерідний брат Мухаммед не буде Мухаммедом Третім, бо він жорстокий, дурний і вдався в діда Селіма Места — любить пити вино. А я вина не люблю. Воно гидке... Правда ж, Усте, вино гидке?\n— Правда, ефенді.\n— Слухай-но, Усте, а чому, коли розповідаєш про своїх людей і героїв, то я їх люблю, а наших — османців — не люблю? Я ж теж османли25, так?\n— Бо ви, османли, багато горя завдали нам — і не тільки нам. От подумай. Я була б не тут, а в себе вдома, у селі Сугаках на Поділлі, я гралась би оце з моїм сином Тодорчиком, мій чоловік Никодим працював би в полі, а його батько Тодор малював би... А так що вийшло? Приїхали ваші акин-джі з однооким ватажком, кого повбивали, кого в неволю забрали... А хіба це добре?\n— Добре! Так би я ніколи не знав тебе, а тепер знаю, — засміявся Ях'я.\n— Ти ще малий, — похитала головою Устя. — Тобі смішно, а мені згадати страшно...\n— Я знаю цього ватажка. Це Назим-паша, його звуть у нас — «Пазим Тек-гьозлю» — Пазим одноокий. Дуже хоробрий вояк. Він якраз не з турків, а з гяурів...\n— Мій земляк, знаю....\n— Чуєш, Усте, коли я виросту, я тебе одпущу на Вкраїну, бо тобі наша земля не подобається... А Назимові Тек-гьозлю скажу, щоб ніколи він на ваше село не нападав і щоб на Вкраїну теж не нападав.\n— Коли це буде?.. І ще не було таких султанів, які б не нападали на нас...\n— Мій прадід Сулейман Кануні26 не нападав...\n— Один — то крапля в морі... Так на інших нападав...\nТемної ночі зі Стамбула прискакав гонець. Він промчав багато миль, загнав не одного коня, але не міг зупинитися, оскільки віз надзвичайної ваги новину для бейлер-бея Якуба-баші, а також і надзвичайної ваги наказ. Про його зміст ніхто, крім бейлер-бея, не смів знати.\nГонець скочив з коня і, хитаючись, пішов до брами бейлер-беєвого палацу. Сторожа схрестила перед ним списи. Гонець вийняв шматок пергаменту з великою печаткою, підвішеною на різноколірному мотузку, і показав варті. Списи негайно розійшлися. Вартові низько вклонилися й пропустили гінця у двір... У дворі він ще кілька разів показував той пергамент — і всюди його пропускали, низько вклоняючись.\nНарешті гонець з Баба-Алі 27 зупинився перед покоєм Якуба-баші. Великі, тонкої різьбярської роботи двері безшумно відчинилися, і гінця було з уклонами запрошено до покою.\nГонець увійшов до великої освітленої кімнати. Вся вона була завішана килимами, дорогою зброєю. Біля стіни на подушках сидів товстий чоловік років за п'ятдесят, рудий, низьколобий і похмурий. Пишні нафарбовані вуса стирчали вгору, борода кучерявилася під підборіддям, на голові — чалма з оздобленим діамантами місяцем-молодиком.\nБейлер-бей дивився на прибулого. Гонець був молодий, не більше тридцяти літ. Невеличкі вуса під задерикуватим носом. Тверді вуста, велике підборіддя.\n— Я ласкаво слухаю тебе, посланцю найяснішого хондкара — султана Високої Брами, — сказав бейлер-бей.\n— Я приніс звістку, перед якою геть усі печалі вісімнадцяти тисяч світів — ніщо. Я приніс звістку, від якої потемніє ясне сонце над сімома кішварами28...\n«О аллаху всемогутній... Невже?»\n— У синій колір увібралася вся наша земля, — вів далі посланець. — Наш великий і всемогутній хондкар Амурат Третій переселився в світ, де немає земних печалей і турбот...\nЯкуб-паша упав на землю і надто голосно заридав:\nЗа хвилину вже ридав увесь палац. Стогони й плачі лунали звідусіль. Бейлер-бей лежав, ридав і думав про те, хто ж нині стане хондкаром? Невже Мухаммед?.. О, це хитрий і жорстокий султанчук-п'яничка...\nНарешті і бейлер-бей, і гонець припинили плач — розмова пішла далі.\nТак, повним владикою Туреччини став не Ях'я — малолітній син гречанки Єлени, а син іншої дружини султана — Мухаммед...\n— Нехай аллах дасть сили найяснішому хонд-карові Мухаммедові Третьому повести нашу країну до ще більшого розквіту й щастя. Ми всі вірно служитимемо йому, — урочисто сказав бейлер-бей.\nГонець блиснув очима й закивав головою.\n— Мудрість найблагороднішого Мухаммеда Третього відома всьому світові, — вів далі бейлер-бей.\nГість перебив його:\n— Є ще одна звістка. Прошу прочитати оцей фірман29 султана, адресований вам особисто. Прочитайте і негайно віддайте мені.\nЯкуб-бей розгорнув шматок пергаменту. «Наказуємо в будь-який спосіб умертвити Ях'ю. Мухаммед Третій».\nВсю ніч казилося, шаленіло Чорне море.\nХолодний вітрюган летів з півночі, з далекої, невидної української землі. Він летів, женучи перед себе чорні розкошлані хмари. Перед самим берегом вітер кидав ті хмари вниз, бив ними по воді, мов праником, і тоді гриміло все навколо, здригалися скелі, ламалися сторічні дуби на узвишші.\nТрапезонтська бухта була схожа на велетенський казан, у якому варилося якесь скажене шайтанове вариво.\nТрапезонт мовби вгруз у землю і прикрився своїми покрівлями, які двигтіли під дужими поривами бурі.\nТакої скаженої ночі з крутого скелястого берега до моря спускалося четверо людей. Попереду йшов невисокий товстий чоловік з палицею в руці. Він обережно намацував ногами шлях і підтримував високу молоду жінку в довгому чорному одязі.\nДалі йшли хлопчик і жінка, трохи нижча за першу. Вона ж несла великий клунок у лівій руці.\nЦе були харем-агаси Махмуд, Єлена, султанчук Ях'я та Устя.\nРізкий порив вітру притис четвірку до прямовисної стіни.\n— Перечекаємо хвилинку, — тоненьким жіночим голоском прокричав Махмуд у вухо Єлени.\nВітер бив просто в лице.\nЗ очей текли сльози, які вітер тут же зривав і припечатував до скелі.\n— Уже недалеко, — прокричав харем-агаси і показав у темряву рукою. — Ось там, за поворотом, якраз і буде...\n— Хоч би скоріше, — прошепотіла Єлена. Вітер на мить вщух, а потім подув знову, але зі спини. І вони рушили далі.\nУстя тримала Ях'ю за руку. Малий слухняно дибав за нею. Йому не казали нічого, але розумний султанчук відчував, що в цю ніч його життя робить якийсь крутий поворот.\nСтара болгарка як тільки почула в палаці про те, що вже є новий султан, тут же помчала до свого земляка Махмуда. Вони вирішили: треба рятувати дитину.\n— Я нікуди не поїду звідси, — сказала Махмудові Єлена. — Ніхто не посміє вбити мого сина, якому сам батько дав владу. Ось у мене є його лист... Я поїду в Стамбул. Я покажу Мухаммедові власноручно написані султаном слова про те, кому мусить належати влада. Я при всіх скажу, що він — самозванець!\n— У ваших словах — найглибша істина, але ж Мухаммед кине вас і вашого сина до згадану 30, де вас уб'ють... Уб'ють, бо кожен новий султан мусить убити своїх братів...\n— Я не можу кидати рідну землю.\n— Вона для вас така ж рідна, як і для мене, — прошу пробачення, що посмів порівняти свою нікчемну особу з вашою.\n— Але це — рідна земля мого Ях'ї.\n— Він ще повернеться сюди. Але — султаном. Він візьме владу в свої руки. Проте для цього треба дійти зрілого віку. В Туреччині його буде вбито... Єдиний порятунок — тікати, й негайно... Повірте старому Махмудов!. Він вас ніколи не обманював.\nІ от вони тікають з Трапезонта.\nОсь і берег. Десь там, у морі, стрибає, скаче на хвилях невеликий сандал 31; на ньому капудан-ага32, якому заплачено фантастичну суму золотом, матроси, що теж одержали по доброму гаманові з грішми.\nА вітер шаленіє, а вітер звіром налітає з усіх боків!\nЩо буде, як сандал зірветься з якорів? Його тут же кине на скелі — і тоді прощавай надія на порятунок...\nНазустріч із темряви вискочило кілька неясних постатей.\n— Скоріше в човен!\nБородатий моряк схопив на руки Єлену і поніс у човен, що скакав на розкипілих хвилях. Махмуд узяв на руки Ях'ю. Устя опинилася в обіймах якогось безбородого і безвусого турка.\nВона теж зразу не хотіла тікати з Трапезонта. Десь тут був її Тодорчик. Але Махмуд сказав:\n— Усте, коли Ях'я повернеться назад і стане султаном, він допоможе знайти і врятувати твого сина. А на що ти сподіватимешся, як сидітимеш у Трапезонті? Та й, зрештою ж, ти тікаєш з неволі агарянської, з рабства...\n— Душа моя на Україні, а серце тут, біля Тодорчика.\n— Ні, ти повинна їхати.\nУстя довго плакала, та потім погодилась.\nЯх'я цупко тримався за борт широкого незграбного човна, що його кидали хвилі з гребеня на гребінь, мов опуку. І лячно вдивлявся в темну розкипілу безвість...\nПотім, через десятки літ, згадуючи цю ніч, Ях'я думатиме, що його доля схожа на отой неповороткий човник, пущений у бунтівне розшаліле море...\nИерусалим эйлат тель авив\nЕкскурсійний тур "Свята Земля + Мертве море"


