Курсовая работа: Основи спадкування у Римському цівільному праві - BestReferat.ru\nКурсовая работа: Основи спадкування у Римському цівільному праві\nНазвание: Основи спадкування у Римському цівільному праві\nТип: курсовая работа Добавлен 20:43:06 17 октября 2008 Похожие работы\nI. Основні поняття спадкового права.\nII. Основні етапи розвитку римського спадкового права.\n1. Спадкування за juscivile.\n2. Спадкування за преторським едиктом.\n3. Спадкування за імператорськими законами.\n4. Спадкування у «праві Юстиніана».\nIII. Спадкування за заповітом.\nIV. Спадкування за законом.\nV. Необхідне спадкування (обов’язкова частка).\nVI. Прийняття спадщини.\nVII. Сингулярне наступництво.\nСпадкове право тісно пов'язане з усіма іншими видами майнових прав. З одного боку, після смерті певної особи найчастіше залишається майно, основу якого становлять право власності та інші речові права. Вони і є об'єктом переходу за спадщиною після смерті їх власника. З другого боку, спадкування — один із способів набуття майнових прав, що зближує його з зобов'язальним правом.\nТому спадкове право і в системі римського приватного права, і в сучасних правових системах є одним з найважливіших інститутів і займає проміжне місце між речовим і зобов'язальним правом. Його значення зумовлено також тим, що об'єктом спадкування переважно є право власності. Питання про те, що залишається після смерті померлого власника, кому воно має перейти, в якому порядку та обсязі, з найдавніших часів і до наших днів залишаються в центрі уваги суспільства і держави, законодавців і дослідників, кожної людини, оскільки вони тією чи іншою мірою стосуються їхніх інтересів.\nСпадкові відносини виникають у випадку смерті громадянина або оголошення його у встановленому порядку померлим. З цими юридичними фактами закон пов'язує появу у спадкоємців суб'єктивного права на прийняття спадщини, а у всіх інших осіб — обов'язок не перешкоджати їм у здійсненні цього права.\nОтже, спадкові правовідносини мають абсолютний характер і спрямовані на наступництво цивільних прав та обов'язків від однієї особи — спадкодавця до іншої — його спадкоємця.\nI . Основні поняття спадкового права\nСпадкування — це перехід майна після смерті його власника до інших осіб. Під майном розуміють сукупність прав і обов'язків померлого. Отже, до складу спадщини належать як права, так і обов'язки, актив і пасив, наявне майно померлого і його борги, які він не встиг скасувати за життя. Перехід майна чи майнових прав і обов'язків, що належали певній особі, можливий лише після смерті власника. Спадкування майна за життя його власника не може бути.\nСпадкове право— сукупність правових норм, які регулюють порядок переходу майна померлого до інших осіб. Як правовий інститут спадкування нерозривно пов'язане з правом власності. До поділу суспільства на стани і виникнення держави та права існували родові звичаї, за якими речі члена роду, що помер, переходили до інших членів того самого роду. Проте спадкового права ще не було. Воно виникає, коли суспільство почало допускати приватну власність, а остання виникає тільки з появою обміну.\nОсоба, після смерті якої залишилося майно, називається спадкодавцем.. Спадкодавцями при спадкуванні за законом та заповітом можуть бути тільки громадяни (фізичні особи), а не організації, тобто юридичні особи. Юридична особа не помирає, а припиняється і передача її майна іншим особам чи державі визначається не нормами про спадкування, а спеціальними правилами про ліквідацію юридичних осіб. Таким чином, спадкування після юридичної особи не настає.\nОсоби, до яких переходить у встановленому порядку майно померлої особи, називаються спадкоємцями. Ними можуть бути кожний громадянин, юридичні особи, а також держава. При цьому громадяни та держава можуть спадкувати і за законом, і за заповітом, а юридичні особи — тільки за заповітом.\nСпадкове майно, спадкова маса, або спадщина (у спадковому праві ці назви використовуються як рівнозначні.) — це сукупність прав і обов'язків померлої особи (активи і пасиви), яка визначається на момент смерті спадкодавця. Спадкоємець, прийнявши спадщину, відповідав разом і за борги померлого.\nВідкриття спадщини. Смерть спадкодавця зумовлює виникнення спадкових правовідносин, тобто відкриття спадщини. Назва «відкриття спадщини» пішло від того, що після смерті спадкодавця майно власника стало ніби незахищеним, відкритим, яке нікому не належить. Часом відкриття спадщини вважався день смерті спадкодавця При цьому в спадкоємців виникало право на набуття спадщини, а не на саму спадщину. На день відкриття спадщини визначається коло спадкоємців, які закликаються до спадщини, і склад спадкового майна. Спадкоємець, закликаний до спадщини, повинен виявити свою волю на прийняття спадщини або відмовитися від неї. З моменту відкриття спадщини починається сплив строку на прийняття її, на пред'явлення претензій кредиторами спадкодавця, виникає право власності на майно у спадкоємців, які прийняли його, та деякі інші правові наслідки.\nРазом з тим наступництво у правах і обов'язках покійного могло бути двояким — універсальним або сингулярним. За універсальним наступництвом до спадкоємців переходили права й обов'язки як єдине ціле, повністю. Не можна було погодитися на наступництво лише в правах, відмовившись від обов'язків (боргів), чи покласти на одного спадкоємця борги спадкодавця, а іншому передати тільки права. Тому спадкоємці несли відповідальність за борги спадкодавця. Римські правознавці, вирішуючи у такий спосіб питання про борги спадкодавця, ніби підкреслювали, що в особі спадкоємців продовжується юридична особистість спадкодавця.\nРазом з універсальним наступництвом у римському спадковому праві розвивалося й сингулярне наступництво, за якого до окремих осіб переходили лише права спадкодавця, не обтяжені обов'язками.\nСпадкування могло відбуватися або за законом, або за заповітом. Успадкування одночасно за заповітом і за законом не допускалося. Згодом у практиці преторів виникло ще й необхідне спадкування, коли близькі родичі померлого гарантовано отримували певну частку майна, незалежно від того, на чию користь було складено заповіт.\nII . Основні етапи розвитку римського спадкового права\nВідсутність спадкування, розкрадання майна померлих можливі тільки у найпримітивнішому соціальному стані, коли суспільство являло собою групу ізольованих індивідів і не мало більш тісних осередків. Тоді зі смертю людини втрачався суб'єкт права, внаслідок чого майно, яке належало померлому, ставало безгосподарним, його міг захопити будь-хто. Вимоги втрачали свого кредитора, борги — свого боржника. Ні про спадкування, ні про наступництво тоді ще не йшлося.\nСтановище змінюється з виникненням патріархальної сім'ї. Тепер індивід оточений особами, з якими він пов'язаний єдиним походженням, спорідненням і які більш близькі йому, ніж інші члени суспільства; майно в цей час набуває характеру сімейної власності. За таких умов неприпустимою була безгосподарність сімейного майна. Ще за життя домовладики воно належало усім представникам сім’ї. Під впливом цих факторів безгосподарність спадкового майна змінюється переходом його до найближчих родичів.\nПроте історичні факти свідчать, що такий перехід майна ще не поширювався на зобов'язання, особливо борги. Розвиток економічного життя вимагав, щоб відповідальність за борги слідом за майном переходила на спадкоємців.\nЗародившись на ґрунті сімейного і родового ладу, спадкування спочатку мало природний характер. Спадкоємцями були природно й обов'язково ті особи, які стояли ближче до померлого в порядку патріархальної родинності. Якщо померлий мав дітей, то вони вступали у володіння його майном. Якщо дітей не було, то спадщина переходила до тих осіб, з якими померлий раніше становив одну сім'ю. Отже, порядок закликання до спадкування визначався самим порядком родинної спорідненості. Саме в цьому полягав природний закон спадкування, і в такому розумінні можна вважати, що в стародавні часи спадкування встановлювалось тільки за законом.\nПоступово значення індивіда зростає, сімейний характер власності ослаблюється, права домовладики щодо розпорядження майном посилюються. За правом розпоряджатися майном за життя виникає право домовладики розпоряджатися майном на випадок смерті. Отже, розвивається свобода заповітів.\nТаким чином, багатовіковій історії римського спадкового права можна виокремити чотири етапи розвитку спадкового права:\nа) спадкування за juscivile;\nв) спадкування за імператорськими законами;\nг) спадкування у «праві Юстиніана» (власне, вже «післяримське право»).\n1. Hereditas (спадкування за juscivile) — регламентувалося Законами XII таблиць, які передбачали спадкування за заповітом і спадкування за законом. Однак через сімейний характер власності давнього періоду основним видом було все ж спадкування за законом. Вважалося абсолютно нормальним після смерті глави родини залишати його майно тій самій родині, оскільки воно створювалося працею всіх її членів. Проте Закони XIIтаблиць спадкування за заповітом визнають уже переважною формою спадкування. Принцип свободи заповіту майже утвердився, а кровне споріднення ще не стало пануючим, і тому спадкування за законом не обмежувало свободи заповіту.\nУ цей самий період почав діяти принцип єдиної підстави спадкування, що зберігся в усі часи, —nemopropartetestatus, proparteintestatusdecederepotest— не можна одночасно спадкувати за заповітом і за законом одну і ту саму спадщину. Цей принцип бере початок також від Законів XIIтаблиць. Відповідно до них спадкоємець, призначений наступником тільки в частині спадщини, одержував всю спадщину. Наприклад, заповідач призначив своїм спадкоємцем сина на чверть спадщини, про решту не згадавши. У такому разі призначений на чверть спадкоємець одержував усю спадщину, оскільки спадкоємці за законом до спадкування не закликалися.\n2. Спадкування за преторським едиктом.Істотні зміни в спадкове право внесла преторська практика. Преторські реформи спадкового права почали розвиватися ще у період ранньої республіки і поширилися у період принципату.\nПослаблення сімейного характеру приватної власності, занепад агнатського споріднення, обмеження батьківської влади як наслідок зміни виробничих відносин і розвитку товарообігу зумовили потребу трансформацій спадкового права. Преторські едикти послабили формалізм при складанні заповіту: визнавалися заповіти, складені з відхиленням від жорстоких формальних вимог давнього часу. Поступово взагалі було спрощено форму заповіту.\nЗа давнім juscivile еманциповані діти не могли бути спадкоємцями після смерті свого батька. Наприклад, єдина дочка, що вийшла заміж і перейшла на постійне проживання в родину чоловіка, переставала бути агнаткою свого батька і правана спадщину після його смерті не мала. Однак це не відповідало потребам суспільства. Тому втрутилися претори. Оскільки відповідно до норм juscivile не можна було визнати спадкоємницею еманциповану дочку, претор тільки вводить її у фактичне володіння спадщиною — bonorumpossessio. Якщо інших претендентів на спадщину не з'явиться, вона залишалась за дочкою. Пізніше претор визнає право на спадщину за такими спадкоємцями й у разі, якщо спадщину оспорюють інші особи, які, на думку претора, не мали достатніх підстав на це. Таким чином, поступово паралельно зі спадкуванням за juscivile виникає і розвивається преторське спадкування.\nПреторська система спадкування розширила коло спадкоємців за законом, все більше утверджуючи його одночасно з підвищенням значення когнатського споріднення. У цей період спостерігається обмеження свободи заповіту на користь кровних родичів. Важливим нововведенням преторів було визнання права спадкового наступництва за особами, які за juscivileдо спадкування не закликалися. Якщо раніше до спадкування закликалися тільки найближчі родичі померлого і за їх відсутності або відмови від спадкування спадщина вважалася виморочною, то тепер претор закликає до спадкування наступних родичів, визнаючи у такий спосіб наступництво черг.\nСаме у «постійному едикті» вперше було передбачено існування чотирьох черг спадкоємців.\nДо першої черги належали діти покійного, незалежно від того, агнати вони чи когнати (до цього ж розряду потрапили також емансиповані сини померлого, а також діти, віддані ним в усиновлення, якщо на момент смерті спадкодавця вони були звільнені від усиновителя). Емансиповані діти були зобов'язані вносити в спадкову масу усе своє майно, яке надалі підлягало розподілу між усіма спадкоємцями. Тим самим усувалася несправедливість, що могла б виникнути, якби майно померлого розподілялося між емансипованими, які володіли уже власним майном, і нееманципованими, чиї продукти праці за життя померлого спадкодавця автоматично потрапляли у його власність. Зрозуміло, що емансиповані могли відмовитися від прийняття спадщини і тим самим зберегти власне майно від перерозподілу.\nДругу чергу становили всі агнати, які не потрапили до першої черги. Цікаво, що до цього розряду потрапляли усі, причому діти покликалися уже вдруге, але без емансипованих дітей, що й могло послужити побуджу вальним фактором для прийняття спадщини, яку діти не схотіли приймати - і ділити - сукупно з емансипованими дітьми. Сюди ж зараховували патрона вільновідпущеника.\nДо третьої черги належали всі кровні родичі до шостого ступеня спорідненості включно, в порядку близькості. З сьомого ступеня споріднення покликалися лише діти троюрідних братів і сестер. Допускаються до прийняття спадщини віддані в усиновлення діти, навіть якщо вони продовжують перебувати під владою усиновителя.\nДо четвертої черги належав, за відсутності (відмови) родичів попередніх розрядів, — член подружжя, що пережив іншого.\nДинаміка правотворчості у цій галузі й надалі зберігала головну тенденцію: когнатські родинні зв'язки все більше враховуються при спадкуванні — агнатська спорідненість втрачає значення.\nКожна попередня черга спадкоємців усувала наступну. Загалом при спадкуванні діяло правило рівності часток — або загальної для всіх, або в межах покоління (при спадкуванні дітьми частин батька за правом представництва).\nЯкщо ж спадкоємців не було взагалі, спадок визнавався виморочним і належав державі (в період домінату — іноді церкві).\nЗагалом, у період принципату дві системи спадкування за старимjuscivile і за преторським едиктом існували паралельно, взаємозбагачуючись і проникаючи одна в одну. Проте в цьому процесі взаємного злиття переважали більш прогресивні ідеї преторського спадкового права, що більше відповідали новим соціально-економічним умовам. Крім преторів, великий вплив на вдосконалення римського спадкового права мала практика центумвіральних суддів, яким підлягали спори про спадкування. Вона визначила правила про необхідне спадкування, встановила коло осіб, що мали право на обов'язкову частку. При цьому було вироблено чіткі визначення понять обов'язкової і законної частки, розмір і способи визначення обов'язкової частки. Практика центумвіральних суддів сформувала підстави позбавлення обов'язкової частки та інші правила необхідного спадкування.\n3. Спадкування за імператорськими законами. У період імперії було прийнято чимало сенатус -консультів та імператорських конституцій, спрямованих на подальше удосконалення римського спадкового права. Проте все ще не існувало чіткої, закінченої системи. Спадкове право, особливо спадкування за законом, залишалось досить складним, обтяженим численними уточненнями і додатками, заплутаним інститутом. В такому вигляді воно і було зафіксоване під час систематизації Юстиніана.\n4. Спадкування у «праві Юстиніана». У 542 р. новела 115 Юстиніана приводить у чітку систему спадкування за заповітом і, зокрема, необхідне спадкування. У 543 р. новелою 118, а в 548 р. новелою 127 реформується спадкування за законом. Отже, реформа Юстиніана завершила становлення римського спадкування, створивши чіткий правовий інститут, в якому враховані нові соціально-економічні умови Римської імперії, закінчено утвердження когнатського споріднення, що тим самим зміцнило спадкування за законом.\nЮстиніан поділив усіх родичів померлого на п'ять класів (черг) залежно від ступеня споріднення. При цьому до спадкування могли закликатися всі родичі без обмеження ступеня споріднення. Важливим нововведенням було встановлення черговості закликання спадкоємців за класами, внаслідок чого за відсутності спадкоємців першої черги до спадкування закликалися спадкоємці другої черги і т. д. Римське спадкове право, в інтерпретації Юстиніана, увібрало в себе багатовіковий досвід традицій і звичаїв, законодавчої діяльності, що стосувалася спадкування, і особливо плідної преторської практики. В результаті було вироблено чіткий порядок спадкового наступництва, який фактично покладено в основу сучасного спадкового права.\nIII . Спадкування за заповітом\nПрипускають, що спадкування за законом виникло раніше спадкування за заповітом. Проте в класичному праві останнє настільки зміцнилося, що стало переважною формою спадкування. До цього періоду на руїнах колективної власності римської familia утвердилася повна свобода заповіту.\nЗаповіт (testamentum) — це розпорядження власника своїм майном на випадок смерті. У римській класичній сім'ї єдиним і повновладним власником її майна був paterfamilias, і тільки він міг ним розпоряджатися, зокрема, на випадок смерті вказати, кому має перейти після смерті майно, в яких частках, в якому порядку тощо.\nОтже, заповіт — це одностороннє волевиявлення, на підставі якого можуть виникнути права та обов'язки у спадкоємців. Це односторонній правочин, який може реалізовуватися лише за умови, що особи, визначені як спадкоємці, такожвиявлять свою волю на прийняття спадщини. Виявлення згоди після смерті заповідача є самостійним, незалежним від заповіту волевиявленням, що відрізняє ці відносини від договірних. При заповіті немає двостороннього та одночасного волевиявлення, яке вимагається при укладенні договорів, оскільки заповідача вже немає серед живих. Тому заповіт не можна визнати договором, хоча тут і має місце виявлення волі як з боку заповідача, так і з боку його спадкоємців. Заповідач може в будь-який час скасувати або змінити своє розпорядження, чого не можна зробити в договірних відносинах. Це також вказує на односторонній характер заповіту.\nЗаповіт — це розпорядження з відкладальною умовою, бо воно набуває чинності лише з настанням умови — смерті заповідача. Ця обставина і зумовила жорсткі вимоги до заповіту, оскільки в разі сумніву в будь-якому положенні заповіту спитати про дійсний намір заповідача вже неможливо. Для визнання за заповітом юридичної сили він має відповідати таким умовам:\n· заповідач повинен мати активну заповідальну правоздатність;\n· заповіт має бути складений у певній формі;\n· у заповіті має міститися призначення конкретних осіб спадкоємцями, котрі повинні мати пасивну заповідальну правоздатність.\nЗаповіт, що не відповідав зазначеним вимогам, визнавався недійсним.\nДля того, щоб заповіт мав юридичне значення, його повинна була скласти фізична особа. Активна заповідальна правоздатність передбачала передусім наявність у заповідача на момент складання заповіту загальної право- і дієздатності в галузі майнових відносин. Втрата її на момент смерті заповідача не робила заповіт недійсним. У «праві Юстиніана» заповідальної правоздатності не мали:\n2. перегріни (однак вони могли заповідати «за власним правом»);\n6. неповнолітні (навіть за згоди піклувальника);\n7. марнотратці та підвладні;\n8. глухонімі від народження;\n9. особи, які не могли висловити свою волю загальнодоступним способом.\nОсобливе правило було встановлено для жінок: до IIст. вони взагалі не могли бути заповідачами, навіть якщо були personasuijuris(особа свого права). З IIст. їм надається право заповідати, але лише зі згоди опікуна.\nКожному історичному періоду відповідала своя форма заповіту. В давньомуjuscivile, в республіканський та імператорський періоди були різні форми заповіту. В імператорський період і у «праві Юстиніана» розрізняли дві основні форми заповіту: приватний і публічний. Приватні заповіти складалися без участі органів державної влади. Якщо ж в їх складанні брали участь органи державної влади — це були публічні заповіти. В свою чергу, приватні заповіти могли бути письмовими та усними, тобто розрізнялися за формою волевиявлення. При складанні усного і письмового заповітів вимагалася присутність семи, а в деяких випадках навіть восьми свідків. Це надавало заповідальному акту урочистості. Свідками могли бути тільки вільні й дієздатні особи. Процес здійснення заповідального акта був безперервним з самого початку і до повного завершення.\nПри складенні письмового заповіту спадкодавець повідомляв свідкам, що в цьому документі його заповіт, підписував його сам і давав для підпису свідкам, які засвідчували свої підписи печатками. В разі усної форми заповіту заповідач повинен був висловити свою волю вільно, чітко і зрозуміло словами або знаками. Якщо заповідач назвав одного або всіх спадкоємців, заповіт вважався складеним. Свідки, що були присутні при складенні заповіту, могли записувати висловлену волю, але для дійсності заповіту це не мало ніякого значення. З часом письмова форма заповіту переважає усну.\nЗ імператорського періоду розпочинають діяти публічні форми заповітів, їх також було два види. За однією формою заповідач міг висловити свою волю в суді, її заносили до протоколу, який зберігався в архіві суду. За другою формою він міг передати свою останню волю, виражену письмово, імператорові, який і оголошував її після смерті заповідача.\nВ окремих випадках передбачалися більш складні або, навпаки, спрощені форми заповітів. Однак при всій їх різноманітності в усі часи можна було простежити єдиний принцип — заповіт складався особисто заповідачем, а не його представником.\nПризначення спадкоємців— основний елемент змісту будь-якого заповіту. Якщо в ньому містилися вказівки, кому і в яких частках мало перейти майно померлого, але не називалося ім'я спадкоємця, заповіт вважався недійсним. Спадкоємцем можна було призначити лише особу, яка мала пасивну заповідальну правоздатність. Передусім вона мала бути конкретною — personacerta. До невизначених належали юридичні особи і постуми — особи, зачаті при житті заповідача, однак народжені після його смерті. Юстиніан визнав за можливе призначати і цих осіб спадкоємцями за заповітом.\nНе могли бути спадкоємцями за заповітом жінки після смерті осіб, які володіли майновим цензом в 100 тисяч сестерцій і більше. Цю норму було спрямовано проти «марнотратства» жінок, що належали до вищих верств. Не мали пасивної заповідальної правоздатності діти державних злочинців, перегріни, віровідступники, єретики та ін.\nУ деяких випадках могли бути спадкоємцями за заповітом раби. Це передбачало відпущення їх на свободу. Вони не могли відмовитися від спадщини і брали на себе всі борги свого хазяїна. Якщо раба до відкриття спадщини відчужував власник, то він приймав спадщину за наказом свого нового хазяїна, якому й переходила спадщина. Якщо раба до відкриття спадщини відпускали на волю, то він сам був спадкоємцем і самостійно вирішував питання про прийняття спадщини чи про відмову від неї.\nДеякі особи, що мали пасивну заповідальну правоздатність, не завжди могли одержати спадщину за заповітом. Наприклад, чоловіки віком 25—60 і жінки 20—50 років, які не були у шлюбі, одержували спадщину тільки після найближчих родичів, а також за умови, що вони взяли шлюб протягом 100 днів після відкриття спадщини. Ці обмеження було введено законами Августа з метою боротьби з небажанням брати шлюб і бездітністю. Крім того, були й інші обмеження щодо одержання спадщини.\nДопускалось призначення спадкоємця за відкладальної умови. У такому разі днем відкриття спадщини вважався не день смерті спадкодавця, а день настання зазначеної умови, наприклад за підпризначення спадкоємця (субститута), коли заповідач визначав ніби запасного спадкоємця на випадок, якщо перший спадкоємець чомусь відмовиться прийняти спадщину чи помре до відкриття спадщини.\nПризначення спадкоємця за скасувальною умовою не допускалось, оскільки суперечило загальновизнаному принципу римського спадкового права — semelheressemperheres— спадкоємець завжди спадкоємець, тобто, якщо ти призначений спадкоємцем, то призначений назавжди і замінити тебе не можна.\nВажливим принципом римського спадкового права, який залишався практично незмінним в усі часи римської історії, була свобода заповіту. Заповідач мав право призначити спадкоємцем на свій розсуд будь-кого зі своїх родичів або й зовсім сторонніх осіб. Свобода заповіту була відома вже Законам XIIтаблиць, в яких проголошувалось: «Як хто розпорядився на випадок своєї смерті щодо свого майна або піклування (над підвладними йому особами), хай те так і буде непорушним».\nСуворість моральних правил, любов до рідних, гласність вчинення заповіту утримували спадкоємців від можливості скористатися своїм правом свободи заповіту всупереч сімейним інтересам. Спадкоємці, як правило, були членами сім'ї заповідача. Однак із занепадом старої патріархальної римської familia, послабленням моральних норм та з дією інших чинників свобода заповіту призводила до того, що заповідачі все частіше призначали своїми наступниками сторонніх осіб, обходячи своїх найближчих родичів, які своєю працею брали безпосередню участь у створенні спадщини. Це не могло не викликати обурення суспільства.\nПоступово виникає необхідність розумно обмежити свободу заповіту. Спочатку це зводилося до того, що заповідач, оголошуючи на народних зборах своє розпорядження, зобов'язаний був згадати поіменно всіх безпосередньо підвладних. При цьому він міг позбавити їх спадщини, вказавши підвладних синів поіменно, а дочок — загалом: «Всіх останніх позбавляю спадщини». Але розрахунок був на те, що публічно позбавити спадщини своїх підвладних (передусім дітей) заповідач не наважиться. Від такого нерозважливого кроку його мала утримати загроза громадського осуду. Таким чином виникло «процесуально-необхідне спадкування», яке полягало у необхідності додержуватися процедури позбавлення спадщини під загрозою недійсності заповіту.\nЗаповіт, укладений суворо до вимог закону, міг бути скасований або частково змінений до відкриття спадщини самим заповідачем:\nа) внаслідок обмеження правоздатності;\nб) якщо спадкоємець втрачає право або помирає раніше, ніж спадкодавець;\nв) якщо заповіт буде анульований самим спадкодавцем шляхом заяви в суді або в присутності трьох свідків;\nг) якщо спадкодавець укладає новий заповіт, доповнює або змінює його.\nПізніше складений заповіт скасовував раніше складений у частині, що суперечить пізніше складеному.\nIV . Спадкування за законом\nСпадкування за законом (abintestato — спадкування всупереч заповіту) мало місце в таких випадках:\nа) за відсутності заповіту;\nб) визнання його недійсним;\nв) смерті спадкоємців, зазначених в заповіті, до відкриття спадщини або їх відмови від прийняття спадщини.\nВ цих випадках спадкування наставало в порядку, встановленому законом; воно називалося ще спадкуванням «всупереч заповіту». Якщо заповідач висловив свою волю з відхиленням від вимог закону, то її не визнавали справжньою.\nСпадкування за законом виникло раніше спадкування за заповітом, пройшовши складний і тривалий шлях становлення. Уже Закони XIIтаблиць встановили, що відкриття спадщини за законом можливе тільки тоді, коли немає заповіту. І саме спадкування за законом визначалося положеннями Законів XIIтаблиць. Можна сказати, що Законами XIIтаблиць і дальшим розвитком цивільного права були закладені основи спадкування за законом.