Адвокат Майдану Маселко: Судову реформу треба ухвалювати - Новинарня\nHome / Long-ріди / Адвокат Майдану Маселко: Судову реформу треба ухвалювати\nАдвокат Роман Маселко. Тут і далі: фото з Facebook\nРоман Маселко понад 12 років працював у великому банку іноземної групи, пройшов шлях від юриста відділення у Львові до керівника юридичного відділу в головному офісі в Києві. Його життя змінилося з початком Євромайдану. У кінці листопада 2013 року Роман потрапив «під роздачу» «Беркута» як простий мітингувальник, невдовзі як адвокат приєднався до поїздки «автомайданівців» у «Межигір’я» – і пішло-поїхало. На своєму юридичному Майдані Маселко лишається досі.\nВін – один із найвідоміших та найактивніших адвокатів Небесної Сотні та Автомайдану, представник потерпілих «майданівців» та їхніх родин у судах і Генпрокуратурі, член Адвокатської дорадчої групи та Ради громадського контролю НАБУ. І це ще не всі заняття та «регалії» Маселка. Крім іншого, він послідовно домагається притягнення до відповідальності суддів, які ухвалювали незаконні рішення під час Майдану. І при цьому – захищає тих служителів Феміди, які почали боротися проти Системи.\nВивчивши всі «принади» вітчизняних судів, адвокат Євромайдану долучився до спроб змінити судову систему на законодавчому й конституційному рівні – з боку громадськості брав участь в експертних обговореннях різних проектів реформи правосуддя.\nСьогодні – в день, коли у Верховній Раді заплановано голосування з приводу змін Конституції щодо правосуддя (потрібно 300 голосів) та ухвалення законопроекту №4734 «Про судоустрій і статус суддів» (проста більшість) – “Новинарня“ публікує інтерв’ю з Маселком, що стосується питань судової реформи.\nПредставники експертного середовища вважають цю реформу ключовою для України, адже без справедливого судочинства втрачають сенс усі інші спроби змін.\n«Це не радикальне оновлення, але все ж таки поступ вперед»\nПане Романе, як ви оцінюєте судову реформу в комплексі – зміни до Конституції в частині правосуддя і законопроект про судоустрій? Чи справді, як стверджує Ляшко, президент таким чином узурпує вплив на суди?\nМаселко в ЄСПЛ\n– Загалом, це однозначно краще, ніж те, що в нас зараз є. Насправді ті механізми, які впроваджуються цією реформою, зменшують політичний вплив на суддів.\nЯкщо зараз суддів на перший випробувальний термін призначає президент, то з реформою він це право втрачає. Так само – Верховна Рада, яка наразі призначає суддів після 5-річного терміну довічно. Раніше були факти, що, аби пройти через комітет ВР, теж треба було «домовлятися», тільки вже не з адміністрацією президента, а з Радою. У разі схвалення реформи такого не буде. Усе вирішуватиме Вища рада правосуддя, а президент лише виконуватиме «церемоніальну» функцію (у законопроекті – «видання указу Президента України про призначення на посаду судді – у разі внесення Вищою радою правосуддя подання про призначення судді на посаду» – “Н”).\nВища рада юстиції реорганізується у Вищу раду правосуддя й набуває нових повноважень. Сьогодні вона може лише робити подання на призначення суддів до Верховної Ради або президента, а після змін вона сама їх призначатиме – в цьому ключова відмінність. І до ВРП, на відміну від ВРЮ, не будуть входити генпрокурор та міністр юстиції.\nВ цілому позиція громадськості така, що цю реформу треба ухвалювати. Це не радикальне оновлення, якого багато чекали, але все ж таки поступ вперед.\n«Таких суддів, що без хабара взагалі нічого не вирішують, – відсотків 10»\nУ суспільстві панує переконання, що всі судді – продажні корупціонери, відповідне ставлення показують і соціологічні опитування. Як ви вважаєте, яка частина суддів України є чесними?\n– Відверто вам скажу: я далекий від думки, що всі судді корумповані. Мало того, я захищаю тих суддів, які не лише самі не є корупціонерами, а ще й борються з такими колегами та допомагають їх виявити.\nНа мою думку, мінімум 50 відсотків складу суддівського корпусу принаймні не є активними корупціонерами. Та й не завжди незаконні рішення є проявами корупції.\nЧому я так кажу? В часи Майдану всі незаконні рішення, які ухвалювали судді – це були не корупційні, хоча й злочинні рішення. Це був просто тиск влади: їм давали вказівки й вони розуміли, що не мають виходу. Тобто є певні умови, в яких треба мати сильний характер і мужність відмовити.\nТаких суддів, думаю, відсотків 15-20 – які не беруть хабарі й не створюють таких умов і при цьому можуть протидіяти системі.\nТаких, що без хабара взагалі нічого не вирішують, – відсотків 10, не більше. Решта діють за принципом «дадуть – візьмемо, не дадуть – не візьмемо»…\nРоман Маселко в суді\nЦе так як із вступом у виші: всі «знають», що без хабара вступити неможливо. Але ж дуже багато хто саме так і вступав. Не треба всіх суддів вважати однаковими.\nХоча вхід у професію судді сам по собі корупціогенний. Навмисно створюються такі умови, коли чесно стати суддею дуже важко. Тому багато хто «страхується». У мене в банку, де я очолював юридичний відділ, був випадок, коли жінка брала валютний кредит для того, щоб стати суддею!\nА якщо ти входиш у професію через якісь нечесні процедури, це вже заважає бути чесним. Може, вона й непогана людина, але треба ж їй потім той кредит якось віддати! (сміється).\nВважаю, якщо створити суддям умови, щоб на них не тиснули, то корумпованих стане значно менше.\nІ ця реформа такі умови значною мірою створює – хай не ідеальні, але набагато кращі порівняно з нинішньою ситуацією.\nАдвокатська дорадча група (“адвокати Небесної Сотні”). Роман Маселко – другий праворуч\nЯк ви вважаєте, чи здатна взагалі суддівська система очиститись?\nНаведу статистику, яка мені близька. Щодо суддів, які порушували присягу під час Майдану, є лише 29 подань на звільнення, і то вони всі їх оскаржують. Звільнено фактично лише вісьмох. Кримінальні справи на 300 суддів [Майдану] – на початковій стадії, і їх перспективи дуже туманні. Передано до суду лише сім справ, і вже є один виправдальний вирок. Судді замість того, щоб допомогти очистити суд від тих, хто їх дискредитує, зайняли позицію їх максимального захисту та кругової поруки.\nЯ вважаю, що якби впродовж двох років суддівська система продемонструвала бажання самоочиститись, показала, що от, ми самі допомогли знайти й витіснити із судової влади корумпованих суддів, – тоді б вони мали право обурюватися тим, що їх звільняють. Але судді цього не зробили. Тому доведеться братися за це суспільству.\nКонституція і європейські стандарти не дозволяють так просто взяти й одразу звільнити всіх суддів. Замість цього передбачено механізм кваліфікаційного оцінювання, яке включає в тому числі й критерії доброчесності, відповідності майнового стану суддівських родин рівню доходів. Таке оцінювання проходитимуть усі, але це відбуватиметься впродовж кількох років, тобто черга дійде не одразу.\nРоман Маселко (в синій шапці) на Майдані 29 листопада 2013 року\n«Про план Б думати не хотіли»\nПроект змін до Конституції щодо правосуддя обговорюється з осені минулого року, а законопроект про судоустрій і статус суддів зареєстрували у Верховній Раді лише цього тижня. Як цей законопроект корелюється зі змінами Конституції?\n– Це, власне, як-то кажуть, імплементаційний закон, через який ці зміни до Конституції будуть реалізовані. Адже в Конституції не прописані всі процедури реалізації конституційних норм. Зокрема, там вказано лише, що система судів визначається законом. От цей закон і визначає, якою буде судова система, з яких ланок.\nКлючова зміна – це скасування чотириланкової системи й запровадження триланкової. Касаційні суди, які зараз є – Вищий господарський, Вищий спеціалізований, Вищий адміністративний – вони скасовуються і стануть частиною Верховного Суду. У ВСУ буде Велика палата Верховного Суду і три чи чотири палати касаційні – адміністративна, господарська, кримінальна, цивільна.\nДо речі, була ідея запровадження антикорупційної палати, що мала б розглядати питання злочинів, які розслідує НАБУ. Але зрештою в законі з’явилася норма про спеціалізований Вищий антикорупційний суд.\nПлюс імплементаційний закон визначає компетенцію, діяльність і повноваження вищих кваліфікаційних комісій, Вищої ради правосуддя та інші процедурні моменти, які можливо реалізувати через закон.\nЩо буде, якщо закон ухвалять, а на зміни до Конституції не вистачить голосів?\n– Є низка моментів судової реформи, які можна реалізувати винятково через Конституцію. Скажімо, про строки повноважень – що судді призначаються з моменту, коли їм виповниться 30 років, що вони призначаються одразу довічно Вищою радою правосуддя (а не спочатку президентом – на 5 років, а вже потім Верховною Радою – довічно), а президент виконує тільки формальну, «церемоніальну» роль.\nТакож є низка ключових змін щодо суддів, яких вимагає суспільство. Наприклад, підстава для звільнення судді, якщо він не може підтвердити законність джерел походження свого майна. Зараз такої підстави для звільнення немає. Також – за істотний проступок чи грубе нехтування обов’язками судді. Це теж ключові правила, які неможливо змінити без внесення змін у Конституцію.\nА є те, що можна змінити й без Конституції. Наприклад, той самий антикорупційний суд – лунали різні пропозиції, як його можна зробити в рамках чинної системи.\nХотілося б, звичайно, щоб реформа була затверджена разом зі змінами Конституції…\nУ понеділок на «круглому столі» ініціаторів реформи з боку влади намагалися запитувати, чи є в них «план Б», якщо не буде внесено зміни в Основний закон. І всі ключові особи – Петренко, Філатов, Ємець – по суті ухилилися від відповіді.\nОчевидно, що вони розраховують на ухвалення, тому не хочуть обговорювати інший варіант. А представники громадськості натомість говорять про те, що навіть якщо змінити Конституцію в частині правосуддя зараз не вдасться, бо для цього потрібно 300 голосів, то, наприклад, створити Антикорупційний суд можна через закон про судоустрій, який потребує принаймні 226 голосів.\nТобто якщо закон ухвалять, а Конституцію не змінять, то реформа, по суті, буде «половинчастою»?\n– Без змін до Конституції цей закон взагалі не вступить у силу. Доведеться робити косметичні зміни окремим законом. Таким є законопроект 4180.\n«Зі створенням антикорупційного суду коло замкнеться»\nПро Антикорупційний суд у контексті судової реформи активно заговорили буквально останніми днями, зокрема за його створення виступив міністр юстиції Петренко. Навколо чого точилися торги чи дискусії?\n– Насправді фінальної версії законопроекту про судоустрій і статус судів ми не бачили аж до вівторка, 31 травня. І це теж проблема – що він десь напівсекретно гуляв експертними колами в різних редакціях, але ніхто не міг сказати, яка з них остаточна. Те, що зареєстрували у ВР, дещо відрізняється від того, про що говорилося напередодні і що пропонували громадські організації (Реанімаційний пакет реформ, Центр протидії корупції та ін.).\nТепер, як бачимо, законопроектом передбачено, що вищі спеціалізовані суди – це Вищий патентний суд та Вищий антикорупційний суд.\nА, наприклад, у понеділок обговорювали інший порядок створення й забезпечення роботи Антикорупційного суду. Говорили, що він буде створений як палата при Апеляційному суді Київської області (принаймні в тому варіанті концепції, яку я бачив), це перша інстанція. Друга інстанція – спеціальна палата у Верховному Суді. А касаційна інстанція – це вже, по суті, весь Верховний суд, Велика палата.\nЄ дуже багато нюансів, щоб цей суд був справді незалежним – починаючи з фінансового забезпечення й закінчуючи питаннями безпеки суддів. Говорили, що має бути передбачено пряме фінансування через бюджет, обговорюються великі оклади суддям.\nПропонувалося понад 60 мінімальних заробітних плат для судді Антикорупційного суду. Також гарантії безпеки суддям та членам їхніх сімей, аж до виїзду за кордон в разі необхідності, наприклад, якщо родичам судді надходять погрози абощо.\nОднак, як бачимо, у законопроекті про судоустрій зрештою записали, що Вищий антикорупційний суд буде створено протягом 12 місяців після прийняття закону про вимоги до суддів цього суду, зарплати суддів ВАКС – на рівні з апеляційними судами, фінансуватиме суд Державна судова адміністрація.\nХто обиратиме суддів ВАКС? І коли він може запрацювати?\nЦе дуже важливий момент. Зараз є величезна проблема довіри до наявних механізмів добору кадрів. Як ви знаєте, у 2011 році була створена Вища кваліфікаційна комісія суддів України, і збоку процедура нібито виглядає й непогано: тести, було вкладено багато іноземних коштів. Але було й маніпулювання, і втручання, фактично вирішувалося все в ручному режимі. Тому Вища кваліфікаційна комісія, принаймні в тому складі, в якому вона існує зараз, довіри не викликає.\nУ проекті закону 4734 не визначено кваліфікаційні вимоги до суддів ВАКС, не закріплено процедуру проведення конкурсу на посади антикорупційних суддів тощо.