Відповідь Польщі на рекомендації Європейської комісії. «Політично вмотивоване звинувачення»\nПольща надала сьогодні відповідь Європейській комісії на рекомендації від 21 грудня 2016 р. щодо верховенства права у країні. У ній підкреслюється, що закріплення демократичного устрою у Польщі, зокрема закладення стабільних основ функціонування Конституційного суду, є головним завданням польської влади, тому будь-які вказівки щодо покращення роботи суду будуть радо прийматися.\nЯк повідомляє Міністерство закордонних справ, за оцінкою польської сторони, зміни щодо роботи Конституційного суду, ухвалені за останній час парламентом, відповідають європейським стандартам щодо функціонування конституційного судочинства.\nСАНКЦІЇ ДЛЯ ПОЛЬЩІ? БІЛЬШІСТЬ КАНДИДАТІВ НА ГОЛОВУ ЄВРОПАРЛАМЕНТУ «ЗА»\n«Ці закони комплексно та остаточно врегульовують проблематику функціонування Трибуналу, враховуючи ряд рекомендацій, що були представлені Польщі Венеціанською комісією. Зокрема, ми підкреслили, що призначення президентом Польщі нового голови Конституційного суду 21 грудня 2016 р. та набрання чинності згаданих нових законів створили відповідні умови для нормального функціонування Конституційного суду. Польська сторона висловила надію, що з цього моменту всі дії Конституційного суду відповідатимуть чинному законодавству», – читаємо у повідомленні МЗС.\nВодночас було зазначено, що польська сторона нагадала, що «у дусі лояльної співпраці країни-члена ЄС із Європейською комісією більше року надає змістовні пояснення, що стосуються ситуації у Польщі». «У діалозі із Європейською комісією повинні діяти такі принципи, як об’єктивність, повага до суверенності, національної ідентичності та надання допомоги. Останні висловлювання віце-голови Європейської комісії Франса Тіммерманса, у яких він закликає інших членів Європейського Союзу створити спільний фронт із Європейською комісією проти Польщі, є яскравим прикладом порушення цих принципів. Польська сторона сприймає дії та висловлювання Франса Тіммерманса як такі, що мають політичне підґрунтя та слугують обвинуваченню одного із членів ЄС. Ми закликаємо віце-голову Європейської комісії припинити такі дії», – йдеться далі.\nНа завершення додається, що вчергове у документі зазначено, що політична суперечка щодо принципів роботи Конституційного суду не може бути підставою до заяв щодо системної загрози верховенства права в Польщі.\nПольща і світ\tЄС\tWprost ua\tполітика


У Тернополі запрацював сіті-бот «Назар»: чим корисний цей сервіс : 02:12:2019 - te.20minut.ua\nУ Тернополі запрацював сіті-бот «Назар»: чим корисний цей сервіс\nЗ 1 грудня у Тернополі почав працювати новий корисний сервіс «Сіті-бот Назар». Сіті-бот сповіщає мешканців міста щодо планових та аварійних відключень міських комунікацій (вода, світло, газ, опалення тощо) за вказаною адресою.\nСіті-бот поєднаний з системою, у якій працює довідка 15-80 та всі комунальні служби Тернополя. Відтак, мешканці зможуть отримувати найоперативнішу та найактуальнішу інформацію щодо вимкнень міських комунікацій у кожній оселі, причини вимкнення та строки поновлення, повідомляє прес-служба міської ради.\nЯк зазначає міський голова Сергій Надал, також через сіті-бота можна подати заявку щодо відсутності води чи світла в оселі, або якої-небудь аварійної ситуації на вулиці (відкритий люк, обірваний кабель, тощо).\nЯк підключитись до сіті-бота Назар? Для використання сервісу необхідно зі свого смартфону, на якому має бути встановлено Viber чи Telegram, перейти за посиланням https://citybot.pro/citybot-nazar-ternopil та обрати потрібний месенджер. На вказаному сайті Ви також знайдете відповіді на запитання і відеоінструкції.


Інтерв'ю капелана - Синодальне управління військового духовенства\n07:4026 Травня 2022\nНині дуже важливий діалог українців, які живуть далеко в тилу із жителями у зоні конфлікту на сході України. Це одна з найважливіших умов перемоги, вважає військовий капелан Олександр Шмуригін. Також він закликав українців не забувати про тих, хто стримує «пекло війни»: допомагати військовослужбовцям та їхнім родинам. Українці мають усі разом намагатися досягти спільної мети – звільнити території від нашестя чужинців, наголосив капелан в ефірі Радіо Свобода.\n– В умовах війни міжконфесійні розбіжності стираються? Як віряни інших релігій на фронті сприймають капеланів?\nОлександр Шмуригін: Я зустрічався з військовослужбовцями-язичниками. Ми бачилися з кримськими татарами-мусульманами. Зрештою, зустрічалися з людьми, які вважають себе атеїстами чи такими, які не вірять в Бога, хоча вони вірять у нього, просто їм ще не відкрите Євангеліє, не відкрита Біблія. Це були чисті, в повазі один до одного діалоги про ті речі, які нас об’єднують: про любов до Батьківщини, про людяність.\nНа війні не так, як на мирній території, тут є велика спокуса і небезпека, що людина, перебуваючи в тих важких і жорстоких умовах, може трохи втрачати людяність. І тут теж, одне із зусиль капелана – щоб людина навіть у важких умовах, завжди залишалася людиною з великої літери, якою її створив Бог.\n– Демобілізовані вояки виходять з кола уваги капеланів? Чи є якісь спеціалізовані ініціативи, які намагаються допомогти словом Божим подолати ветеранам наслідки участі у війні?\nОлександр Шмуригін: Кожна людина, яка повертається з війни, потребує підтримки. Передовсім військовослужбовці. Підтримки Божої, людської, суспільної – психологічної і духової. І головне розуміння, що це спокійне життя без смерті і обстрілів завдяки нашим воїнам, які на сході стримують це пекло війни. І кожен з нас повинен бути вдячним нашим захисникам. Не можна закриватися у власному розумінні чи гордині, але чим тільки можна, підтримувати наших захисників.\nЗвичайно, ми потім тримаємо зв’язок із бійцями телефоном, через Facebook. І військовослужбовець може звернутися у будь-який момент і поговорити про те, що відбувається у нього на душі.\nТак важливо, щоб українське суспільство не звикало до війни, бо триває реальна війна. І щодня гинуть найкращі. Тому важливо підтримувати їхніх дружин і дітей, щоб їм було спокійніше там.\n– Чи вдається вам спілкувати і підтримувати на сході України цивільне населення?\nОлександр Шмуригін: Минулого місяця ми жили в Авдіївці, де життя йде, попри щоденні обстріли. Зокрема, обстріли мирних кварталів, помирають мирні мешканці. Якщо говорити про населення, яке живе у прифронтовій зоні, мені здається, що держава повинна докладати більше зусиль в інформаційній діяльності. На «передку» я зустрічав українські села, але там є тільки телебачення «ДНР». Звісно, там працює потужна пропаганда і нав’язується ненависть до України.\nІ діалог українців, які живуть далеко в тилу, і тих, хто живе на «передку», дуже важливий. І багато конфесій приїжджають у прифронтову зону не тільки до військових, а до цивільного населення, щоб вести діалог, виявляти підтримку і свою любов до них. І приводити до спільної мети – звільнення батьківщини від нашестя чужинців і щоб в Україні запанував довгоочікуваний мир.


Політолог: Ніяких “плівок” Деркача не існує – Ужгородка\nПолітолог: Ніяких “плівок” Деркача не існує\nКандидат політичних наук Олексій Буряченко в ефірі на НАШому телеканалі запевнив, що ніяких “плівок” Деркача не існує.\n“Ситуація, коли роками руками Деркача на території України намагаються вплинути на вибори в США. І одночасно на попередніх місцевих виборів в Україні закидають та дискредитують того ж Порошенко. Ця історія, я переконаний, принесена нам ззовні. Ну, дуже багато інтересів сходяться в одне ціле”, – зазначив політолог.\nБуряченко додав, що коли говорять, щоб Україна чи якась інша країна не впливала на інші країни – це вигадка “великих” країн, начебто тільки вони мають право впливати на інші держави.\n“В “плівках Деркача” і в цій пресконференції навіть і цього немає. Тому що це не Україна впливає, це впливає Деркач. Якщо він хотів би, аби було все чесно, ну добре, занеси ці плівки в Генеральну прокуратуру. Плівок там ніяких немає, це і так всім зрозуміло. Тому ідентифікувати буде неможливо. Ніякої доказової бази вони не несуть. Зробити цим Україні гірше та скандал в Америці – так, можливо, трошки зроблять”, – наголосив він.\nТакож політичний експерт додав, що основним реципієнтом інформації “плівок” є декілька джерел.\n“Ті, хто зараз грає проти “Європейської солідарності”, тому говориться про близькі відносини, про можливість корупційних скандалів. Ну і, звичайно, напередодні виборів у США. Це додатковий аргумент, або за Трампа, або проти Байдена. Воно вже не має такого резонансу, як мало раніше, але гарна комбінація”, – підкреслив він.\nЯк НАШ повідомляв раніше, нардеп Андрій Деркач опублікував ніби-то розмову кандидата на виборах президента США Джо Байдена з п’ятим президентом України Петром Порошенком, яка відбулася 16 листопада 2016 року.\nПопередній запис:Назад У Чернівцях попросили Кабмін компенсувати збитки через Covid-19\nНаступний записВперед Тандіт заявив, що хасидів, які застрягли на кордоні, не пустять до України


