Пророцтво | Glosa\nЛана Петренко — 8/08/2008 - 20:38\nМіський асфальт. Гамір тисячі людей і машин. Вуличні смітники й жебраки. Як хочеться чимшвидше втекти з цього жахливого земного пекла, відчути запах щойно зораного поля й сільського повітря, скупатись у приємній прохолоді річки й поніжитись на теплому літньому сонечку.\nМісто. Саме від нього от уже кілька тижнів старається втекти Оксана. Вона ненавиділа його, ненавиділа, як воно міцно тримало її в своїх залізних руках. Ненавиділа його заздрісних і гордих людей, які здатні лише думати, як побільше накопичити грошей, його затхлого запаху, згустку до болю голосних звуків...\n“Потяг відправляється за дві хвилини. Пасажири, прошу зайняти свої місця” - приємний жіночий голос луною відбився у Оксаниній голові, яка чимдуж мчала через вокзальні коридори. Її чорнюще, як смола, волосся вибилось із вузлика на потилиці й прилипло до спітнілого від бігу чола. Важка сумка сповільнювала рух, а високі туфлі на підборах, мабуть, більше не будуть заслуговувати дівочої уваги.\nНарешті вона опинилась на пероні. Блискучі карі очі одразу відшукали необхідний вагон. Ось уже кондуктор перевіряє її квиток...\n- Мила дівчино, подайте бідній старій жінці милостиню, - чиясь рука міцно вхопила Оксану за руку. Обернувшись, вона ніс в ніс стикнулась з вуличною циганкою. Дівчина не любила жебраків. Вона ніколи не могла зрозуміти, чому ті, замість того, щоб шукати якийсь справедливий заробіток, тиняються вулицями й псують людям настрій.\n- Мені дуже шкода, але я поспішаю.\nВона вже піднялась на вагонні східці, як стара жінка промовила:\n- Прошу, будьте обережні й остерігайтесь рудого юнака. Він вам принесе лише нещастя й горе.\nВ Оксани аж мурашки пробігли по всьому тілі, такими моторошними здались їй слова циганки. Що це? Пророцтво? Постанова? Ні. Це якесь безглуздя. Рудий юнак? Так, вона знала лише одного рудого юнака, але саме його не треба остерігатись. Адже Святослав — її наречений, вони збираються одружуватись вже наступного тижня.\nЗа вікном один за одним змінювались цікаві краєвиди. Природа, краса якої завжди захоплювала в полон Оксанину душу, зараз залишилась поза увагою.\n“Та що це зі мною? Невже я повірила в якісь безглузді слова старої циганки? Вона це сказала на зло мені, адже не дочекалась від мене ані копійки. Але чому вона згадала саме про рудого? Навіть, якщо їй доводилось мене раніше бачити, то це неможливо, щоб бачила вона мене зі Святославом, адже він рідко буває в місті.”\nДівчина ніколи не була забобонною, до того ж знала, які пастки можуть створювати для людей вуличні ворожки. Але в очах цієї жінки Оксана побачила стільки правди й щирості, що її слова залишили глибокий слід у серці. У дівчини на мить появилось таке відчуття, ніби циганка все про неї знає, про всі її задуми й нещастя.\nОксана на стільки заглибилась у свої роздуми, що не помітила, як потяг уже наблизився до сільської станції.\n- Вибачте, панночко. Це здається ваша зупинка, - до неї наблизився заклопотаний провідник.\n- Що? Ах, так. Велике спасибі, - вона замріяно усміхнулась, чим ошелешила молодого працівника потяга.\nЧерез п'ять хвилин дівчина вже сиділа на передньому сидінні великого автомобіля поруч із Святославом. Їхня зустріч не була сповнена ніжностями, які зазвичай зустрічаються в молодої пари. Це було більше схоже на ділову зустріч партнерів. Святослав ніколи щиро не виявляв своїх почуттів на людях, а наодинці він часто опинявся немов у не своїй тарілці. Незважаючи на свою міцну статуру й вродливу зовнішність, він був незграбним, але гордим, адже знав, як ним любили захоплюватись місцеві дівчата. І це підносило юнака в його ж власних очах.\nЩодо Оксани, то вона ніколи не звертала уваги на неприховані заздрощі інших дівчат. Вона вважала їх тупоголовими кокетками, які не бачать у людині більш нічого, крім зовнішності, які не здатні відчувати всієї неповторності й щирості хорошої людської душі.\nДівчина подивилась на профіль свого майбутнього чоловіка. Він викликав у ній лише огиду. Оксана не кохала Святослава. Вона змушена з ним одружуватись лише через розрахунок. Вона була із порядної, усім забезпеченої сім'ї, а батьки Славка — дуже заможні й впливові люди на весь район. Ось чому вони вирішили оженити свого сина на Оксані.\nКоли Святослав опинився перед дівчиною на одному коліні й попросив стати її своєю дружиною, вона погодилась, бо не могла заперечити своїм рідним, які всім серцем бажали цього шлюбу. Оксана тоді ще не зовсім усвідомила факт свого вчинку, але всередині у неї поселилась якась пустка.\n“Він вам принесе лише нещастя й горе.” Слова циганки набрали для дівчини свого правдивого значення. Вона не буде щасливою з людиною, яка її не кохає, яка не бачить нічого дальше свого носа. Тим більше не буде щасливою з людиною, яку сама не кохає. Але вона не повинна розбивати світлих надій своєї сім'ї. Головне, не її щастя.\nГоловне, щоб батьки були щасливі. Вони подарували їй життя, віддали їй двадцять років власного. Дівчина усім завдячує їм, тому піде по їхній волі.\nМашина заїхала на величезне перед таким ж величезним будинком подвір'я. Оксана смутно усвідомлювала, що навкруги діється. Її вітали десятки знайомих і незнайомих людей, тиснули їй руки, задавали сотні питань. Вона автоматично на все відповідала. В цей момент дівчині було необхідне лише одне — відпочинок.\n- Святославе, будь ласка, проведи мене у мою кімнату, - втомлено попросила Оксана.\nВесь наступний день був сповнений клопотами по підготовці до майбутнього весілля. У красивому трьохповерховому будинку з самого ранку здійнявся страшний гамір. По сходах туди-сюди снували члени Оксаниної й Святкової сім'ї, завзято про щось сперечались, складали якісь списки.\nОксана одразу вирішила, що їй тут не місце, й старалась вислизнути від надоїдливої небажаної метушні. Вона не бажала цього весілля, та старалась сховати від інших свій підупалий настрій.\n- Доню, сходи, будь ласка, до нас додому й принеси мою книгу рецептів, - попросила мати. - Мені необхідно показати твоїй майбутній свекрусі, як правильно пекти яблучний пиріг, а то ми ніяк не можемо досягти згоди, скільки яблук потрібно додавати.\n- Гаразд, - дівчина була тільки рада, що хоча б на деякий час зможе втекти від знавіснілого будинку, який незабаром повинен був стати її новим домом.\nВона вийшла на вузеньку сільську дорогу й попрямувала нею між рядами гарненьких, обсаджених зі всіх боків квітами хатинок. Оксана дуже любила своє рідне село, де вона народилась і провела все своє дитинство. А в місті вона змушена бувати лише через навчання в університеті.\nНаука давалась дівчині дуже легко. Її завжди знали, як людину дуже обдаровану й з гострим розумом. Ще в сільській школі вона завоювала всезагальну симпатію, як із боку товаришів, так із боку вчителів. Звичайно, не обходилось без заздрощів однолітків, та Оксана старалась не зважати на них, як старалась не зважати на заздрощі з приводу її вроди.\nОксана була надзвичайно вродливою дівчиною, з неї можна було писати найкращі портрети. Її густе чорне волосся завжди було неслухняним, тому в більшості було зібране у вузлик на потилиці. Великі карі очі дивували блиском, що свідчить про велику жагу до життя й завзятість. Вона була струнка, але з гарненькими округлими жіночими формами, чим дівчина дуже пишалась. І зараз вона йшла вуличкою з високо піднятою головою, бо знала, що нею щиро захоплюються перехожі.\nРаптом Оксані похололо в грудях. У животі ніби почали лоскітно кружляти метелики. Її погляд зустрівся з поглядом блакитних, як вранішнє небо, очей. Скільки ніжності можна було побачити в обидвох взаємних поглядах!\nЦе був Богдан, перша щира Оксанина любов. Хоча дівчина й досі собі не призналась, але це було й її останнє справжнє кохання.\n- Привіт, - скільки любові він старався вкласти в це просте банальне слово.\nЯк вона не старалась тримати себе в руках, але ноги самі по собі почали підкошуватись. Оксана дивилась на Богдана, а її думки крутились лише навколо того, як непомітно для інших поцілувати його. В голові проносились спогади їхніх спільних днів: які ж вони були тоді щасливі, безтурботні, будували плани на майбутнє, бажали завжди бути разом.\nА тепер... Тепер вона заручена з іншим. З нелюбом.\n- Богдане, - ледь прошепотіла Оксана. Та Богдан дуже добре розчув слова коханої. Він хотів вибачитись перед нею за всі дрібниці, через які в них виникали суперечки й сварки. Але навіщо? Вона тепер належала іншому, набагато кращому за нього. Тут навіть не треба порівнювати. Святослав — не тільки в кілька разів заможніший юнак, а й набагато вродливіший.