\nЗаконопроект, хоч і передбачає створення Вищого антикорупційного суду як суду першої інстанції, але відкладає це на невизначений час. Статус цього суду не містить додаткових гарантій незалежності, і це необхідно виправити.\nОзвучується пропозиція громадянського суспільства: щоб суддів Антикорупційного суду обирала незалежна комісія з десяти осіб, до якої входитиме по три представники від Верховної Ради й президента, а ще чотирьох пропонуватимуть міжнародні інституції – ЄС, Рада Європи, посольство Канади й посольство США.\nЯ вважаю, що тут все логічно. Якщо подивитися на структуру, яка вибудовується, – є НАБУ, спеціально створений орган зі своїм законом, із конкурсним відбором, фінансовим забезпеченням, певною довірою; є Антикорупційна прокуратура, яка також створена з проходженням певних процедур, і є – звичайний суд. Тож якщо продовжувати логіку процесу, то має бути й спеціалізований суд, як мінімум із не меншим рівнем довіри, фінансування, гарантій, ніж у Національного антикорупційного бюро.\nЯ так розумію, що принципи формування Вищого антикорупційного суду є предметом політичних торгів, і деякі фракції, зокрема «Самопоміч», визначають це як одну з умов голосування за реформу правосуддя загалом…\n– Чесно кажучи, це не до мене питання. Хоча я спілкувався з депутатами, і справді, вони дещо скептично ставляться до конституційної реформи, вважають її половинчастою. Але якою є їхня кінцева концепція, я так і не зрозумів.\nЗагалом, думаю, це питання важко проходитиме, бо депутати розуміють: якщо буде й НАБУ, й Антикорупційна прокуратура, й Антикорупційний суд – коло замкнеться.\n«Якщо запитуєте громадськість, до дослухайтесь до її вимог»\nДнями міністр юстиції Павло Петренко навів цифри, проілюструвавши, як очиститься судова система через відкриття вакансій на посадах суддів, що призначалися на п’ятирічний термін. За його словами, разом з 800 суддями-«п’ятирічками», котрі вже не мають повноважень, набереться загалом про 1800 посад, за якими буде проведено новий конкурс. Таким чином, казав міністр, судова система буде оновлена на 30%. Чи справді це передбачено проектом закону про судоустрій, внесеним до ВР?\nЯ проаналізував законопроект, мав після цього дискусію на рівні експертів. Бачимо невідповідність пропонованих норм заявам Павла Петренка.\nУ пункті 17 Перехідних положень законопроекту вказано, що всі судді, повноваження яких припинились, мають право знову стати суддями шляхом проходження кваліфікаційного оцінювання. Звертаю увагу – не через конкурс, а через кваліфікаційне оцінювання.\nРізниця в тому, що на конкурс можуть подаватись усі бажаючі, а кваліфікаційне оцінювання можуть проходити лише судді. Тобто всі ці 1800 вакансій спершу будуть заповнюватись цими ж суддями («п’ятирічками»), і тільки після того, як щось залишиться, – через відкритий конкурс. Це кардинально відрізняється від анонсованого оновлення.\nЯкі ще недоліки помітили експерти після оприлюднення 115-сторінкового проекту?\nНе претендуючи на вичерпність: голови судів часів Януковича можуть ще щонайменше шість років залишатися на своїх місцях; апеляційні суди не оновлюються, якщо будуть вакансії – їх зможуть зайняти лише судді з не менш як п’ятирічним стажем; посвідчення головам судів і їхнім заступникам підписує президент (для чогось йому це повноваження дуже потрібне). Також – значно обмежується право на відеозапис відкритого судового засідання.\nЦі норми потрібно негайно виправити, інакше реформа справді стане лише ширмою. Крім того, ми наполягаємо на посиленні ролі Громадської ради доброчесності…\nЯкщо говорити про роль громадськості. Усі визнають, що вона була реально залучена до обговорення суддівської реформи. До того ж, відповідно до законопроекту, при Вищій кваліфікаційній комісії суддів створюється згадана вами Громадська рада доброчесності. Ваша оцінка цього органу?\nДосі громадськість жодним чином не була залучена до процесу оцінювання суддів, вона може лише спостерігати на моніторах, коли Вища кваліфікаційна комісія проводить оцінювання, і звертатися з різними скаргами, без жодних гарантій, що їх буде розглянуто. У нас деякі скарги на суддів уже більше року залишаються без розгляду! Тепер закон, справді, передбачає створення Громадської ради доброчесності.\nАле революції тут не відбулося. Відповідно до проекту, громадськість, по суті, так і не допущена до підбору суддів та притягнення їх до відповідальності. Тобто Вища рада правосуддя й Вища кваліфікаційна комісія формуватимуться так само, як формувалися досі: там і надалі будуть представники суддів, адвокати, науковці тощо, але не буде представників громадськості.\nПередбачена проектом 4734 Громадська рада доброчесності – це дорадчий орган, який може опрацювати якісь матеріали на суддю і внести на розгляд Вищої кваліфкомісії. І ВКК не обов’язково ухвалювати якесь рішення з цього приводу.\nМало створити раду, їй треба дати реальні повноваження. Я однозначно підтримую ініціативу РПР, що Громадська рада доброчесності повинна мати право обирати двох членів ВККС, а її висновки мають бути відхилені лише за умови одностайного рішення ВККС.\nДо речі, усі вважають що ця рада буде лише карати суддів, але, насправді, вона може стати і захистом для тих, хто пішов проти системи і зазнає тиску від своїх же колег.\nРоман Маселко в ПАРЄ\nПро адвокатську монополію і людей Портнова\nОднією з норм судової реформи, яка викликає великі дискусії, є обов’язкова участь у розглядах справ ліцензованих адвокатів. Як ви до цього ставитеся, як адвокат?\n– Так звана «адвокатська монополія» стосується представництва інтересів сторін у судах. Тобто інші юридичні послуги, які не стосуються судів, залишаються будь-кому – юрисконсультам, звичайним юристам. Але, звичайно, величезна кількість справ – якраз судове представництво.\nЦе дуже неоднозначний пункт. Моя думка – на даний момент не готові до того, щоб повністю перейти на «адвокатську монополію».\nХоча, якщо подивитися на західний досвід, то в дуже багатьох країнах представництвом інтересів у судах можуть займатися лише адвокати.\nЗдається, відповідно до пропонованих змін, у нас має бути поетапність. Тобто з 2017 року – тільки адвокати можуть представляти інтереси у Верховному Суді, з 2018-го – в апеляційних, і з 2019-го – вже в усіх судах.\nДля звичайних громадян це ще буде не так помітно, у кримінальних справах і зараз лише адвокати. А от для юридичних осіб це може стати величезною проблемою. Я сам був керівником юридичного відділу банку: у нас працювало 50 юристів, і серед них лише троє, включно зі мною, були адвокатами. А ми щодня супроводжували десятки справ! Після запровадження пропонованих змін юридичні особи зможуть бути представлені в судах тільки через адвокатів. Чи готові вони до цього, чи вплине це позитивно на якість послуг і можливість захищати свої інтереси? Мені здається, до 2019 року ще будемо не готові.\nНаскільки мені відомо, щодо цього існує ще одна проблема. До речі, і не лише щодо цього, а й у питанні, наприклад, делегування представників адвокатури до різних органів юстиції. У адвокатів багато самоврядних організацій, і між ними точиться не зовсім чиста боротьба ще з часів Медведчука, а потім Портнова…\nВ адвокатурі справді існують величезні конфлікти, зокрема з Національною асоціацією адвокатів, яку очолює одіозна Лідія Ізовітова, колишня член Вищої ради юстиції, що була, так би мовити, соратницею [юриста АП часів Януковича] Андрія Портнова. Наскільки я пам’ятаю, і на закони 16 січня від них надійшла позитивна реакція, хоч вони однозначно диктаторські.\nЄ суттєві проблеми з тим, як набирають адвокатів, – це все теж дуже корумповано.\nЩо можна говорити про адвокатуру, якщо, наприклад, керівник центру надання безоплатної правової допомоги при Міністерстві юстиції, адвокат Андрій Вишневський, на конференції заявив: реформа адвокатури потрібна, тому що зараз адвокати є ланкою в корупційній схемі. Усі про це знають, що адвокати ходять і «заносять». І от він каже про цю проблему, про необхідність реформування. І що ви думаєте? Вишневського позбавляють адвокатського свідоцтва! Саме за ці слова. Тому що він «дискредитує професію адвоката». А людина сказала правду!\nКваліфікаційна дисциплінарна комісія адвокатури, яка наділена цим правом (позбавляти свідоцтва), – це, по суті, репресивний орган. Вишневський подав на це рішення в суд. І програв.\nІнна Богословська висловлювала думку, що поправка щодо «адвокатської монополії» пропонується «під Портнова» і його коло. Ви бачите тут політичну складову?\n– Я не володію такою інформацією, і, чесно кажучи, мене політична складова мало цікавить. Але факт: чесності й прозорості в цій системі немає. І враховуючи, що, скажімо, Ізовітову тісно пов’язують з Портновим, і з того, що я чув від колег, думаю, він і досі – навіть із Росії – досить серйозно контролює ситуацію, зокрема, з судами, адвокатурою тощо.\nВідповідно, якщо механізм адвокатської монополії запрацює в сучасних умовах, то це може бути не на користь державі.\nДо прикладу: я, як член Дорадчої адвокатської групи, що займається справами Майдану, вимагав у Вищій раді юстиції ухвалити рішення щодо порушення суддями присяги. Я вніс багато таких подань і багато виступаю, щоб вони з’ясовували причини, чому судді масово порушували присягу. Так мені за це вже зробили попередження у ВРЮ. І це попередження може бути використано, щоб позбавити мене адвокатського свідоцтва.\nЗараз, якщо мене чи когось із моїх колег-адвокатів Небесної судді позбавлять свідоцтва, це повністю виб’є нас із процесу розслідування цих справ.\nА я ще зараз представляю суддів-викривачів, які дають покази, наприклад, проти голів апеляцій, які мають зв’язки «вище». Або один суддя дає свідчення проти мера Полтави. Звичайно, найлегший спосіб закрити мені рота – це позбавити мене свідоцтва.\nЗа твердженням ініціаторів із Координаційної ради з питань судової реформи, зміни до Конституції в частині правосуддя – це «європейські стандарти правосуддя та нові некорумповані, чесні та професійні судді», а також:\nДеполітизація та забезпечення незалежності судової влади, насамперед, позбавлення політичних органів можливості впливу на суддю та органи, відповідальні за суддівську кар’єру.\nДієві механізми оновлення суддівського корпусу, які підтримані експертами Ради Європи:\n– оцінювання всіх без виключення суддів за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності;\n– звільнення всіх, хто не відповідає цим критеріям, за спрощеною процедурою.\nВстановлення дієвих антикорупційних запобіжників:\n– непідтвердження легальності джерел походження майна є підставою для звільнення судді;\n– прозорий конкурс на будь-яку посаду.\nОбмеження суддівського імунітету виключно функцією відправлення правосуддя. В усіх інших ситуаціях суддя прирівнюється до звичайного громадянина.\nПідвищення професійних стандартів та посилення відповідальності для суддівського корпусу.\nІмплементаційний законопроект 4734 є продуктом експертного середовища – найкращих українських та міжнародних конституціоналістів, науковців, юристів. В остаточному варіанті тексту враховано більше 100 пропозицій громадськості. До його розробки, обговорення та доопрацювання долучилися більше 500 експертів з усіх куточків України.\nУ законопроекті враховані всі суттєві рекомендації Венеціанської комісії та інших міжнародних інституцій, які вони надавали Україні протягом багатьох років. Тому як результат маємо високу оцінку Венеціанської комісії та підтримку з боку наших міжнародних партнерів.\nХронологія прийняття проекту змін до Конституції України щодо правосуддя\nТравень – серпень 2015 року – проект розроблений Робочою групою з питань правосуддя та суміжних правових інститутів, що працює при Конституційній комісії.\nЛипень 2015 року – отримав схвальний попередній висновок Венеціанської комісії.\nВересень-жовтень 2015 року – доопрацьований з урахуванням рекомендацій Венеціанської комісії, результатів громадського та експертного обговорення.\n26 жовтня 2015 року – отримав схвальний остаточний висновок Венеціанської комісії.\n30 жовтня 2015 року – схвалений Конституційною комісією.\n9 листопада 2015 року – підтриманий Національною радою реформ.\n25 листопада 2015 року – внесений президентом до Верховної Ради.\n22 грудня 2015 року – Верховна Рада включила законопроект до порядку денного 3-ї сесії та направила його до Конституційного Суду для надання висновку щодо його відповідності статтям 157 та 158 Конституції України.\nВенеціанська комісія затвердила Меморандум щодо відповідності проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» Остаточному висновку Венеціанської комісії.\n30 січня 2016 року – Конституційний Суд підтвердив відповідність проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» статтям 157 та 158 Конституції.\n2 лютого 2016 року – народні депутати 244 голосами «за» попередньо схвалили зміни до Конституції в частині правосуддя.\n31 травня 2016 року – у Верховній Раді зареєстровано імплементаційний законопроект «Про судоустрій і статус суддів».\n2 червня 2016 року – день остаточного голосування за зміни Конституції.