ᐅ Навчання графічному дизайну | Опановуй творчу професію - Стань дизайнером\nКурси графічного дизайну у Білій Церкві\nКомп'ютерна Академія ITSTEP працює в сфері IT-освіти з 1999 року. Ми тісно взаємодіємо з найбільшими медіа-холдингами. Ми знаємо, яку освіту необхідно для професійного старту в світі візуально-цифрових комунікацій. Авторські методики і проектно-орієнтований підхід вчать вирішувати реальні задачі замовників і допомагають стати частиною цієї спільноти ще на етапі навчання.\nВикладачі Академії ITSTEP - фахівці провідних компаній з досвідом роботи мінімум 5 років. На заняттях студенти отримують тільки актуальні знання з реальної практики.\nЗа 2,5 роки студенти Академії ITSTEP отримають\nСтандартні курси обіцяють перетворити новачка в кваліфікованого дизайнера за 3-4 місяці. Це або брехня, або некомпетентна заява. За такий короткий термін можливо поверхнево освоїти одне-два напрямки, але не можна отримати серйозних практичних навичок. Після таких курсів дизайнери зможуть виконувати примітивні низькооплачувані задачі. Щоб перейти на більш високий рівень, їм потрібно регулярно довчатися самостійно, постійно закривати прогалини в базовій освіті. Через 10 років такі дизайнери шкодують, що не отримали фундаментальну освіту на самому початку кар'єри. У програму "Комп'ютерна графіка та дизайн" увійшли тільки необхідні для дизайнера предмети. Програма не містить нічого зайвого. Навчання в Академії ITSTEP триває 2,5 роки, тобто 5 семестрів. Ми впевнені, що це оптимальний час, за який можна здобути вищу IT-освіту.\nПринцип Комп'ютерної Академії ITSTEP - відповідати новітнім тенденціям IT-ринку. Ми проводимо навчання з найактуальніших напрямків сфери технологій дизайну.\nвід 2 095 грн/міс\nДозволяє поєднувати отримання IT-освіти з університетом або роботою. Одне заняття на тиждень, на початку якого викладач відповідає на питання, які виникли, потім розкриває тонкощі і підводні камені пройденого матеріалу. В кінці пари студент отримує консультації викладачів і завдання для самостійної роботи, що включає в себе теорію, приклади розв'язання задач, інструкції та інші матеріали.\nвід 2 793 грн/міс\nПісля закінчення навчання студенти отримують міжнародний диплом Комп'ютерної Академії «ITSTEP»\nВипуск: 2007, м. Запоріжжя\nВипуск: 2015, м. Дніпро\nДля того, щоб стати студентом Комп'ютерної Академії ITSTEP, потрібно бути мотивованим, мати базові навички володіння комп'ютером і бути готовим старанно працювати.


У Києві вшановують пам’ять Павла Шеремета. Два роки минуло з дня загибелі в Києві журналіста Павла Шеремета, але про успіхи у розслідуванні говорити не доводиться. В Національній поліції на запитання щодо Павла Шеремета зітхають і рекомендують писати запит, що Радіо Свобода і зробило. Таких запитів до роковин смерті журналіста в поліції зібралося вже з лихвою, але відповідей на жоден з них поки не було. Як немає і анонсів щодо публічного звіту про перебіг розслідування. «Якби було про що говорити, то був би і звіт», – пояснюють в поліції.\nЄдине розслідування, яке привідкрило деякі завіси над справою Шеремета – це журналістське. Фільм «Вбивство Павла» випустили журналісти проекту «Слідство.Інфо» разом з представниками міжнародної мережі OCCRP, в якому продемонстрували деталі, що пройшли повз увагу офіційного слідства.\nПонад рік минуло з моменту виходу розслідування, але чимало важливих запитань досі залишаються без відповідей.\nЩо змінилося після виходу журналістського розслідування?\nЦією справою поліція займається. Два роки минуло, ми не бачимо якихось результатів\nПро нові подробиці в розслідуванні з того моменту не відомо. Матеріали журналістів пообіцяли долучити до матеріалів слідства, перевірити викладені факти.\n«Деякі факти перевірялися. Зокрема, людина, яка перебувала близько до місця злочину – колишній працівник СБУ, про нього Національна поліція дізналася з нашого фільму. Наскільки нам відомо, його допитали потім, деталей допиту ми не знаємо, але, за нашою інформацією, не було до нього більше запитань і якогось розвитку це не мало», – розповідає Радіо Свобода журналістка проекту «Слідство.Інфо», співавтор розслідування Анна Бабінець.\n«Після виходу фільму і головний прокурор, і голова Нацполіції визнали помилки у слідстві, але якихось висновків не було зроблено: ніхто не був звільнений і не поніс відповідальності», – наголошує головний редактор онлайн-видання «Українська правда» Севгіль Мусаєва.\nЛише протягом місяця після оприлюднення фільму до цієї теми була прикута максимальна увага, але згодом все повернулося до попереднього стану, зазначає журналістка.\n«Цією справою поліція займається. Але наразі уже два роки минуло, і ми не бачимо якихось результатів, щоб комусь було оголошено підозру або коло підозрюваних осіб було б визначено і цим поділилися із публікою», – додає Анна Бабінець.\nЧи даремні були зусилля журналістів?\nСамі журналісти так не вважають. Їм вдалося розширити коло підозрілих осіб, з якими може працювати поліція і продемонструвати, що за належним виконанням обов’язків державними органами може здійснюватися контроль такого рівня.\n«Ми мали на руках ті ж самі матеріали, відеозаписи, тільки в значно меншому обсязі, які мала поліція, і ми показали певні результати. Розумію специфіку роботи поліції і слідчих – вони не можуть багато речей опублікувати, ми як журналісти можемо опублікувати значно більше. Але щонайменше показати певний рівень контролю за роботою поліції ми змогли – і вважаю, що це вже є досягненням», – зазначає Анна Бабінець.\nЧому не опублікували фотороботи підозрюваних?\nЦе є звичною практикою, але ані тоді, ані за ці два роки у справі Шеремета цього зроблено не було, зазначають журналісти. При цьому відео в мережу «злили» через кілька діб після злочину, згадує головний редактор онлайн-видання «Українська правда» Севгіль Мусаєва.\n«Для мене це велике запитання. Ті відповіді, які я чула від слідства, полягають в тому, що, за словами Арсена Авакова (очільника МВС – ред.), якщо опублікують ті фотороботи, то це означатиме, що слідство зайшло в глухий кут. Але мені здається, що воно в тому куті вже другий рік. Друге пояснення було: Василь Грицак (голова СБУ – ред.) говорив про те, що вони не хочуть наражати на небезпеку людей, які можуть бути причетними, але їхня участь не доведена на 100%», – зауважує вона.\nЖурналісти переконані, що публікація фотороботів могла б допомогти слідству, а пояснення правоохоронців не є переконливими в цьому разі.\nЩо відбувалось всередині слідчої групи?\n«Над цим злочином працювала спільна група, яка складалася з працівників Національної поліції, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури. Тобто всі основні правоохоронні органи були представлені в цій групі», – пояснює Радіо Свобода журналістка проекту «Слідство.Інфо» Анна Бабінець.\nВона додає, що під час роботи над фільмом-розслідуванням журналісти виявили певну незлагодженість у роботі структур і навіть приховування деяких фактів один від одного.\n«Мені було цікаво, чому саме такий формат був обраний. Є дуже багато запитань до ролі СБУ в розслідуванні цього злочину, бо були певні відео, які вилучили СБУ, які вилучала поліція і потім ми дізнавалися, що служби між собою не ділилися. Така організація роботи – це не був ефективний формат. Невідомо, хто вигадав цей формат і чому він був таким», – наголошує Анна Бабінець.\nНавіщо засекретили частину матеріалів?\nРішення про засекречення частини матеріалів, зокрема судових рішень, було ухвалене, вже коли минув рік від вбивства Павла Шеремета. «Який в цьому сенс?», – дивуються журналісти, адже опубліковані судові рішення не містять персональних даних, прізвищ і конкретики.\n«Оскільки рішення про часткове засекречення матеріалів було ухвалене після публікації журналістами фільму, то думаю, що це було спрямоване на те, аби журналісти надалі не досліджували і не показували суспільству, що можна ефективніше працювати», – наголошує Анна Бабінець.\nЧому про «справу честі забули»?\nНайвищі посадові особи країни наголошували на тому, що розслідування вбивства Павла Шеремета є «справою честі», що викликало неабиякі сподівання на результативність слідства.\n«Але потім ці заяви забулися, ніхто до них не повертався. І коли ми добивалися інтерв’ю, зустрічі, коли ми пояснювали, що в нас є знахідки і ми хочемо поговорити – і з головою держави, і з головою поліції – все повністю було проігнороване. Тільки після публікації фільму всі почали шукати із нами зв’язку. І це не зовсім правильний спосіб взаємодії. Співпраця могла бути набагато ефективнішою», – переконана журналістка проекту «Слідство.Інфо» Анна Бабінець.\nОстання доповідь з цього питання була у лютому 2017 року\nЩе сподіваються колеги і близькі Павла Шеремета почути від слідства публічний звіт, бодай до роковин загибелі, про те, що зараз відбувається у справі, чи є оновлення і якісь версії щодо кола підозрюваних.\n«Остання доповідь з цього питання була у лютому 2017 року, в день, коли представляли нового керівника Національної поліції Сергія Князєва. Після цього навіть до роковин загибелі в минулому році, в цьому році, на жаль, жодних анонсів і жодного бажання відповідати на ці запитання немає», – зазначає редактор онлайн-видання «Українська правда» Севгіль Мусаєва.\nЧи знайдуть винних у злочині?\nВірю, що цей злочин буде розкрито\nНайбільше запитання – хто і за яких мотивів вбив Павла. На жаль, на нього досі відповіді немає, але колеги і друзі Павла Шеремета переконані, що рано чи пізно імена злочинців стануть відомими.\n«Я вірю. Ми це запитання ставили Олені Притулі під час зустрічі. І я з нею погоджуюсь, що іноді треба роки, як показує вбивство Георгія Гонгадзе, 10 років, більше ніж 10 років для того, щоб такі резонансні злочини хоча б трошки привідкрилися з завіси. Чи будуть знайдені виконавці, що є більш важливим, не знаю. Але вірю, що цей злочин буде розкрито», – зауважує Анна Бабінець.\n«Я вірю в це, і це якась моя внутрішня віра і впевненість. Зараз на це сподівань дуже мало. Вірю, що колись зміниться керівництво, чи ця справа потрапить до рук якісних слідчих, або людей, які будуть зацікавлені у встановленні істини – і все ж таки ми почуємо імена, хто це зробив, чому це зробили, і люди понесуть покарання», – наголошує Севгіль Мусаєва.\nРадіо Свобода направило запит із більшістю цих запитань до Національної поліції. Як і інші журналісти, ми очікуємо відповідей у будь-якому форматі.\nНаразі відомо, що слідство досі триває. Як зазначає директор департаменту комунікацій МВС Артем Шевченко, «активні контакти потерпілого, громадянина Росії, Павла Шеремета на території країни-агресора неможливо дослідити повноцінно слідчим шляхом», що суттєво ускладнює перебіг розслідування.