\nОксана знала, про що зараз думав Богдан. Він завжди заздрив Святославові, називав себе огидним і некрасивим. Але дівчина ніколи так не вважала. У неї в душі була дуже хороша позитивна риса: вона мала дивовижну здатність бачити в людях те, чого не бачили інші.\nВона всім серцем кохала Богдана. Але це кохання розцвіло не через зовнішні якості. Оксана обожнювала щирість і доброту юнака, його веселу вдачу й незвичайну рішучість і силу, як фізичну, так і духовну.\nТа все це не означає, що Богдан був зовсім некрасивим. Існує такий стереотип, що повні люди є огидними. А оскільки хлопець був великим песимістом, то він підтримувався цього стереотипу. Сотні раз дівчина доказувала йому, що в нього найгарніші в світі очі й усмішка, та він це сприймав лише як потішання. А як вона любила занурювати руку в його золотисті кучері.\nТак, пара їхня була щасливою, але розбити їхні високі почуття все-таки вдалось Оксаниним батькам, які зробили надзвичайну підлість — наговорили доньці неправди на коханого, що той їй зраджує. Оксана, як рідна дитина своїх батьків, повірила в їхні слова, саме тоді в розпачі вона погодилась вийти заміж за Святослава, та одразу зрозуміла свою величезну помилку.\nДивно, що Богдан не тримає на неї зла. Адже вона, яка завжди довіряла юнаку, в цей найбільш трагічний момент не повірила йому.\nОксана саме збиралась розкрити вуста й промовити слова вибачення, як несподівано з'явився Святослав.\n- Оксанко, я тебе всюди шукаю. Твоя мати просила передати, що книга їй більше не потрібна, так що можемо повертатись додому, - хлопець навіть не подивився в бік Богдана, а різко вхопив наречену за руку й потягнув її за собою.\nДівчина ще в останній момент встигла поглянути в милі кохані очі.\n“Він хоче зустрітись зі мною. Я це одразу зрозуміла по його погляду. Але, навіть якщо я піду, що я зможу сказати йому, що зможу обіцяти? Вже через кілька днів я буду заміжньою жінкою...”\nОксана сиділа на лавочці у садку перед будинком і завзято думала. Вона ще так і не відійшла від несподіваної зустрічі, яка принесла їй стільки радості й клопоту водночас. Богдан бажав зустрітись із нею у їхньому спільному потаємному місці, про це свідчив вираз його блакитних очей, дівчина була впевнена в цьому.\n“Піти чи не піти... Піти чи не піти...”\n- Чому ти сидиш так тут у самоті? - Оксана підняла погляд і побачила перед собою Світлану, Святкову сестру. Вона була точною копією свого брата, тільки в дівочому образі. Навіть руде волосся було пострижене на хлопчачий манер. - Можна скласти тобі компанію? А то мене вже мама замучила: зроби те, зроби се.\n- Боюсь нічого не вийде. Я вирішила піти прогулятись.\n- Ти не любиш мого брата, так? Все бігаєш за своїм Богданом.\nОксана обернулась і пронизала Світлану своїм найгострішим поглядом. Як же вона ненавидить це огидне мале дівчисько! Вічно воно пхає свого носа в чужі справи.\n- Знаєш що? Коли тобі буде двадцять, ми поговоримо ще на цю тему. А зараз вибач, мені треба йти.\nЧерез хвилину дівчина вже була далеко від дому. Вся її сутність була пронизана знайомим страхом і хвилюванням. Вона вже не думала про свою ненависть до Світлани, вона вже не могла думати ні про що інше, ні про кого іншого, крім Богдана.\nЗ сільської дороги Оксана звернула на польову стежину й попрямувала в бік річки. Там вона сподівалась зустрітись з коханим.\nЩе коли вони були в парі, то знайшли собі потаємне місце, де завжди зустрічались. Про нього ніхто не знав і ніхто не міг дізнатись, адже дорога до нього проходила через такі хащі, через які умудритись пройти могли лише Богдан з Оксаною.\nІ тепер дівчина йшла знову туди, хоча раніше думала, що вже більше там не побуває. Знову згадались слова старої циганки. Може все-таки прислухатись до них?\n- Я вже думав, ти не прийдеш, - Богдан сидів на березі на порослому мохом великому камені.\n- Вибач. Я довго думала. Просто... - вона сіла поряд і подивилась збоку на його обличчя. - Твої очі: вони завжди такі блакитні.\nВін скоса глянув на Оксану, від чого та аж стрепенулась.\n- Я знаю, ти картаєш мене за скоєне. Але я хотіла вибачитись перед тобою. Слухай, давай втечемо від них.\n- Втечемо від кого?\n- Від людей, від проблем...\n- Оксано, подивись нарешті на все реальним поглядом. Ти заручена. Як можна від усього втекти? Куди? З чим?\n- З почуттями. З нашим коханням.\n- А ти й далі така романтична, досі читаєш ці романи? Життя — це не роман, зрозумій. Лише в романі так все добре закінчується, - юнак встав і енергійно почав ходити туди-сюди по березі. - Оксанко, я кохаю тебе, кохаю, розумієш? - випалив він.\n- Я теж тебе...\n- Ні! Мовчи! Не відповідай! Я не хочу чути цих слів! - він знову сів коло неї і раптом поцілував її довгим пристрасним поцілунком. Оксана зразу відповіла на цей порив. Вона всім тілом почала притискатись до Богдана, все її єство заповнювалось приємним теплом.\n- Не треба! Це помилка! - Богдан відштовхнув від себе дівчину, вхопився руками за голову й заридав.\n- Богданчику, ніяка це не помилка...\nЮнак підняв голову, й вся голубизна його очей вилилась на Оксану.\n- Я не можу перестати думати про тебе. Ти мені снишся кожну ніч. Кожну ніч я так бажаю тебе. Я згадую кожну мить, коли ми були разом, кожен жест, кожне слово, кожен погляд.\n- Любов моя, ми будемо разом! Я обіцяю тобі! Чекай мене! - вся її душа перебувала в неймовірному збудженні. Дівчина різко піднялась з каменя. - Я не одружусь з цим недоумком! І начхати на думку батьків. Я хочу бути щасливою. І я буду нею.\nНе встиг хлопець зрозуміти, що діється, як Оксана вже щодуху мчала до знавіснілого будинку. Богдан встиг лише усвідомити, що вона сказала, що не одружиться. На губах досі пашів поцілунок, а в думках маячіли слова вуличної циганки, яку той зустрів недавно в місті: “Старе кохання повернеться до тебе. Май лише терпіння...”\nНастав день весілля. Оксана завзято готувалась до нього, але ніхто не знав, що вона насправді мала на уму.\n“Життя — це не роман. Але чому б не попробувати перетворити його на нього?” - грайлива усмішка сяяла на дівочому обличчі, коли та востаннє поглянула на себе у дзеркало, щоб оцінити свою весільну сукню й зачіску.\nДівчина з веселістю пережила всю церемонію її продажі нареченому. Всі навкруги думали, що Оксана щаслива цьому радісному в її житті дню. Навіть Світлана, яка завзято клала на прибраний стіл численні долари й євро, почала ставитись до нареченої з приязню.\nНарешті вони опинились у церкві. В Оксаниній голові визріла ціла стратегія: “Якщо все вийде, я напишу книгу, й вона стане справжнім бестселером.”\nДівчина уважно прислухалась до кожного слова священика, щоб не упустити потрібний момент. Її погляд ковзав по яскравих сукнях дружок і обличчях членів родини й інших гостей. В якому ж вони будуть розпачі, коли все закінчиться. Оксана уявила собі реакцію Світлани та її слова “Ну я ж казала!” й усміхнулась. Перший екземпляр майбутньої книги, мабуть, дістанеться саме їй.\n“Ну ось, зараз все закінчиться. Точніше, закінчиться лише один розділ і почнеться новий.”\n- Чи погоджуєтесь ви, Оксано, взяти собі за чоловіка Святослава й бути у всьому завжди йому вірною? - голос священика пронизав дівчину з ніг до голови.\n- Ні! - по церкві аж луна пішла. Десь зомліла Оксанина мати, зойкнули всі присутні. Священик не очікував такого повороту подій і не знав, що відповісти.\n- Дурепа! - звернувся до неї Святослав. - Що ти в біса робиш?\n- Я ненавиджу тебе всі своїм серцем і своєю душею. Я завжди кохала лише Богдана. Тому прощавай, - Оксана обернулась, підняла поділ своєї сукні й пішла у бік виходу. В цей момент на порозі церкви з'явився згорьований Богдан. Щоки його запали, адже кілька днів юнак нічого не їв. Він не розумів, що діється. Чому Оксана досі готувалась до весілля, якщо сказала, що не одружиться? Тому вирішив прийти й зіпсувати всю церемонію.\nБогдан оглянув обстановку, тоді подивився на кохану, яка йшла в його бік. Все нарешті дійшло до нього. То ось, що вона тоді задумала. Вирішила розіграти цілу сцену, в якій вони займають головну роль.\nОксана винувато посміхалась.\n- Пробач, якщо щось вийшло не так, - промовила вона. Щоки пашіли, неслухняне волосся знову вибилось із красивого, прикрашеного штучними квітами, вузлика — якою ж вона була красунею в цей момент! - Решту залежить від тебе.\nБогдан швидким кроком наблизився до нареченої-утікачки й різко підняв її на руки. Оксана аж скрикнула від несподіванки й радості. Тепер більше нічого не існувало навкруги, всі присутні відійшли на другий план. Закохані замріяно дивились одне одному в очі й не могли відірвати поглядів. А вуста шепотіли лише одну фразу, три звичних слова між тисяч слів німих.\nКоли вони вийшли на вулицю та їхні губи злились в довгоочікуваному поцілунку, в обох в голові промайнула одна й та ж думка: “А циганка правду казала. Але хто ж вона? Мені необхідно їй подякувати.”