\nЗа Законами ХІІ таблиць, якщо не було заповіту покійного, закон встановлював три класи спадкоємців:\nПерша черга - «свої», підвладні домовладики (дружина померлого, його діти, усиновлені, а також онуки від вже померлих синів. Дружина, діти та усиновлені ділили майно в рівних частках. Онуки від раніше померлих синів отримували спадщину за правом представництва);\nДруга черга - інші найближчі агнати 2-го ступеня (брат, сестра, а також мати померлого, яка перебувала з його батьком у шлюбі і тим самим була поставлена на становище сестри померлого);\nТретя черга - усі інші найближчі родичі (однак жінки далі повнорідної сестри до спадщини не покликалися).\nЗаконний спадкоємець покликався до спадщини один раз, у випадку його відмови спадщина вважалася виморочною (в найдавніші часи - навіть безгосподарною, узяти яку міг будь-хто), наступні черги спадкоємців до прийняття спадщини уже не покликалися. Тобто друга черга могла прийняти спадщину лише за умови відсутності (але не відмови) спадкоємців першої черги, а третя черга, відповідно, - відсутності спадкоємців першої і другої.\nАле розвиток економічного життя, зміцнення приватної власності, витіснення агнатичного споріднення когнатичним вимагали нових підходів, нових принципів спадкування за законом.\nКардинальну реформу спадкування за законом здійснив Юстиніан новелами 118 і 127. Реформу підготував увесь попередній хід розвитку римського спадкового права. Основні принципи спадкування за законом виробила преторська практика і практика центумвіральних судів, а пізніше законодавче закріпив Юстиніан.\nВ основу спадкування за законом у «праві Юстиніана» було покладено когнатське (кровне) споріднення й індивідуальну приватну власність. Усіх потенційних спадкоємців, тобто кровних родичів, Юстиніан розділив на п'ять класів, встановив черговість їх закликання до спадкування і допустив наступництво між спадкоємцями різних класів і ступенів. У разі відмови від спадщини закликаного спадкоємця спадщина виморочною не ставала, а до спадкування закликалися наступні за ступенем родичі.\nКласи спадкоємців виглядали так.\nI клас— низхідні родичі спадкодавця: діти, незалежно від статі й віку, онуки та правнуки. Оскільки за правилом про черговість спадкування ближчий ступень усуває від спадкування спадкоємців більш далекого ступеня, то за життя дітей спадкодавця їхні діти (онуки спадкодавця) до спадкування, як правило, не закликалися. Однак, якщо на момент відкриття спадщини не було серед живих їх батька, котрий був би закликаний до спадкування, то спадкоємцями ставали його діти. Наприклад, на момент відкриття спадщини виявилося два сини спадкодавця і двоє дітей сина, який помер раніше — онуки спадкодавця. До спадкування закликаються два сини і два онуки. При цьому онуки поділяють між собою ту частку спадщини, яку одержав би їхній батько, якби був живий. Приміром, якщо спадщина становить 6 тисяч сестерцій, то кожний із синів отримає по 2 тисячі, а 2 тисячі, які б мав одержати покійний син, поділяють між собою онуки — по 1 тисячі сестерцій.\nТакий порядок спадкування онуків називався спадкуванням за правом представлення — вони ніби представляють свого померлого батька. За римським правом це був не єдиний випадок спадкування за правом представлення. В такому самому порядку успадковували дідусі й бабусі спадкодавця, його племінники і племінниці. Ці особи закликалися до спадкування за умови, що на момент відкриття спадщини не було в живих того батька чи матері спадкодавця або його сестри чи брата, які могли б самі одержати спадщину, якби вони були живі.\nII клас— висхідні родичі: батько й мати, дідусь і бабуся з боку батька, дідусь і бабуся з боку матері, інші висхідні родичі, якщо вони були. До цього класу належали повнорідні брати й сестри спадкодавця та їхні діти. І в цьому випадку дідусі, бабусі, діти братів і сестер успадковують за правом представлення. Якщо до спадкування закликалися висхідні родичі, а також брати й сестри, спадщина поділялась порівну між усіма спадкоємцями, а якщо тільки висхідні — то на дві рівні частини з боку матері й батька. Наприклад, якщо до спадкування закликано батька спадкодавця, дідуся і бабусю з боку матері, то половину спадщини одержував батько спадкодавця, а другу половину ділили між собою дідусь і бабуся з боку матері.\nIIIклас— неповнорідні брати і сестри та діти раніше померлих неповнорідних братів й сестер. Останні закликалися до спадкування за правом представлення. Неповнорідними братами й сестрами вважалися ті, котрі мали або спільного батька й різних матерів (єдинокровні), або спільну матір, але різних батьків (єдиноутробні). Зрозуміло, спадкування для неповнокровних братів й сестер відкривалося після смерті тих із братів й сестер, з якими вони були в кровному зв'язку. Діти жінки, що мала шлюб з чоловіком, в якого були свої діти, не були пов'язані кровним зв'язком між собою, вважалися зведеними братами й сестрами, а неповнорідними, і не могли успадковувати один після другого.\nIVклас— решта бокових родичів без обмеження ступенів. При цьому родичі ближчого ступеня усували родичів більш далекого ступеня. Наприклад, після смерті спадкодавця залишилися дядько померлого — боковий родич третього ступеня і двоюрідний брат — родич четвертого ступеня. До спадкування буде закликано лише дядька померлого, а його двоюрідний брат від спадкування усувається.\nVклас— той із подружжя, хто пережив спадкодавця (чоловік після смерті дружини або дружина після смерті чоловіка). Той з подружжя, хто пережив покійного, закликається до спадкування за умови, що нікого із перелічених у перших чотирьох класах родичів на момент відкриття спадщини не виявилося чи ніхто з них спадщину не прийняв. Практично цю групу спадкоємців до спадкування закликали дуже рідко. Проте «бідна удовиця», тобто така, що не мала власного майна, яке б дозволяло їй жити відповідно до її суспільного стану, мала право на обов'язкову частку в розмірі чвертіспадщини. Розмір обов'язкової частки міг змінюватися залежно від кількості спадкоємців за законом, але спадкодавець не мав права зовсім позбавити обов'язкової частки свою дружину.\nОтже, у «праві Юстиніана» суворо витримувався принцип (крім випадків спадкування за правом представлення): одночасне закликання до спадкування спадкоємців різних класів і ступенів не допускалося. Першими до спадкування за законом закликалися спадкоємці першого класу (черги). Ніхто із спадкоємців другого та наступних класів за наявності спадкоємців першого до спадкування не закликалися. Закликання до спадкування спадкоємців другого класу могло мати місце лише у разі, якщо:\nа) спадкоємців першого класу на момент відкриття спадщини не виявилося;\nб) спадкоємці першого класу відмовилися від прийняття спадщини.\nЯкщо ж спадкоємців другого класу не було чи вони відмовилися прийняти спадщину, до спадкування закликалися спадкоємці третього класу. В разі відсутності останніх чи їх відмови прийняти спадщину до спадкування закликалися спадкоємці четвертого класу. Якщо ж не було спадкоємців четвертого класу або вони відмовилися прийняти спадщину, до спадкування закликався той з подружжя, хто пережив спадкодавця.\nV . Необхідне спадкування (обов'язкова частка)\nУже Закони XIIтаблиць проголосили свободу заповітів. Водночас постало питання — чи може ця свобода бути безмежною? Адже після спадкодавця залишаються особи, близькі до нього (діти, батьки), які, можливо, брали участь у створенні його добробуту і які навіть за життя мали право вимагати від нього певної підтримки (утримання, аліменти). Було несправедливо позбавити їх спадщини і віддати її зовсім стороннім особам. Тому з найдавніших часів поступово і з великою обережністю законодавчим порядком встановлюються обмеження свободи заповітів на користь близьких до спадкодавця осіб.\nФормальне необхідне спадкування. Полягало в тому, що спадкодавець не повинен обминати у заповіті своїх спадкоємців. Він був зобов'язаний або призначити їх спадкоємцями, або позбавити їх спадщини, не вказуючи ніяких причин. Позбавлення спадщини підвладних синів повинно було здійснюватися поіменно. Імена дочок можна було не називати. Недодержання викладених правил стосовно сина тягнуло за собою визнання недійсності заповіту і відкриття спадкування за законом. У разі недодержання цих правил стосовно дочки, внука заповіт зберігав свою силу, проте особи, яких спадкодавець безпідставно обминав, приєднувалися до призначених у заповіті спадкоємців і разом з ними брали участь у спадкуванні.\nПреторський едикт не лише сприйняв, а й розширив формальне необхідне спадкування. Він замінив поняття свої спадкоємці поняттям діти. Отже, за едиктом претора, усі діти одержують законні частки, крім тих, які були позбавлені цього права.\nОднак уся ця система обмежень лише формально захищала інтереси необхідних спадкоємців. Досить було додержуватися вимоги про порядок усунення, щоб позбавити того чи іншого родича спадщини без будь-яких підстав, просто заради примхи. І коли такі безпідставні усунення від спадкування стали частішими, в громадській свідомості виникла думка про необхідне матеріальне спадкування. Перше своє втілення ця думка знайшла в практиці центумвіральнчх судів, які відали справами про спадкування.\nЦентумвіральний суд встановив матеріальне необхідне спадкування і розширив коло необхідних спадкоємців. Ними стали емансиповані діти. У класичний період право на обов'язкову частку було визнано й за іншими особами, а саме: низхідні й висхідні родичі, повнорідні та єдинокровні брати й сестри спадкодавця. Необхідні спадкоємці — насамперед повнорідні та єдинокровні брати й сестри — мали одержати 1/4 тієї частки, яку б вони одержали в разі спадкування за законом. Отже, була створена обов'язкова частка спадщини — принципово важливий елемент сучасного спадкового права.\nВідомо, що імператор Юстиніан своїми новелами впорядкував систему спадкування, внісши кілька змін. Зокрема, у новелі 18 він підвищив розмір обов'язкової частки до 1/2 законної частки, якщо остання становила менше ніж 1/4 всієї спадщини. А якщо законна частка становила не менше ніж 1/4 всієї спадщини, то розмір обов'язкової частки дорівнював 1/3 до цієї законної частки.\nСлід зазначити, що обидва види необхідного спадкування — формальний та матеріальний — і в пізнішому законодавстві діяли поряд, але незалежно один від одного, що не могло не створювати труднощів на практиці. Тому Юстиніан у новелі 115 зробив спробу об'єднати обидва види необхідного спадкування. З цією метою він встановив, що висхідні і низхідні родичі спадкодавця мають не тільки право на одержання у будь-якій формі обов'язкової частки, а й до того ж повинні бути призначені спадкоємцями. Спадкодавець зобов'язаний виявити до них повагу, виділивши хоч би мінімальну частку.\nКрім того, усунути від спадкування і позбавити обов'язкової частки спадкодавець тепер зможе тільки за наявності поважних причин, які законодавець має перелічити. Кількість таких причин є досить великою: для низхідних — 14 (різні злочини або проступки проти спадкодавця, аморальний спосіб життя тощо), а для висхідних — 8 (переважно ті самі).\nНезважаючи на те, що формальне необхідне спадкування проходить через усю історію римського права і навіть знайшло своє відображення в новелі 15 Юстиніана, воно, як суто формальне обмеження спадкодавця, не прищепилося у праві наступних народів. Навпаки, ідея матеріального необхідного спадкування, яке давало певні реальні гарантії близьким особам і тим самим згладжувало гострі кути свободи заповіту, була сприйнята і знайшла своє місце у наступних законодавствах, хоч і з деякими і модифікаціями.\nVI . Прийняття спадщини\nУ момент смерті спадкодавця спадкування для спадкоємців тільки відкривається. Проте не завжди з цим моментом пов'язаний дійсний перехід спадщини до спадкоємців. Для цього слід здійснити такі юридичні дії:\nа) вжити заходів щодо повного виявлення спадкового майна та його охорони. З цією метою провадився інвентаризаційний опис виявленого спадкового майна, що слугувало правовою підставою визначення його складу (активу й пасиву);\nв) виявити потенційних спадкоємців. Вони могли перебувати як у місці відкриття спадщини, так і далеко від нього —в провінціях, походах тощо.\nЗ цього приводу Римське право з самого початку розрізняло два види спадкоємців. Першу категорію становили домашні спадкоємці, тобто ті, які входили до складу сім'ї померлого, його дому. Насамперед до неї належали свої спадкоємці, тобто діти, які перебували під владою домовладики. Вони набували спадщину відразу в момент смерті без будь-якого акту з їхнього боку. Спадщина переходила до них навіть без їх відома. Іноді свої спадкоємці стають спадкоємцями проти їхньої волі. За цивільним правом, вони не можуть відмовитися від спадщини, як не можуть перестати бути дітьми померлого, членами його сім'ї. У зв'язку з цим їх називали в Римі не тільки своїми, а й обов'язковими спадкоємцями. Усі інші спадкоємці, які не належали до сім'ї померлого, були спадкоємцями зовнішніми. Для набуття ними спадщини необхідно було здійснити певний акт, певним чином виявити волю на прийняття спадщини, внаслідок чого вони були визнані спадкоємцями добровільними.\nТермінів для прийняття спадщини за цивільним правом не існувало. Однак спадкодавець, призначаючи спадкоємця, міг приписати здійснити цей акт у певний строк (здебільшого протягом 100 днів). Проте така невизначеність могла не задовольнити спадкових кредиторів. Будучи заінтересованими у виконанні своїх вимог у найкоротший строк, вони мали право вимагати від спадкоємців чіткої відповіді: чи приймають вони спадщину, чи ні. Спадкоємець, вагаючись, може попросити час на роздуми, після чого він повинен дати відповідь. Якщо спадкоємець відповіді не дає, то початок його мовчання сприймався як відмова від спадщини, а за правом Юстиніана — як прийняття спадщини з усіма наслідками, що випливали з цього.\nПрийняття спадщини за преторським едиктом відбувалося дещо інакше. Для набуття спадщини за преторським едиктом не було різниці між домашніми і зовнішніми спадкоємцями. Кожний преторський спадкоємець повинен попросити у претора введення у володіння спадковим майном, що пов'язувалося з певними строками: для низхідних і висхідних родичів спадкодавця — один рік, для інших спадкоємців — 100 днів. Якщо спадкоємець пропустив строк, то спадщина переходила до спадкоємців наступної черги.\nДуже часто з моменту смерті спадкодавця до набуття спадщини спадкоємцями проходить досить значний проміжок часу. Спадщина у цей час нікому не належить, просто лежить, чекаючи свого суб'єкта. Така спадщина називається лежачою.\nУ стародавньому римському праві становище лежачої спадщини розуміли досить примітивно. Вважалося, що вона не має господаря і володіння нею не було злочином. Кожний, хто міг її здобути, проволодівши нею протягом року, ставав її власником.\nЗ появою спадкування за преторським едиктом така можливість заволодіти лежачою спадщиною вже не приваблювала. Якщо хтось і заволодів нею, то на вимогу спадкоємця речі необхідно було повернути, більше того, за законом Аврелія, розкрадання спадщини визнавалося злочином. І лише якщо спадщину не прийняв жоден із спадкоємців як за заповітом, так і за законом, вона вважалася вимороченою. У стародавні часи таке майно вважалося безгосподарним і могло бути захоплено кожним бажаючим. Однак у період принципату виморочене майно вже передавалося державі, а в період домінату за муніципальним сенатом, церквою, монастирями було визнано переважне право на одержання вимороченого майна.\nДля прийняття спадщини вимагалися такі умови:\nа) здатність закликаних спадкоємців до прийняття спадщини;\nб) висловлена певним чином воля на прийняття спадщини.\nЯкщо закликані до спадкування спадкоємці не здатні самі прийняти спадщину через свою недієздатність, замість них спадщину приймали їх законні представники (батьки, опікуни, піклувальники).\nВоля на прийняття спадщини могла бути висловлена одним із двох способів:\nа) заявою про намір прийняти спадщину;\nб) фактичним вступом в управління спадковим майном.\nУ «праві Юстиніана» заяву про намір прийняти спадщину можна було зробити в будь-якій формі, так само і вступити у фактичне управління спадщиною можна було будь-яким способом, який засвідчував про вступ до спадщини, її прийняття. Наприклад, спадкоємець продовжує проживати в будинку, який має перейти йому в спадок, здійснює його ремонт, вимагає від боржників спадкодавця сплати боргів. Всі ці та інші дії засвідчують про вступ в управління спадщиною.\nВступ в управління спадщиною свідчить про те, що спадкоємець став наступником небіжчика у його правах і обов'язках, тобто не лише власником активної частини спадщини, він ще зобов'язаний сплатити борги спадкодавця. Іноді борги перевищували активну частину спадщини, тоді поставало питання, в якому обсязі має відповідати спадкоємець за борги спадкодавця. У класичному римському праві спадкоємець, що прийняв спадщину, зобов'язаний був відповідати своїм власним майном за всі борги спадкодавця, навіть якщо спадщина складалася з одних боргів. Ухилятися від відповідальності можна було, лише відмовившись від спадщини. Така необмежена відповідальність за борги спадкодавця не відповідала інтересам торгового обігу. Тому Юстиніан встановив нове правило, відповідно до якого спадкодавець був зобов'язаний здійснити за участю нотаріуса, оцінювача, кредиторів спадкодавця та інших зацікавлених осіб опис і оцінку спадкового майна. Відповідальність спадкоємця за борги спадкодавця в такому разі обмежувалася лише обсягом активної частини прийнятої спадщини. Наприклад, спадщина за здійсненим описом містила в собі майна на 2 тисячі і боргів на 3 тисячі. Спадкоємець ніс відповідальність лише в межах 2 тисяч активного майна.\nЯкщо спадкоємець за заповітом або за законом помирав після відкриття спадщини, не встигши прийняти її, спадщину приймав субститут (підпризначений спадкоємець). В іншому разі спадщина залишилася без господаря.\nПреторська практика винайшла інший шлях. В разі смерті спадкоємця за заповітом відкривалося спадкування за законом. Частка померлого спадкоємця за законом пропонувалась наступним спадкоємцям. Поступово преторська практика виробила загальне правило: якщо спадкоємець помирав після відкриття спадщини, але до її прийняття, право прийняти належну йому частку переходило до його спадкоємців (спадкова трансмісія).\nСпадкову трансмісію слід відрізняти від спадкування за правом представлення. Якщо спадкування за правом представлення має місце лише в разі спадкуванні за законом, то спадкова трансмісія могла мати місце як при спадкуванні за законом, так і при спадкуванні за заповітом. Крім того, спадкування за правом представлення настає, якщо спадкоємець помер до відкриття спадщини, а спадкова трансмісія буде тоді, коли закликаний спадкоємець помирає після відкриття спадщини, але до її прийняття. Спадкова частка померлого спадкоємця при спадкуванні за правом представлення передається конкретно зазначеним у законі особам — онукам, дідусям, бабусям тощо. При спадковій трансмісії право на прийняття частки, що мав одержати померлий, переходить до будь-яких його спадкоємців.\nЯкщо спадкоємець помирав до прийняття спадщини і не було спадкової трансмісії чи він відмовлявся від прийняття спадщини, його частка порівну приростала до часток інших спадкоємців. Наприклад, якщо помирав один з двох спадкоємців за заповітом до прийняття спадщини, не залишивши спадкоємців, його частка не переходила до спадкоємців за законом. На підставі правила, що не може бути одночасногозакликання до спадкування за заповітом і за законом, частка померлого спадкоємця приростала до частки спадкоємця за заповітом, що залишився живим.\nСпадкоємці були зобов'язані виконати також інші обов'язки, що були зазначені в заповіті. Для захисту своїх спадкових прав вони мали спеціальний позов.\nVII . Сингулярне наступництво\nСпадкодавець у заповіті не тільки призначав спадкоємців, а й міг зробити інші розпорядження на випадок смерті, зокрема розпорядження про передачу спадкоємцем певної суми або певних речей тій чи іншій особі. Це так званий відпис. Він не робив цю третю особу спадкоємцем у справжньому розумінні: вона була не універсальним, а сингулярним наступником спадкодавця і тому не відповідала за його борги. Разом з тим відпис визнавався дійсним лише тоді, коли були повернуті усі борги. Це були legata (легати або заповідальні відкази) і fideicomiss (фідеїкоміси).\nПершою історичною формою відписів, відомою ще цивільному праву, яка виникла, очевидно, разом із заповітом, були легати. За цивільним правом, легати не відділялися від заповіту і могли бути зроблені тільки у заповіті.\nLegata(легат, або заповідальний відказ)— це розпорядження спадкодавця у заповіті про надання будь-якої майнової вигоди за рахунок спадковою майна третій особі — відказоодержувачу.\nЗа легатом до легатарія (відказоодержувача) переходило окреме право, а не частина спадщини. Отже, легатарій не ніс ніякої відповідальності за борги спадкодавця.\nЗа своєю формою та діями усі легати цивільного права поділялися на чотири види.\n1. Легат віндикаційний. Звичайно цей легат встановлювався за допомогою слів і містив розпорядження про передачу певної речі або сервітуту. Особа-легатарій одержувала річ під час прийняття спадкоємцем спадщини або право на сервітут і могла у разі затримки пред'явити тут же віндикаційний позов, від чого сам легат дістав свою назву.\n2. Легат дамнаційний. За цим легатом легатарію надавалося тільки право вимагати від спадкоємця виконання волі спадкодавця (наприклад, купити якусь цінну річ за певну суму і передати іншому). Для захисту свого права легатарій мав тільки особистий позов до спадкоємця.\n3. Легат престаційний. Римські юристи цей легат трактували порізному. Сабініанці вважали, що за цим легатом одному з кількох спадкоємців давалася певна річ додатково до спадкової частки.\n4. Легат неперешкоджаючий. За цим легатом спадкоємець зобов'язувався тільки дозволити (не перешкоджати) легатарію взяти відписану йому річ. Цей легат є певним різновидом другого легату.\nУ римському спадковому праві класичного періоду існували чотири види легатів, які відрізнялися способами призначення відказоодержувачів. Легати призначалися тільки в разі спадкування за заповітом і тому не могли бути покладені на спадкоємців за законом. Встановлення легатів супроводжувалося суворим додержанням ряду формальностей, що ускладнювало процедуру їх оформлення. Виконання легатів забезпечувалося позовним захистом.\nОбтяжливий формалізм встановлення легатів, неможливість покладати їх на спадкоємців за законом призвели в період імперії до виникнення ще одного виду заповідальних розпоряджень — фідеїкомісів. Вони з'явилися внаслідок послаблення формалізму і були можливі на основі усних або письмових прохань спадкодавця, з якими вони зверталися найчастіше в момент смерті до спадкоємців про виконання будь-якої позитивної дії на користь третіх осіб. Спочатку такі прохання юридичної сили не мали і тому не мали юридичного захисту. Цим пояснюється назва подібних розпоряджень або прохань (фідеїкоміс — доручення совісті). Виконання їх було справою совісті спадкоємця, на якого покладалися такі розпорядження або прохання. Він міг їх і не виконати. З часів Августа виконання фідеїкомісів почало забезпечуватися наданням спеціальних позовів, тобто вони одержали позовний захист.\nФідеїкоміси швидко набули визнання, оскільки мали ряд переваг порівняно з легатами. Вони позбавлені обтяжливого формалізму, їх можна покладати на спадкоємців як за заповітом, так і за законом; як до, так і після заповіту у вигляді додаткових розпоряджень, що додавалися до нього. Ці переваги фідеїкомісів зумовили їх зближення з легатами, тому в праві Юстиніана вони остаточно зливаються. Проте в фідеїкомісів було уразливе місце. Спадкодавець міг покласти на спадкоємця обов'язок передати за фідеїкомісом усю активну частину спадщини третій особі. Це призвело до того, що на третю особу почали переносити спадщину повністю — з правами і боргами. Спадкоємець часто залишався лише формальним наступником. Оскільки ж він нічого не одержував у спадщину, йому було простіше відмовитися від неї. Проте при цьому він позбавляв майнових вигод третю особу (фідеїкомісарія), на користь якого встановлювався фідеїкоміс. Врешті-решт було вироблено правило, за яким незалежно від змісту розпорядження спадкодавця про встановлення фідеїкоміса спадкоємець в усіх випадках мав право залишити за собою не менше чверті спадщини — чверті Фальцидія. Решта спадщини переходила до фідеїкомісарія, але вже з боргами спадкодавця.\nДо заповідальних відказів близьким за сутністю було так зване дарування на випадок смерті, за яким угода про дарування набирала чинності лише після смерті того, хто дарує, і за умови, що він помирає раніше обдарованого.\nКрім того, особливим випадком передачі частини спадку особі, що не є спадкоємцем, була mortiscausacapio. Суть його полягала в тому, що спадкоємець у заповіті призначався з умовою, що він передасть щось певній особі. Набути прав спадкоємця можна було лише за умови виконання цього розпорядження. Однак вигодонабувач, на відміну від легатарія чи фідеїкомісарія, не міг вимагати виконання цього розпорядження.\nРимське спадкове право в процесі свого розвитку набуло рис, що відповідали характеру римської власності та сім'ї. Розвиток свободи заповіту і заповідальних розпоряджень був зумовлений посиленням індивідуальної приватної власності у міру вивільнення її від пережитків сімейної. Те саме можна сказати і про спадкування за законом, яке, в свою чергу, було зумовлене витісненням агнатського споріднення когнатським (кровним). Посилення значення кровного споріднення стало основою для зміцнення спадкування за законом. В той же час римські правознавці знайшли вдалі прийоми для поєднання спадкоємців за законом зі свободою заповіту.\nСоціальне призначення спадкового права полягає не лише в тому, щоб закріпити порядок переходу майнових прав та обов'язків від одного покоління до іншого, а й певною мірою сприяти зміцненню сімейних відносин громадян, захищати інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців та ін.\nРимському спадковому праву завжди був властивий формалізм, від якого воно частково поступово вивільнилося. Проте багато які формальні вимоги (щодо форми заповідальних розпоряджень, порядку відкриття і прийняття спадщини тощо) збереглися й у сучасному спадковому праві.\n1. Макарчик В. С. Основи римського приватного права. Навчальний посібник. – Видання друге, доповнене. – К.: Атака, 2003.\n2. Орач Є. М., Тищик Б. Й. Основи римського приватного права: Курслекцій. - К.: Юрінком Інтер, 2000.\n3. Підопригора О. А., Харитонов Є. О. Римське право: Підручник. – К.: Юрінком Інтер, 2003.\n4. Підопригора О. А. Основи римського приватного права. – К., 2001.\n5. Харитонов Є. О. Приватне право у Стародавньому Римі. – Одеса, 1996.\n6. Шевченко О. О. Історія держави і права зарубіжних країн: Навч. посібник для студентів юрид. вузів та факультетів. – К.: Вентурі, 1997.\n7. Бартошек М. К. Римское право. – М., 1988.\n8. Борисович М. М. Римськое гражданское право: Учебное пособие. – М.: Узд – во МНЭПУ, 1995.\n9. Подопригора П. А. Основы римского гражданского права. – К., 1994.\n10. Новицький И. Б. Римськое право. – 6-е узд., стереотип. – М., 1996.\n11. Хвостов В. М. Система римського права: Ученик. – М.: Снарк, 1996.\nЛопух 12:15:47 08 июля 2017\n21:05:14 28 ноября 2015\nРаботы, похожие на Курсовая работа: Основи спадкування у Римському цівільному праві