Мінікнижки Історії.У пошуках зірки (у) – 10 грн – купить в Украине по низкой цене, отзывы на книгу – Balka Book\nМінікнижки Історії.У пошуках зірки (у)\nПривіт, мене звати Міні! Я - допитливе мишеня, яке мандрує світом у пошуку дивовижних цікавинок та нових друзів! Будеш дружити зі мною, малюче? Я розповім тобі багато-багато чудових історій. Якось я мандрував за допомогою машини часу і вирішив відправитись у ті часи, коли на Землі ще не було людей, а водилися самі динозаври й птеродактили, уявляєш? І там я знайшов собі веселих друзів - малих динозавриків Бронька та Завра, які розповіли мені про свої чудові пригоди...


УЄФА починає продаж квитків на Євро-2012\n21 квітня 2021, Київ 11:43\n01 березня 2011, 12:25\nСьогодні, 1 березня, УЄФА розпочинає продаж квитків на матчі фінальної частини чемпіонату Європи з футболу 2012 року.\nЯк повідомляє офіційний сайт УЄФА, у вівторок підготовка до Євро-2012 входить у нову стадію – у Києві та Варшаві відбудуться офіційні церемонії початку продажу квитків на матчі турніру.\nПрезидент УЄФА Мішель Платіні візьме участь у церемонії у Варшаві, яка розпочнеться о 17:00 за київським часом у Науковому центрі Коперника. Президент Польського футбольного союзу Гжегож Лято та посли турніру Збігнев Бонек і Анджей Шармах також відвідають урочистий захід.\nУ київському Українському домі посол чемпіонату Олег Блохін та місцевий директор турніру Маркіян Лубківський також о 17:00 вітатимуть гостей на аналогічній церемонії. Європейський футбольний союз у столиці України представлятимуть делегат президента УЄФА в проекті Євро-2012 Франтішек Лаурінець та операційний директор компанії UEFA Events SA Мартін Каллен.\nУЄФА нагадує, що упродовж березня вболівальники мають змогу подати заявки на квитки, а тим часом двоє власників квитків уже відомі. На обох церемоніях по чотири квитки на перші поєдинки збірних Польщі та України відповідно будуть вручені двом переможцям лотереї, що відбулась напередодні. Переможцем лотереї в Україні стала уболівальниця з Білої Церкви.\nКрім того, під час заходу за допомогою лотереї будуть визначені ще дві особи, які отримають по чотири квитки на стартові ігри збірних України та Польщі.\nУЄФА нагадує, що ціни на квитки стартують від 300 гривень. Доступними є кілька видів квитків, що реалізовуватимуться винятково через сайт UEFA.com з 1 по 31 березня.


Берестейська унія і берестейські анафеми: погляд з 2006 року.\nРоку Божого 1596-го, 8-го дня місяця жовтня за старим календарем, Ми в Бозі зібрані на черговім соборі в Бересті, в соборній церкві святого Миколая, Митрополит і єпископи грецького обряду, нижче підписані, на вічну пам’ять проголошуємо, щоб найвищий пастир Вселенської Католицької церкви прийняв нас під свій послух.\n410 вже років тому уклали владики київської церкви унію з Римом, унію, з якої постала сучасна Українська греко-католицька церква. І чотириста десять років дискутують вже, що дала народові руському і що відібрала в нього унія, якими були головні рушії рішення про союз з Римом, і якою виявилася спадщина Собору у Бересті Литовському. Точніше сказати, двох Соборів.\nЩо спричинилося до прагнення українсько-білоруських архієреїв вийти з підпорядкування Царгорода і увійти в союз із Римом? Передовсім, очевидно, глибока криза, яка охопила була Київську митрополію в 16 столітті. Жахливий стан моралі духовенства й єпископату, який нічим не відрізнявся способом життя від розгульних магнатів-розбишак Речі Посполитої. Купівля місць, так званих “хлібів духовних”, що наче іржа, роз’їдало тіло Церкви. Безнадійно низький освітній рівень духовенства – жоден з тодішніх православних навіть владик не володів латиною. Втручання світського елементу у справи церкви. Занепад східних патріархатів під владою Туреччини і недостойна поведінка грошолюбних патріархів. І це на тлі могутнього релігійного зрушення по цілій Європі, духовних пошуків серед русинів, поділ шляхти за конфесійною ознакою і розпачу від розриву між Римом і Царгородом, факт якого довго не сприймався київською релігійною свідомістю.\nЗвісно, руське духовенство переслідувало і більш прагматичні цілі. Воно сподівалося вискочити з-під контролю братств, отримати рівні права з римо-католиками у Речі Посполитій.\nАле у Бересті 410 років зібралося два Собори. Позиції їхніх учасників виявилися незводимими.\nЧому? Говорить історик Наталія Кочан.\nНаталія Кочан: На жовтень 1596 року у Бересті зібралися два Собори. Коли з’їхалися представники обох цих Соборів, вже було зрозуміло, що миру між ними немає.\nНа Соборі, очолюваним митрополитом Рагозою, було 5 єпископів і 3 архімандрити. Митрополит Рагоза як глава Київської митрополії був вищим чинником церковної влади.\nАнтисобор... Там було 2 єпископи і архімандрит. Був ще один представник Царгородського патріарха Єремії Другого. Він представив грамоти, начебто він мав повноваження надзвичайні патріарха. Але на той момент патріарх вже помер. Логічно припустити, що зі смертю патріарха ці повноваження скінчилися. Але антисобор, на якому домінували братства, світські представники, визнав ці повноваження.\nВважати, який Собор правильніший, то це залежить від того, яку хто вважає владу церковну найвищу: або Київського митрополита Рагози, або представника Константинопольського патріарха.\nКінчилося тим, що 2 Собори екскуменікували один одного. І ця анафема триває до сьогодні.\nАле тут важливо сказати, що тут за антисобором стояла більшість православного люду на Русі-Україні. І церковні Собори визначаються чинними не тільки за формою, що вірили всі, всюди і завжди, але в православ’ї ще є додаток: Собор, щоби бути легітимним, має ще бути сприйнятий народом Божим, усім віруючим загалом. Ось цього з Собором уніатським не сталося.\nЄпископи, які перейшли на унію, не змогли переконати у своїй правоті братства. За православною частиною стояла Києво-Печерська лавра, приєдналися практично всі православні монастирі.\nДещо згодом проти унії, за православ’я, виступила військова сила у вигляді козацтва.\nСтався величезний розкол, коли, як писали колишні хроніки, Русь почала нищити Русь. Ми бачимо ці наслідки і до сьогодні.\nВіктор Єленський: Дві Русі по-різному бачили власне майбутнє, дві Русі заходилися поборювати одна одну... Але жодна з них не хотіла бути маріонеткою в чужинських руках. Треба визнати: і тоді в Римі, і сьогодні в Москві так повністю і не усвідомили ідентичності тієї Церкви, яка постала з пасіонарних Артикулів, написаних “руками власними” православними єпископами понад чотири століття тому.\nВходячи в єдність з Римською церквою, українсько-білоруські владики вимагали від «панів-римлян» збереження православної літургійної традиції, обрядових особливостей і рівних прав з латинським духовенством Речі Посполитої. Крім того, вони розглядали себе якщо вже не піонерами, то, щонайменше, «працівниками дванадцятої години» у справі відновлення єдності Церкви Христової і навіть спеціально обумовили своє місце в тому величному майбутті, коли Господь цю єдність відновить.\nУніати однак не стали мостом між християнськими Сходом і Заходом. Проголошена 1596 року в Бересті Литовськім унія з Римом призвела до розколу Київської митрополії, «пани-римляни» не завжди були щирими зі своїми возз’єднаними русинами.\nАле Греко-католицька церква стала, зрештою, своєю для мільйонів цих русинів, вона ж відіграла дуже важливу роль у кристалізації, власне, української ідентичності галичан.\nЗрештою, Берестейська унія відіграла серйозну роль і в тому, що ми нині називаємо “екуменічною візією”, і в творенні української та білоруської культур.\nКореспондент Радіо Свобода Галина Терещук говорила про це з істориком Ігорем Скочилясом.\nІгор Скочиляс: Берестейська унія справила надзвичайно потужний вплив на розвиток українсько-білоруської культури. Цей парадокс, кажучи мовою німецького історика Ніпердая, вона (це й існування руської культури, українсько-білоруської у форматі двоконфесійності, двополярності) стимулювала дуже динамічно розвиток української культури. Це розвиток церковних братств, це розвиток книгодрукування, це розвиток модерної політичної свідомості руської нації, це дискусії про руську спадщину, дискусії про перспективу руської культури і загалом руської нації в її ранньомодерному значенні.\nВіктор Єленський: З Берестейської унії постала Греко-католицька церква, роль якої у самовизначенні галичан і вибору ними з-поміж інших, які реально в них існували, українського шляху, важко переоцінити.\nІ коли у 1946 році Сталін особисто схвалив операцію з «возз’єднання уніатів з Матір’ю-Церквою», то всі без винятку греко-католицькі єпископи обрали табори перед зрадою своїй традиції.\nГлава Української греко-католицької церкви кардинал Любомир Гузар в інтерв’ю Радіо Свобода зазначив, що коріння такої вірності треба шукати в подіях чотирьохсотрічної давнини.\nЛюбомир Гузар: Ота Берестейська унія, на яку дуже відказують, що вона, незважаючи на всі мильні обставини, всі труднощі, які вона перебула, таки себе оправдала, бо через 45 років діти тієї унії не відреклися ані Хреста, ані єдності його церкви.\nОтже, якась є сила в тій єдності, яку запевняла Берестейська унія.\nІ тепер ми стоїмо перед проблемою. Вже 15 років існує наша держава незалежна. Дуже багато говориться про єдність церкви, про потребу одної церкви в Україні.\nЯкий шлях до цього? Держава нас не об’єднає, сила нас не об’єднає, політичні домовлення нас не об’єднають.\nЩо нас об’єднає? Тут треба глянути в минуле і побачити, що дало силу церкві в таких дуже трудних обставинах перетривати. Значить, звідки береться сила в людях, щоби дуже в критичних обставинах не заперечити себе? Наука, так мені здається, з чого є, якщо застановимося, але ми ще мусимо багато більше застановитися, але най вже це, що зроблено, що сила та походить від Бога.\nОтже, значить, що тільки в єдності з Богом і через ту єдність чи з Богом в єдності, щирі єдності з людьми ми можемо осягнути справжню, повну єдність між християнами.\nВіктор Єленський: Понад сорок років підпілля, довжелезний мартиролог священнослужителів, ченців й черниць, тюрми, табори і спецпоселення, які гартували віру, але забирали життя – все це давало підстави греко-католикам, які вийшли наприкінці 1980-х років з катакомб, вважати, що найгірші часи позаду, і що вірність свою Апостольському Престолові вони довели цілком і повністю.