Юрій Яновський - Вершники (СКОРОЧЕНО №2) / Бібліотека Української Літератури – UkrClassic.com.ua\nЮрій Яновський - Вершники (СКОРОЧЕНО №2)\nРоман в новелах «Вершники»\nЛютували шаблі, Половці не пізнавали один одного. Був серпень 1919 р. загоном Добровільної армії Денікіна командував Половець Андрій, кінне козацтво отамана Петлюри вів Оверко Половець. До Оверка підвели Андрія. Перед смертю Андрій згадує слова батька: «… тому роду не буде переводу, в котрому браття милують згоду!» На це Оверко відповів: «… Рід – це основа, а найперше держава». Андрія зарубали.\nА берегом моря походжає старий Половець, дивиться в бінокль – з моря наближається шаланда.\nІз-за лісу вискочили вершники з чорним прапором – махновці, на чолі з Панасом Половцем. Оверко сидів з рубаною головою. Під’їхав 14-річний Сашко Половець. Перед смертю Оверко згадує батькові слова, але Панас його вбиває. Він закопує обох братів, говорячи: «… Хай не кажуть, що я рід зневажив!» — так відбувся похорон.\nЗдалеку розгорнувся чорний прапор загону інтернаціонального полку на чолі з Іваном Половцем. Махновці здалися. Тепер уже Панас перед стратою згадує слова батька, потім вихопив пістолет і пустив собі кулю в рот. «Стріляй і мене,» — кричав Сашко. Іван став скубти його за чуба.\nНа степу під Компаніївкою одного дня серпня 1919 року стояла спека.\nПерекопська рівнина. Малий Данилко виходив з хати, покинувши сестру, коло якої був за няньку, та йде в степ.\nМалий чабанець (що може вивчитись на чабаненка і, нарешті, заступити батька – чабана ) повертався смерком додому.\nДанилко колише малу сестру Вустю і не може вискочити на дощ, і коли вже вона вмре. А як добре пахнуть мертві, коли їх покладуть на лаву, прадід Данило читає псалтир. Дуже радісно, коли хтось умирає – без Данилка та справа не обходиться: прадіда кличуть читати псалтир, а правнук іде за поминальника, отак удвох і годуються.\nМати дуже гарно розмальовує печі, все село кличе її. Настав Великдень, мати завжди плаче, бо батько не вилазить із чужих хат і випиває з усіма, адже чабана Ригора частували всі. Данило знаходив батька, вів додому, лаяв його та плакав.\nУ хаті коло столу сиділа мати та прадід, на столі бідне розговіння, батько – п’яничка нарізав свячений хліб хрестом, а по обличчю матері котилися сльози.\nХлопець з прадідом пішли до моря, потім од моря заглибились у степ. Прадід нахилився до квітки і раптом упав неживий. Данилко озирнувся навколо, і вперше відчув себе самотнім.\nБув місяць січень чи лютий, море замерзло на сотню метрів. На березі стояла стара Половчиха, вона була висока та строга. Вирядивши в море чоловіка, вона виглядала його шаланду.\nПісля довгих віків показувалася шаланда в морі. Розгойдує її, кидає, Мусій з чужим чоловіком б’ються до берега. На березі виріс натовп. Шаланду перекинуло, рибалки на березі поздіймали шапки, і в цей час побачили у морі помах руки. Чужа людина вилізла на берег. Половчина пізнала Чубенка. А її чоловік Мусій загинув. Усі розійшлися, а Половчиха не рушила з місця. Вона була доброго рибальського роду, тримала хату в залізному кулаці, стояла на чолі родини, мов скеля в штормі.\nРаптом із темряви моря вона почула голос чоловіка. Він говорив: «Наша артіль бідна, і кидати шаланди в морі не годиться. Я – голова артілі, то мусив і рятувати».\nІ подружжя Половців пішло до домівки.\nХерсон. Партизанський загін двох сотень – батальйон Шведа. Веде його молодий комісар. Парад. На плац виходить товариш Швед. Мешканці оточують плац, придивляючись до захисників революції. Іде парад. Товариш Данило поїхав до Дніпра, де готувалася нічна експедиція. Вночі відчалили шаланд тридцять, на передній – командир Швед, на задній – комісар Данило. Курс тримали на Кардашин. Рибалка сказав, що там кадетів мало, стережуть вони їх під Олешками. Почався бій – офіцерня почала тікати. Загін Шведа перетрусив буржуазію, їх проводжали тепло й привітно.\nТоді мало бути більшовицьке повстання проти гетьмана і німців, яке покотиться Пслом. Солдати обшукували всі закутки – шукали листоношу. Оглядали озера і знайшли його, непритомного, чорного від п’явок. Листоношу змусили ковтнути капітанового рому. Він потроху очуняв. Напруживши волю, він забував потроху ті відомості, яких хотів від нього капітан: що він член підпільного комітету; де закопав рушниці та кулемет, які повинен передати повстанцям.\nЛистоноша хотів одразу вмерти, але не мав права: справа революції лежала в його крихітному житті. Він повів показувати закопану зброю. Дійшли до купи піску, німці почали копати, згаяли годину і зрозуміли, що їх обдурили. Його водили селом, куди він показував, але нічого не знаходили – і так до вечора. Аж ось побачили вогні. «Ось хто візьме зброю» — крикнув листоноша. І сотник у нього вистрелив. Цей лист у вічність пішов од рядового бійця революції.\nДо підводи з мертвим листоношею підійшов Чубенко, зняв шапку і поцілував Василиху (матір листоноші) в руку. Лист у вічність пішов разом із життям, як світло від згаслої одинокої зорі.\nЧУБЕНКО, ОТАМАН ПОЛКУ\nНа коні їхав Чубенко – сталевар, командир червоного полку. Вів загін, зв’язку з Червоною Армією не було. Донбас попереду ввижався курний і рідний. Була осінь 1920 року. Несли хворих. Лікар пропонує зайти в село, залишити там хворих. Чубенко відповів, що бійці Донбас хочуть побачити.\nЗагін усе йшов, поранені просили їх не мучити й добити.\nЗагін зупинився коло озера. Чубенко чув, що тиф його ламає, крикнув: «За мною». Але ніхто не ворухнувся – почався бунт. Але Чубенко кожному подивився в очі, сказав «нада вперед» — і пішов. За ним кінь, і мовчки рушив загін.\nРаптом пролунав постріл. Це був лікар, він стріляв у спину, потім Чубенко його застрелив.\nСтали на ночівлю. Живі ховали мертвих. Чубенко поїхав на розвідку, хотів щось знайти, щоб зорієнтуватися по карті. Він втратив свідомість. Прокинувся на лаві, документи та наган лежали на столі. Людей було троє, привітали його, запропонували допомогу.\nЧубенко простився з партизанами і пішов лісом до своїх. Світало, Чубенко розповів про зміст операції, щоб кожен боєць знав своє місце. Треба йти на Кам’яний Бріз і зустрітися з партизанами.\nПочався бій, ворог замаскувався під жінок. Чубенкові пішли в атаку і з’єдналися з підмогою – загоном Івана Половця. Чубенко сказав йому: «Спасибі, брате, і клади мене куди хоч», — і це був кінець героїчного змагання Чубенка, командира полку.\nЧубенко їхав на червоній тачанці свого кулеметника, коваля Максима. Донбаський полк переслідував ворога. Чубенко схудлий після тифу, і Максим сиділи на тачанці. Чубенко тримав ковану із заліза троянду.\nЦе було чудо досконалості, натхнення, ніжний витвір молотка, радість металу, що вицвів.\nКоваль розповідав, що як тільки траплялася нагода, він кував троянду, кінчив кувати в пустелі.\nБув 1917 рік.\nЧубенко дав наказ зупинитися, почав обходити полк.\nМаксим продовжив розповідь, як мав їхати до Гуляй-поля і працювати з Махном. Ми вступили з батьком у дискусію. Він схопив товариша, поволік на трибуну і вистрелив у нього. Почалася стрілянина. Ми бігли Гуляй-полем, відстрілюючись. Нас підпалили у хаті, коли втрачали свідомість, то співали: «Вставай, проклятьем заклейменный…» Із полум’я нас врятувалося троє: я (Максим), Ляшко, Сербін. Тоді ми пофарбували тачанку у червоний колір.\nЧубенко дивився у бінокль – перед ним була Каховка, Каховський плацдарм Червоної Армії. На очах Чубенка плацдарм ожив, загорівся бій. Незабаром з’явилися літаки, стали бомбити. Але Чубенкові взяти участь у бою не довелося — вже будо відбито всі атаки.\nЧабанець Данило їде землею свого дитинства. Він напише історію свого роду, як прийшов у революцію. Він повертався до полку Шведа. Наблизившись до хутора, Данило побачив Шведа, який висів на дереві. Живим залишився лише хлопчик – червоноармієць. Від нього той дізнався, що білі їхали з червоними прапорами. Швед повірив, що то свої, ніякого бою не було. Так загинув Швед і партизани. Вперше в життя Данило заплакав.\nРеволюційне військо мало завдання знищити армію Врангеля, не допускаючи до Криму. Перший етап ліквідації закінчено, ворог зазнав великих втрат. Командувач – справжній маршал революції. Видає наказ атакувати Турецький вал. З’явилися повстанці, на чолі з Махном, які запропонували допомогу Червоній Армії.\nКомандувач підписав наказ про дальший розвиток. Підпис стояв – «Фрунзе». Армія велася до Криму. Там був і Іван Половець.\nАле махновці помітили червону тачанку Максима. Коли її наздогнав Чубенко, Максим був із розрубаною головою, а поруч сидів неушкоджений Данило, тримаючи троянду. Чубенко взяв троянду.\nСталевар Чубенко стояв із трояндою в руці на воротях Криму.\nЯ, сталевар Чубенко, таких майстрів, як Фрідріх Іванович, на руках носити буду.\nСпогади мої трохи. Було мені тридцять років, хлопець я був кріпкий, читав різні книжки, батька й матері я не знав; батька чавун обварив – помер; мати – через сухоти.\nОдного разу коло ставка зустрів товариша й відчув, як закипіла в мене революційна свідомість. Був у нас колись Адаменко, та немає його. Звелів я вибити зі скелі пам’ятника. Він стоїть над водою коло ставка. Я зустрів дівчину, яка стала мені за дружину, і прожили ми кілька років, придбали собі доньку, пережили імперіалістичну війну, дочекалися німців у Донбас, оголосили страйк, я почав збирати шахтарський революційний загін. Згодом він став полком.\n1918 рік – стали ми підданцями нової держави, українцями пана гетьмана. Взявся я формувати партизанський загін «Вся влада Радам». Дістав я директиву підпільної трійки – обстріляти військовий поїзд. Допомагати мені буде отаман Адаменко з найгіднішим селянством.\nАдаменко не запізнився, почав прислухатися до мого кашлю (я захворів був), взявся рбити масаж. Пояснив, що його спеціальність – медицина, в армії він за ветеринарного фельдшера. Він мені одразу полюбився, був з нього партизанський герой.\nВзялися ми радикально лікуватися: поклали мене на сіно на гарячу піч і цілий тиждень піч гріли, а сіно поливали водою. Вилікували.\nПрокинувся, чую Адаменко регоче. Він переконав парафіян, що треба розібрати по домівках усе церковне добро, щоб німцям не дісталося. Кожному хотілося мати щось із золота. Закінчилося тим, що церкву спалили, щоб покрити гріх.\nБилися ми різними способами. Розповім вам про бабський бій, що вигадав Адаменко. Ми переодяглися у жінок, підійшли на близьку відстань, й розгорнули бій. Адаменко у довгому вбранні увесь бій пройшов, не загубив не різка намиста.\nДругий бій адаменківської стратегії. Там загинула його дівчина і моя дружина. Знайшовся серед нас той, хто видав їх гетьманцям. Я знайшов розстріляну дружину. Прокляв я гетьманську Україну моїм горем, сів на коня і не злазив доти, доки не знищили ми цю державу. Де ми проходили – там ставала Республіка Рад.\nНаздогнали ми сотню гетьмана Скоропадського, які стали на ночівлю у школі. Уночі ми підперли двері і почали кидати у вікна запалені віхті соломи. Це була друга Адамова вигадка.\nЧерез рік була третя вигадка. 1919 рік. Ми партизанили Донбасом. Нам довелося стати віч-на-віч з дроздовським полком. Ми розбили загін на 2 половини і почали робити галас. Три дні відступали з боєм туди, куди нам було потрібно. Ми з Адаменком зближалися, дроздовці йшли за кожним з нас. Одного вечора обидва загони зустрілися. Дроздовські частини наступали одна на одну і кожна думала, що натрапила на нас. Розпочалася стрілянина. Адаменко дістав кулю в рота, відвезли в лікарню.\nЗранку я прийшов до нього. Він ходив з кутка в куток. На ліжку лежали речі його покійної нареченої, він побачив мене і написав слова про неминучу суку – смерть. Я вийшов до лікаря. І в цей час почув постріл. Адаменко застрелився.\nП’ять років стоїть наша держава, варитимемо сталь, любитимемо Леніна, слава нашому Донбасові й вічна пам’ять загиблим бійцям!\nХарків, 1932 – 1935.\n«Вершники» Яновський Аналіз\nЧитати скорочено «Вершники» Яновський\nАналіз твору «Вершники» Яновський\nХарактеристика твору «Вершники» Яновський\nВисловлювання відомих людей про роман «Вершники»\nОсобливості роману «Вершники» Ю. Яновського\nЮрій Яновський - Вершники (Скорочений переказ, дуже стисло)\nЮрій Яновський - Вершники (Стислий переказ, дуже скорочено)\nЮрій Яновський - Вершники (СКОРОЧЕНО)


Літній спекотний день. Тихо мріє маленький ставок, ніде ні шелесне. На листку латаття сидить лінива жаба й уважно стежить за довгоногою комахою, що безтурботно ковзає по воді. Якби вона захотіла поласувати комашкою, то це навіть не коштувало б їй великих зусиль.\nТрохи віддалік якийсь джмелик пристрасним поглядом прикипів до прекрасної мушки. Але йому не вистачає мужности висловити своє кохання, тож він задовольняється тим, що тихо милується нею здаля. А на березі, коло самісінької води, гине від спраги маленька непоказна квіточка. Її корінці аж надриваються від зусиль, але дотягнутися до води, хоч як вона близько, – неспромога… Онде потопає комарик. Він впав у воду через власну необачність. Крильця намокли й обважніли, тому він ніяк не може злетіти в повітря. Вода вже починає його поглинати.Дика слива схилила над ставком своє віття. На кінчику найдовшої гілки, що сягає майже середини ставка, самотньо висить зморщена і потемніла перестигла сливка.\nРаптом вона відривається від гілки й падає у воду. Серед монотонного гудіння мух чується чудернацький легковажний звук: «Плюск»! З того місця, де урочисто й гідно впала маленька сливка, по воді пішли кола – за першим одразу ж друге, третє, четверте…, вони маєстатично ширяться, немов розквітаючий цвіт. Хвилькою віднесло від жаби довгоногу комашку, яку та саме збиралася злизати своїм спритним язиком. Джміль, від поштовху хвилі, ненароком упав на прекрасну мушку. Навзаєм вибачаючись, вони навіки закохалися одне в одного.\nПерша хвиля, дійшовши до берега, оживила маленьку квіточку. А ще вона піднесла вгору потопаючого комарика. Йому вдалося вчепитися за травинку, що росла на березі, похилившись над водою. Комарик висушив крильця на цій травинці й полетів.