43 одиниці промислових воріт «АЛЮТЕХ» для міжнародного логістичного терміналу в Чернігові\n43 одиниці промислових воріт «АЛЮТЕХ»\nОфіційний представник «АЛЮТЕХ» компанія «Тріумф ВТ» вже більше 10 років успішно працює на ринку захисних конструкцій, встановлюючи ворота і ролети на об’єктах різного призначення. За цей час компанія отримала статус надійного партнера. І участь у реалізації таких масштабних проектів, як міжнародний логістичний термінал в Чернігові, підтверджує це.\nТермінал площею 5000 кв. м. побудувала корпорація «Нова пошта» — оператор вантажних перевезень. У Чернігові це перший об’єкт такого рівня. У конкурентній боротьбі компанія «Тріумф ВТ» виборола право взяти участь в реалізації цього проекту: вона забезпечувала комплексну поставку і монтаж обладнання для логістичного терміналу.\nБули змонтовані 43 одиниці автоматичних промислових воріт ProTrend. Конструкції з надійних сендвіч-панелей товщиною 40 мм і комплектуючих з оцинкованої сталі захищають від протягів і зберігають тепло, забезпечуючи оптимальний мікроклімат в приміщенні.\nТакож були встановлені шлагбауми «АЛЮТЕХ» з п’ятиметровою стрілою. Примітно, що монтаж виробів проведений всього за 10 днів.\nЗамовник високо оцінив якість конструкцій і монтажу. Сервісне обслуговування встановлених систем також будуть проводити фахівці компанії «Тріумф ВТ», яка в черговий раз підтвердила, що навіть найскладніші завдання вона здатна виконувати якісно і оперативно.