Метод «Ключ». Разблокируй свої можливості. Реалізуй себе! (Х. Алієв) - ПСИХОЛОГІС\nКлюч Алієва - методика саморегуляції\nАвтор: Хасай Алієв\nМетод «Ключ» дозволяє:\n- зберігати ясність розуму і впевненість в собі у відповідальних ситуаціях;\n- включати додаткові резерви для рішення складних проблем;\n- швидко відновлювати сили після розумових та фізичних навантажень;\n- скорочувати кількість сну за рахунок підвищення його якості;\n- контролювати страх, біль, долати психологічні бар'єри;\n- знаходити контакт з «проблемними» співрозмовниками;\n- ясніше усвідомлювати свої цілі і швидше їх досягати;\n- розкривати творчі здібності;\n- підвищувати швидкість навчання та адаптації в нових умовах.\n«Ключ» - найважливіший інструмент для життя. Людина, керуючий енергією стресу, - це людина майбутнього. Сьогодні людиною майбутнього може стати кожен з вас!\nХасай Магомедович Алієв - заслужений лікар Республіки Дагестан, науковий співробітник Центру авіаційно-космічної медицини Державного науково-дослідного випробувального інституту військової медицини Міністерства оборони Росії, генеральний директор московського «Центру захисту від стресу», член Міжвідомчої ради з координації психологічних служб Москви, член творчої Спілки професійних художників.\nЙого перша книга «Ключ до себе» вийшла в 1990 році в Москві, Софії та Варшаві. Потім побачили світ ще сім книг, серед яких «Де взяти сили для успіху», «Метод „Ключ“ в боротьбі зі стресом», «Методичне керівництво для психологів, профориентаторов і соціальних працівників», «Своє обличчя, або Формула щастя», «Методичне керівництво для фахівців дитячих центрів реабілітації»».\nЗа психологічну підготовку військового персоналу до підйому атомохода «Курськ», реабілітацію постраждалих від терактів у містах Кизлярі, Каспійську, Москві, Беслані, за підготовку військових психологів, які направляються у «гарячі точки», доктор Алієв відзначений державними нагородами.\nЛікарі, психологи і соціальні працівники, які пройшли школу саморегуляції доктора Алієва, працюють в 105 містах СНД, а також у США, Канаді, Ізраїлі, Італії, Австралії, Польщі, Болгарії, Німеччині, Нідерландах.\nРозділ 1. Коротка суть\nЯк стати більш здоровим і щасливим?\nВиступ в Соціально-реабілітаційному центрі з житловою зоною проживання для ветеранів війни і Збройних сил\nКЛЮЧ ефективний з першого застосування навіть для тих, у кого прийоми «не виходить»\nЩо буде з тобою. Про те, що саме станеться після тренування з КЛЮЧЕМ\nПісля тренування з КЛЮЧЕМ твоє життя стане радикально легше\nЖиття різко ускладнилася.\nНаша внутрішня природна автоматична саморегуляція, підтримує внутрішній баланс, дає збої. Це стрес - перенапруження регуляторних систем.\nІснує багато способів долати стрес, але тільки той правильний, при якому стає краще не тільки при його дії, але і в післядії.\nОсь простий приклад. Є сигарета ефективним способом захисту від стресу? Немає. Тому що при цьому відбувається спазм судин мозку, а через деякий час після її вживання потрібна і нова сигарета. Стало бути, сигарета не вирішує проблеми стресу, а куріння стає залежністю: тепер не відчуваєш себе нормально, поки не закуриш.\nДля того щоб кинути курити і не випробувати новий стрес - втратити в житті «свято», потрібно відновити свою колишню цілісність, яка була до куріння.\nНавчившись свідомої саморегуляції, ми зможемо знімати у себе стрес за своїм бажанням, переводячи в критичний момент наш внутрішній «автопілот» в режим «ручного управління», це допоможе відновити і зберегти здоров'я і більш повно реалізувати свої здібності і можливості, при цьому не відчуваючи залежності ні від кого і ні від чого.\nПідтримуючи внутрішню гармонію, ми цим самим зберігаємо свою людську духовно-фізичну цілісність і тому стаємо більш діяльними і щасливими, а разом з цим і більш здатними відчувати від життя радість.\nФормула підходу: прагни «літати», а проявляє «баласт» скидай.\nДля цього і потрібні прийоми КЛЮЧА.\nЦе надзвичайно ефективна схемотехніка, в якій і психоаналіз, і діагностика, і корекція і контроль ефективності корекції, і психологічне розвантаження, і інсайт, і інші реабілітаційні та мобілізаційні реакції відбуваються органічно в єдиному процесі.\nА виглядає це надзвичайно просто. Тому що відповідає природі.\nМи звикаємо до усього, така адаптаційна міць нашого організму. Ми звикаємо до втоми, до поганого самопочуття, до старості. І тому старіємо. А потрібно не звикати, а створити внутрішній камертон для самонастроювання!\nА тепер, будучи вже людьми, як кажуть, немолодими, давайте згадаємо і відновимо свою колишню молоду силу.\nПригадайте той день, годину, хвилину, коли ви були в найкращому своєму стані. Нехай це було в дитинстві, в юності, в молодості. Згадуйте! Наша пам'ять - наше багатство! Зараз ми відновимо своє найкраще стан!\nМожете закрити для зручності очі, якщо так приємніше.\nА тепер відновити цей стан! Прислухайтеся до себе, що цьому заважає?\nПам'ятайте злегка плече, погладьте його, поверніть руку так, щоб було зручніше, щоб не боліло плече.\nШия тисне? Злегка помасажуйте приємним для себе чином шию, знайдіть найбільш напружені ділянки і «розчиніть» їх погладжуваннями.\nВи згадали своє найкраще стан? Що цьому заважає? Дихання? Подихайте так, щоб стало легше. Так-так, саме так, як вам приємніше, легше.\nЩо ще заважає вашому кращого стану? Ви його згадали?\nХочеться зняти напругу? Напруга заважає? Зробіть маленьку приємну розминку, походіть так, як легше, пам'ятаєте, як у школі на уроці фізкультури? Зробіть кілька розминочних вправ.\nА є ще спеціальні вправи, які допомагають прибрати виявляються перешкоди до бажаного стану. Це спеціальні ключові идеорефлекторные прийоми, які знімають напругу, викликають розслаблення і з'єднують наші найкращі спогади зі станом організму.\nТримайте руки перед собою без напруги, вільно, так, щоб вони не втомлювалися, і дайте їм уявний наказ, щоб вони м'яко розходилися в різні сторони, але як би самі! Ви їх м'язами не штовхайте, нехай самі йдуть, автоматично, не поспішайте, підуть! Це у всіх виходить! Треба тільки трохи почекати, дати їм розійтися, не поспішайте!\nПішли! Молодець! Напевно, і в школі добре вчилися!\nІ у вас вийшло? Молодець! А у вас немає? Опустіть руки, покладіть їх зручніше. Головне, що ви намагалися і цим запустили внутрішню аптеку. Ефект ви відчуєте через кілька хвилин.\nПодивіться, а у неї вже рожеві щічки стали! Бачите, особа розслабилося! Згадали своє найкраще стан? Так? Зовсім як тоді? Або ще трохи чогось не вистачає? Чого не вистачає? Встаньте, походіть трохи, ми хочемо подивитися на вас, як ви ходите. Ну як? Не поспішайте, не поспішайте! Танцювати хочеться? Давайте потихеньку. Ех! Обережніше, обережніше, скільки вам років, кажете? Дев'яносто? Це я знаю, мені здалося, що ви сказали, що відчуваєте себе на скільки-то років. На п'ятдесят? Ну, так і ходіть! Тільки не поспішайте, акуратненько!\nЩо робити потім, коли знову в життя потрапите?\nПовторюйте цю процедуру один раз в тиждень, щоб згадувати своє молоде стан, воно запустить в організмі омолодження. А то звикли до старіння, втратили внутрішній камертон для самонастроювання. А цей камертон включить внутрішню аптеку, і ви почнете краще себе почувати, почнете оздоровлюватися!\nА тепер запам'ятовуйте, щоб могли самостійно все це зробити!\nПерше. Потрібно сісти і розслабитися.\nДруга. Потрібно почати згадувати своє кращий стан в житті - згадайте дитинство, молодість.\nПри цьому виявиться, що цьому заважає. Наприклад, з'являться якісь неприємні відчуття в тілі.\nПриберіть їх, ці заважають хорошому станом відчуття.\nДля цього у вас є арсенал основних і додаткових прийомів: масаж точок на потилиці, які я показував, масаж шиї, легкі фізичні вправи, що знімають напругу і відчуття скутості; і ще у вас є спеціальні унікальні прийоми КЛЮЧА - идеорефлекторные прийоми з розведенням і зведенням рук, при яких рухи рук повинні за вашим уявним командам відбуватися автоматично.\nЦі прийоми знімають напругу і викликають приємне розслаблення, комфорт, відчуття благополуччя.\nВи самі визначайте, які з цих прийомів вам потрібні в тому чи іншому випадку, щоб усунути ті перешкоди, які заважають відтворювати стан молодості.\nЗапам'ятайте! Ефект настає не тільки тоді, коли ви робите цю процедуру, але більше потім, коли ви вже закінчили. Треба просто тихо-тихо, пасивно посидіти дві-три хвилини. І тоді - чисте небо! І у вас буде прекрасний вечір! Так відновлюються здоров'я і молодість.\nВи і так молода?\nА як же? Я про це і кажу!\nКЛЮЧ - це мобілізація і релаксація.\nМобілізація досягається за рахунок зняття нервових затискачів, за рахунок розкріпачення.\nЦе слабка ступінь релаксації, зрізування верхівки айсберга нервового напруги, через що і відкривається енергія.\nА більш глибокий ступінь цього розслаблення і є так звана релаксація корисна для відновлення.\nОсь як влаштована природа! Трохи розслабився, коли нервуєш, і прийшла впевненість в собі!\nА можна знижувати підвищений артеріальний тиск крові за допомогою КЛЮЧА?\nТак, можна, метод допомагає знизити тиск крові, зменшити вживання ліків.\nІ він допомагає не тільки від тиску: від головного болю, безсоння, стомлюваності, при лікуванні остеохондрозів, вегетативно-судинної дистонії, бронхіальної астми і т. д.\nАле для цього потрібно, по-перше, потренуватися з КЛЮЧЕМ, а по-друге, обов'язково порадитися зі своїм лікарем.\nПам'ятайте: психологічні проблеми вирішуються швидше, фізіологічні - повільніше, у них своє матеріальне час.\nВи зможете навчитися керувати своїм нервовим станом досить швидко.\nУ мене виникло тяжке стан. Завжди так: як тільки закінчую книгу - напруга зростає! Мучуся. Це все одно як дитину народити. Творчість. Відповідальність. Пишу я без редактора, як напишу, так і буде, хочеться добре написати, щоб користь від мене була. Ходжу туди-сюди по кімнаті, постукиваю пальцями, качаюся в кріслі. Часу майже не залишилося, а рукопис потрібно здати в строк.\nОсь коли немає часу, коли все заважає, а справу треба зробити, згадуєш, що треба себе організувати, знайти в собі те оптимальний стан, яке потрібно для роботи, відкинути хаос в голові, заспокоїтися, знайти в собі гармонію.