ПОРЯДОК ПРОВЕДЕННЯ РОЗРАХУНКІВ З ПОСТАЧАЛЬНИКАМИ НЕРЕЗИДЕНТАМИ ТА ВПЛИВ НА НИХ КУРСОВОЇ РІЗНИЦІ - Секція_4_2015_03_27 - 2015_03_27_Lutsk - Архів / Archive - SOPHUS | Науковий клуб\nВівторок, 2020-10-20, 4:39 PM\nПОРЯДОК ПРОВЕДЕННЯ РОЗРАХУНКІВ З ПОСТАЧАЛЬНИКАМИ НЕРЕЗИДЕНТАМИ ТА ВПЛИВ НА НИХ КУРСОВОЇ РІЗНИЦІ\nЗ огляду на сучасний стан фінансової системи України, центральний банк\nне виконує всіх своїх функцій, що має негативний вплив на купівельну спроможність населення та підприємств. Співвідношення національної валюти до іноземних коливається, вартість гривні зменшується, тому актуальним є порядок відображення в обліку курсових різниць в умовах економічної нестабільності. Курсові різниці сьогодення спричиняють зростання ризиків, витрат за результатами ведення господарської діяльності.\nМетою роботи є дослідження впливу операційних та неопераційних курсових різниць на фінансові результати діяльності підприємств.\nВ сучасних умовах більшість підприємств різних форм власності та сфер господарювання мають контрагентів-нерезидентів, а відповідно проводять розрахунки в іноземній валюті, що спричиняє виникнення курсової різниці. Джерелом появи різниці можуть бути: надходження валюти від покупців-нерезидентів, внески у статутний капітал інвесторів-нерезидентів, придбання валюти на міжбанківському валютному ринку задля здійснення розрахунків з постачальниками-нерезидентами та інше. Курсова різниця – це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. При цьому, під валютним курсом розуміється установлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової\nодиниці іншої країни .\nЗа МСФО, курсова різниця − це різниця, що є наслідком переведення певної кількості одиниць однієї валюти в іншу за різними валютними курсами. Валютним курсом вважається коефіцієнт обміну двох валют .\nКурсові різниці можуть бути:\n- операційні – виникають від перерахунку статей, пов’язаних із операційною діяльністю підприємства, зокрема від перерахунку залишку грошових коштів в іноземній валюті;\n- неопераційні – виникають від перерахунку статей, пов’язаних з інвестиційною і фінансовою діяльністю підприємства.\nНайважливішою характеристикою курсових різниць (позитивних та негативних) є їхній вплив на фінансові результати діяльності підприємств.\nПозитивні курсові різниці відображаються на рахунках бухгалтерського обліку :\nОпераційні – позитивні за кредитом субрахунку 714 «Дохід від операційної курсової різниці», а негативні за дебетом субрахунку 945 «Втрати від операційної курсової різниці»;\nНеопераційні – позитивні за кредитом субрахунку 744 «Дохід від неопераційної курсової різниці», а негативні за дебетом субрахунку 974 «Втрати від неопераційних курсових різниць».\nКурсові різниці визначаються за монетарними статтями до яких належать: іноземна валюта в касі та на валютних рахунках підприємства; платіжні документи цінні папери, фінансові інвестиції в іноземній валюті, (чеки, векселі, акредитиви, облігації, казначейські зобов'язання); дебіторська заборгованість, що підлягає погашенню в іноземній валюті; несплачений статутний капітал; довгострокові й поточні позики; векселі видані, виражені в іноземній валюті; довгострокові зобов'язання по міжнародному фінансовому лізингу; розрахунки з учасниками в частині заборгованості учасникам з виплати дивідендів; кредиторська заборгованість в іноземній валюті .\nВизначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на такі дві дати: на дату здійснення розрахунків або ж на дату балансу .\nВідповідно до постанови НБУ №100 від 03.03.2015 встановлено межі проведення розрахунків з нерезидентами, що не перевищують 90 календарних днів . Національним банком України встановлено обов’язковий продаж валюти наступного дня на міжбанківському валютному ринку. Розмір продажу складає 75 % від надходжень, що може спричинити негативний вплив на формування фінансового результату підприємства .\nНе підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України надходження в іноземній валюті : на користь держави або під державні гарантії; за кредитами, позиками, що залучаються відповідно до міжнародних договорів України; за проектами міжнародної технічної допомоги, що пройшли державну реєстрацію; на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів в іноземній валюті, відкриті в уповноважених банках; за операціями з розміщення депозитів банками-нерезидентами на рахунках в уповноважених банках; на користь резидентів-посередників за договорами комісії, доручення, консигнації або за агентськими угодами, що підлягають подальшому перерахуванню власникам коштів, тощо.\nЯкщо суб’єкт господарювання в межах здійснення господарської діяльності постійно співпрацює з постачальниками та покупцями нерезидентами, то в сучасних умовах буде нести також додаткові витрати, що пов’язані з придбанням іноземної валюти, а саме збір у розмірі 1,5%.\nПри придбанні валюти також виникають різниці між курсом придбання валюти (міжбанк) та курсом НБУ на дату придбання, що обліковуються на рахунках 711 «Дохід від купівлі-продажу іноземної валюти» або 942 «Витрати на купівлю-продаж іноземної валюти».\nПри відображені операцій в обліку з іноземною валютою доцільно звернути увагу на поняття балансової вартості іноземної валюти та вартості валюти на дату здійснення операції. Відповідно до П(С)БО 15 балансова вартість валюти – це вартість іноземної валюти, визначена за валютним курсом грошової одиниці України до іноземної валюти на дату здійснення господарської операції або на дату складання балансу. А вартість іноземної валюти на дату здійснення операції – це вартість іноземної валюти визнана за курсом НБУ на дату здійснення операції.\nКлючовим, фактором є також авансові платежі. Сума авансу в іноземній валюті, надана іншим особам у рахунок платежів для придбання немонетарних активів і отримання робіт і послуг, при включенні до вартості цих активів перераховується у валюту звітності із застосуванням валютного курсу на початок дня дати сплати авансу .\nОтже, розмір та визнання курсової різниці можна звести до мінімуму при правильному складанні договору з контрагентами, уникнувши довготривалих валютних контрактів, що в подальшому може стимулювати курсові різниці. Також, для уникнення частини втрат, пов’язаних зі зміною курсів іноземних валют, необхідно укладати контракти із включенням захисних валютно-цінових застережень, що сприятиме мінімізації валютних ризиків.\nБухгалтерський облік та оподаткування: Навчальний посібник / За ред. Р.Л. Хомяка, В.І. Лемішовського. – Львів: Бухгалтерський центр «Ажур», 2010. -1220 с.\nВплив змін валютних курсів: Міжнародний стандарт бухгалтерського обліку 21 (МСБО 21), поточна редакція від 01.01.2012 року. − [Електронний ресурс]. – Режим доступу :http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/929_022\nВплив змін валютних курсів: Положення (Стандарт) бухгалтерського обліку 21, поточна редакція від 19.08.2014 року. − [Електронний ресурс]. – Режим доступу :http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/z0515-00.\nПетрашко Л.П. Валютні операції : навчальний посібник / Л.П. Петрашко. – 2-ге вид., переробл і доповн. – К.: Знання, 2012. – 271 с.\nПро бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні : Закон України. [Електронний ресурс]. – Режим доступу : http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/996–14\nГордієнко Н.І., Карпушенко М.Ю. Облік зовнішньоекономічної діяльності: Навчальний посібник (для студентів економічних спеціальностей). Харків: ХНАМГ, 2006. − 235 с\nПро врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України: Постанова № 160 від 03.03.2015. – [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://www.bank.gov.ua/doccatalog/document?id=15111597\nДохід: Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15, поточна редакція від 09.08.2013. – [Електронний ресурс]. – Режим доступу: http://zakon4.rada.gov.ua/laws/show/z0860-99


В українських Карпатах зростає кількість туристів: причини - Інформаційне агентство «Вголос»\nВ українських Карпатах зростає кількість туристів: причини\n26.08.2019 | 14:16 | Вголос\nТуристичний потік в українські Карпати зростає, основна причина цього – стабільні ціни на проживання.\nПро це із посиланням на власні джерела повідомляє НВ Бізнес.\nДиректор Центру розвитку туризму Володимир Царук розповів, що з початку року кількість українських туристів на Закарпаття зросла на 10%, а іноземців - на 15-20%.\nЗа його словами, головна причина - стабільні ціни на житло.\nКерівник одного із санаторних комплексів на Закарпатті розповів, що на вікенд приїжджають чехи, словаки, угорці. На зворотному шляху вони закуповують українські продукти, які дешевші, ніж в країнах Східної Європи.\nМенеджерка агентства "Карпати Travel" Надія Якуб’як розповіла, що у приватному секторі ціни стартують від 200 грн, а в готелях — від 500 грн з людини на добу.\n"Готелі на курортах Анталії, Мармаріса і Бодрума в цьому році перейшли на розрахунки в євро, що призвело до зростання цін в середньому на 20%. Зараз придбати тижневий тур в готель п’ять зірок на першій лінії дешевше 1 тис. дол. на двох практично неможливо", - зазначає видання.\nКількість іноземців збільшується і завдяки розвитку аеропорту Львова.\nУ червні його послугами скористалися 227,4 тис. пасажирів, що на 30,8% більше порівняно з аналогічним періодом минулого року. Також туроператори розглядають можливість запуску чартерів в аеропорт Ужгорода.\nЯк писав "Вголос", у Чорнобильській зоні організують водні туристичні маршрути.