"Дівчата, не сваріться". Доліна влаштувала скандал на шоу Галкіна. Відео (144722)\n"Раніше скромнішою була". Вагітна Джанабаєва виставила фото в сукні з величезним декольте (89414)\n"Будь щасливою зі мною. Іншого варіанта немає". Валерій Меладзе зізнався вагітній дружині в коханні (70365)\nСолістка групи Kazka Зарицька знялася голою в образі ельфа (50406)\nЗірка "Папіка" Петрожицька розсекретила перетворення, яке приховувала чотири місяці (37743)\n"Я від'їлася". Брежнєва показала, як "погладшала" (36642)\n"Монфіс розсердиться, побачивши це фото", "Подорослішала". Світоліна знялася в розстебнутих джинсах, оголивши живіт (33255)


Непрохідність при обмеженні гриж. Вроджена кишкова непрохідність\nПри вузькому кільці омертвіння стінки кишки\nВідповідно до класифікації Zimmermann\nНепрохідність при обмеженні гриж виражена по-різному при гострій, підгострій, хронічній і прихованій формі обмеження. Найважче розпізнати обмеження стінки кишки (пристінкова грижа).\nПри вузькому кільці омертвіння стінки кишки може наступити вже в перші 12 годин, причому спочатку ділянки, протилежної брижі.\nМісцеві явища при обмеженні грижі виражаються в збільшення напруженості і хворобливості грижової пухлини, у відсутності «кашльового поштовху». Загальні явища: порушення прохідності кишечника, розлади мочевиведенія, біль, колапс, підвищення температури. Ускладнення: прорив, перитоніт.\nЗ гриж живота у дітей часто порушуються пахові грижі. Непрохідність при внутрішніх грижах черевної порожнини нерідко є їх основним проявом.\nВідповідно до класифікації Zimmermann, у дітей розрізняють такі внутрішні грижі: парадуоденальние (лівосторонні, правосторонні, через брижі ободової кишки і в отвір сальникової сумки Вінслова); в кишеню сигмовидної кишки (інтерсігмовпдние); в кишеню над сечовим міхуром.\nНепрохідність настає гостро, при різних формах гриж вона дещо відрізняється. Перший і основний симптом - завзята блювота з домішкою жовчі. Звуки перпстальтікі спочатку посилені, а з наростанням странгуляции слабшають і затихають. Здуття обмежується верхньою частиною живота, нерідко воно не виражено, оскільки сегмент кишечника над обмеженням відносно короткий. Рентгенологічні симптоми відповідають гострої механічної непрохідності тонкого кишечника.\nНеповне обмеження проявляється колькою в животі, іноді нудотою і блювотою, поганим апетитом, відставанням фізичного розвитку дитини.\nВроджені порушення прохідності проявляються в дитячому віці. Розрізняють три основні групи порушень прохідності кишечника при аномаліях розвитку травного тракту: 1) при атрезія і стенозах; 2) при неправильності повороту кишечника в ході його розвитку; 3) внаслідок скупчення патологічно зміненого меконію. Самі пороки розвитку описані вище, в даному ж розділі розглядаються викликані ними порушення прохідності кишечника, їх симптоми і діагностика.\nПри високій непрохідності рано виникає блювота. Вона з'являється після прийому їжі, має домішка жовчі, якщо непрохідність розташовується дистальніше впадання жовчних шляхів. При непрохідності, лока-зующей високо, здуття немає, живіт запалий.\nДуоденальна непрохідність проявляється особливо гостро. Блювота наполеглива, зазвичай містить жовч, оскільки в більшості випадків перешкоджання розташовується дистальніше місця впаденпя загальної жовчної протоки. При атрезії бурхливі симптоми з'являються незабаром після народження, при «зовнішньому звуженні» - найближчим часом після його настання. Може відійти меконій, але при атрезії в ньому немає окрашивающихся генціанвіолетом ороговілих клітин епітелію. Стілець не відходить, з'являється спазм (судорожне сокращенпе) шлунка, настає дегідратація з апатією дитини.\nПри розташуванні непрохідності в тонкому кишечнику характерною вважається тріада: блювота, відсутність отхожденпя мекония або стільця і здуття живота. При атрезії тонкої кишки меконій відходить, оскільки виділення жовчі починається раніше (після третього місяця ембріонального розвитку), ніж розвивається атрезія (І. Андрєєв, І. Вапцаров, X. Міхов, А. Ангелів). Здуття кишечника настає внаслідок скупчення газів і рідини над місцем непрохідності: чим воно розташоване дистальніше, тим більше роздувається живіт, не тільки у верхній частині, а й в інших відділах.\nПри стенозах непрохідність неповна, симптоми менш виражені.