Найвища потреба населення Донбасу — медикаменти | «Фонд Ріната Ахметова»\nНайвища потреба населення Донбасу — медикаменти\n45% жителів Донецької й Луганської областей потребують медичних препаратів. Зараз, як і впродовж усього року військових дій, у дефіциті медикаменти першої необхідності. Про це повідомив генеральний директор Київського міжнародного інституту соціології Володимир Паніотто на презентації оновленої Гуманітарної мапи Донбасу, що відбулося 15 грудня.\nСеред найбільш затребуваних категорій медикаментів — кардіопрепарати (25%), препарати від тиску (23%) і заспокійливі (11%). А також антибіотики, противірусні, жарознижувальне, протиалергійні препарати, інсулін та інші. Ці медикаменти в дефіциті або реалізуються за завищеними цінами на непідконтрольних територіях.\n«Розуміючи потребу жителів Донбасу, упродовж усього останнього року Штаб Ріната Ахметова надає адресну допомогу медикаментами, насамперед, дітям. Під нашим контролем усі поранені діти. 400 сімей із Донбасу, які виховують дітей із важкими хронічними захворюваннями, отримали інсулін, протисудомні та протиастматичні препарати завдяки програмі Штабу «Ліки дітям». Загалом понад 27 тисяч дорослих і дітей отримали адресну медичну допомогу на лікування та реабілітацію важких захворювань», — розповіла під час круглого столу координатор Штабу Римма Філь.\nВодночас дані останнього дослідження Гуманітарної мапи показують, що за останній рік значно збільшився «запас міцності» — втричі скоротилося число тих, хто вважає своє становище нестерпним, і зросло число тих, хто вважає ситуацію непоганою — 2/3 усіх опитаних вважають, що «жити важко, але можна терпіти».\nСоціологи КМІС вказують і на покращення гуманітарної ситуації. За минулий рік потреби у продуктах, медикаментах і побутових товарах скоротилися. У грудні 2015 року кожен третій вказав на дефіцит продуктів харчування (45% — груд.2014), кожен п’ятий — на дефіцит побутових товарів і предметів гігієни (38% — груд.2014). Якщо порівняти з вереснем, зменшилася потреба у крупах, консервах, борошні та макаронних виробах. Як і раніше, потрібні м’ясо, молочні продукти та фрукти.\nНа думку соціологів, зниження потреб відбулося в результаті ефективної роботи всіх волонтерів, міжнародних організацій та Гуманітарного штабу Ріната Ахметова. «Останній рік люди виживають завдяки гуманітарній допомозі. Якщо ця допомога припиниться, дані Мапи відкотяться далеко назад», — впевнена Наталя Харченко, виконавчий директор КМІС.\n«Дійсно, у жителів Донбасу дуже високий запас міцності. Але яким би не був цей запас, якщо не допомагати людям у важкий для них час, зникнуть і сили, і надія, — вважає Римма Філь. — Так, ми бачимо покращення ситуації в деяких містах. Але це ті міста, де активно й постійно надає допомогу Штаб Ріната Ахметова. Ті ж населені пункти, куди ми не можемо постійно приїжджати, відчувають величезні проблеми і труднощі з продуктами харчування й лікарськими препаратами. Тому ми, як і раніше, говоримо про те, що потреба в гуманітарній допомозі Ріната Ахметова залишається високою. І головне, залишається запит на найважливіше для наших земляків — на мир».\n15 грудня на круглому столі «Гуманітарна мапа Донбасу: підсумки року та очікування мирних жителів» КМІС представив результати дослідження, яке було проведено на замовлення Гуманітарного штабу Ріната Ахметова й «Допоможемо ТВ» 24 листопада — 5 грудня 2015. Методом телефонного інтерв’ю (CATI) було опитано 2113 респондентів віком понад 18 років. В опитуванні взяли участь жителі 30 найбільш нужденних міст Донецької та Луганської областей


Найбільше словацьке інформагентство TASR розірвало угоду з російським Sputnik - MediaSapiens.\nОдне з найбільших інформаційних агентств Словаччини TASR вирішило розірвати угоду з російським агентством Sputnik.\nЯк повідомляє повідомляє Dennikn.sk, угода між TASR та Sputnik викликала критику з боку громадськості. Агентство Sputnik розглядалося Європарламентом як канал поширення російської пропаганди та згадувалося у доповіді спецслужб США у такому ж контексті.\nВ прес-службі TASR повідомили, що між сторонами було розпочато процес розірвання угоди. Також словацьке інформагентство підкреслило, що не поширювало жодної інформації, отриманої від Sputnik. Водночас міністр культури Словаччини Марек Мадаріч назвав розірвання угоди правильним рішенням.\nРаніше Латвія позбавила російський портал Sputnik домену в зоні .lv Також сайт Sputnik було заблоковано в Туреччині.\nУ російського Esquire змінився головний редактор


Мальта | BYTSKO TRAVEL GROUP\nПосилання на матеріал: http://bytsko.com/malta-about/\nРеспубліка Мальта розташована на невеликому архіпелазі в Середземному морі. Все населення країни - 402 тисячі чоловік - живе на островах Мальта, Гозо і Коміно, а решта островів нежилі. Це єдина європейська держава, в якому не зустрінеш ні річок, ні озер.\nНайцінніше і примітне в Мальті - її історичні скарби.\nВряд чи можна знайти інше місце, здатне запропонувати таку кількість археологічних, культурних, архітектурних та інших цінностей на квадратний кілометр площі. Серед визначних пам'яток Мальти - собор Св. Іоанна, палац Паризіо, палац-резиденція президента країни - колишній палац Великого магістра лицарів Св. Іоанна Єрусалимського (відомих також як Мальтійські лицарі), збройова палата лицарів, форт Св. Елмо, Ботанічний сад Арготті, один з найстаріших театрів - "Маноель", Соборний музей, Собор Св. Павла і грот Св. Павла, палац Св. Софії. У містах Вітторіоза, Коспікуа і Сенглея збереглися унікальні кріпосні споруди.\nОстров пропонує досить різноманітний відпочинок. Мальта відмінно підходить для любителів дайвінгу, так як її узбережжі тисячі бухт зі скелястими берегами, а на дні Середземного моря лежать останки кораблів, і живе багата фауна.\nТакже на Мальті є кілька центрів таласотерапії - вагома причина для відвідування острова не тільки влітку, але і взимку, коли ціни на розміщення нижче, та й самі спа-центри часто влаштовують вигідні спеціальні акції.\nВ країні порівняно небагато висококласних готелів і модних дискотек, оскільки тут сильний вплив католицької церкви. Однак молодіжний відпочинок на Мальті чудово пройде в курортних зонах Сліма, Сент-Джуліанс, Пейсвіль, де найбільше розважальних закладів.