Проміняла дитину на солодке життя – Стиль Життя\nПроміняла дитину на солодке життя\nАвтор Ryduk ViktorijaЧас читання 3 хв.Перегляди 163\nМарина з Олександром одружилися на третьому курсі університету. Вони були одногрупниками. Юнацькі амбіції взяли гору, молоді люди вирішили, що кохання в них навіки. Дівчина ледь встигла скласти випускні іспити і народила сина. Чоловік змушений був влаштуватись на нічні зміни, аби утримувати сім’ю, йому було по-своєму не легко. Коли навчання закінчилось, хлопець знайшов ще й другу роботу – за спеціальністю. Сім’я збільшилася, а грошей не вистачало. Марина не звикла так жити, що б на всьому економити, тому довго не чекала і вирішила розлучитись. Олександр всіма силами намагався зберегти стосунки, але не вдалось.\nЖінка чомусь не вітала зустрічей тата з сином, хоча Матвійко тягнувся до батька, та й останній дуже любив дитину.Сашко через правоохоронні органи добився регулярних зустрічей з Матвійком, але Марина різними шляхами цьому перешкоджала, часто налаштовувала сина негативно що до батька. Дійшло до того, що хлопчик чомусь боявся власного тата, хоча той був настирливим і різними способами намагався завоювати прихильність дитини. Як то кажуть, насильно милим не будеш, -якийсь час Сашко лише виплачував аліменти і не приїжджав до сина. Він був дуже засмучений через ситуацію, що склалася.\nВ цей нелегкий момент, чоловіка підтримала одинока сусідка – Аліна. Вона нещодавно переїхала . Відносини зав’язались та розвивались швидко. За пів року пара одружилась.\nМарина також не втрачала часу, скористалася послугами агентства знайомств і закрутила роман з заморським бізнесменом. Гроші – це те, чого їй завжди бракувало, тому такий поворот був очікуваним. Чоловіку красуня припала до душі, але одна проблема – він не хотів виховувати чужу дитину і заявив їй про те прямо. Жінка довго не роздумувала, почала налаштовувати хлопця в іншу сторону – тепер батько був хорошим, бо їй так потрібно.\nОлександр дуже зрадів, що син до нього потягнувся. Нова дружина також з розумінням ставилась до дитини, швидко знайшла з Матвієм спільну мову. За кілька місяців хитра колишня заявила: «Ви так гарно ладнаєте, хлопчику потрібен батько, я не зможу дати йому чоловічого виховання, то може ви всиновите Матвія? Я вже достатньо часу вклала в його виховання, тепер твоя черга, а я буду влаштовувати власне щастя.»\nСашко був радий нарешті виховувати власну дитину, Аліна також позитивно сприйняла таку пропозицію. Єдине, що викликало обурення, це до краю огидна меркантильність, яку переслідувала колишня дружина. Отож, про Марину й досі немає новин, а Матвійко чекає на появу сестрички.


Мистецтво періоду Каролінгів - Електронна бібліотека Бібліограф\nВ останній чверті 8 і першій половині 9 ст. у Західній Європі відбувався відомий підйом мистецтва, пов'язаний з виникненням першої імперії середньовіччя - імперії Карла Великого. В ній були об'єднані території сучасної Франції, Західній і Південній Німеччині, Північній і Середній Італії, Бельгії, Голландії та північно-східній Іспанії.\nПри перших Каролингах в області землеволодіння стався, за словами Енгельса, «повний переворот», який призвів до знищення шару вільних дрібних земельних власників. Примітивна військова демократія, яка ще номінально зберігалася при Меровингах, йде в минуле, поступаючись місце більш розвиненому класовій державі. Це держава спиралося на зростаючу силу феодальних відносин. Але в епоху раннього феодалізму натуральний характер господарства, відсутність національної єдності, строкатість і анархія самого феодального устрою повинні були привести привели до швидкого розпаду величезну імперію.\nЛише протягом невеликого проміжку часу держава Каролінгів переживає розквіт. Карл Мартелл, Піпін Короткий і Карл Великий створили новий військовий стан, отримало свої землі з рук центральної влади, віддане їй і готовий боротися проти непокірних світських і церковних магнатів. Представники нової франкської династії здійснили походи проти захопили Піренейський півострів арабів і відбили загрозу, навислу над Західною Європою. Інші походи проти відсталих у своєму суспільному розвиток саксонських племен - зміцнили нову державність і створили тимчасове єдність, що Карл Великий намагався політично закріпити, проголосивши себе римським імператором.\nУ прагненні до внутрішнього порядку і централізації нове держава потребувала деяких формах античної освіченості, майже зовсім зникла серед уламків римської цивілізації. Звідси також турбота про відродження мистецтва, що відбилася в ряді урядових заходів, спрямованих на збереження старих пам'ятників, будівництва палаців і храмів, прикраси рукописів і т. д.\nСам майже неписьменний, Карл цінував освічених людей і приваблював їх з інших країн. У числі його співробітників і придворних були англосакс Алкунн, лангобарди Павло Диякон, Павич та Петро, вестгот Теодульф і інші. Під впливом цих людей з франкської середовища почали виділятися освічені й талановиті діячі. Такі насамперед найближчий помічник Карла - Ангильберт л Эйнгард-його біограф, історик і будівничий. Їх діяльність сприяла утвердженню та поширенню нових форм так званого каролінзького мистецтва.\nВ буржуазній науці, що вивчає раннє середньовіччя, виникло навіть поняття каролінгське відродження». Проте культура того часу була не тільки відносно примітивною, але і майже виключно церковною, тому термін «каролінгське відродження» може мати лише умовне значення. Тим не менше прагнення Карла і його сподвижників використовувати спадщину античності позначилося в різних областях культури: Эйнгард в життєписі Карла намагався наслідувати давньоримським письменникові Светонию, мініатюристи - зразкам позднеримской живопису, будівельники - архітектурі Стародавнього Риму.\nАахенская капела. План\nМистецтво і архітектура в кінці 8 - 10 ст. піднялися на більш високу, ніж у 6 - 8 століттях, щабель свого розвитку. Новий етап у зодчестві був ознаменований створенням більш значних за розмірами і складних за формами споруд, з пошуками чітких і продуманих пропорцій. Від дерев'яних споруд 8 -10 ст. нічого не залишилося, але відомо, що в розпорядженні Карла /' Великого були вмілі ремісники, яких він навіть посилав до Італії. Звідти він виписував майстрів, які вміли будувати кам'яні будівлі. Збереглися відомості про не дійшли до нас чудових палацах і соборах, побудованих в резиденціях імператора в Аахені, Ингельсгейме, Неймегене (існують реконструкції цих споруд, зокрема реконструкція палацу в Ингельсгейме, прообразом якого була пізньоантичний базиліка у Трирі).\nНайбільш чудовим культовою спорудою стала палацова капела, побудована архітектором Эйдом з Меца між 795 і 805 рр. в Аахені, улюбленої резиденції Карла Великого.\nАахенская капела (мал. 171, рис - на стор 218) була не першим центрическим спорудою каролінзького часу: її попередницями є капела в Неймегене (в гирлі Рейну), а також церква в Георгенберге (в Госларі). І все ж Аахенская капела має свій безпосередній зразок Італії-церква Сан Вітале в Равенні. Скориставшись загальною архітектурної формулою Сан Вітале і, найімовірніше, наслідуючи їй, зодчі Аахенської капели проявили значну самостійність. Як і церква Сан Вітале, Аахенская капела являє собою високий центральний восьмикутний зал (діаметром 15 .«), оточений більш низьким (діаметром 29 .і) шестнадцатиугольником, а не восьмикутник, як в Сан Вітале. Центральне простір перекрито куполоподібним склепінням на барабані з вікнами. Обхід був двоповерховий; нижній поверх відкритий в центральний простір простими арками між опорними стовпами восьмикутника, а другий поверх має двоярусну аркаду на колонах, доставлених з Равенни. Таким декоративним прийомом створювалася ілюзія трьох поверхів. Внутрішній простір восьмикутника дуже майстерно поєднано із зовнішнім шестнадцатиугольником. У нижній галереї застосовані складні хрестові склепіння, верхній - похилі циліндричні склепіння, передають розпір купола на масивні зовнішні стіни. В цілому Аахенская капела свідчить про майстерність і досвіді її творців. У художньому відношенні вона справляє враження більшої потужності, ніж Сан Вітале, але разом з тим вона грубіша і простіше.\nАахенская капела, вважалася в ті часи дивом будівельного мистецтва, викликала ряд наслідувань. Варіантом центричного споруди є капела св. Михайла в Фульде (мал. 169). Проте будівлі цього центричного типу мало відповідали потребностяхМ католицького культу, і в подальшому вони зустрічаються все рідше і рідше. Пануючою стала базиликальная форма. Правда, в першій половині 9 ст. це ще не визначилося з достатньою ясністю; тоді продовжували зводити храми самих різноманітних форм. Характерна церква в Жерминьи де Пре, освячена 806 р., у плані вона являє квадрат з трьома абсидами - на східній, південній та північній сторонах (рис. на стор 220).\nБазиліки каролінгських часів у первісному вигляді не збереглися, але ми можемо про них судити за що дійшли до нас і залишкам за різних документів. Про значному ускладненні форм монастирської базиліки можна судити по гравюрі 1612 року, відтворюючої малюнки згорілої рукопису І ст. Здссь зображена розпочата в 790 р. церква Сен Рикье - тринефна базиліки з двома трансептами. Західний трансепт завершувався напівкруглої абсидою та хором; західний мав над проходом високо розташований Над хор. двома средокрестиями, в місцях перетину трансептов і подовжнього приміщення, знаходилися вежі. Эт0 була вже складна базиліка з чітко розчленованим внутрішнім простором. Інша монастирська церква Сен-Філібер де Гранлье (департамент Нижньої Луари), розпочата будівництвом у 819 р., являла собою трехнефную хрестову базиліку на стовпах з трьома східними абсидами. Таке ускладнення вказувало, що потреби нового феодального суспільства викликали і зумовили зростання будівельної майстерності і зародження більш розвинених уявлень про естетичні можливості архітектури.\nПро зовнішньому оздобленні церков 8-9 ст. можна скласти подання по монастирських воріт у Лорші. Вони складаються з двох поверхів. В нижньому - три великі арки на импостах, розділені колонами, що несуть невеликий карниз. У верхньому поверсі - каннелированные пілястри, але над ними - не арки, а трикутники фронтонів, вершинами своїми упираються безпосередньо в верхній карниз. Колони і пілястри витримані в античних пропорціях. Особливе своєрідність надає воротах візерунок, побудований із світлих і темних плит (мал. З).