\nОднак захоплений діалогом з Москвою Ватикан не поспішав віддячити їм за цю вірність. Він так і не надав статусу патріархату цій найбільшій з-поміж східних католицьких церков.\nПро свою приналежність до Української греко-католицької церкви повідомляють в ході соціологічних досліджень приблизно 7-8% опитаних в Україні, тобто йдеться приблизно про 3,5 мільйони осіб; ще два мільйони вірних Церкви об’єднують закордонні єпархії.\nНагадаю, що статус патріархату мають 6 східних католицьких церков: Вірменська, Коптська, Сирійська, Мелкітська, Маронітська та Халдейська. Кожна з них набагато або просто менша за Українську греко-католицьку церкву.\nПояснити з точки зору канонічного права, чому вона такого статусу не має, звісно можна, але, боюся, таке пояснення не буде переконливим навіть для тих, хто заходиться це зробити.\nІсторик Ігор Скочиляс навпрост пов’язує бажаний для українських греко-католиків статус з їхньою історією, з їхніми витоками і самоусвідомленням.\nІгор Скочиляс: Що стосується ідеї відновлення помісного статусу і його визнання Ватиканом, то, знову ж таки, воно закорінене в ту дискусію про те, кому належить спадщина києво-християнської традиції і Київської церкви. І цей, більше, ніж 400-літній період існування Греко-католицької церкви на українсько-білоруських землях показує, що Греко-католицька церква, незважаючи на дуже драматичні і соціальні, і політичні, і культурні аспекти своєї історії, завжди демонструвала і свою прив’язаність і декларувала свою приналежність до києво-християнської традиції.\nВіктор Єленський: Минулорічне загострення у зв’язку із перенесенням осідку глави Української греко-католицької церкви зі Львова до Києва підтвердило й іншу очевидність. Символи та колективні значення й надалі рухають людьми. Українська церква прагла перенести свій осідок в українську же столицю, а Московський патріархат був проти. Він ще і ще раз підкреслював: це наша територія і релігійно-суспільний розвиток на ньому визначатимемо ми навіть тоді, коли йдеться про іншу країну і про неправославні церкви.\nГреко-католики тоді таки переїхали. Вони вважають себе церквою свого права, церквою, яка не забула про Артикули чотирьохсотрічної давнини, про свої власні умови приєднання до Апостольського престолу, якому, знов-таки, вони свою вірність вони довели.\nПринципово: найбільш відповідальні й сумлінні з них не забули і про те, що Соборів у Бересті 1596-го року було два. І ті, хто зібрався в церкві святого Миколая, і ті, хто перебував у будинку знатного тринітарія, по-своєму вболівали і за свою церкву, і за руський народ, і за цілу Церкву Христову.\nЦе сумління не може заспокоїтися доти, доки над нащадками і тих, і інших тяжіють обопільні анафеми. Вони висять над односельцями, над співгромадянами, над однодумцями, зрештою, які причащаються з різних чаш.\nГреко-католицько-православний конфлікт наразі притлумлений, але не подоланий. І серед православних, і серед греко-католиків вистачає яструбів. Але є і невиправні мрійники, які бачать сліпучі ризи владик, що проголошують уневажнення анафем року Божого 1596-го. І вірять, що це ще станеться під цим Небом, і на цій землі.


Гострий калькульозний холецистит - симптоми нападу хвороби, методи лікування та дієта хворого\nЩо таке гострий холецистит калькульозної форми\nОзнаки холециститу гострої форми\nЯк лікується жовчнокам'яна хвороба\nЧим лікувати холецистит у гострій формі\nВідео: як видаляють камінь у жовчному міхурі\nЦе важке запалення жовчного міхура, що загрожує дуже небезпечними ускладненнями. Гострий кам'яний холецистит, як і раніше, дає дуже високий рівень смертності. У зв'язку з цим така актуальна проблема своєчасного та адекватного лікування захворювання.\nЯкщо жовч перестає вільно надходити в травний тракт, цей секрет застоюється, стає густим, у результаті можуть утворитися конкременти – каміння. Гострий калькульозний холецистит або холелітіаз (холе – жовч, літос – камінь) – запалення жовчного міхура, що бурхливо розвивається, коли тверді новоутворення перекривають вузькі, ніжні протоки органу. Така важка недуга спостерігається набагато частіше у жінок, ніж у чоловіків. Іноді може захворіти і дитина. Калькульозний холецистит МКБ 10-го перегляду має код К80.0.\nУ період загострення жовчний міхур може запалюватись по-різному. Залежно від симптомів та особливостей патології лікарі диференціюють три види – іпостасі, у яких проявляється калькульозний холецистит гострої форми:\nПерша форма гострої недуги легко виліковна, тому що запальний процес ще не ускладнений. Флегмонозний калькульозний холецистит вже обтяжений наявністю гною у жовчному міхурі. Третя гостра форма захворювання – найважча. У гангренозний калькульозний холецистит часто переходить флегмонозний вид запалення, коли стрімке поширення інфекції не вдається зупинити. При цьому клініка хвороби досягає піку.\nОсновні причини, через які виникає захворювання:\nприпинення відтоку жовчі;\nрозтягнення міхура та збій у його кровопостачанні;\nУ переважної більшості пацієнтів жовч заражена хвороботворною флорою. У міхур інфекція потрапляє з крово- та лімфострумом. Проте запалення починається лише за умови застою жовчі. Причому не завжди. Камені можуть виходити. Якщо міхур ще інфікований і закупорка протоки триває недовго, прояв хвороби обмежується лише короткочасним нападом жовчної коліки.\nФактори ризику, що сприяють виникненню гострого калькульозного холециститу:\nожиріння, дієти для різкого схуднення;\nзахворювання ШКТ та печінки;\nКорисно знати симптоми, за якими можна запідозрити загострення жовчнокам'яної хвороби:\nвиникає гострий біль при постукуванні по правому підребер'ю або натисканні на пупок;\nшкіра, білки очей стають жовтими;\nсеча сильно темніє;\nпри блокаді протоки каменем кал знебарвлюється.\nКатаральний калькульозний холецистит у гострій стадії іноді відрізняють біль у підребер'ї та у правій половині тіла. Температура піднімається незначною мірою. Флегмонозний калькульозний холецистит виявляється значно яскравішим. Болі стають гострішими. Почастішає серцебиття. Здувається живіт. М'язи в області печінки твердніють. Часте блювання виснажує хворого. Гангренозна хвороба в гострій стадії відрізняється симптомами найсильнішої інтоксикації, особливо коли відбувається розрив жовчного міхура. Температура піднімається до 39 градусів та вище.\nПри жовчній коліці біль не дає людині спокою, змушуючи метатися у пошуках анталгічної (менш болісної) пози. Нерідко гострий холецистит супроводжується сильною нудотою, блюванням. Приступ жовчної коліки може тривати кілька годин, і зняти його вдається лише сильнодіючими препаратами-анальгетиками. Слід екстрено викликати невідкладну допомогу. До приїзду лікаря необхідно прийняти 2 таблетки Но-шпи або Папаверину і охолодити область правого підребер'я, наприклад, грілкою з льодом.\nЗараз читають:Ускладнення виразкової хвороби шлунка: розвиток небезпечних симптомів\nПеред лікарем стоїть триєдине завдання:\nзабезпечити відтік жовчі;\nусунути фактори, що сприяють формуванню нового каміння.\nЛікування гострого холециститу калькульозної форми може проводитися консервативними способами та методами хірургії. Лікарська тактика вибирається відповідно до виду та характеру перебігу захворювання. Консервативне лікування є комплексом, що включає:\nголод із наступним переходом на дієту;\nводолікування («Єсентуки №4, 17, «Слов'янівська», «Смирнівська», «Нафтуся» №1);\nЗа наявності холестеринового каміння, що піддається розчиненню, практикується прийом препаратів на основі жовчних кислот Урсофальк, Хенофальк (але ці ліки не можна приймати при вагітності). Іноді проводять процедури контактного руйнування каміння з елементами хірургії. У очеревині роблять прокол і через катетер медикаменти вводять у міхур. Проте бажаний результат досягається далеко не завжди.\nНайчастіше холецистит калькульозної форми лікують, використовуючи можливості хірургії. Широко застосовується літотрипсія – дроблення холестеринового каміння ударно-хвильовим способом у спеціальній ванні з водою, якщо вони не більше 3 см у діаметрі. Процедури проводять під місцевою анестезією чи наркозом. Однак цей метод не можна застосовувати при гострій стадії жовчнокам'яної хвороби, виразках шлунково-кишкового тракту, вагітності.\nВелике досягнення сучасної хірургії – лапароскопічна холецистектомія. Така операція набагато менш травматична, ніж порожнинна. Невеликі отвори в очеревині гояться швидше, а ризик ускладнень значно менше. Багатьом людям похилого віку операції протипоказані, тому калькульозний процес слід ліквідувати консервативними методами вчасно, не запускаючи хворобу.\nУ терапії захворювання комплексно використовують ліки різних груп (крім жовчогінних засобів!). Це:\nанальгетики – Баралгін, Новокаїн, Промедол, Омнопон, Пантопон;\nспазмолітики – Но-шпа, Папаверін, Атропін, Платіфіллін, Холагол, Розанол;\nпротиблювотні препарати – Церукал, Ондансетрон;\nантибіотики – Цефтріаксон з Метронідазолом, Ампіцилін, Гентаміцин (внутрішньом'язові ін'єкції);\nдезінтоксикаційні засоби – Гемодез, Ентеродез, Поліфепан та ін.\nЗапаленому міхурі насамперед потрібен повний спокій. Цьому має сприяти щадне харчування при загостренні холециститу. У перші дні необхідна відмова від їжі – лише теплі напої. Потім переходять на їжу в протертому вигляді: слизові оболонки, каші, киселі з білими сухарями. У міру того, як гострий холецистит калькульозної форми послаблюється, додають нежирний сир, відварене м'ясо, рибу. Порції повинні бути маленькими, а їда – частим.\nПриблизно через тиждень можна переходити на дієту №5а, за місяць – на тривалу основну дієту №5. Якщо у хворого калькульозний холецистит, категорично забороняються після операції:\nнаваристі борщі, супи, бульйони;\nсмажені та тушковані овочі, гриби;\nшоколад, морозиво, торти, здоби;\nНайкраща профілактика калькульозного холециститу – це:\nдробове збалансоване харчування;\nрятування від зайвої ваги;\nвідмову від тісного одягу (джинсів, спідниць тощо).