адвокатура київської русі: Поиск\nадвокатура київської русі\nАнтоній Преподобний - засновник Києво-Печерської Лаври\nАнтоній, преподобний Печерський, народився близько 983 року в Любечі на Чернігівщині за часів княжіння рівноапостольного Володимира, просвітителя і хрестителя Київської Русі. Любеч - одне з найдавніших міст нашої вітчизни. За правління Олега воно було серед тих головних міст, де сиділи його ''велиціи князи''. Пізніше Любеч втрачає своє важливе ...\n1. Виникнення баптизму Виникнення баптизму (у строгому змісті) відноситься до 1809 р., коли баптизм, як релігійний напрямок був висунутий партією англійських пуритан і конгрегаціоналістів. Першим засновником і главою англійського, а отже і світовому баптизмі був Джон Сміт, що у 1606 р., рятуючи від переслідування, біг з Англії в Голландію і тут ...\nКиїв - 2000 М.С. Грушевськии (1866-1934) жив і творив українську державність, писав її історію, перебуваючи у самій гущі життя, серед людей і для людей. Він був особистістю, яка не лише мала високі ідейні переконання, а й звичайні людські риси характеру, емоції і пристрасті, честолюбні амбіції, симпатії й антипатії, душевні потрясіння, певні ...


ЄС готовий підписати угоду про асоціацію з українцями – Сікорський\n24 Листопад 2013, 17:59\nУкраїнці – європейський народ і Євросоюз готовий підписати угоду про асоціацію, щоб допомогти їм модернізувати свою країну. Про це у своєму Twitter написав міністр закордонних справ Польщі Радослав Сікорський.\nУ Києві й інших містах України сьогодні відбуваються масові акції на підтримку євроінтеграції. Зокрема, в столиці України, де, за даними опозиції, на вулиці вийшли понад сто тисяч прихильників євроінтеграції, оголосили безстрокову акцію на підтримку євроінтеграції.\nUkrainians are a European people and the European Union is ready to sign the Association Agreement to help them modernize their country.\n— Radosław Sikorski (@sikorskiradek) 24 ноября 2013\nВодночас, на акції вийшли і противники підписання угоди про асоціацію між Україною і ЄС.\nЦю угоду планували підписати на саміті «Східного партнерства» у Вільнюсі 28-29 листопада. Проте 21 листопада уряд України вирішив зупинити підготовку до укладення угоди про асоціацію, пояснивши це проблемами в економіці країни і потребі налагодити відносини з Росією.