\nЩо стосується внутрішнього оздоблення церков, монастирських приміщень і палаців, то, за свідченням джерел, каролінгське мистецтво широко користувалося фресковим живописом і мозаїкою. Сюжети зазвичай запозичувалися з церковних легенд, хронік, алегоричних трактатів. Художник повинен був пристосувати ранньохристиянські мотиви до нових умов і виразити з найбільшою ясністю ту, про яку говорять їм історію. Імператорські укази, так звані ЫЬп сагоПш, підкреслюють дидактичну цінність мистецтва: «Живопис допустима в церквах для того, щоб міг неписьменний прочитати на стінах те, що він не може дізнатися з книг». Звичайним було паралельне зображення сцен Старого і Нового завітів. Відомо, однак, що існувала монументальний живопис і світського змісту. Так, на одній з стін великого залу палацу в Ингсдьсгейме були зображені сцени, представляють смерть дійсних і легендарних героїв давнини: Кіра, Ніна, Фалариса, Рема, Ганнібала та Олександра Македонського. На протилежній стіни були представлені сюжети з сучасної історії: підстава Константинополя, сцени з життя Теодо-ріха, перемога Карла Мартелла над фризами, підкорення Пипином Аквітанії і, нарешті, коронація Карла і підкорення їм саксів.\nПз всіх численних пам'яток живопису каролінгської вціліли лише деякі. Довгий час прикладом каролінзького церковно-монументального мистецтва служила тільки мозаїка абсиди церкви в Жерминьи де Пре (мал. 167, 168). Її незвичайний для західноєвропейського мистецтва сюжет («Ковчег заповіту» з вказують на нього ангелами по боках) і манера виконання говорять про вплив раннього християнського мистецтва. Посилання пізніше відомими фрагменти фресок з церкви св. Івана в Мюнстері, швейцарському кантоні Граубюндене (нині в Цюріхському музеї), розширили уявлення про художній спадщині каролінгів. Але особливо важливим було відкриття незадовго до другої світової війни розписів у крипті церкви Сен Жермен у Оксерре, присвячених життю св. Стефана.\nТворами монументального живопису 9 ст. притаманні деякі нові специфічні риси. Тут вже не може бути й мови про переважання декоративних почав. Залишки фресок у Мюнстері показують, що художники намагалися відродити античні прийоми живопису, заснованої на зорової ілюзії. Мозаїки купола Аахенського собору говорять про високу опенке спадщини Візантії і Равенни. Як би ні були наївні образотворчі прийоми майстри з Оксерра, його мистецтво носить розповідний характер, нещодавно ще далекий і недоступний художньої фантазії германців і кельтів. Принципи і прийоми образотворчого оповідання запозичувалися з християнської традиції, отже, з пізньої античності. Однак, хотів цього чи не хотів художник раннього середньовіччя, він створив не повторення або наслідування античним зразкам, а щось цілком своєрідне й самобутнє. Зображені їм фігури, особливо натовп, навколишнє св. Стефана, - породження його власного художнього досвіду, а не результат наслідування зразкам. Незважаючи на поганий стан фресок Оксерра, неважко бачити, що люди одягнені в сучасні, а не умовні костюми, що самі типи, особи та рухи мають багато життєвих рис. Так, наприклад, рух вмираючого св. Стефана при всій умовності ліній передано в якійсь мірі з життєвою переконливістю.\nЦерква в Жерминьи де Пре. План\nУ першій половині 9 ст. спостерігалось деяке пожвавлення художньої діяльності в Римі, де стикалися впливу християнського Сходу і держави франків. Мозаїки абсид до Сайту Марія ін Домініка, Санта Прасседе (817 - 824) і в деяких інших храмах того часу являють собою Західне перекладення мистецтва Сирії. З іншого боку, такі пам'ятники, як фреска Вознесіння Богоматері в церкві Сан Клементе (847-855), близькі до живопису каролінзького типу. Чудова група апостолів в нижній частини цієї композиції - вони висловлюють своє здивування живими і різноманітними жестами.\nПри обмеженості даних, що стосуються монументальних розписів, для характеристики живопису 9 і 10 ст. важливе значення мають в достатку збережені пам'ятки книжкової мініатюри. Книги в той час були в переважній більшості релігійного змісту і зазвичай призначалися для церковної служби. Ілюстровані рукописи світського змісту нечисленні; крім творів середньовічних авторів зустрічаються книги античних письменників-Теренпия, Боеція, Пруденция та інших.\nПрикрашені мініатюрами рукописи виготовлялися зазвичай для правлячої династії, а іноді подносились від імені імператора або одного з його спадкоємців монастирям, з якими Каролінги підтримували тісний зв'язок. З точки зору техніки в цих рукописах переважає гуаш з рясним застосуванням золота. Пергамент нерідко забарвлювався пурпуром. Слід також відзначити тяжіння до яскравості фарб, декоративної пишності. Поширеними декоративними мотивами були архітектурні форми, головним чином колони з арками, портики, обрамлявшие зазвичай фігури сидять євангелістів або королів. Особливо характерні в цьому відношенні були таблиці канонів, прикрашені аркадами. Ці графічні зображення розкішних архітектурних форм набували іноді самодостатній характер (наприклад, у мініатюрі, що зображає символічний «Джерело життя» з євангелія монастиря Сен Медард в Суасоні).\nВ ініціалах каролінгських рукописів є багато спільного з англо-ірландських мистецтвом, але для цих пам'яток характерно виділення з орнаменту оповідних мотивів, які поступово починали грати значну роль, а також зображення людини без геометричної деформації, в більш або менш природних пропорціях і положеннях. Найбільш поширеним видом образотворчої мініатюри того часу є композиції, що представляють євангелістів з книгою або рукописом і пером в руках.\nЗ точки зору композиції для каролінгської мініатюри характерно розвиток почуття рівноваги та гармонійного єдності архітектурної рамки з центральним людським чином або сценою. У цій раниесредневековой переробки античної традиції вже закладено насіння подальшого розвитку композиційних почав, хоча найближчим за так званим «каролингским відродженням» час багато хто з цих досягнень і були тимчасово втрачені.\nХарактерні прийоми орнаментації та інші особливості дозволяють розрізнити в каролінгської мініатюрі численні школи, існування яких показує, що це мистецтво було далеко від нерухомості. Сферою розповсюдження різних шкіл прикраси рукописів була територія сучасної Франції та частково в Німеччині області Рейну і Мозеля. Однією з перших але часу свого розквіту є школа, центр якої слід шукати, мабуть, у районі Тріра і Аахена або в Лорші. Її називають часто «школою Годескалька» на ім'я художника, який виконав між 781 та 783 рр. на замовлення Карла Великого і його дружини Хільдегради найбільш раннє твір цього типу - рукопис євангелія Паризької Національної бібліотеки. Ця школа також відома під ім'ям «школи рукопису Ади» - за одному з її шедеврів, євангелії, переписаним близько 800 р. для аббатисы Ади, передбачуваної сестри Карла Великого. Третій видатний пам'ятник цій групи - євангеліє, відбувається з монастиря Сен Медард в Суасеоне (близько 827 р., Паризька Національна бібліотека).\nМіж цими творами існують значні відмінності, але нх можна пояснити хронологічною послідовністю в розвиток одного і того ж художнього типу. Стиль Годескалька, працював наприкінці 8 ст., ще песет на собі відбиток геометрично плоскою трактування форм, а в його орнаменті відіграє велику роль складне стрічкове плетіння, відоме нам по іншим пам'яткам «варварського» мистецтва. Присутні тут, однак, і античні орнаментальні мотиви. Ще більш помітно античне вплив у зображенні людських фігур і осіб, окреслених м'якими округлими лініями. Євангелісти Годескалька величні і благообразны. В надалі ще більш ясно намітилися характерні риси цієї школи - прагнення до монументальної значущості образів (наскільки можливо мініатюрі), до надлишку і пишності декоративних мотивів, широкому застосуванню пурпуру й золота. Вершиною Цього стилю є євангеліє монастиря Сен Медард з його багатими архітектурними фонами (гіл. 172 6). У порівнянні з манерою Годескалька мініатюри цього євангелія являють собою значний крок вперед. Эт0 Вже, власне, мініатюрні картини з просторової глибиною і пластичної округлістю форм. Євангелісти спокійно замислені і натхненними; їх пози відрізняються природністю, і тільки в різких складках одягу переважає умовна стилізація.\nІнша група рукописів, серед яких виділяється так зване євангеліє Карла Великого (початок 9 ст., Відень), найтіснішим чином примикає до пізньо-античним прототипам. Якщо продовжувачі Годескалька користувалися досвідом візантійських мозаїк, то «школа євангелія Карла Великого» переносила в живопис образи римського мистецтва. Її євангелісти, одягнені в білі тоги,- типові римляни, швидше римські ритори, ніж християнські подвижники. Вони сидять в спокійних позах на тлі пейзажу, в якому багато повітря і глибини. Поєднання пластичної опуклості форм з м'якою живописом фону, суворе почуття композиції, глибина простору, укладеного в прямокутну рамку мініатюри,- все це створює особливий ефект, який не можна без залишку звести до впливу античного зразка. Тут є щось нове, початок довгого історичного процесу, що веде до розквіту живопису на кінець середніх віків.\nУ рукописах тіна Віденського євангелія бачать зазвичай твори майстрів, які працювали при дворі Карла (двірцева школа). Згідно з іншим думку, поділюваному низкою великих вчених, ця група пам'яток являє собою ранню фазу діяльності так званої реймсской школи (перша половина 9 ст.). Однак для реймсской школи, принаймні в період її найбільш повного розвитку, інші характерні риси, настільки оригінальні, що вони вимагають спеціального аналізу.