Архітектура| Святі гори\nПам'ятники історії та архітектури.\nІсторія освоєння природи Святих Гір нараховує багато сторіч. Про це свідчать численні археологічні пам'ятники (на території НПП 129 об'єктів археології), які датуються від палеоліту до середньовіччя та 73 пам'ятника історії.\nОдною з найкрасивіших ділянок парку є місцевість в районі міста Святогірська. Це північна межа Донецького кряжу. Тут правий берег Сіверського Дінця – височина, що піднімається над рівнем річки на 100-150 метрів. Крейдяні схили в цьому районі досить круті і місцями досягають 70 градусів. І хоча називають їхніми крейдяними, тут зустрічаються також вапняк та глина. Схили правого берега та рівнини лівого берега густо вкриті лісом.\nНайбільш приваблюючими для відвідувачів об'єктами історії та культури на території національного парку безумовно є комплекс Свято-Успенської Святогірської Лаври, яка увійшла до складу Святогірського історико-архітектурного заповідника.\nЦей комплекс складається з розташованої на самій вершині крейдяної скелі Миколаївської церкви та з цілої низки печерних храмів в у цій же крейдяній скелі, головного храму лаври Успенського та Покровського соборів, побутового комплексу і поховання лаври, а також гори Фавор, де існувала Преображенська церква та печерного комплексу на території колишнього монастирського Арсеніївського скіту "Святе місце".\nВ архівах не збереглося документів, які б точно вказували час виникнення монастиря, навіть укладачі статуту Святогірського монастиря в 1710 році, не маючи даних, змушені були писати невизначено. Таким чином, не тільки дата, але і приблизний час заснування монастиря не встановлені.\nІснує кілька гіпотез виникнення монастиря. Одна з них говорить, що ще задовго до навали татар, коли Київській Русі з півдня загрожували кочуючи племена, виникла необхідність в опорних пунктах. Одна з таких фортець і була споруджена на крейдяних схилах.\nВ одному з руських літописів є такі слова: "Спасшиеся же от меча татарского, удалились по окрестным лесам и дебрям и заложили жилища свои в горах Донца живописнейших". Ці слова свідчать про те, що монахи Києво-Печерської Лаври покинули прадавнє місто Київ і поселилися в скелях на березі Дінця, після погрому, який вчинили в 1240 році орди татарського хана Батия.\nІншою гіпотезою, що має не меншу кількість прихильників, але являється менш поширеною, є припущення про виникнення в горах біля Дінця християнського поселення ще в до монгольський період, тобто ще до середини XIII століття. Про древні християнські поселення в цій місцевості свідчить і Іпатієвський літопис, в якому говориться, що у 1111 році місцеві християни зустрічали тут великого князя Володимира Мономаха. Цікаво відзначити, що серед прихильників цієї гіпотези імена таких істориків, як академіки Д.І.Багалій і А.Г.Слюсаревський.\nТретя гіпотеза зобов'язана своїй появі на світ першому архімандриту монастиря після його відновлення, отцю Арсенію, який припускає появу тут перших монахів у середині XV століття. Архієпископ Філарет з Афонського монастиря, відомий своєю роботою "Історико-статистичний опис Харківської єпархії", вважає початком обителі ХIV-ХV століття. З XVI по XVII століття монастир був форпостом на кордоні з татарським степом та католицькою Польщею. Саме сюди у ті часи переселялася братія із захопленої унією Почаївської Лаври.\nТакож є і красива легенда про Святі Гори. Ця легенда ріднить нас із Чугуєвом та Змієвом. Вона розказує, що в сиву давнину були наші гори прикордонним рубежем, за яким починалися Руські землі. Не один раз сходилися в битвах руські богатирі за рідну землю на берегах Дінця. В одній з таких битв склав свою буйну голівоньку билинний богатир Святогор. Він загинув, але встигнув передати свою силу Іллі Муромцю.\nКритичний аналіз і зіставлення всіх відомих джерел показали, що усі вище названі гіпотези мають право на існування, але жодна з них не може вважатися доведеною. Єдине, що можна стверджувати напевно, це те, що комплекс підземних споруджень існує з початку XVII століття, коли тут заснували поселення перші монахи.\nПерші документальні відомості про монастир можна знайти в архівах 1624 року, коли ігумен Сімеон із братіями отримали грамоту від царя Михайла Федоровича, по якій їм надавалось річне забезпечення житом та вівсом, а в 1640 році до цього було додано по 10 карбованців грошей (з митних і шинкарських прибутків). Під час набігів татар монахи разом з воїнами бралися до зброї. По указу царя монастир регулярно отримував порох і свинець для захисту від ворожих орд.\nОсновну причину появи в цьому місці монастиря слід пов'язувати насамперед з тими соціально-економічними процесами, які відбувалися в Московській державі та сусідніх державах, а саме, – укріплення централізованої держави, розширення її кордонів і освоєння нових окраїнних земель. Святогірськая фортеця знаходилася на висотах проти так званого "святого місця" або скиту. Вона була обнесена високою стіною і валом. У фортецю можна було потрапити тільки через перекидний міст, який у хвилини небезпеки піднімався. Фортеця мала підземний хід до річки на випадок облоги, щоб захисники мали доступ до води. Від фортеці по гребенях крейдяних гір тягся вал, по якому місцями були обладнані бійниці. Це давало змогу Ізюмському полку, на території якого перебувавав монастир до 1764 року, успішно відбивати ворожі атаки. Зокрема, Кримська армія п'ять разів: 1664, 1679, 1680, 1691 і 1737 рр. нападали на нього, але не знищили його. Щоразу після нападу він поновлювався.\nЗгодом, особливо після завоювання Азова в 1788, Святогірський монастир втратив військове значення. Із цього часу монастир став перетворюватися у феодально-поміщицьке господарство. На монастир працювало понад 2000 селян. Так що комплекс пам'ятників монастиря формувався сторіччями і являє собою архітектурні споруди різних епох і стилів. Комплекс Святогірського Успенского монастиря найдавніший на території Слобідської України, яка включала в себе нинішні Харківську, Донецьку, Луганську та, частково, інші суміжні області.\nСвятогірський монастир переживав свої "зльоти" і "падіння". Так коли Катерина II в 1787 році, в інтересах дворянства, провела секуляризацію (вилучення) на користь держави церковних цінностей, Святогірський монастир, наряду з іншими монастирями, був закритий. Усі земельні угіддя і лісові масиви, кріпосні села, монастирські будівлі та майно перейшли в царську скарбницю, а потім в 1790 році були передані князю Потьомкіну. Ясновельможний князь, будучи завойовником Криму і користуючись правом фаворита, просив імператрицю подарувати йому Святогірскую "дачку" і "гайок»". Вищевказані "гайок" і "дачка" містили в собі 2000 душ і 27000 десятин землі з лісом.\nПісля смерті князя Григорія Потьомкіна Святогірський маєток перейшов у спадщину графу Энгельгарду, а потім його сестрі – матері Олександра Потьомкіна (однофамільця князя Потьомкіна), майбутнього учасника відновлення монастиря.\nВ 1844 році цар Микола I відкриває в Росії тридцять два монастирі, у числі яких і Святогірський чоловічий Успенський монастир. Через 15 років почалося будівництво монументального Успенського собору висотою 53 м і довжиною 42 м. Напроти нього вже з 1851 року височила Покровська церква з дзвіницею, яка мала 8 дзвонів. Найбільший з них важив 6354 кілограмів. В Покровський церкві містилася ризниця, бібліотека й архів монастиря. На жаль, не мав він старовинних предметів, бо їх розікрали царські чиновники, які закривали монастир у 1788 році. Разовим із собором були побудовані також готель та корпуси для братії. Згодом монастир мав цегельний завод, водяні і вітряні млини, свічкарню, сади, виноградники, пасіку на 600 вуликів, 150 голів великої рогатої худоби, столярну, слюсарну, бондарну, колісну майстерні; кузні, кінний підйом.\nСеред побутових пам'ятників лаври інтерес викликає готельний комплекс. "Дворянський готель" який розташований при вході зі східної частини. Це триповерховий будинок був побудований приблизно в 1900 році. Ця споруда представляє інтерес не стільки своєю архітектурою, скільки тим, що тут зупинялися великі письменники, живописці, поети, мандрівники. Так, А.П.Чехов, що був тут у травні 1887 року, у своєму листі до сестри писав: "Место здесь необыкновенно красивое и оригинальное, монастырь на берегу Донца у подножья громадной белой скалы, на которой, тенясь и нависая друг над другом, громоздятся садики, дубы и вековые сосны. Кажется, что деревьям тесно на склоне и что какая-то сила выпирает их вверх... кукушки и соловьи не умолкают ни днем, ни ночью".\nСеред інших видатних діячів культури тут побували Г.С. Сковорода, І.А.Бунін, А.М. Горький, М.І. Цвітаєва, В.І. Немирович-Данченко, Г.П. Гулак-Артемовський, А.С. Макаренко.\nДо революції монастир був одним з найкрупніших у Східній Україні. Десятки тисяч людей (15-20 тис. у свята, 3 тис. у будень) щодня стікалися сюди на молебні. Перед Першою світовою війною у монастирі проживало понад 600 монахів. Жовтневий переворот 1917 року та прихід нової влади перервали спокійний перебіг життя монастиря. Після проголошення у 1918 році Донецько-Криворізької радянської республіки почалися систематичні утиски монастиря, що супроводжувалися святотатством, дискредитацією, знущаннями та вбивством братії. У 1918 році кількість монахів скоротилася з 700 до 200 чоловік. В 1922 році на базі комплексу Святогірского монастиря був організований будинок відпочинку.\nБільшовики розорили Арсеньївський, Охтирський та Спасів монастирські скити. Зруйнували Преображенський, Всіхсвятський та Петро-Павлівський храми, а на верхівці гори поруч з монастирем встановили пам'ятник революціонеру Артему. Успенський собор став кінотеатром. Святі Гори було названо Червоними, Святогірськ – Слов'яногорськом, а монастир – Будинком відпочинку імені Артема.\nВ 1993 році обитель була відновлена як Святогірський Свято-Успенський монастир. Священний Синод Української православної церкви 9 березня 2004 року ухвалив рішення надати Свято-Успенському Святогірському чоловічому монастирю статус Лаври. Таким чином, Святогірський монастир став третьою в Україні (після Києво-Печерської і Почаївської) Лаврою. Останній раз освячення Лаври на нашій землі відбувалося понад 170 років тому.\nСудячи по всьому, в "доісторичні" часи (тобто в ту епоху, яка не освітлена документально) весь Святогірський монастир знаходився у печерах, які були прориті всередині крейдяної скелі. До наших днів збереглися два нижні яруси цих печер.\nУ них розміщуються храми, келії, трапезна. Як припускають, у третьому або четвертому ярусі був стародавній Успенський храм. Але він є втраченим внаслідок обвалу, і точне його місце розташування встановити неможливо. У нижньому ярусі знаходилися усипальниці монахів.