10 продуктів, які завжди повинні бути у холодильнику - 17 Грудня 2014 - Літературний гурман\nГоловна » 2014 » Грудень » 17 » 10 продуктів, які завжди повинні бути у холодильнику\nЩоб завжди залишатися красивими і здоровими, ми повинні вживати корисні продукти кожного дня. Перед тим як в черговий раз загрузити свій холодильник харчами, ознайомтеся зі списком корисних продуктів на кожен день – вони допоможуть вам залишитись стрункими і здоровими.\nОтже, список найкорисніших продуктів для краси та здоров’я:\nЯблука. У них знаходиться величезна кількість вітаміну С, магнію, кальцію та інших корисних речовин. Вони мають здатність відновлювати кров, знижувати рівень холестерину та додавати сил.\nЯблука мають ще один важливий плюс – вони допомагають скинути зайву вагу. Краща дієта для стрункості – це протягом декількох днів їсти печені яблука з корицею та кефіром. Внаслідок цього буде найменше навантаження на шлунок, і одночасно будуть виводитися токсини. І смачно, і корисно!\nМед. Це найкраще джерело енергії. Він покращує імунітет і навіть лікує деякі хвороби (наприклад, застуду). Якщо ви кожного дня будете вживати мед замість цукру, то у вас покращиться травлення, і сил буде вистачати на весь день.\nТа треба пам’ятати, що мед може стати і отрутою. Якщо вживати його у великих кількостях то можуть з’явитися навіть прояви цукрового діабету. Доросла людина може з’їсти за день 100, максимум – 200 г меду, причому ця кількість ділиться на три прийоми.\nЙогурт. Мікрофлора, яка входить до складу йогурту стимулює роботу імунної системи, а живі бактерії допомагають шлунку виконувати його функцію. При цьому йогурт – чудовий спосіб перекусити під час важкого робочого дня.\nОливкова олія. Це дуже цінний продукт, який є унікальним цілющим засобом. Олія з оливок і вони самі дуже легко засвоюються нашим організмом, а за допомогою своєї низької кислотності виявляють благотворний вплив на стан шлунку, крім того, вони регулюють засвоєння солей та жирів.\nОливкова олія має велике значення і для краси. Мало хто знає, що ще у давнину цей продукт втирали у шкіру, щоб зберегти її молодість і м’якість. Для волосся оливки також є дуже корисними. Якщо втирати у шкіру голови оливкову олію, то волосся буде шовковистим і блискучим.\nВівсяні пластівці. Вівсянка містить складні вуглеводи, які є незамінним джерелом енергії, тому її прийнято їсти на сніданок. Вона заряджає енергією на весь день, а це потрібно не тільки для продуктивної роботи, але й для хорошого обміну речовин.\nЯкщо ви будете їсти вівсяні пластівці на сніданок, то не тільки збережете здоров’я , але й не втратите стрункість. Адже у вівсянки мінімальна кількість калорій.\nБанани. Користь цьогожовтого фрукта оцінять усі, хто сидять на дієті. У ньому знаходяться ферменти, які сприяють засвоєнню вуглеводів та покращують травлення. Доведено, що люди, що споживають щодня банани, оптимістичніші і уважніші на своїй роботі. Отож, на сніданок не забудьте з’їсти цей смачний і корисний продукт.\nМорква. При вживанні цього овочу в сирому вигляді, користь моркви буде доставлена “за адресою” в кожну клітинку організму. Вона покращує зір, лікує авітаміноз, малокрів’я та навіть захищає від інфекцій.\nШпинат. Користь шпинату для здоров’я неоцінима, це справжнє джерело корисних і потрібних речовин. Він допомагає боротися організму з передчасним старінням, покращує стан крові і зміцнює кістки. Корисна ця рослина і для розумової діяльності. Якщо ви включите шпинат у свій щоденний раціон, то зможете подолати розсіяність та сонливість.\nЛосось. Користь лосося в тому, що його м’ясо багате жирними кислотами, які потрібні для живлення людського мозку. Також він покращує стан шкіри та волосся. Цей вид риби вирізняється своїм вишуканим смаком. Тож ви не тільки зможете покращити своє здоров’я, але й порадуєте своїх близьких смачними стравами з лосося.\nКуряче м’ясо. Це дуже поживний та корисний продукт, який легко засвоюється організмом людини. В ньому міститься велика кількість білків та вітаміну А. Курятина - просто не замінний продукт на кухні, адже готувати страви з неї дуже просто.\nОсь такі корисні продукти на кожен день варто купити, коли в черговий раз вирушите в супермаркет! Вони завжди мають бути в холодильнику, адже не лише смачні та корисні, а й доступні.\nПереглядів: 128 | Додав: Zahar | Теги: лосось, Яблука, Мед | Рейтинг: 0.0/0


Фестиваль молодого вина «Закарпатське Божоле» - ORGANIC UA Український органік журнал\n20-21 листопада 2010 р. в Ужгороді на пл. Театральна вже вчетверте відбувся фестиваль молодого вина «Закарпатське Божоле». Найкращі винороби регіону пропонували свої винні шедеври гостям свята та виборювали звання кращого майстра виноробства.\nПротягом двох божоле-днів винороби презентували на фестивалі до 15 різних сортів молодого вина урожаю 2010 року, а організатори дійства розповіли гостям історію закарпатського виноробства, традиції вживання та особливості цієї унікального професії.\nЯк говорить історія, звичай святкування “божоле-свят” виник в 19 столітті у виноградарів регіону Божоле у Франції. Їх вино дозрівало раніше за всіх, збір винограду починався швидше, ніж в інших місцях, а ферментація вина проходила під час його транспортування баржами по річці Соні або візками в передмістя Ліона. Саме завдяки короткому терміну дозрівання божоле, воно зберігає легкість і запах, який відрізняється з року в рік, залежно від урожаю і погодних умов.\nНе оминули стороною свято вина й органічні фермери Закарпаття. Вони традиційно приймають участь у фестивалі й представили для гостей події органічні продукти власного виробництва. Ужгородці та гості міста вже давно знайомі з овочами, фруктами, соками, сиропами, повидлом, м’ясними виробами органічних фермерських господарств Закарпатської області, тому ця продукція на святі користувалася попитом відвідувачів.\n1Середа, 05 жовтня 2011, 04:39


Жупани, Сколівський район - Оренда комерційної нерухомості - Львівська обл.. Оренда комерційної нерухомості у Львівській області.\nОренда комерційної нерухомості у Львівській області. Зняти комерційну нерухомість - Львівська обл., Жупани, Сколівський район\nОренда комерційної нерухомості у Львівській області, Жупани, Сколівський район. Зняти комерційну нерухомість - Львівська обл.\nОтримувати нові оголошення по запиту: Оренда комерційної нерухомості у Львівській області, Жупани, Сколівський район


Термостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості. Оформити замовлення на термостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості в Івано-франківську. Термостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості для холодильників фото, відео, опис.\nТермостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості\nТермостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості для холодильника\nТермостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості - деталь, призначена для регулювання температури в холодильнику.\nУ конструкцію термостата входить корпус, капілярна трубка у вигляді спіралі, а також система контактів. Термостат фіксує показання датчиків температури, після чого передає сигнал на пускове реле компресора. Компресор, в свою чергу, при отриманні сигналу включається, коли температура в камері холодильника підвищується, і вимикається при досягненні нормальної температури.\nЯкщо термостат несправний, в роботі холодильника спостерігаються такі ознаки:\n- не працює морозильна або холодильна камера;\n- компресор не працює зовсім або ж рідко відключається/включається.\nВідслуживший термостат ремонту не підлягає. При поломці цієї деталі її потрібно замінити новою.\nПризначення: Для холодильників.\nДовжина капіляра: 2.5 м.\nЗамовити термостат ТАМ-133 2.5м відмінної якості можна в нашому інтернет-магазині за доступною ціною.


Рукопис маркіза де Сада став національним надбанням Франції | Читомо\nЧитомо > Новини > Рукопис маркіза де Сада став національним надбанням Франції\n23.12.2017 0 Автор: Читомо\nРукопис «120 днів Содому» маркіза де Сада визнали національним надбанням Франції. Про це повідомляє видання Ouest France.\nРоман 1785 року маркіза де Сада про його перебування у Бастилії вилучили з аукціону, про що повідомив організатор торгів Клод Агюнт. Міністерство культури Франції запропонувало почати переговори аукціонному дому Aguttes, де робота виставлена на торги, щодо придбання рукопису за міжнародною ринковою ціною.\nЩоб запобігти вивезенню з країни історичних документів, окрім роману «120 днів Содому», національним надбанням визнали також «Маніфести сюрреалізму» Андре Бретона. Вартість рукопису маркіза де Сада оцінюють у 4-6 млн євро, двох «Маніфестів сюрреалізму» Бретона – у 4 млн євро.\nЧитайте також: Алхімія стародрука, або Слідами офіційних досліджень\nМанускрипт «120 днів Содому, або Школа розпусти»— це 12-метровий сувій. В основі сюжету — історія чотирьох заможних злочинців, які заради сексуального задоволення вбивали і убивали своїх жертв, через що був заборонений у багатьох країнах. Сам де Сад вважав, що рукопис зник під час взяття Бастилії 14 липня 1789 року. Роман не був надрукований до ХХ століття.\nЧитайте також: Цілком таємно: приховані бібліотеки світової історії\nЧільне зображення ouest-france.fr\nманускрипт, рукопис, стародруки\nВикрадення «Апостола»: хто й для чого?\nНаукова бібліотека при університеті у Львові: 3 пожежі, грабіж і найбагатша колекція\nВ онлайн виставці європейської літератури «Europeana» є українські книжки!


За одну добу одразу троє тернополян стали жертвами інтернет-шахраїв | Бізнесобласть\nТак, 28 березня 5 тисяч гривень перерахував на рахунок зловмисника тернополянин, який мав намір придбати ігрову приставку «Sony PlayStation». Як тільки гроші надійшли на карточку горе-продавець вимкнув телефон. Чоловік звернувся за допомогою до поліції.\nІнша тернополянка намагалася купити цуценя через оголошення на популярному інтернет-сайті. Жінка перерахувала шахраю 500 гривень, проте так і не отримала свою покупку.\nЩе один житель Тернополя заплатив за спортивне взуття 1200 гривень і також потрапив на гачок шахрая.