В Україні перекрили міжнародний канал торгівлі людьми | ВолиньPost\nВ Україні перекрили міжнародний канал торгівлі людьми\n18 листопад, 2016, 08:43\nСпівробітники Служби безпеки України спільно з поліцією перекрили міжнародний канал торгівлі українськими жінками.\nПравоохоронці встановили, що учасники організованого угруповання під виглядом працевлаштування за кордоном підбирали жінок для високодохідної роботи у розважальних закладах до однієї з країн Близького Сходу. Після вивезення за кордон зловмисники відбирали у дівчат паспорти та примушували працювати у секс-індустрії.\nОперативники Управління СБУ в Донецькій області затримали, згідно зі ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України, у київському аеропорту “Бориспіль” двох зловмисників, які “супроводжували” за кордон двох дівчат.\nВідкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 149 Кримінального кодексу України. Триває досудове слідство.\nТеги: СБУ, торгівля людьми\nУ Луцьку ‒ затор через аварію\n18 листопад, 2016, 09:21\n18 листопад, 2016, 09:00


За дві доби запорізькі поліцейські знайшли трьох неповнолітніх - Лента новостей Запорожья\nМісцезнаходження дітей було встановлено працівниками ювенальної превенції після звернення до поліції їх родичів. Злочинів чи правопорушень стосовно розшукуваних скоєно не було. Відносно батьків складені адміністративні протоколи.\nВідносно матері школяра 1991 року народження складений адміністративний протокол за ознаками ст. 184 (Невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей) Кодексу України про адміністративні правопорушення.\nСтосовно неповнолітніх злочинів чи правопорушень вчинено не було.\nВсього за 2019 рік працівники ГУНП в Запорізькій області розшукали 887 дітей.\nНагадаємо, що ювенальна поліція нагадує батькам, як уберегти дитину від небезпеки під час зимового відпочинку.


На Тернопільщині перекинувся автобус із пасажирами (фото) - 0352.ua\nНа Тернопільщині перекинувся автобус із пасажирами (фото)\n08:45, 6 лютого\n3 лютого, на трасі Тернопіль-Броди, близько 14.45 біля села Мшанець Зборівського району водій автобуса марки “Isuzu” не впорався з керуванням та допустив перекидання транспортного засобу на бік.\nПро це повідомляють в управлінні з питань цивільного захисту Тернопільської ОДА.\nАвтобус слідував за маршрутом Тернопіль – Бзовиця. На момент аварії у салоні автобуса перебувало 12 пасажирів, двоє із них травмувалися.\n34-річна та 17-річна жительки села Бзовиця Зборівського району отримали травми легкого ступеню важкості та від госпіталізації відмовилися.\nФото: Оксана Стахів\nЧитайте також: На Тернопільщині рятувальники визволяли рейсовий автобус, який забуксував посеред дороги (фото)\nТернопільщина автобус дтп пасажири


Фото Brian Goodman/Shutterstock.com\nВсі жінки, навіть найстрункіші, час від часу хочуть схуднути, періодично в чомусь себе обмежують, часом під девізом "а ще є негативні числа!". Але якщо одним схуднути вдається легко і невимушено, то для інших боротьба з вагою - важка і часто без всяких правил. Але ж для того, щоб вага йшла, треба розібратися в причинах застою і слідувати саме правилам.\n1. Дієта вам не підходить. Навіть якщо на якийсь чудодійною дієті пострункішала десять ваших огрядних подруг, це ще не запорука того, що особисто вам вона підійде. Кожен організм функціонує дуже індивідуально.\n2. Відвідайте дієтолога. Він не тільки допоможе підібрати вам систему харчування з урахуванням всіх нюансів вашого організму. Ще в кабінеті у цього лікаря є муляжі їжі. Щоб людина, яка приходить з проблемою "мало їм і не худну" на муляжі показав, що в його розумінні "мало".\n3. Ви перестаралися з фізичними навантаженнями. Надмірне захоплення спортом й інтенсивні багатогодинні щоденні заняття можуть привести до зворотного ефекту - організм включить сберегающий режим. А надлишок силових вправ призведе до збільшення ваги за рахунок росту м'язової маси. І не завжди це пов'язано зі зменшенням обсягів.\n4. Попередній досвід схуднення . Якщо в минулому ви неодноразово експериментували з дієтами, особливо з радикальними і напівголодними, то могли зіпсувати обмін речовин або у організму виробився імунітет - він тепер до останнього не віддасть ні грама. Необхідно "розгойдати" обмінні процеси і розробити правильну систему харчування.\n5. Неправильна мотивація. При залізної мотивації у вас і бажання не з'явиться з'їсти щось зайве або прогуляти тренування, якщо ж мотивація неправильна, тобто "не боляче-то і потрібно", то і вага йти не буде, і ви непомітно для себе або поравдивая кусочнічество будете з'їдати постійно зайве і заборонене. Те ж саме і з негативним настроєм.\n6. Природне "плато". У процесі схуднення настає природний момент, коли стрілка ваг завмирає на одному місці.\nЦе ефект "плато", такий застій необхідний організму, щоб звикнуть з новим вагою, щоб шкіра стала на місце. Якщо ж "плато" затягнулося довше ніж на 2 тижні, можна допомогти організму його подолати: вдосталь наїстися всього, чого хочеться, можна 2? 3 дні поспіль, хвацько танцювати всю ніч на дискотеці або скасувати заняття спортом і провести день в горизонтальному положенні.\n7. Споживання більшої кількості калорій, ніж йде витрата енергії. Можна харчуватися гранично правильно і насправді мало, але при цьому вести пасивний спосіб життя, при якому калорії витрачаються тільки на процеси життєдіяльності організму. У такому випадку вага якщо і буде йти, то повільно і зі скрипом.\n8. Нервове виснаження. Постійні стреси, нервові зриви і ситуації, які виводять з рівноваги, теж можуть стати перешкодою у справі втрати ваги. Справа в тому, що, намагаючись захиститися від зовнішнього, організм використовує жир, як захисний буфер, з легкістю його накопичуючи і знехотя віддаючи. Відвідайте психотерапевта.\n9. Недосипання. Належить до категорії стресовій ситуації, якщо недосип трапляється регулярно. Виснажений браком сну організм починає черпати відсутню енергію з їжі. Водночас, в процесі схуднення сон відіграє дуже велику роль - у сні витрачаються калорії.\n10. Гормональний дисбаланс. Якщо ви прямуєте всіма правилами, а вага стоїть, як укопаний, причина може бути в порушенні гормонального фону. Вам до ендокринолога, інакше дієтою ви можете ще більше нашкодити своєму здоров'ю.\n11. Ви досягли своєї межі. У кожної людини є свій поріг гранично низького комфортного здорового ваги. Нижче, ніж цей поріг, скинути вагу вже вельми проблематично, організм - як біокомп'ютер. І тут не діє аргумент, що ось колись, за царя горосі, ви важили менше. Це було тоді, а це - зараз. Звичайно, можна повністю відмовитися від їжі, як роблять анорексики в гонитві за ефемерним у всіх сенсах цього слова вагою. Але подумайте, чи треба це вам?\nЯк ви боролися із зайвою вагою? На скільки вам вдалося схуднути? Розкажіть нам у коментарях!


У Тернопільській облраді створили нове міжфракційне об’єднання У Тернопільській облраді створили нове міжфракційне об’єднання - Тижневик "Номер один"\nУ Тернопільській облраді створили нове міжфракційне об’єднання\nОпубліковано: 18 Серпня 2021р. о 21:16 Переглядів: 687\nСкладатиметься воно виключно з жіночого крила депутатського корпусу і називатиметься «Рівні можливості». Його головою стала депутатка з фракції «Європейська солідарність» Ірина Шумада.\nДо нової депутатської групи ввійшло сім жінок-депутатів від фракцій «Європейська солідарність», «Свобода», «Батьківщина» і «За майбутнє». Але, як зазначила Ірина Шумада, до цієї групи у ближчому часі будуть долучені й інші депутати.\n– Представники депутатської групи «Рівні можливості» працюватимуть над об’єднанням зусиль на захист прав жінок, дітей, попередження насильства в сім’ях тощо, – повідомила у коментарі «Номер один» Ірина Шумада.\nМітки: Ірина Шумада, Рівні можливості