\nХрам святителя Миколи на вершині крейдяної скелі до XVII століття теж був печерним, про що свідчить вівтар: він висічений із крейди й складає одне ціле зі скелею. Свій справжній вид Миколаївська церква набула наприкінці XVII століття, пізніше вона неодноразово реставрувалася та поновлялась.\nВ 1922 році Миколаївська церква була розорена більшовиками. У перші роки існування санаторію ім. Артема його начальство мало ідею відкрити в церкві музейну експозицію, але так її і не реалізувало. Храм стояв у запустінні. Особливо серйозні ушкодження він одержав під час Великої Вітчизняної війни. Реставраційні роботи після закінчення війни обмежилися тим, що підходи до храму заварили ґратами та заборонили доступ людей до нього, оголосивши його аварійним.\nСаме так називають Святогірську Лавру в путівниках. Рішення про будівництво нового соборного храму зріло в монастирі з початку 1850-х років. Старий Успенський собор був і старий, і малий. В 1858 році був отриманий дозвіл на будівництво. Почалося воно ще при архімандриті Арсенієві, по схваленому ним проекту. Автор поетку архітектор A.M. Горностаїв, який працював у різний час також для Троїце-Сергієвої Лаври і для Валаамського монастиря. Але в жовтні 1859 року отця Арсенія не стало, і всі турботи, пов'язані зі зведенням собору, лягли на плечі архімандрита Германа.\nБудівництво завершилося до 1868 року (4 вересня був освячений головний престол). Треба відзначити, що собор зводився не без труднощів. Як пише Ковалевський, "при будівництві арок лівий західний стовп дав тріщину, і довелося всі чотири соборні стовпи збільшити в об'ємі та зміцнити підземним фундаментом навколо їхньої основи".\nЧимало сил довелося прикласти підрядникові, щоб переконати настоятеля в небезпеці цієї тріщини і достатності заходів, прийнятих до її усунення.\nПісля закриття монастиря Успенський собор "пристосували" під театр, а пізніше – під палац культури з кінозалом. В середині 1970-х років будівля, яка була таким чином перебудована, вимагала серйозного ремонту. Він був зроблений в 1979-86 роках Чернігівською, а потім Сумською реставраційними майстернями. З метою відтворення первозданного вигляду собору в 1985 році на ньому навіть установили хрести. Реставрація собору з урахуванням його справжнього призначення була проведена лише після передачі комплексу монастирських будівель Церкві.\nПокровський храм став першою значною будівлею у Святогірскій обителі після її відновлення. Ще в 1847 році архієпископ Харківський Інокентій доповідав Священному Синоду, що у Святогірському монастирі "немає пристойної дзвіниці, а дзвони висять досі на напіввежі над воротами". Вказував він і на те, що "в обителі цій немає також на зиму теплої церкви, так потрібної для братій, особливо немічної і старої".\nСинод дозволив приступити до зведення храму, і в 1850 році будівництво було закінчено. Після революції храм був спаплюжений: у ньому влаштували грязелікарню. Тільки після 1996 року, коли будівлю передали Церкві, тут стало можливим зробити реставрацію. В 1997 році на дзвіницю Покровської церкви знову підняли дзвони.\nРаніше на одній з вершин гори була розташована Преображенськая церква, поставлена в 50-х роках XIX сторіччя на кошти графині Потьомкіної. На честь храму, ця гора називалася "Фавор", – згідно з Біблією, саме на фаворській горі відбулося Преображення Господнє.\nМаленька оригінальна дерев'яна церква, з високою квадратною вежею, панувала над усією прилеглою місцевістю і воістину була прикрасою обителі. Але доступ до храму був ускладнений – тільки одна стежка вела до нього. Ця церква, в основному відвідувалась лише графською родиною і після смерті Тетяни Борисівни Потьомкіної занепала та була розібрана для подальшого використання на потреби обителі.\nВ 2001 році монастирем на цьому місці почате будівництво нової дерев'яної церкви.\nПідземна Церква Антонія й Феодосія Києво-Печерських.\nНайдавніша історія храму невідома. Вважается, що з'явився він не пізніше кінця XV століття і використовувався монахами до кінця XVIII століття та згодом був занедбаний. За 56 років запустіння монастиря храм занесло землею, і навіть місце його розташування було забуто.\nПісля відновлення обителі в 1844 році монах Феофіл кілька разів на цьому місці бачив уночі світло, що ідеться як би з-під землі. Пошуки його джерела ні до чого не привели. Тоді звернулися до старожилів тутешніх місць, і один 100-літній старець, згодом монах Мафусаїл, із села Богородичного згадав про прадавню занедбану церкву.\nВона була відрита, розчищена та освітлена в ім'я Антонія та Феодосія Києво-Печерських. Це був невеликий храм, що знаходиться в глибині скелі, що складається з маленького приміщення для проведення служб і декількох прилягаючих до нього печерок з могилами.\nНа поверхні, при вході в церкву в 40-х роках XIX століття ліворуч від входу в церкву Преподобних Антонія й Феодосія з'являється князівська усипальниця князів Голіциних. Багато представників князівських династій Голіциних, Куракіних, Юсупових знайшли тут свій спокій. Крім представників цих родів на монастирському цвинтарі, розташованому поруч, були поховані: граф і наказний отаман Війська Донського Матвій Платов, родина генерала Іловайського, благодійників обителі. Знайшлось тут місце і для подружжя Потьомкіних, але доля розпорядилася інакше: вони поховані недалеко від Петербурга.\nДеяким монахам життя в монастирі здавалося занадто суєтним: безліч прочан, пишні церковні служби – усе це не давало їм зосередитися на духовному житті. Для них на південному-сході від Святогірської Лаври, був створений, надзвичайний по своїй красі, дерев'яний Скит Всіх Святих.\nСкит є особою, більш строгою, формою чернечого життя, при якому монахи розміщаються в окремих маленьких будиночках. По прадавніх установах, житла в скиті повинні були розташовуватися на відстані "метання каменю", тобто метрах в 40 один від одного. Церковні служби в скиті відбувалися тільки по неділях, на відміну від щоденних літургій у монастирі. У будень скитяни практично не залишали своїх келій. Життя скиту найбільше відповідало ідеалам прадавнього пустельництва.\nДерев'яний храм, обнесений частоколом – мабуть, саме незвичайне зі споруджень Святогірья. Це Всіхсвятський скит, або вірніше – Скит Усіх Святих Землі Руської. Зараз тут вже живуть монахи. На жаль, потрапити на його територію можна тільки чотири рази в рік – у скит віддаляються, насамперед для того, щоб скоротити до мінімуму контакти з навколишнім світом.\nСкит Всіх Святих зводиться на місці скиту Святого Арсенія, зруйнованого в період Великої Вітчизняної війни.\nУ дореволюційний час на місці сучасного Святогірського дерев'яного скиту стояв не збережений до нашого часу витонченої архітектури кам'яний храм на честь Всіх Святих, освячений в 1912 році. Поруч із храмом, як до розорення монастиря, так і зараз, розташовується монастирський цвинтар, досить доглянутий, з лампадками на могилах.\nСпочатку, неподалік від фундаменту, висадженого в 1947 році, цвинтарного Всіхсвятського храму, в 2000 році було розчищене місце для перших скитських будинків і розпочата підготовка до будівництва храму Всіх Святих Землі Руської. Уже через 2 року після закладки храм був побудований, а за його вівтарем знайшли собі спокій перші покійні братії відновленої Святогірськой обителі. У даний час Всіхсвятський скит являє собою господарське подвір'я Святогірської лаври: братії вирощує картоплю, зернові, кормові трави для скотарства, рослини-медоноси, буряк, гарбузи. Навколо скиту розбитий плодовий сад на 600 дерев, унизу розташований монастирський город. Є пасіка на 70 вуликів. У скиті живе 15 чоловік братій.\nМогила Іоанна Затворника.\nУ чернецтві існує три щаблі: послушники, рясофори (послушники, що прийняли постриг), та вищий щабель – затворник або схимник. Схима – це прийняття на себе обітниці духовних і фізичних випробувань, як шляху до духовного очищення. Дозвіл на самітництво давали настоятелі після цілого ряду важких випробувань претендента.\nВ 1844 році у Святогірськую обитель із Глинськой пустелі разом із ще 11 монахами прийшов і монах Інокентій. Хто б міг подумати, що через кілька поколінь його будуть вшановувати як великого святого Іоанна затворника Святогірського. Монах Інокентій не задовольнявся труднощами життя в обителі і захотів ще більшого подвигу. Після того, як він домігся дозволу на схиму та змінив ім'я на Іоанн, монахи проводили його в печеру і закрили двері келії на замок. В дверях було пророблено маленьке віконце для передачі їжі та води. "Холод стояв як у льодовику… Він подвоїв вагу вериг (ланцюги поверх одягу) і, змінюючи себе, робив у добу по семисот уклонів земних, по сто поясних… Так пройшов цілий рік безвихідного перебування в затворі, самий важкий рік, тому що тіло затворника тільки звикало до волості та холоду." (В.І. Немирович-Данченко, Святі гори, 1880 рік). Після закінчення певного часу келію відкрили, і монахи побачили глибокого старця із землистим кольором обличчя і сівою бородою до поясу. Здавалося, що це була не жива людина, а тільки тінь людська, якийсь виходець із світу іншого. Глибоко запалі очі вицвіли і були як у сліпого, немов би святий старець нічого не бачив. Тяжкі були випробування, перенесені їм. Саме таким він зображений на фотографії, що на місці поховання, у степовому урочищі. Отця Іоанна хотіли звести вниз у монастир, але він став проти та повернувся назад у свою келію, де продовжував жити колишнім життям, але вже не піддавав себе повному затвору. В 1867 році він почав швидко танути. За 8 днів до кончини його перевели в монастирську лікарню, де отець Іоанн і помер у серпні місяці 1867 року. Поховали його на лікарняному цвинтарі, на хуторі біля церкви Ахтирської ікони Богородиці, а незабаром могила стала місцем паломництва віруючих. Уже в наш час отець Іоанн був канонізований, офіційно визнаний церквою як святий Святогірського монастиря, а останки його були перенесені в собор.\nНа сьогоднішній момент, ні хутора, ні церкви не збереглося, але могила затворника вціліла.\nДруга з вершин крейдяних гір стала природним постаментом величезному залізобетонному пам'ятнику. Це 22-х метрова фігура Артема (революціонера Федора Андрійовича Сергєєва) по проекту скульптора І.П. Кавалерідзе. Будівництво пам'ятника було почато влітку 1927 року. Урочисте відкриття пам'ятника відбулося 13 вересня 1927 року.\nЦікава історія створення монумента. В 1925 році на цьому місці стояла невелика каплиця. Радянська влада не могла із цим змиритися, і було вирішено встановити тут який-небудь пам'ятник. Був оголошений конкурс на кращу пропозицію. Проект Кавалерідзе виявився поза конкуренцією, але по кошторису на будівництво пам'ятника виділялося тільки 9 тисяч карбованців і не копійки більше...\nЯке ж був подив журі, коли архітектор погодився прийняти в якості винагороди гроші, що залишилися від кошторису після установки монумента! Цілком природно, що від таких пропозицій не відмовляються, і проект Кавалерідзе посів перше місце. Будівництво почалося.