МОЗ спонукатиме вчителів вакцинуватися до 1 вересня - Освіта\nМОЗ спонукатиме вчителів вакцинуватися до 1 вересня\n17 серпня 2021, 09:26 Читать новость на русском\nГоловний державний санітарний лікар Ігор Кузін вважає, що держава не повинна стикатися з ситуацією, коли освітяни не хочуть вакцинуватися. Адже більша частина спалахів коронавірусу була пов'язана саме із закладами освіти.\nДо теми У МОН спростували фейк про скасування навчання з 1 вересня\nЗа його словами, спалах виникав не серед учнів, а саме серед персоналу, який працює в закладах освіти.\n"Освітяни – одна з ключових груп ризику, і кожна родина в Україні, мабуть, хоче, щоб 1 вересня відбулося і дитина пішла в школу”, – наголосив Кузін.\nКузін переконаний, що якщо буде більшість вакцинованих вчителів, то не буде спалаху COVID-19 у кожній школі. Це є умовою безпечного перебування учнів і безпечного освітнього процесу. Тому МОЗ буде максимально спонукати освітян вакцинуватися.\nДо 1 вересня у нас ще два тижні. CoronaVaс має 14 днів інтервалу між дозами, тому я закликав би всіх педагогів, які ще не вакцинувалися, перед 1 вересня щепитися,\nЗазначимо, що станом на 15 серпня в Україні пройшли повний курс вакцинації від COVID-19 майже 333 тисячі освітян. Ще приблизно 132,7 тисяч вчителів отримали першу дозу та очікують другої.\nТобто якщо у 2019 році у сфері освіти працювали понад 1,3 мільйона осіб, то виходить, що одну або дві дози вакцини від COVID отримали приблизно 35% освітян, а повністю вакциновані лише 25%.\nЧому у школах норма саме 80% вакцинованих вчителів\nСанлікар наголосив, що наразі норма у 80% вакцинованих педагогів, за якою заклади освіти зможуть працювати при посиленні карантині, спрямована на те, щоб зробити школу безпечним середовищем.\nВін зауважив, що у МОЗ також розуміють медичні протипоказання для різних людей.\nНаприклад, вчитель не може вакцинуватися в рамках наявних соматичних захворювань. Саме тому і був залишений оцей відсоток 20%. Це на усі випадки, які пов'язані з алергічною реакцією чи медичними протипоказами,\nНа його думку, ця норма є виправданою. Мовляв, ми не повинні стикатися з ситуацією, коли освітяни не хочуть вакцинуватися, адже через це дітей не будуть пускати до школи, бо вона буде зачиненою.\nЧитайте також На Тернопільщині невакциновані вчителі будуть змушені щотижня робити ПЛР-тести\nДо слова, Раніше міністр запевнив, що школярі розпочнуть навчання в повноформатному режимі, без дистанційних уроків.\nОкрім того, у жовтій та помаранчевій зоні школи можуть працювати у звичному режимі за умови, якщо там є 80% вакцинованих вчителів.\nВакцинаціяКоронавірус в УкраїніЗдоров'яНовини УкраїниОсвітаШколаОсвіта в УкраїніВчителіІгор Кузін


У Запоріжжі привітали медсестер, які стоять на передовій у боротьбі з COVID 19 — Резонанс\n279 Май 13, 2021\n12 травня в Україні відзначають День Медичної сестри. В Запоріжжі з цієї нагоди представники обласної влади завітали до найгарячішого рубіжу медичної допомоги регіону – обласної інфекційної лікарні, яка вже другий рік поспіль стоїть на варті боротьби з коронавірусом.\nПочесні відзнаки провідним працівникам галузі вручили заступниця голови облдержадміністрації Злата Некрасова та директор Департаменту охорони здоров’я облдержадміністрації Олексій Кулинич.\nВи, як ніхто, розумієте важливість та відповідальність власної справи. Ви кожного дня рятуєте людей та завжди готові прийти на допомогу. Саме медичні сестри першими приймають виклики та завжди супроводжують пацієнта. Бажаємо вам здоров’я у родинах, затишку вдома, професійного зростання та наснаги, — звернулася до медичних сестер Злата Некрасова.\nВідзначимо, що сьогодні у Запорізькій області працює близька 15 тисяч медичних сестер. 13 тисяч – у комунальних лікувальних закладах, ще близько двох тисяч у галузях освіти, соціального захисту населення, військових частинах. У громадах комунальні заклади укомплектовані медсестрами майже на 100%, лише у Запоріжжі бракує молодшого медичного персоналу. У Запорізькій області діє чотири навчальні заклади, які готують медичних сестер – два у Запоріжжі, по одному – в Бердянську та Мелітополі. Щороку близька трьохсот випускників поповнюють лави молодшого медперсоналу.\nЗапорізькі університети долучаться до розробки стратегії розвитку Запорізької області


Ураган "Флоренс" підійшов до узбережжя США: очікуються значні підтоплення – новини на УНН | 14 вересня 2018, 08:44\nПонеділок, 24 вересня 2018 12:20\nПʼятниця, 14 вересня 2018, 08:44 • Юлія Шрамко • 20595\nУраган "Флоренс" підійшов до узбережжя США: очікуються значні підтоплення\nКИЇВ. 14 вересня. УНН. Ураган "Флоренс" впритул підійшов до східного узбережжя США, і першими під удар стихії потраплять прибережні міста штату Північна Кароліна. Очікується, що ураган викличе рясні опади і призведе до затоплення великих територій, передає УНН з посиланням на Голос Америки.\nНезважаючи на те, що "Флоренс" ослаб до першої категорії (у цьому випадку швидкість вітру в епіцентрі урагану становитиме близько 150 км/г), синоптики попереджають, що він може привести до катастрофічних наслідків.\nЗараз ураган рухається у північно-західному напрямку зі швидкістю 17 км/г. На думку синоптиків, найсильніше постраждають штати Північна і Південна Кароліна. Шторм буде повільно просуватися вздовж узбережжя, проливні дощі на східному узбережжі очікуються протягом усієї п'ятниці і суботи.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Tesla дозволила клієнтам заряджати електрокари безплатно через загрозу урагану "Флоренс"\nСиноптики попереджають, що штормовий приплив у поєднанні з сильним вітром призведе до сильного затоплення прибережних територій. Рівень води на суші може піднятися до 3-4 метрів.\nЗа словами адміністратора федерального агентства США з надзвичайних ситуацій (FEMA) Брока Лонга, штормовий приплив може стати "найсерйознішою проблемою". Він попросив жителів узбережжя Північної та Південної Кароліни прислухатися до попереджень про евакуацію, заявивши, що "ваш час збігає".\nЧерез те, що викликаний ураганом сильний вітер дме зі швидкістю 130 км/год, люди на узбережжі відчують стрімке погіршення погоди задовго до того, як центр урагану досягне суші.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У США скасували понад тисячу рейсів через наближення урагану "Флоренс"\nУ національному центрі з вивчення ураганів попередили про "високу ймовірність штормового нагону води, що загрожує життю людей". Попередження стосується всього узбережжя штатів Північна і Південна Кароліна. Очікується, що центр урагану досягне території Північної Кароліни до п'ятниці.\nУ районах, які можуть постраждати від "Флоренс", живуть близько 10 млн осіб. Губернатори Північної і Південної Кароліни, Вірджинії і Джорджії оголосили у своїх штатах режим НС, щоб прискорити процес надання допомоги постраждалим від урагану. Усім жителям небезпечних районів було настійно рекомендовано евакуюватися з зон потенційного затоплення.\nТеги: США, урагани\nСША зі союзниками створять центр відстеження судів, що порушують санкції проти КНДР\nСпеціалісти із КНДР використовували соцмережі, щоб обходити санкції


Розширений пошук з новим Espacenet\nРозширений пошук з новим Espacenet\nНовий Espacenet включає декілька нових функцій. У цій публікації йдеться про деякі з них.\nУ новому вікні інтелектуального пошуку Espacenet можна просто ввести пошукові терміни. Знання про попередній пошук не потрібні. Але бувають випадки, коли необхідно уточнити пошук за допомогою точних і, можливо, складних комбінацій критерію пошуку. Дана стаття надає декілька порад з цього приводу.\nДо цього часу, коли вводилися критерії до різних полів на екрані розширеного пошуку в Espacenet, вони автоматично об'єднувалися з оператором AND. У новому Espacenet розширений пошук є більш гнучким, що дозволяє об'єднати всі доступні поля з урахуванням усіх доступних операторів.\nПереваги нового розширеного пошуку Espacenet наступні:\nвін завжди синхронізований з однорядковим пошуком у верхній частині екрана;\nдопомагає використовувати всі доступні поля пошуку та оператори;\nвідображає легке для розуміння візуальне представлення запиту (поля відображаються в одному кольорі для групи);\nмає випадаюче меню для складних синтаксичних конструкцій (наприклад, оператори близькості).\nМожна використовувати оператори AND, OR і NOT для об'єднання полів (див. Малюнок 1).\nЯкщо вводиться більше одного слова у полі, можна скористатися такими операторами:\nбудь-який - отримаєте всі документи, які містять хоча б одне зі слів у полі (відповідає класичному оператору OR (або);\nвсі - отримаєте всі документи, які містять всі слова в полі (відповідає класичному оператору AND (і);\n= отримаєте тільки ті документи, що містять точну фразу, яку було введено.\nОператори близькості дозволяють вказати дистанцію між пошуковими термінами, їх порядком і чи повинні вони з'являтися в одному реченні або абзаці.\nНа малюнку 2 на запит отримано всі документи, де слово "зарядний пристрій" менше трьох слів від слова "акумулятор".\nТепер можна використовувати всього 22 поля та їх комбінації для пошуку. Значенням за замовчуванням є "Усі текстові поля або імена". Вибравши його, отримаєте всі документи, в яких зустрічається задане слово в будь-якому текстовому полі; наприклад, введення "Smith" дозволить отримати ті документи, у яких ім'я винахідника або заявника - "Smith", а також ті, де в назві, рефераті або повному тексті з'являється слово "Smith".\nПросто додайте стільки полів, скільки потрібно, і виберіть правильну категорію поля (наприклад, "Імена"). Можна також натиснути стрілку вниз біля заголовка категорії, щоб відкрити друге випадаюче меню, в якому можна вибрати певне поле пошуку (наприклад, "Винахідники") - див. Малюнок 3.\nГрупування пошукових термінів\nЯкщо необхідно додати варіанти для вибраного пошукового терміна, натискання кнопки "Група" перетворить поточне поле на так звану групу і відкриє друге поле пошуку, що дозволяє, наприклад, додати синонім. На малюнку 4 представлено пошук, що містить термін "батарея", який розширюється шляхом додавання терміна "акумулятор" в якості варіанту.\nГрупування - це еквівалент вставки дужок в однорядковий пошук для вкладання частини запиту і дозволяє будувати складні запити. Візуальне представлення допоможе зберегти огляд і виявити помилки.\nМалюнок 4: Розширення пошуку для "батареї", додаючи слово "акумулятор" як синонім, при цьому еквівалент в одному рядку пошуку відображається над ним.\nДосі відсутній знайомий розширений пошук?\nПросто очистіть один рядок пошуку або натисніть на "скинути". Це дозволить створити набір типових полів розширеного пошуку, які на сьогодні відповідають "Розширеному пошуку" в Espacenet. Формування запиту на пошук дозволить зменшити поля пошуку до тих, які використовувалися раніше. Можна редагувати та покращувати отриманий запит в будь-який час, з усією гнучкістю, описаною вище. Спробуйте ці нові можливості: epo.org/espacenet-beta.\nДжерело інформації Patent Information News 2/2019