\nМіж 816 і 835 рр. в абатстві Отвилье було переписано і прикрашено малюнками євангеліє для піднесення архієпископу реймескому Эбо. Вже у цьому рукописі (бібліотека Еперне) мистецтво мініатюри каролінгської набуло своєрідні риси, ще більш ясно виражені в знаменитій Утрехтської псалтирі (названої так за місцем її зберігання в університетській бібліотеці Утрехта). Немає ніякого сумніву в тому, що остання також створена в одному з монастирських скрнпториев поблизу Реймса. Якщо в зображенні інших художників розглянутих вище шкіл євангелісти занурені в глибокий споглядальне роздуми, то в євангелії архр1епископа Эбо вони охоплені дивним занепокоєнням; очі широко відкриті, пальці судомно тримає перо, волосся всклокочены, одяг звивається і ніби тремтить в незліченних складах (іл л. 174). Таким же гострим, ніби вібруючим рухом пронизані декоративні фігурки мисливців і будівельників, гілки дерев і навіть дахи будинків.\n. У Утрехтської псалтирі, першою з тих, що збереглися на Заході ілюстрованих псалтырей, ще більш ясно видно, що динаміка «варварського» орнаменту не зникла безвісти при переході до повествовательному зображення життя (мал. 173).\nКожному псалму і декільком включеним в рукопис молитвам відповідає малюнок, образне пояснення до тексту. Загальна кількість малюнків, розташованих у вигляді смуг,-165. Вони складаються з багатьох самостійних сцен, об'єднаних горбистим пейзажем; тут всілякі бачення, битви, полювання, бенкети і т. д. Інтерес до реального життя позначається в архітектурних мотивах численних елементах побуту. Зустрічаються мотиви сільських робіт, гостро схоплені зображення тварин. Перед нами раніше не зустрічався чисто графічний тип мініатюри, де все виконано пером і чорнилом. Пов° як би живі начерки, зроблені рукою переписувача під безпосереднім враженням тексту. Потік дрібних фігур, що вийшли з-під пера митця, завивається в хитрий візерунок, свого роду каліграфічний орнамент. Окремі лінії схожі на розчерк пера; кожна фігура зроблена кількома простими рухами і разом' з тим дуже характерна і життєва. В графічній манері Утрехтської псалтирі помітна і та вібрація липни, яка властива євангелії Эбо.\nЗ середини 9 ст. провідна роль у галузі мистецтва мініатюри перейшла до майстерним двох монастирів - св. Мартіна в Турі та довколишнього абатства Мармутьє. Эт0 так звана турська школа. Вона виділяється передусім витонченістю орнаментації, виробленої під безпосереднім впливом художніх виробів з металу. З іншого боку, тут отримала подальший розвиток образотворча мініатюра. Спеціальністю турській школи було ілюстрування Біблій (Біблія Алкуина та ін). Ілюстрації часто є мініатюрними творами живопису з детально розробленим сюжетом, продуманою композицією і спробою передати портретну схожість, якщо мова йде про зображення монархів. Такі зображення є у відомих рукописах турській школи: євангелії Лотаря (близько 840 р.; мал. 175) і Біблії Карла Лисого (близько 850 р.). Остання була виконана в Турі під наглядом абата монастиря св. Мартіна - Вівьена. Одна з її сторінок (висотою 44 см) цілком зайнята мініатюрою, що зображає урочистий акт піднесення книги імператору Карлу Лисому абатом Вивьеном на чолі процесії монахів. Оточений придворними, вартою і духовенством, Карл сидить на троні з величчю, гідним римського імператора. Незважаючи на відсутність вірною перспективи, у цій сцені є багато реального. Перед нами характерні франкські типи. Правда, воїни зображені в римських обладунках, але в інших випадках ми безсумнівно маємо справу з сучасним одягом.\nЗагальний підйом мистецтва в часи Каролінгів не захоплює монументальну скульптуру. Відомі тільки деякі кам'яні рельєфи, виконані ще цілком у дусі меровингского мистецтва. Невисокий художній рівень Цих пам'яток стає особливо разючим при зіставленні їх з майстернями творами дрібної пластики, зокрема з рельєфами зі слонової кістки, отримали велике поширення в цей період. Численні вироби подібного типу - рельєфні пластинки, служили головним чином для прикраси окладів книг, піксиди (циліндричні посудини для зберігання реліквій, пахощів тощо), літургійні гребені і ін - розпадаються в стилістичному відношенні на кілька груп, вказуючи на існування ряду шкіл.\nПершою з таких груп як найбільш рання повинна бути названа група Ади», що позначається таким чином в силу стилістичного схожості з мініатюрами однойменної школи. Рельєфів «групи Ади» притаманна помітна близькість до форм ранньохристиянського мистецтва, відома монументальність образів і плоскостный характер різьблення. Найбільш видатними зразками названої групи є дві розрізнені дошки, колись належали одному окладу З Лорша.\nЗначно більшою оригінальністю відрізняється «група Лиутара» (або Лиутгарда). Назва їй дано по імені майстра, украсившего рукопис, на окладі якої є дві різьблені пластинки, належать, безсумнівно, до шедеврам цієї школи (на одній з них пророк Натан дорікає Давида, який взяв Вірсавію в дружини). На відміну від «школи Ади» тут домінують розповідні багатофігурні композиції. Трактування форм, пропорції повних життя фігур, вкрай експресивні пози і жести близькі до стилю реймсской школи мініатюри, зокрема до знаменитим ілюстрацій Утрехтської псалтирі.\nБільш численні, але зате художньо менше самостійні рельєфи третьої групи, батьківщиною яких вважається Мец. До кращим її зразків належить літургійний гребінь із зображенням розп'яття.\nНа високому рівні стояла у 8 - 10 ст. і ювелірна пластика. Коштовність матеріалу (золота і срібла) призвела згодом до масового знищення таких виробів. Дійшли до нас окремі твори беззастережно можуть бути зараховані за своїми художніми якостями до шедеврам. Таке знамените виконання якимсь Вольвиниусом і датоване 835 р. «Палиото» базиліки Сант Амброджо в Мілані. Це облицювання чотирьох сторін Головного вівтаря, прикрашений численними (понад 40) рельєфами із золота і позолоченого срібла. Передня стінка вівтаря зроблена цілком із золота, за винятком вузької стрічки внизу і акантового бордюру нагорі. Дорогоцінні камені, античні камеї, кольорові емалі, прикрашають «Палиото», використані з великим смаком і ні в якій мірі не порушують гармонії цілого. Рельєфи, зображують окремі фігури або цілі сцени (євангельські сюжети, епізоди з життя святого Амвросія тощо), виконані дуже тонко, пропорції фігур різноманітні, однак у всіх випадках масштабні відносини фігур та орнаменту до розмірами панелей витримані дуже точно. Графічна чіткість малюнка і притаманна мистецтву того часу любов до дорогоцінних матеріалів виступають тут з великою наочністю.\nПоряд з рельєфами майстра 9 і 10 ст. вміли створювати і своєрідні твори статуарной пластики для церков. Остов подібних статуй виготовляли з дерева і оббивали металевими листами. Знайома постать св. Віри в Конці (кінець 10 ст., мал. 179а). Свята зображена сидячою на троні, з простертыми руками, в одязі, посипаною дорогоцінним камінням. Напруженість пози, непомірно велика голова з великими рисами обличчя і нерухомий погляд широко розкритих очей (з емалі) повідомляють фігурі примітивність, але разом з тим і наївну виразність.\nЩо стосується лиття з бронзи, то, судячи з одиничним дійшли до нас творів, воно стояло у каролінзький період на високому рівні. Про це свідчить головним чином відбувається з собору в Меці кінна статуя, яка за традицією вважається зображенням Карла Великого (мал. 179 6).\nТакі головні риси художньої спадщини цієї доби. Наслідування пізньої античності і вплив східних зразків грають в каролінгське час ювольно значну роль. Образотворчі традиції давнину і дидактичні схеми ранньохристиянського типу - все це дає себе знати в художній культурі франкської держави 8-9 століть. Але традиційні мотиви вступають тут у тісний зв'язок з мистецтвом і кельтських німецьких плехмен, запозичують з нього нову творчу силу і піддаються оригінальною переробки. Свідомі спроби відродження традиції, що йшли зверху, стикалися з іншим, набагато більш потужним потоком ідей та образів, відбивають ті зміни, які сталися за час переселення народів на території колишньої Римської імперії. Рушійною силою цих суспільних змін були народні маси. В результаті стихійної боротьби народів проти античного рабства зародилося феодальне суспільство: класове гноблення прийняло нові форми. Мистецтво каро-хннгской епохи було першим кроком нової нарождавшейся художньої культури, :оответствующей феодальному суспільству західного середньовіччя.\nВиникає синтез ще не завжди має цілком органічний характер; нерідкі в цю епоху дивні поєднання елементів давньої цивілізації з формами наївною фантазії. І все ж історична грунт для нової епохи естетичного розвитку вже дозріла. Протягом 9 століття у майстернях, перебували при дворі імператора, і в залежних від двору монастирях вироблялися перші формули західного середньовічного мистецтва, що одержали подальший розвиток в романському стилі і готиці. Эт0 подальший розвиток не було прямим і безперервним рухом по висхідній лінії, але при всіх подальші протиріччя початок, покладене невідомими майстрами 8-9 ст., назавжди зберіг своє значення.


Пневматичний пістолет Special Force W119 - Придбати Special Force W119 в Україні | Замовити пістолет Special Force W119 найкраща ціна - Магазин СпортОРГ!\nПневматичний пістолет Special Force W119\nІнформація про пістолет Borner Special Force W119\nДля любителів пневматичних копій у нас є новинка! Borner Special Force W119 - копія знаменитого австрійського бойового пістолета Glock 17.\nПневматичний пістолет Borner Special Force W119 - відмінний варіант для спортивної і розважальної стрільби. Для цього у нього є все необхідне, що стрілок шукає при покупці пневматичного пістолета:\nПочаткова швидкість польоту кулі (як кулі виступають кульки ВВ, калібру 4,5 мм) - цілком гідні 115 м / с.\nЄ функція блоубек (blowback), тобто імітація ходу затвора при пострілі. Це додає віддачу при стрільбі і надає реалізму.\nЩо стосується зовнішнього вигляду, то естетичне задоволення вам гарантовано! Рукоять з високоякісного пластику, стовбур сталевий, інші деталі з металевого сплаву.\nВид: пневматичний пістолет, газобалонний, під 12 г балони CO2\nСистема взводу: автовзвод\nТип боєприпасів: сталеві кульки\nЄмність магазина: 12 шт\nПрицільні пристосування: цілик, мушка, нерегульовані\nВиконання: рухливий затвор\nКріплення оптики: відсутні\nКупити пістолет Borner Special Force W119 ви можете прямо на сайті або зробивши замовлення за телефонами, зв'язавшись з нашими менеджерами. У нашому магазині ви також можете придбати все необхідне для газобалонної пневматики: пульки (кульки) калібру 4.5мм, балончики з СО2, і інші аксесуари.