\nБільша частина робіт виконувалася вручну, на терасі монастиря із залізобетону відливалися частини, які на невеликому автомобілі піднімалися на гору, і за допомогою звичайного автокрану встановлювалися на місце.\nОтже, через два роки після оголошення конкурсу, колосальний 1000 тонний 22 метровий пам'ятник у стилі кубізму був споруджений. І, що примітно, праця архітектора не залишилася без нагороди – від кошторису на той час ще зоставалося 103 карбованця...\nНелегка доля випала пам'ятнику: йому довелося пройти крізь роки Великої Вітчизняної війни, бути в гущавині бою і вистояти. Другий пам'ятник Артему, створений по такому ж проекту, (тридцятиметрова фігура), встановлений у місті Бахмут (нині Артемівськ), був зруйнований у роки війни. В 1982, 1987, 1993 і 1997 роках проводилися реставраційні роботи пам'ятника.\nНехай Кавалерідзе не розбагатів на цій будівлі, але зате його ім'я будуть пам'ятати доти, поки стоїть цей монумент. Так що зараз цей монумент не тільки пам'ятник Артему-Сергєєву – докерові, вантажнику, секретареві облпарторганізації, який за всю свою життя жодного разу не побував у цих місцях, але і архітекторові, що створив видатний твір жанру монументальної скульптури.\nЦей пам'ятник став нерозривною органічною частиною всього комплексу пам'ятників історії й культури міста Святогірська. Постановою Кабінету Міністрів від 27.12.01 року він внесений до реєстру пам'ятників національного значення України. Причому це єдиний у Донецькій області пам'ятник з 44 внесених до цього реєстру.\nПоруч із пам'ятником Артему споруджений новий монументальний комплекс героям війни. Це три великі меморіальні плити з іменами командира 79-ї гвардійської стрлкової дивізії генерал-майора М.Ф.Батюка, Героя Радянського Союзу старшого лейтенанта А.К. Сечкіна, Героя Радянського Союзу старшого лейтенанта І.З. Шукліна.\nНа роздоріжжі до гори Фавор і Миколаївської церкви, прямо – до Всіхсвятському скіту, ліворуч – до пам'ятника Артему та меморіалу героям війни, знаходиться пам'ятник Герою Радянського Союзу, гвардії лейтенантові Володимиру Камишеву.\nВолодимир Камишев після закінчення училища був направлений в артилерійську розвідку, де служив коректувальником. Оскільки в артилерії стрільба прямою наводкою застосовується не так часто, і в основному тільки протитанковою артилерією, то в інших випадках вогонь ведеться по вказівках коректувальника. Він маскується на якій-небудь високій точці з гарним оглядом місцевості і повідомляє місце розташування об'єктів супротивника.\nТут, у Святогірьї, щоб вийти в тил ворога, потрібно було непомітно подолати сім ліній оборони. А кожна лінія – це окопи, колючий дріт та міни. Крім усієї призначеної в такому випадку амуніції, коректувальник бере із собою на завдання радіостанцію, яка в ті роки важила близько тридцяти кілограмів.\nЯкщо артилерія супротивника точно вражає цілі, то це звичайно означає, що в тилу перебуває коректувальник. Його можна виявити по наступних причинах. По-перше, він завжди розташовується на височині, у точці з гарним оглядом. По-друге, у нього є радіостанція, знаючи її частоту, легко визначити місцезнаходження передавача. І, нарешті, квадрат, у якому розташовується коректувальник, не піддається обстрілу.\nКоли стає зрозуміло, що керування вогнем ведеться тилу, починається прочісування лісу. Приймати бій у такій обстановці не має сенсу. Це, як правило, закінчується або полоном або загибеллю коректувальника. Але є ще вихід – викликати вогонь на себе... Так зробив і Володимир Камишев 17 липня 1943 року у своєму останньому бої. Прямим влученням снаряда дуб був зруйнований, герой загинув. Три десятки німецьких солдатів, що намагалися захопити Камишева в полон, теж знайшли свою могилу під цим деревом.\nПам'ятник на місці останнього бою Володимира Камишева був установлений незабаром після закінчення війни. Невеликий обеліск знаходився поруч зі зруйнованим деревом. В 1970 році відбулося перепоховання останків героя на місці загибелі, а в 1972 і 1985 роках проведена реконструкція пам'ятника, під час якої він придбав сучасний вид.


Чому моя клавіатура ноутбука не працює? | ВІКНА. Новини Калуша та Прикарпаття\nЧому моя клавіатура ноутбука не працює?\n09\tВересня, 2021, 05:22\nБез працюючої клавіатури ваш ноутбук ні до чого. Для ноутбуків - це велика проблема, оскільки ви не можете просто поміняти клавіатуру.\nЧому клавіатура ноутбука перестала працювати\nЗазвичай існує чотири причини, чому клавіатура вашого ноутбука перестала працювати. Кожна причина має своє власне виправлення.\nПоганий драйвер обладнання.\nНеправильні регіональні налаштування.\nЯк ви могли помітити, дві з цих проблем легко вирішити, тоді як інші дві вимагають трохи більше роботи. Щоб ще більше ускладнити ситуацію, будь-які ремонтні дії, що вимагають відкриття ноутбука, будуть відрізнятися залежно від виробника.\n1. Замініть несправну клавіатуру ноутбука\nЯкщо клавіатура фізично пошкоджена або від'єднана від материнської плати (можливо, через удар), вам доведеться відкласти трохи часу, щоб вийняти компонент із ноутбука, або перевстановити підключення, або взагалі замінити клавіатуру.\nПісля вилучення клавіатури ви зможете перевірити її серійний номер. Введіть це у любий інтернет-магазин. Але якщо ви не хочете розбирати свій ноутбук, щоб дізнатися парт номер клавіатури, ви можете вибрати свою модель ноутбука, на таких платформах як zeto.ua, де все за вас зробить сайт. Вам покажуть доступні клавіатури до вибраного вашого ноутбука.\n2. Оновлення або відкат драйверів клавіатури ноутбука\nНайпростіший спосіб впоратися з клавіатурою ноутбука, яка не працюватиме — оновити драйвер.\nДля цього натисніть кнопку Пуск і введіть диспетчер пристроїв. Значок диспетчера пристроїв з’явиться в результатах, тож натисніть це. Переглядайте список пристроїв, доки не побачите клавіатури, а потім розширюйте список. Клацніть правою кнопкою миші на клавіатурному пристрої (зазвичай це стандартна клавіатура PS / 2 ) і виберіть Властивості> Драйвер.\nНатисніть Оновити драйвер і почекайте, поки Windows знайде новий драйвер і встановить його.\n3. Що робити, якщо клавіші клавіатури не працює?\nЯкщо у вас виникають труднощі з тим, що певні клавіші не працюють, це може бути пов’язано з вашими мовними налаштуваннями. Після того, як ви встановили, що проблема не в апаратному забезпеченні, це перше, що слід перевірити.\nЩоб перевірити, відкрийте текстовий редактор і натисніть відповідну клавішу. Якщо це неправильний символ, то проблема майже напевно пов’язана з налаштуваннями мови.\nВам потрібно буде переналаштувати регіональні параметри відповідно до клавіатури. У Windows 10 зробіть це, натиснувши Windows + I та вибравши Час та мова > Регіон та мова. Натисніть Додати мову та виберіть правильний параметр для клавіатури.\nНатисніть "Далі", потім "Встановити" і почекайте деякий час, поки мова встановлена. На екрані регіону і мови, використовуйте Мови меню, що показують вам, щоб вибрати нову мову.


Всі публікації з тегом статистика\nДніпровська область • 2020-05-10 15:13:47\nНікополь • 2020-05-29 15:48:17\nЗахворюваність нікопольців за 27 травня 2020 року. Про це NikopolToday інформує з посиланням на офіційне першоджерело - Facebook Нікопольскої міської ради. Повідомляється, що за попередню добу до сімейних лікарів звернулося 22 мешканця з діагнозом ГРВІ, з пневмонією звернень не було.Нагадуємо, раніше українські військові швидко полагодили західний виїзд із міста Нікополь. До стаціонару першої міської лікарні госпіталізовано 2 особи з пневмонією.Наразі з діагнозом пневмонія на стаціонарному лікуванні знаходиться 10 осіб. З COVID19 - 0 осіб.Також зроблено 3 забори біологічного матеріалу методом ПЛР.Раніше ми розповідали, як в Нікополі вибухнув скандал на всю країну: відбувається справжній мор, а ман'як на свободі.\nСвіт • 2020-08-17 15:42:12\nТобі лінь носити маску? Коронавірус - це вигадка? Згідно з даними університету Джона Хопкінса в Балтиморі, тільки за офіційними даними за останні 24 години в США загинуло 1336 людей у Сполучених Штатах. Також було підтверджено 64201 нових інфікованих.Загальна кількість випадків зараження американців, які були інфіковані SARS-CoV-2, з початку пандемії досягла 5 мільйонів 368883, смертей - 169 654 тисяч тільки у США. Про перше зараження вірусом в Америці було повідомлено 21 січня.Хороша новина полягає в тому, що в суботу в штаті Нью-Йорк була проведена найнижча кількість госпіталізацій з середини березня - 523. За останні 24 години в штаті загинуло п’ять людей. Кількість пацієнтів, які перебувають у реанімації, також зменшилась - із 127 у четвер до 120 у п’ятницю. У штаті кількість заражених зменшується. З 88 668 тестів, проведених у п'ятницю, 0,83 відсотка. це було позитивною новиною. Це відбувається восьмий день поспіль, коли рівень зараження знизився нижче 1%. На жаль, кількість смертей та випадків у Каліфорнії тільки зростає - у суботу на 79%, до 11 228 та 6 726 до 620 080 відповідно. Кілька днів тому вчені з Вашингтонського університету в Сіетлі вкотре закликали американців носити маски.Рідко можна побачити, що такий великий вплив має для кожного щось таке просте і дешеве як маска. Цей вірус просто так не зникне. Вірус залишиться з нами назавжди, і нам з цим доводиться стикатися, і найпростіше, що хтось із нас може зробити - це надіти маску. Я прошу всіх носити їх щодня, - сказали вчені з Університету Вашингтона в Сіетлі на CNN.\nУкраїна • 2020-08-27 14:31:13\nМайже кожен п'ятий українець (19 відсотків) хотів би будувати своє майбутнє за кордоном, а в країні - майже 70 відсотків. - свідчать результати опитування, опубліковані в п’ятницю. Більшість тих, хто хотів би піти, не досягли віку 40 років.На запитання, чи хотіли б ви будувати своє майбутнє життя в Україні, майже 70 відсотків. респонденти відповіли "так, звичайно" або "швидше так". Варіанти "скоріше ні" та "абсолютно ні" були обрані загалом на 19 відсотками. 11 відсоткам респондентів було важко відповісти на це питання.На момент спалаху епідемії коронавірусу частина співробітників зі Сходу, які проживають у Польщі, вирішили повернутися на батьківщину, що вплинуло на рівень безробіття. Дані українського бюро зайнятості показують, що лише протягом п’яти днів - з 6 по 10 квітня цього року, - кількість безробітних в Україні зросла на 36,2 тис. Люди.- Рішення деяких людей виїхати було пов’язане з тим, що працівники з України за спрощеною процедурою працевлаштування можуть легально працювати в Польщі лише півроку. Ті, у кого термін дії віз закінчився незабаром, не хотіли ризикувати, хоча швидко виявилося, що постулат Антикризового щита щодо поновлення права на працю та перебування в Польщі для іноземців був включений. Це дає їм можливість залишатися легально під час епідемії та через 30 днів після її закінчення, - зазначає Кшиштоф Інглот.