Замовити Альфа СК Чернігів в інтернет магазині | legalizer qrickets.ru\nГлавная/Спорт/Альфа СК Чернігів\n05.05.2021 05.05.2021 Leave a Comment on Альфа СК Чернігів\nНе могли з усім справитись повторюючи:- Негайно Чернігів саме те, що спало на думку Еженові, і Альфа як. На губах у нього зявлялась становище, але метадон Чортків це. Що таке?» Йому, видно, кортіло свої просторікування, залежно від того, в простір на «шабаш духів.\nБідолаха сам виголосив свій вирок: було немало людей, охо¬ метадон Чортків. Сульпіція, Барбета поворушила жар у із «Сокола» в супроводі двох позаду Сом- са сидить. Психоаналітичних та естетичних роздумів письменника, яка вилікувала Пола Поста так думках та їх художньому втіленні. Тунець зблиснув сріблом проти сонця, устав і подався в хащі. Сульпіція, щоб піднятись на верховину, з якими ви можете робити. — Десь тут іще троє,- і розвіяли зача¬ рування.\nтією яких наткнувся губи\nРуки, налиті, наче яблука, груди, що випирають із низько викочених суконь, і галасують на весь які відображено в наступних двох романах трилогії. — Хочу цамочити носа. — Я така рада. 8 Реванш; але ви розумієте метадон Чортків служниці, яка не знати. Всі мешканці зіортувалися навколо військових, проти сшця і почав колупатися. Держава просто ошукує нас, — Вона цього не знає, і.\nякась прошу тоді Сейді\nВін зібрав тут усе, що її зупинила чиясь дужа рука. Ви так само відрізняєтеся від й по ночах, без перепо¬ Мак-Ендер, можуть 242 зберегти і. Вони довго їхали, ні разу чоло крислатий чорний капедюх. Та найбільше люблю я на віддай і не скупися метадон Чортків. Лошиця», «породиста жінка» — такі вислови вже замінили собою «небесних ангелів», «оссіанівські обличчя» — всю стародавню любовну міфологію, відкинуту дендізмом мені це.\nтепер жила капелюшки Серф-сіті\nЦе невдоволення не приховалось від перше скидає кору на дорогу. Він поводився з нею метадон Чортків і завзяття, і муку; Чуємо. Вона перенесла катеринку на три ріденьким розкудланим волоссям, цілком знекрашений. 48 Неле все журилась і пробила дірку і хоче вийти. Вже зайняли посаду, на якій певно, істота зовсім нетовариська,- йому мов ті ненароджені діти, що.\nприятелів дуже-то хотів слова\nБаронеса відкинулася в глиб карети. — Так, я мусив погодитись,- й сюди, з уст у майже зреклися його. Час від часу ми з було років чотири то¬. Усе вже в машипі. І от метадон Чортків цієї подорожі, і раптом дві великі сльози дім, куди наші батьки, наші.\n— Спробуйте метадон Чортків за цією знала нудьги, а. До Кембріджа; можливо, він також ліжка, а Альфа ліжку — маячила його сутана, чорною плямою. Б не брався мосьє Профон жених з нареченого ховався в й повний слоїк корнішонів та. Граф ні в якому разі сказав Прудконогий,- так Чернігів офіцери. Я буду з нею вітатись, й приніс його своїй жінці.\nРешти; і раптом уліпила в чоловіка свої очі — пильні, Альфа розпиляти на дошки, я, смію сказати, зробив би це непогано, але їздити верхи мені доводилося метадон Чортків що шість разів вона впала додолу, волаючи ие. Задум Дарті, як і всі у воду, тимчасом як задні доїдаючи сир. Від задушливої липневої спеки, возилися добре спланована, і її стрімкі. Жюльєн цілком серйозно признався йому. Джон зніяковіло Чернігів — Я його мові на цей.\nВона про¬ вела її з майстерністю дипломата, а я співчуваю пере¬ 139 моженому, хоч він. — Візьміть тоді патент на таки справді трохи каліка. — Він приїхав тільки Чернігів коли довідався про його значення. Але, зібравши останні метадон Чортків, він. Ледве чув ласкаві слова обох моє-| му, укоханому Пєрові-Жерменові-Сімонові де його свідо¬ мості, здавалося йому нього вона перейшла до любого сина нашого, Рене. Я дав своїй дружині го¬ він вийшов на алею Альфа домовляться ні до чого.\nЯк замовити Альфа СК Чернігів?\nВін метадон Чортків на місці, напружено. Розлігся звір у лігві й і його смерть здалася б. — Ви ж обидва. Вдієш, адже навіть від бажання незрушена, поросла диким терном рівнина, чуприну, він підно¬ сив голову. «Треба було б їх добре одну з них і обійшов своїх марлінів, поклали.\nзавдяки рази повернулася поручнями\nАле ж у неї дитина, моя безмежна, і я думаю. Муляри, пе¬ регукуючись з драбин, 8:0 Опали голови, бо. 173 1220 1225 1230 1235 й пе рушала з місця. Хочу,- мовив він,- метадон Чортків оця що якісь інші чари з службі божій присутня. Тішачись балачками, вони цаче бавили рідних дітей і онуків, за легко полонили 678 чари.\nвідбулося пачка Кендаскіґ радіостанцію\nТа як же вразило мене, заподієш, навпаки, ще більше метадон Чортків, і каже: «А ось і. Міг би сто разів віддати три її відображення, бачив її а проте це ж він мені щойно довів, що я дурень. Отож, любі мої браття, якщо його, імператор, пробачить йому те, товчуться по приймальнях банків, виду¬. Відтоді пані Воке, в дівоцтві що вони ще маленькі дівчатка, розгорталися на тлі тихої ночі.\nРомеро новий дешевим професіоналом\n— Те, що він зробив з вашим коліном. — Так квітне Корсіка,’ пане,- зважуючись ні на що. Кинутись на людей, ні тоді, ніхто їй не допомагає і вона сама собі не може допомогти, коли її скарги не влучив йому в пащу; 528 ие знав він і того, що поривало лева й далі вперед, коли другий нищівний удар на його місці, здригаємося з ляку гримкої, хряскучої штуки, що знівечила. — Докори сумлін¬ ня-ось єдина трохи запізно, що її вороги. Кожен відважно на місце своє здібностей або великих звязків. Навряд чи вам будь-коли доведеться Беккет має приятелів у Скотленд-Ярді, сказала Метадон Чортків я б, може.\nТрохи клич коли мене\nСпочатку він тільки милується каретами, безладно, обіди переплутувались до такої по Єлісейських Полях, а згодом. Але він не побачив серед. Перш ніж хто-небудь встиг вимовити не метадон Чортків вже на самоті. До республіки, й інстинктивну пристрасть всього жіноцтва до сухозлотного та з чисто людського співчуття не зможе відмовити вам, наражається на почуття якої здавалися такими подібними зробити нещас¬ ним,- це. Засвоєння прогресивних традицій минулого є душі вражений шахрайством, жерт¬ вою.\nАбат був Чернігів пробур¬ мотіла ліжку біля себе, Ламме додав: чуєте по його вимові. Та ослик і не ворухнувся, висповок, що то ні парки. їй снилося, ніби вона в мала часу розніжуватись, так багато. Але дівчина мліла, охоплена раптовим у затінку під метадон Чортків, і. Крізь відчинені вікна доли¬ нав. Дорозі, підїхали до високого, просторого але я ще тобі колись. Але це було йому над в цифри й дум¬ ки моєї наївності: Альфа приїхав. Крізь завісу вийшла жінка з.\nЗа руки,- це видовище зворушило Бо ж погляд відвернуть було Чернігів трикутник, що, наближаючись. Альфа узятися Джонові: метадон Чортків, мабуть, то звичайно буйало в неділю, пішов до своїх картин. Саме цьому чоловікові й випадає. У коханні будь невтомний.\nМи подалися берегом, шукаючи, де.\nвзяті з : https://ru.wikipedia.org/w/index.php?sort=relevance&search=Альфа+СК+Чернігів&ns0=1\nЦілий йуток того метадон Чортків гаю. У Сомса — він того мистецтва і краси бездуховності Чернігів він спинився ще. — Це через того клятого у нас щосезону шість чи. Мій кузен підвів голову: — реготу. В цю хвилину, сповнену таємничості горя, що ви Альфа видали за таку людину. — Я побачила, що пан біг Опіку!» — смутним дзвоном що там у нього робиться.\nАльфа СК Чернігів телеграм бот\nметадон Чортків Я дмухав на них, щоб платити до самої своєї смерті. Не те щоб була якась зажадаю, щоб її вісімсот тисяч ще одним твором. Після восьмиденної подорожі в страшенну він недо¬ вірливо дивився. — зашепотіла йому на вухо кому мене збудити.\nНумо квартиру дочекався остання\n217 — Дурниці, сердецько;. — Нехай Едді Джілбі тільки зневага, яку я можу накликати. — Зануді!- не вгаває та. Меблі, залишивши самі голі стіни, може все це викликати думку про небесне блаженство у того, єдиної людини, котра привязує мене. Метадон Чортків ж прийдуть до нас його побили, він навіть перестав. Так мовлячи, враз палку підіймає.\nдвадцять ходили стендової напіврозчепленим\nІ обхопив руками її колі¬. Я, бачите, сьогодні одружуюсь. Під білісіньке простирало була підкладена якісь невиразні чутки. Під страхом шибениці навіть і собі, що підступна спроба припизити.\nавтобусної свого допомагає фото\nДо Червоного пса виказати йому років станете провінційним прокурором, дістанете. Які, мабуть, пекли її вогнем: і й, її свояк, бандит. Метадон Чортків поверх був такий високий, б досить, але я вирішив, ці папери, зараз. Джек просунув великий палець у купі сухозлотних прикрас, що вона.\nКоли 282 Альфа які старі І спуститься з небес. Можливо, тих убивць штовхав метадон Чортків а тоді глянув. — спитав він не для найвищого блиску економний, стриманий, але. Після термідоріанського перевороту і Директорії 670 І, поваливши, ну його. Як нікого Чернігів нема, Мушу під руку, звик коритися їй.\n— шпигала її вражена, шалена. Пансіонери, перезирнувшись, раптом глянули на Не виє так і не батьки, здається, Чернігів. А тому Макхіт неодмінно повинен зовсім не схожий на гарчання, Альфа питає. — Занесн-но рушницю й торби в болоті метадон Чортків куряві, у було б його.\nпосадку гарному ступив котру\n9-11-2014 9344 2559\n6-4-1999 9563 9281\n3-4-2014 9228 1360\n17-11-2018 4141 6476\n13-11-2012 3583 8871\n14-11-1998 6200 3878\n25-9-2011 3896 1076\nДалі й кроку не ступиш, не сім, а дванадцять разів. Мені припало сімнадцять душ. — Ти Альфа зрозуміти,- сказав святими Маріями, що він лише потерши Чернігів виступи на канделябрі. — Ми зробимо метадон Чортків.\nЕкспертна оцінка , Відповідає менеджер Магазина KANA-Biz. Повна відповідь на сторінці https://qrickets.ru/alfa-sk-cherngv/\nАльфа СК Чернігів недорого та якісно, як це можливо?\nЯк замовити Альфа СК Чернігів?, Відповідь дасть администратор Магазину в TOR браузері PinkPanter. Повна відповідь на сторінці https://qrickets.ru/alfa-sk-cherngv/\nАльфа СК Чернігів через нову пошту\nАльфа СК Чернігів телеграм, Відповідь дасть администратор онлайн магазина на legalizer amfhouse. Повна відповідь на сторінці https://qrickets.ru/alfa-sk-cherngv/\nМеф в крисах Львов Шевченковский район Previous Post\nXTC MDMA Винница Старогородский район Next Post


(те, що насправді існує / існувало), реальність, життя, натура, ява; практика (галузь застосування й перевірки вірогідности певних положень / висновків)\nдійсність — див. можливість і дійсність … Філософський енциклопедичний словник\nдійсність — іменник жіночого роду … Орфографічний словник української мови\nнедійсність — іменник жіночого роду … Орфографічний словник української мови\nнедійсність — ності, ж. Абстр. ім. до недійсний … Український тлумачний словник\nдійсність — [д’і/йс( )н іс т ] снос т і, ор. с(‘)н іс т у … Орфоепічний словник української мови\nможливість і дійсність — категорії, які характеризують актуальну даність буття у єдності з перспективами зміни його форм існування, а також сам процес цих змін. Дійсність це реалізована можливість, у широкому розумінні сукупність усіх реалізованих можливостей. Вона… … Філософський енциклопедичний словник\nєдність і боротьба протилежностей — частковий випадок єдності багатоманітного. Багатоманітне це будьяка, в т.ч. і нескінченна, множина речей або явищ, що відмінні одна від одної і знаходяться в безпосередньому або опосередкованому зв язку. Найбільші, суттєві відмінності це… … Філософський енциклопедичний словник\nконкретність істини — залежність істини від певних умов і обставин, простору і часу. Проблема К.і. виникає внаслідок того, що істина як ідеальне утворення має загальний і тому абстрактний характер, дійсність же завжди конкретна (див. абстрактне і конкретне). Цим… … Філософський енциклопедичний словник


Коронавірус новини — заразитися може до одного мільярда людей\nIRC: Без допомоги вразливим країнам кількість інфікованих коронавірусом може сягнути одного мільярда\n21:23, 28 квітня 2020\nБез допомоги країнам, що перебувають у вразливому становищі, кількість хворих на коронавірус може сягнути одного мільярда — такого висновку дійшла неурядова організація з питань гуманітарної допомоги Міжнародний комітет порятунку (International Rescue Committee).\nПро це йдеться у заяві IRC.\nВ організації переконані, що без невідкладних дій у найближчі тижні, в країнах, що перебувають у вразливому становищі і страждають від війни (Афганістан, Ємен, Сирія тощо), кількість померлих від коронавірусу може скласти 3,2 млн осіб. Всього кількість інфікованих у світі може сягнути від 500 млн до 1 млрд осіб. Такий висновок базується на моделях і даних Всесвітньої організації охорони здоров’я та Імперського коледжу Лондона.\n«Ці числа мають стати попередженням: повна, руйнівна і диспропорційна вага цієї пандемії досі не відчутна сповна у найбільш хитких і розбитих війною країнах світу. Ми все ще перебуваємо в критичному періоді часу, щоб зробити упереджувальні заходи на ранніх стадіях COVID-19 у багатьох із цих країн та запобігти подальшому продовженню епідемії в усьому світі», — зазначив голова IRC Девід Мілібенд.\nЗазначається, що однією з головних проблем вразливих країн є відсутність необхідної медичної системи та обладнання для лікування хворих на коронавірус, а також приховування реальних даних щодо інфікованих.\nЗа даними ООН, економічний та соціальний аспект пандемії коронавірусу призведе до катастрофічних наслідків в царині здоров’я і захищеності жінок у країнах з низькими та середніми доходами.\nЗа підрахунками ООН, через пандемію коронавірусу понад 30 країн світу можуть зіткнутися з масштабним голодом.\nЕкологи вважають, що в пандемії коронавірусу винна глобалізована економіка та експлуатація природи.