Hôtel de l'Europe - Пуатьє - Hotels.com\nГотель у центрі міста у м. Пуатьє, що пропонує бар/лаундж\nБар готелю. Зображення 1 з 102.\n1 / 102Бар готелю\n39 rue Carnot, Пуатьє, 86000, Vienne, Франція\nЦерква St-Hilaire-le-Grand — 7 хв пішки\nПалац правосуддя — 8 хв пішки\nParc de Blossac (Парк Блоссак) — 9 хв пішки\nНотр-Дам-ла-Ґранд — 9 хв пішки\nДвомісний номер категорії «Комфорт» (Air conditioning)\nPlace Charles de Gaulle (Площа Шарля де Голля) — 10 хв пішки\nMusee Sainte-Croix (музей Святого Хреста) — 10 хв пішки\nПечери Норе — 42 хв пішки\nПуатьє (PIS-Біар) — 6 хв автомобілем\nПуатьє (XOP-Залізничний вокзал SNCF Пуатьє) — 11 хв пішки\nСтанція Poitiers — 11 хв пішки\nЗастава: 100 EUR за помешкання.\nМіський податок: 1.40 EUR за особу, за добу. Дія податку не поширюється на дітей віком до 13 років.\nСніданок «шведський стіл» пропонується за додаткову плату в розмірі приблизно 11.50 EUR за дорослого та 5.50 EUR за дитину.\nСтоянка для самостійного паркування коштує 9.00 EUR за день.\nHôtel de l'Europe пропонує безплатне скасування без штрафів?\nТак, Hôtel de l'Europe пропонує на нашому сайті номери, для яких передбачено повне відшкодування сплачених коштів. Якщо ви забронювали такий номер, ви можете скасувати це бронювання за кілька днів до прибуття (термін залежить від правил помешкання). Радимо ознайомитися з політикою скасування бронювань даного помешкання.\nHôtel de l'Europe: які заходи чистоти і гігієни впроваджено в помешканні?\nHôtel de l'Europe пропонує паркування на території?\nHôtel de l'Europe дозволяє перебування з домашніми тваринами?\nО котрій годині Hôtel de l'Europe починає реєстрацію та виселення?\nHôtel de l'Europe пропонує ресторан? Чи є ресторани поблизу?\nТак. Поблизу є такі ресторани, як Café POPulaire (4 хв. пішки), L'Auberge Chez Cul De Paille (4 хв. пішки) та Café De La Paix (4 хв. пішки).\nHôtel de l'Europe: чим можна зайнятися в самому помешканні або неподалік?\nHôtel de l'Europe пропонує сад.\nGraham, 2 -денна романтична відпустка, 17 серп., 2019\nCarey, 2 -денна романтична відпустка, 29 лип., 2019\nNormand, 1 -денна мандрівка, 15 січ., 2019\nBarry, 1 -денна романтична відпустка, 6 жовт., 2018\nMelinda, 1 -денне відрядження, 19 вер., 2018\n4 -денна романтична відпустка, 9 вер., 2018


Нормативно-правове забезпечення зайнятості населення України | Дипломні, курсові роботи\nНормативно-правове забезпечення зайнятості населення України\nID роботи: 1054\n1. Теоретико-правові аспекти регулювання працевлаштування громадян України\n1.1. Нормативно-правові акти по працевлаштуванню громадян\n1.2. Місце Державної служби зайнятості у реалізації державної політики зайнятості населення\n2. Право громадян на працевлаштування і гарантії його реалізації в Україні\n2.1. Гарантії забезпечення зайнятості населення\n2.2. Державна допомога безробітним\nРеалізацію державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації й соціальної підтримки громадян, які тимчасово не працюють, здійснює державна служба зайнятості (ДСЗ), яка аналізує й прогнозує попит і пропозицію на робочу силу; веде облік вільних робочих місць і громадян, які звертаються з питань працевлаштування; надає допомогу громадянам у пошуку роботи; організовує за потреби професійну підготовку й перепідготовку громадян; надає послуги по працевлаштуванню й професійній орієнтації працівникам, які бажають змінити професію.\nНезайняті громадяни, інваліди й пенсіонери, які звертаються до ДСЗ за допомогою в працевлаштуванні, підлягають реєстрації в цій службі, а зайняті громадяни, які хочуть змінити місце роботи або працювати за сумісництвом, підлягають обліку в ДСЗ. Реєстрація й облік громадян, які звертаються за допомогою в працевлаштуванні, здійснюється місцевою ДСЗ за наявності паспорта й трудової книжки, за потреби – військового квитка, документів про освіту або документів, які їх заміняють; реєстрація й облік іноземних громадян і осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, здійснюється тільки за наявності постійної прописки. За відсутності трудової книжки громадянин, який вперше шукає роботу, має пред’явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку. Крім згаданих документів, окремі категорії громадян під час реєстрації мають подати довідку МСЕК щодо професійної придатності; довідку про відселення або самостійне переселення, видану місцевою держадміністрацією чи органом місцевого самоврядування; пенсійне посвідчення тощо.\nСитуацію в сфері зайнятості і працевлаштування погіршують проблеми в правовому регулюванні цих інститутів. Так, вадами законодавства, яке регулює зайнятість та працевлаштування населення являється багаточисельність та неузгодженість нормативно-правових актів в цій сфері. Крім того, воно характеризується нестабільністю, наявністю суперечностей та великої кількості відсильних норм, а також незабезпеченістю фінансовим підґрунтям та механізмом реалізації окремих норм. Такий ускладнений характер законодавства у цій сфері аж ніяк не сприяє належному регулюванню відносин в сфері зайнятості та працевлаштування у доволі непростих умовах перехідного періоду.\n« Проект удосконалення диференціації оплати праці на підприємстві\nОцінка конкурентних позицій підприємства на ринку »


Нападник «Динамо» несподівано перейшов до Китаю | | Український репортер\nНападник «Динамо» несподівано перейшов до Китаю\n01.03.2017 Редакція\t0 коментарів Жуніор Мораес, трансфер, ФК Динамо (Київ)\nЖуніор Мораес продовжить кар’єру в клубі «Тяньцзінь Цюаньцзянь».\nКиївське «Динамо» офіційно оголосило про трансфер нападника клубу Жуніора Мораеса до китайського клубу «Тяньцзінь Цюаньцзянь». У Піднебесній бразилець гратиме на правах оренди до кінця поточного сезону. Новина про трансфер Мораеса відверто здивувала багатьох фанів столичного клубу. Жуніор останні два роки був основним форвардом команди і в поточному сезоні забив 10 голів у 16 поєдинках. Для чемпіонату України це серйозні цифри. Фактично, «Динамо» віддало свого основного нападника і дограватиме сезон з двома молодими і малодосвідченими форвардами – Артемом Бесєдіним та Романом Яремчуком.\nСхожа ситуація була минулого літа, коли кияни віддали до оренди Артема Кравця та Лукаша Теодорчика. Тоді в розпорядженні Реброва теж залишилося всього два нападника: Мораес та Гладкий. Через незадовільну форму останнього, тренерський штаб змушений був терміново залучати з молодіжного складу Артема Бесєдіна.\nРеброва нещадно критикували за невдалу гру команди в атаці, а тим часом Кравець та Теодорчик стабільно забивали за свої нові клуби. Лукаш взагалі став відкриттям сезону – за «Андерлехт» поляк вже забив аж 27 голів, чим привернув до себе увагу топових клубів європейського футболу. Очевидно, що віддавши минулого року Кравця та Теодорчика в оренду, «Динамо» зробило велику помилку.\nТепер київський клуб «позбувся» ще й Мораеса, і столичні вболівальники обґрунтовано переймаються послабленням атакувальної міці команди. Єдиним логічним поясненням оренди Мораеса є його дискваліфікація. «Український репортер» вже повідомляв, що за бійку в останньому матчі першого кола проти «Шахтаря» КДК ФФУ дискваліфікував бразильця на 5 матчів. У «Динамо», вочевидь, подумали: якщо Жуніор не зможе грати більше місяця у чемпіонаті України, то нехай іде в оренду. Рішення ніби і логічне, але ж окрім тих 5 матчів, до кінця сезону залишається ще достатньо ігор.\n«Динамо» бореться із «Зорею» за 2 місце, яке дає право грати в Лізі Чемпіонів, залишившись лише з двома молодими форвардами. Рішення, відверто, дуже ризиковане. Заміну Мораесу в Києві не знайшли, і вже не знайдуть, бо зачинилося трансферне вікно. Цілком можливо, що Сергію Реброву ой як бракуватиме бразильця у вирішальних матчах сезону.\nТим часом новий клуб Мораеса «Тяньцзінь Цюаньцзянь» 4 березня дебютує у китайській Суперлізі. До речі, там підібралась досить «зіркова» компанія. Тренує команду легендарний захисник «Ювентусу» та збірної Італії, володар «Золотого м’яча»-2006 Фабіо Каннаваро, а у складі «Тяньцзінь Цюаньцзянь» грає екс-форвард «Мілану» і збірної Бразилії Алешандре Пато та гравець збірної Португалії Аксель Вітцель.\n← Треба оприлюднити усі розмови терориста Захарченка\nМеморандум з МВФ: в очікуванні мільярда →\n«Динамо» сенсаційно поступилося у Кропивницькому\nВладислав Калітвінцев перейшов до луганської «Зорі»


Кораблі НАТО увійшли в Чорне море, Росія розпочала супровід: відео – MILITARY NAVIGATOR\nДва кораблі зі складу 2-ї постійної військово-морської групи НАТО вже увійшли у Чорне море. Вони прибудуть до Одеського морського порту з черговим візитом наступного дня після виборів.\nФрегат Королівських ВМС Канади “Торонто” і фрегат ВМС Іспанії “Санта Марія” прибудуть до Одеси після патрулювання в Чорному морі разом із іншими кораблями у складі 2-ї постійної військово-морської групи НАТО протягом декількох діб,\nУ соцмережі з’явилося відео групи кораблів НАТО, що проходять протоку Босфор по дорозі в Чорне море. Відеозапис опублікувало турецьке інформаційне агентство Demirören Haber Ajansı в Twitter.\n— Demirören Haber Ajansı (@dhainternet) 28 березня 2019 р.\nКораблі також візьмуть участь у навчанні “PASSEX” спільно з кораблями ВМС України в акваторії Чорного моря з метою підвищення взаємосумісності з суднами Альянсу і держав-партнерів.\nУ Росії відреагували – кораблі військово-морського флоту Росії розпочали стеження за групою з трьох фрегатів НАТО.\nСпостереження за діями військових кораблів НАТО здійснюють кораблями ВМФ Росії “Іван Хурс” і “Василій Биков”,\n– зазначили в російському національному центрі управління обороною.\nЦе вже буде другий захід кораблів НАТО в Одесу. Вранці 25 лютого ракетний есмінець Військово-Морських Сил США USS Donald Cook увійшов в Одеський морський торговий порт. Корабель пробув у місті три дні. Метою заходу корабля в Україну було зміцнення взаємодії с партнерами по НАТО та “проведення операції із забезпечення безпеки на морі і підвищення стабільності у цьому регіоні”.\nЩо відомо про входження кораблів НАТО у Чорне море Кораблі НАТО за кілька днів увійдуть в Чорне море, – Столтенберг ?Група кораблів НАТО увійдуть в Чорне море для проведення спільних навчань з українськими військовими. Це стане складовою нарощування присутності сил НАТО в регіоні та підтримкою України від союзників. У 2019 році Сили НАТО майже щомісяця заходитимуть до українських портів, – Полторак майже щомісяця постійні угруповання кораблів Альянсу будуть заходити до українських портів. Також особлива увага партнерів буде спрямована на допомогу військовим та повітряним силам України.