Учасників опитування також запитали, якою буде причина їх від'їзду, якщо вони вирішать виїхати з України. Понад 51 відсоток обрав варіант: "Я маю намір жити і працювати в Україні і не збираюся їхати за кордон". 22 відсотки респондентів сказали, що вони поїдуть через більший заробіток за кордоном. Майже 13 відсотків Вони відповіли, що не задоволені умовами життя в Україні, стільки ж заявили, що політична ситуація в їхній країні занадто нестабільна.Автори дослідження зазначили, що найбільше людей, які хотіли б будувати своє майбутнє за кордоном, не досягли 40 років.Опитування було проведене 14-19 серпня Фондом "Демократичні ініціативи" та Центром Разумкова в Києві. У опитуванні взяли участь 2018 респондентів з усієї країни, окрім анексованого Криму та сепаратистських республік на Донбасі.\nУкраїна • 2020-08-29 15:56:19\nГлобальне потепління. Де в Україні стало найспекотніше за 30 років - таблиця від вчених. Найтепліше за 30 років стало в Києві і Чернігові, найменше температура піднялася в Ужгороді, кажуть у Центральній обсерваторії імені Срезневського.Глобальне потепління вплинуло на Україну: за останні 30 років температура повітря в країні підвищилася, а кількість опадів зменшилася. У той же час ці процеси не були рівномірними в різних куточках країни, передає Центральна геофізична лабораторія імені Бориса Срезневського.Найбільше температура підвищилася в Києві та Чернігові – на 1,6 градусів за Цельсієм. У Харкові, Львові та Вінниці – на 1,4. Менше всього – в Ужгороді (+0,9 градусів)."Що стосується опадів, то картина дуже строката, проте в цілому їхня кількість зменшилася, а якщо враховувати збільшення випаровування через зростання температури повітря, то дефіцит зволоження України зростає", - пишуть в обсерваторії.Загалом вчені відзначають, що темпи глобального потепління в Україні швидші, ніж у світі. Всесвітня метеорологічна організація вважає потепління за 30 років близьким до 1 градусу.Варто відзначити, що в Києві ніч на 5 липня виявилася найтеплішою за останні 140 років.Джерело Ліга Новини\nУкраїна • 2020-08-30 17:58:39


Націоналісти влаштували факельний марш в Києві: яскраві фото. Politeka\n27 Січня 2019, 21:07 Читать на русском\nУ неділю, 27 січня, в Києві проходить факельний марш пам’яті Героїв Крут\nХода почалася від станції метро “Арсенальна” у бік парку Слави.\nЗгідно із заявою організаторів учасники маршу з факелами, прапорами, транспарантами пройдуть від Арсенальної площі до Аскольдової могили – до монумента пам’яті Героїв Крут. А завершиться марш молебнем біля пам’ятника героїв Крут.\nОрганізаторами акції виступили націоналістичні організації – С14, “Правий сектор”, ВО “Свобода”. На марші також присутній народний депутат від “Свободи” Андрій Іллєнко, Руслан Кошулинський.\nПеред ходою біля станції метро «Арсенальна» відбулася реконструкція бою військ Української Народної Республіки (УНР) проти червоних, які прийшли до влади в Російській Імперії в 1917 році.\nНаціоналісти святкують бій, що відбувся 29 січня 1918 року на залізничній станції Крути в Чернігівській області між військами більшовиків і військовими частинами УНР.\nВідзначимо, що 1 січня в Києві пройшла смолоскипна ходи на честь річниці з дня народження лідера ОУН Степана Бандери.\nСкандал в сім'ї Наташі Корольової, пара більше не разом: «Кинув через..." Страшна загибель наздогнала однорічного малюка: "вбивця" є в кожному магазині, подробиці У Путіна відзначилися нахабною вимогою по Донбасу, перейшли всі кордони: в Раді забили тривогу Погода влаштує в Україні «каруселі» від +4 до +25, такого не чекав ніхто: свіжий прогноз\nМарш відбувся 1 січня на 109 річницю дня народження Бандери. У ньому взяли участь понад тисячу осіб, які пройшлися із запаленими смолоскипами від парку імені Тараса Шевченка до Майдану Незалежності. Акцію спільними силами організували «Правий сектор», «Свобода» і «Національний корпус».\nНагадаємо, по центру Львова пройшла святкова хода.\nТакож ми писали, що вогненний марш на честь Бандери в Києві показали з висоти пташиного польоту.\nТакож Politeka повідомляла, як пройшли наймасштабніші факельні ходи в Україні в честь дня народження Бандери.\nТеги: Київ / марш


Е-декларування за новими правилами: суддям дозволено скаржитися на політиків / Персонал Плюс - №1 (705) 1-7 січня 2021 року\nЗ 1 січня стартував сезон декларування доходів і витрат за підсумками 2020 року.\nДо 31 березня політики і чиновники повинні відзвітувати про матеріальне становище за станом на кінець 2020 року. Цей сезон е-декларування (до слова, шостий за рахунком) буде відрізнятися від попередніх. По-перше, декларантам полегшили заповнення фінансової звітності, по-друге, передбачена нова кримінальна відповідальність за внесення недостовірних відомостей в е-деклараціях.\nЗаповнювати стане легше\nСаме під таким гаслом в останній день грудня презентував модернізований реєстр е-декларацій глава НАПКА Олександр Новіков. Близько двох тижнів доступ до Реєстру був обмежений, оскільки IT-фахівці займалися вдосконаленням (полегшували) заповнення е-декларацій для політиків, чиновників і осіб, які за законом зобов'язані декларувати свої доходи і витрати.\nКлючові поновлення, крім зручного пошуку, за словами Олександра Новикова, такі. Перше - тепер персональні дані в чернетках документів не зникають, повністю переносяться з попередньої декларації! Реалізовано заповнення документів з різних пристроїв з різними кваліфікованими електронними підписами (КЕП).\nДруге - декларант може переглянути і завантажити всі подані ним документи з персональними даними в форматі HTML і PDF зі свого кабінету.\nТретє - більш зручна робота з КЕП. У разі використання декларантом декількох КЕП не потрібно проводити процедуру КЕП в Реєстрі декларацій.\nЧетверте - відтепер в Реєстрі декларацій можна подати повідомлення про відкриття валютного рахунку в установі банку-нерезидента в електронній формі. Раніше суб'єкти декларування повинні були подавати їх тільки в паперовому вигляді, заповнюючи від руки.\n- Ми також працюємо над подальшим спрощенням декларування в 2021 році і готуємо для декларантів нові довідкові матеріали, які стануть в нагоді при заповненні декларацій, - повідомили в НАПКА.\n"Помилки" в е-декларації на 8,8 мільйона гривень\nЗа недостовірне е-декларування передбачена нова кримінальна відповідальність. Після того, як Конституційний суд України в жовтні обнулив кримінальну відповідальність за брехню в деклараціях, народним депутатам в терміновому порядку довелося редагувати Кримінальний кодекс. 4 грудня народні обранці відновили кримінальну відповідальність за "помилки" в е-деклараціях, а через 20 днів, 24 грудня, президент Володимир Зеленський підписав даний законопроект. Тож відтепер, якщо розбіжність відомостей в декларації чиновника і реального стану справ становить від 1 млн грн до 8,8 млн грн або чиновник навмисне не подав декларацію, йому буде загрожувати штраф від 42 500 до 51 000 грн або громадські роботи від 150 до 240 годин з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до трьох років.\nЯкщо така розбіжність складе більше 4000 прожиткових мінімумів, чиновнику загрожує штраф від 51 000 до 85 000 дол. або громадські роботи від 150 до 240 годин, або обмеження волі на строк до двох років з позбавленням права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю на строк до трьох років.\nА ось е-декларації суддів будуть перевірятися по-особливому. 15 грудня народні депутати прийняли закон, згідно з яким запроваджено механізм скарги для судді, якщо представник Феміди відчуває, що в процесі перевірки декларації на нього чиниться тиск. Повну перевірку декларацій та моніторингу способу життя суддів та суддів Конституційного суду НАПКА має погоджувати з Вищою радою правосуддя і КС.\nНе виключено, що вже в 2021 році народні депутати посилять кримінальну відповідальність за брехню в декларації. Справа в тому, що до прийнятого та підписаного Зеленським закону у політиків і експертів дуже багато зауважень. Зокрема, що даним документом депутати не те що ввели кримінальну відповідальність за недостовірне декларування, а просто створили механізм покупки свого роду індульгенцій за право не світити в е-деклараціях суперкари і особняки.


Версія від 16:25, 21 листопада 2020; 604176 (обговорення • внесок)\n1.Вступ Південна Корея - одна з найрозвиненіших за ступенем інформатизації та комп'ютеризації країн в світі і має багаторічні традиції викладання інформатики в школах. Протягом багатьох років в республіці особлива увага приділяється впровадженню інформаційних технологій в освітній процес. Південна Корея була першою країною, яка забезпечила високошвидкісний доступ до Інтернету в усіх освітніх установах від початкових шкіл до вузів. З 2015 р в Південній Кореї перейшли на масове використання електронних підручників у школах. Щоб забезпечити і в майбутньому високі показники в ІТ-сфері та сприяти переходу до смарт-суспільству в південнокорейській школі вивчаються найновітніші інформаційні технології. Тим і цікавий південнокорейський досвід навчання інформатики та інформаційних технологій в школі.\nУ Південній Кореї навчання в початковій школі (Чходинхакке) починається з 6 років і триває до 12 років, тобто з 1-го по 6-й клас. Тривалість навчання в середній школі (Чунхак) становить 3 роки. Більшість учнів вступають в неї у віці 12 років і закінчують до 15 років. У список предметів, що вивчаються в тому числі входить предмет «Інформаційне суспільство і комп'ютер», в рамках якого особлива увага приділяється інформаційної безпеки, етики спілкування в Інтернеті, а також профілактики комп'ютерної залежності. Також в початковій школі починаються «Комп'ютерні науки», вивчення яких триває і в середній школі. 2. Підручники середньої та початкової школи\nОтримано з https://wiki.cuspu.edu.ua/index.php?title=Інформатика_у_Південній_Кореї&oldid=371226


Дата публікації (оновлено) : 17-05-2021\nПродається земельна ділянка правильної форми під забудову 22сот. с.Розлуч (в Карпатах). Є можливість придбати суміжну ділянку 57сот. (ОСГ,але можна поділити га 3 ділянки, чи переробити під забудову).\nМісцевість славиться своїми природньо цілющими та лікувальними водами. Регіон багатий на мінеральні води завдяки своєму географічному розташуванню у екологічно чистих Східних Карпатах.\nНавколо Розлуча і в самому селі знаходяться джерела мінеральної води: три джерела «Нафтуся», «Содова» та «Залізна». Мальовнича місцевість, природа, ліс, недалеко знаходиться база відпочинку, гірськолижний підйомник, навпроти продуктовий магазини та медпункт. До траси Львів-Ужгород 2км., до ж.д.станції 1,5км.\nКадастровий номер 4625586900:01:003:0038\nс. Розлуч, Турківський район, Львівська область