Футбольний клуб "Порту" ( порт. Futebol Clube do Porto ) - португальський спортивний клуб з однойменного міста, найбільш відомий своєю футбольної командою. На початку 1990-х років оголосили, що в 1893 в Порту клуб заснував торговець вином Антоніу Ніколау де Алмейда, вперше познайомився з футболом під час своєї поїздки в Англію. Немає жодних відомостей про клуб аж до колишньої офіційної дати його заснування в 1906, коли Монтейру да Кошта відродив клуб. Домашній стадіон клубу - " Драгау "(Estdio do Drago, Стадіон драконів), побудований в 2003 в рамках підготовки до Євро-2004, після 51 року виступів на "Даш Анташ".\n"Порту" разом з " Бенфікою "і лісабонським" Спортингом "формують" Велику трійку "в Португалії." Порту "двічі перемагав у Лізі чемпіонів і по одному разу в Кубку УЄФА і Лізі Європи УЄФА. Клуб був першим, хто повторив результат " Ліверпуля "в 1976-1977 роках, вигравши спочатку Кубок УЄФА, а потім ставши першим в Лізі чемпіонів.\nДо 1939 року Порту виступав у регіональних турнірах і лише після того, як був заснований чемпіонат Португалії, попередник нинішньої Суперліги (Португальської ліги), став домінувати на національному рівні. Перші два чемпіонати Порту виграв.\nРоки з 1941 по 1977 у португальському футболі відзначені повною перевагою лісабонських клубів. Бенфіки і Спортинга розігрували національний титул між собою і лише двічі (1956, 1959) дозволили Порту зайняти перше місце в чемпіонаті. Крім цього, історія Порту зберігає пам'ять про матч проти лондонського Арсеналу в 1948 році, в якому Синьо-білі здобули перемогу з рахунком 3:2. Арсенал у той час вважався кращою футбольною командою Європи.\nУ 1978 і 1979 роках Порту двічі поспіль зробив "дубль" - вигравши чемпіонат і Кубок Португалії. З тих пір Порту є безумовним лідером португальського футболу.\nУ 2000 році ФК Порту став одним із 14 клубів-засновників організації G-14, що об'єднує провідні футбольні клуби Європи. Крім Порту, в G-14 входять Аякс, Барселона, Баварія, Боруссія Дортмунд, Інтер Мілан, Ювентус, Ліверпуль, Манчестер Юнайтед, Олімпік Марсель, Мілан, Парі Сен-Жермен, ПСВ Ейндховен, Реал Мадрид і приєдналися пізніше Арсенал, Байєр Леверкузен, Ліон і Валенсія.\nУ 2003 році Порту під керівництвом Жозе Моурінью виграв Кубок УЄФА, Суперлігу Португалії, Кубок і Суперкубок Португалії. У наступному році клуб переміг і в Лізі чемпіонів (у фіналі перемогли "Монако" 3:0). Після відходу Моурінью з клубу в 2004-м "Порту" продовжив домінування на внутрішній арені, здобувши перемоги в чемпіонатах 2006, 2007, 2008 і 2009 років. У зв'язку з корупційним скандалом, пов'язаним з підкупом президентом клубу да Коштою суддів в сезоні-2003/04 "Порту" спочатку був виключений з розіграшу Ліги Чемпіонів у сезоні-2008/09, однак згодом спортивний арбітражний суд скасував це рішення. Всього клуб перемагав 25 разів в національній першості і 20 разів ставав володарем Кубка Португалії. 22 червня 2011 головний тренер Порту Віллаш-Боаш покинув команду і незабаром очолив Лондонський Челсі.\nЧемпіон Португалії (25): 1934/35, 1938/39, 1939/40, 1955/56, 1958/59, 1977/78, 1978/79, 1984/85, 1985/86, 1987/88, 1989/90, 1991 / 92, 1992/93, 1994/95, 1995/96, 1996/97, 1997/98, 1998/99, 2002/03, 2003/04, 2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09 , 2010/11\nВолодар Кубка Португалії (20): 1921/22, 1924/25, 1931/32, 1936/37, 1955/56, 1957/58, 1967/68, 1976/77, 1983/84, 1987/88, 1990/91, 1993/94, 1997/98, 1999/00, 2000/01, 2002/03, 2005/06, 2008/09, 2009/10, 2010/11\nВолодар Суперкубка Португалії (18): 1981, 1983, 1984, 1986, 1990, 1991, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2006, 2009, 2010, 2011\nФіналіст Кубка Португалії (14): 1923/24, 1930/31, 1952/53, 1958/59, 1960/61, 1963/64, 1977/78, 1979/80, 1980/81, 1982/83, 1984/85, 1991/92, 2003/04, 2007/08\nПереможець Кубка європейських чемпіонів / Ліги чемпіонів УЄФА (2): 1987, 2004\nВолодар Кубка УЄФА / Ліги Європи УЄФА (2): 2003, 2011\nВолодар Міжконтинентального кубка (2): 1987, 2004\nВолодар Суперкубка УЄФА (1): 1987\nНа 23 січня 2012\n1 Вр Елтон 1978\n2 Захи Данило 1991\n3 ПЗ Лучо Гонсалес 1981\n4 Захи Майкон 1988\n5 Захи Альваро Перейра 1985\n8 ПЗ Жоао Моутіньо 1986\n10 ПЗ Крістіан Родрігес 1985\n11 Нап Лаудене Пінєйро Клебер 1990\n12 Нап Халк 1986\n14 Захи Роланду 1985\n15 Захи Рафа 1986\n17 Нап Сілвестр Варела 1985\n19 ПЗ Джеймс Родрігес 1991\n20 Нап Джалма Кампуш 1987\n21 Захи Крістіан Сепунару 1984\n22 Захи Еліакім Мангали 1991\n23 ПЗ Соуза 1989\n26 Захи Алекс Сандро 1991\n27 ПЗ Хуан Ітурбе 1993\n29 Нап Марк Янко 1983\n30 Захи Ніколас Отаменді 1988\n31 Вр Рафаель Бракаллі 1981\n35 ПЗ Стівен Дефур 1988\n41 Вр Каду 1994\nФернанду Мендеш Соареш Гомеш\nЖуан Домінгос Пінту (1983-1997)\nТеофіло Кубільяс (1974-1976)\nЕміл Костадінов (1990-1993)\nСержіу Консесау (1996-1998)\nІларіу (1996-1998), (1999-2001)\nМаріо Жардел (1996-2000)\nЖорже Кошта (1990-2005)\nРікарду Карвалью (1999-2004)\nВітор Байя (1999-2007)\nКуарежма Рікарду (2004-2008)\nФернандо Коут (1999-2004)\nСергій Овчинников (2000-2001)\nФернанду Мендеш Соареш Гомеш (1980-1990) |\nПаулу Феррейра (2002-2004)\nЖозе Бозінгва (2003-2008)\nЕлдер Поштіга (2001-2003, 2004-2005, 2006-2007)\nЛучо Гонсалес (2005-2009)\nЛісандро Лопес (2005-2009)\nКарлуш Секретарі (1993-1996), (1998-2004)\nБруну Алвеш (2001-2010)\nІбсон (2005-2007; 2009)\nДмитро Аленічев (2000-2004)\nАкос Тезлер 1923/27\nОлександр Каль -\nХосе Сабо 1928/35\nФрансуа Гуткас 1936/37\nЛіпо Херезка 1942/45\nХосе Сабо 1945/47\nКарлос Нуньєс 1947/48\nАугусто Сільва 1949/50\nАнтоніу Фогель 1950/51\nФернандо Ваз 1952/53\nФернандо Ваз 1954/55\nФлавіо Коста 1956/57\nХосе Вейл 1957/58\nОто Бумбель 1957/58\nБелла Гуттман 1958/59\nЕтторе Пурічеллі 1959/60\nХорхе Ортч 1961/62\nАртут Бата 1963/64\nОто Глорія 1964/65\nФлавіо Коста 1965/66\nТоммі Док 1970/71\nАнтоніу Тейшейра 1970/71\nАртур Байета 1970/71\nАнтоніо Фелісіано 1970/71\nП. Амарал 1970/72\nФернандо Рієра 1972/73\nАнтоніо Фелісіано 1972/73\nБелла Гуттман 1973/74\nАйморе Морейра 1974/75\nМонтейру да Кошта 1974/75\nМонтейру да Кошта 1975/76\nАртур Жорже 1984/87\nТоміслав Івіч 1987/88\nКарлос Альберто Сільва 1991/93\nТоміслав Івіч 1993/94\nРобсон Боббі - 1993/96\nАнтоніу Олівейра 1996/98\nФернандо Сантос 1998/01\nОктавіо Мачадо 2001/02\nЖозе Моуріньо 2002/04\nЛуїджі Дель Нері 2004/05\nВіктор Фернандес -2004/05\nКо Адріансе -2004/05\nЖозе Коусейру -2005\nЖезуалду Феррейра 2006/10\nАндре Віллаш-Боаш 2010 - 2011\nВітор Перейра 2011 - н.в.