Пророщена сочевиця: склад, білок, вітаміни, користь і шкоду для організму, рецепти страв. Як проростити сочевицю в домашніх умовах для їжі?\nСтаття розповість вам докладно про те, наскільки корисно вживати пророщену сочевицю, а так само запропонує кілька рецептів її приготування.\nПророщена сочевиця: склад, білок, вітаміни\nПророщена сочевиця: користь і шкода для організму\nЯк проростити сочевицю в домашніх умовах для їжі?\nКотлети з пророщеної сочевиці: рецепт\nСалат з пророщеної сочевиці: рецепт\nКорейський салат з пророщеної сочевиці: рецепт\nСуп з пророщеної сочевиці: рецепт\nПророщена сочевиця у сироїдіння: рецепти страв\nВідео: «Пророщена сочевиця: їжа для сироїдів»\nПророщені культури неймовірно корисні для здоров'я всім людям. Винятком не стала і сочевиця. Вона – улюблений продукт сироїдів і вегетаріанців, прихильників здорового харчування та ті, хто хоче схуднути. Є таку сочевицю можна, як в сирому, так і вареному вигляді, додавати в салати і гарніру. Примітно те, що пророщена сочевиця в два рази корисніше звичайної.\nБудь-яка сочевиця – джерело білка, концентрацію якого на 100 г продукту можна порівняти тільки з м'ясом. Крім білків, у культурі багато вуглеводів, але вони відрізняються тим, що корисні для людини. Вони не відкладаються в тілі зайвими запасами, а переробляються в енергію і витрачаються протягом дня.\nБагате вміст заліза та інших мінералів покращують якість крові і живлять всі м'які тканини тіла: м'язи, мозок і інші внутрішні органи. Разом з цим пророщена сочевиця бореться з високим рівнем цукру і холестерину в крові, чим дуже корисна діабетикам і людям з ожирінням.\nУ пророщеної сочевиці дуже велика концентрація амінокислот:\nЛізин — покращує засвоєння з крові кальцію і відповідає за його транспорт в кісткову тканину.\nТриптофан — володіє унікальною властивістю підвищувати настрій і покращувати якість і ритм сну.\nМетіонін — полегшує депресії, сприяє лікуванню запалення, захворювань печінки, і зняття деяких м'язових болів.\nТіамін — спільно з іншими вітамінами сприяє синтезу глюкози, засвоєнню вуглеводів.\nПророщена сочевиця – рекордсмен за вмістом вітамінів і мінералів. Вона може бути як окремим компонентом страви, так і повноцінним прийомом їжі. Пророщена культура має набагато більше клітковини, ніж звичайна і тим самим в рази корисніше для травного тракту. Амінокислот у пророщеної сочевиці більше, ніж у звичайній рівно в 4,5 рази, а це говорить про те, що така їжа зможе не тільки подарувати вам здоров'я, але красу, а так само молодість тіла.\nВітаміни в пророщеної сочевиці:\nА Покращує роботу внутрішніх органів, регулює роботу всіх систем організму, зміцнює імунітет і робить його більш стійким до різних вірусів і інфекціям\nГрупа вітамінів «В» Покращують всмоктування корисних речовин, регулюють водно-сольовий обмін, лужної і ліпідний обмін, підсилює захисні сили організму\nЕ Покращує травлення, покращує стан волосся, шкіри і нігтів, роблять імунітет сильним\nД Зміцнює кісткову систему, допомагає регулювати гормональний фон, зокрема, чоловічий, підсилюючи рівень тестостерону\nДо Важливий для лікування травм і поранень, внутрішніх кровотеч, виразкових ушкоджень слизових\nРР Важливий для підтримки оптимальної роботи організму\nU Сприяє загоєнню різних ушкоджень слизової оболонки\nКористь пророщеної сочевиці\nКористь пророщеної сочевиці складно переоцінити. Її без проблем можна вживати в будь-який час доби і в будь-якому вигляді, якщо немає протипоказань. Така сочевиця допоможе схуднути, повернути життєвий тонус, сили і здоров'я, поліпшити обмін речовин в організмі і всмоктування корисних речовин.\nНе поспішайте вживати в їжу таку сочевицю, адже вона може нашкодити тим, хто має проблеми і захворювання ШЛУНКОВО-кишкового тракту. Як і будь-боби, сочевиця має здатність викликати метеоризм. Якщо ви з'їсте занадто багато пророщеної сочевиці, ви ризикуєте отримати» здуття живота і болю.\nДопустима норма пророщеної сочевиці в добу – 150 грам, бажано розтягнути цю кількість на весь день. Враховуйте той факт, що сочевиця дуже довго перетравлюється – до трьох годин. Плануйте свій наступний прийом їжі тільки через цей час. Не бійтеся зголодніти раніше часу, адже сочевиця дуже поживна і подарує вам відчуття ситості на довгий час.\nВАЖЛИВО: Якщо раптом вам не подобається смак сочевиці, але ви хочете вживати її в їжу, ви можете легко поліпшити, доповнивши медом, сухофруктами, іншими бобовими: квасоля, нут, горох або заправити соєвим соусом.\nЯк правильно їсти пророщену сочевицю?\nПроростити можна будь-які зерна, в тому числі і сочевицю. Для пророщування ви можете вибрати абсолютно будь-який сорт сочевиці. Якщо у вас є спеціальний пристрій для пророщування насіння, ви заощадите сили і час на цю роботу. Якщо ж ні, зробити це можна в звичайній тарілці або баночці.\nПророщується сочевиця протягом трьох днів. Перед початком процесу, слід перебрати всі зерна, відкинувши зіпсовані і ретельно промити їх проточною водою від пилу і сміття. Зсипте насіння в баночку, кашу або тарілку і залийте їх водою. Замоченою сочевиця має простояти рівно добу.\nЧерез добу сочевиця збільшиться розміру приблизно в два рази, а оболонка почне розриватися. Тепер вам слід промити сочевицю другий раз, змінити воду і залишити її розмочувати ще на одну добу. На другий день ви почнете помічати, як із зерен почнуть пробиватися маленькі паростки. Якщо вони вже добре видно візуально, можете злити воду, якщо ні, повторіть процедуру замочування ще на одну добу.\nНа третій день паростки із сочевиці можуть досягати 1 см в довжину. Сочевицю зсипте в скляну баночку або миску, накрийте поверхню марлею (вона потрібна для того, щоб в посудину не проникали комахи) і поставте в тепле сонячне місце на добу. Це необхідно для того, щоб паростки стали більше. Сочевиця готова до вживання. У неї буде свіжий, горіховий смак. Таку сочевицю можна їсти сирою, з медом або додавати в овочевий салат.\nПророщування сочевиці в банках\nПророщена сочевиця і бобові\nКотлети з пророщеної сочевиці – досить незвичайне, але корисне блюдо. Вважається, що даючи життя паростку, зерно або бобові знаходять подвійну силу, максимально сприятливе для людини. Пророщена сочевиця збагатить організм людини вітамінами та амінокислотами, відновить його захисні функції.\nЗелена сочевиця – 2 склянки (гранованих, за обідок, це 390-400 м).\nПерець болгарський або солодкий – 1 шт. (будь-якого кольору)\nБорошно лляне або гречана – 3-4 ст. л.\nМорква – 1 шт. (середня)\nСочевицю слід перебрати і ретельно промити\nЗамочіть сочевицю заздалегідь на 1-2 доби, щоб та проросла.\nМоркву слід почистити і дрібно натерти\nМ'якоть перцю дрібно рубається і додається до моркви\nПророщена сочевиця додається в загальну масу\nВсі інгредієнти слід ретельно подрібнити в блендері.\nДодайте в масу спеції за смаком і борошно, ретельно перемішайте.\nОбсмажувати котлетки слід в розпеченому маслі і обов'язково на сковороді з антипригарним покриттям.\nЧас смаження кожної котлетки з одного боку – 1 або 2 хвилини (залежить від жару).\nРізноманітність смачних і свіжих салатів з пророщеної сочевицею велике. Ви легко можете експериментувати з додаванням інгредієнтів і спецій. Заправляти салат слід будь-яким рослинним маслом, виключіть повністю майонез.\nПекінська капуста – 100-150 р.\nЛистя салату – 40-50 р.(будь-якого: айсберг, лоло-роса та інші).\nПророщена пшениця – жменя в 100 р. (можна більше або менше).\nПерепелині яйця – 10 шт. (шкірно замінити на 2-3 шт. курячих).\nОгірок – 1 шт. (невеликий)\nЛляне масло – 1-2 ст. л.\nЯблучний оцет – 1-2 ст. л.\nПекінська капуста подрібнюється ножем, зсипається в салатник.\nДо неї додаються дрібно рвані листя салату\nНаріжте огірок кружечками або половинками, порубаєте зелень.\nЗаправте салат олією і оцтом, ретельно перемішайте і додайте будь-які спеції.\nДодайте пророщену сочевицю і ще раз ретельно перемішайте.\nНа поверхню салату викладіть варені перепелині яйця, розрізані навпіл.\nСалат з пророщеної сочевицею\nЦе пікантний рецепт смачного і ароматного салату, який ідеально поєднується з картоплею, м'ясом і гарнірами з круп.\nМорква – 1-2 шт. (залежно від розміру)\nПророщена сочевиця – 100 р. (можна менше або більше).\nПерець солодкий або болгарський – 1 шт. (будь-якого кольору)\nОцет – 1 ст. л. (будь)\nПерець мелений і сіль за смаком\nМасло рослинне (будь-для заправки)\nНатріть моркву на великій тертці, зсипте її в салатник.\nДодайте до морквині пророщену сочевицю і перець, нарізаний соломкою або кубиками.\nМасу слід посолити і поперчити, ретельно перемішати.\nВидавіть в масу кілька зубків часнику за смаком і заправте маслом, перемішайте салат, додайте оцет і посипте свіжою зеленню.\nКорейський салат з пророщеної сочевицею\nЦибулина – 1 шт. (не велика)\nПророщена сочевиця – 1 стакан\nРис – кілька ст. л. (довгозернистий)\nКартопля – 2-3 шт. (можна виключити з рецепту)\nЗробіть просту піджарку з моркви і цибулі\nЗалийте піджарку чистою водою і поставте в каструлі на вогонь.\nКартоплю очистити і нарізати дрібними кубиками, відправити в киплячу воду.\nДодайте рис і пророщену сочевицю.\nВаріть суп на помірному вогні 20 хвилин (до м'якості картоплі).\nСпеції і сіль додати за смаком, при подачі прикрасьте рубаною зеленню.\nКорисний суп з пророщеної сочевицею\nСочевиця з сухофруктами:\nСтакан пророщеної сочевиці зсипте в салатник\nКурагу і чорнослив залийте окропом на 10-15 хвилин\nПісля запарювання сухофрукти подрібніть ножем, додайте до сочевиці.\nУ масу додайте 1-2 ст. л. кунжутної олії, ретельно перемішайте з кунжутним насінням.\nСочевиця з медом і яблуком:\nЯблуко (1 або 2 шт) натріть на крупній тертці, зсипте в салатник.\nДо яблуку додайте 100 р. пророщеної сочевиці\nЗаправте масу медом і ретельно перемішайте\nМожна додати корицю за смаком\nСочевиця з нутом:\nПророщену сочевицю і пророщений нут зсипте в салатник.\nДодайте в салатник 1 ст. л. оливкової або будь-якого іншого рослинного масла, перемішайте.\nДодайте 1 ст. л. лляного і 1 ст. л. кунжутного насіння\nДодайте мед за смаком\nЯк смачно приготувати сочевицю? Кращі рецепти салатів і\nСтаття пропонує вам масу рецептів смачних страв з використанням сочевиці: гарніри, тушковані другі\nКористь сочевиці для організму чоловіків, жінок і дітей,\nСтаття розповість вам про декілька видів сочевиці, її користі для організму і способах приготування\nЯк готувати фалафель з нуту, сочевиці, гороху, квасолі:\nЗ цієї статті ви дізнаєтеся, як готувати східне блюдо – фалафель. Зміст Що таке фалафель, що за\nЩо можна і чого не можна їсти на ніч? Овочі, фрукти, напої,\nУ даній статті ми розглянемо, що можна вживати на ніч, а від яких продуктів варто відмовитися.\nЯк приготувати дієтичні, низькокалорійні страви для\nРізноманітність низькокалорійних, дієтичних страв для схуднення. Як готувати дієтичні супи для\nСалат вінегрет: склад, інгредієнти, кращі рецепти. Вінегрет\nСтаття пропонує вам кілька найсмачніших рецептів приготування вінегрету. Зміст Скільки варити


Продаж скляних меблів Львів, купити, ціна, фото, у Львові\nГоловна Товари Меблі Меблі зі скла Продаж скляних меблів\nПродаж скляних меблів, Львів\nДетальний опис Продаж скляних меблів\nСучасні тумби під ТV роблять з ніжками або без, але не залежно від цього, всі вони розраховані на велику вагу апаратури. Дуже зручно, коли окрім основної стільниці, прямі тумби під ТV мають додаткові полички, на які можна поставити всякі предмети. Якщо ви щасливий володар телевізора з плоским екраном, то для нього також легко підбирається тумба під TV. Всі сучасні скляні тумби під TV продумані до дрібниць, щоб максимально бути зручними людям і не захаращувати зайвий простір, хоча кожна модель – це результативність і простота пристрою. А для капризного глядача, пропонуються тумби під TV, що обертаються. Враховуючи всі ці моменти, правильно підбираючи тумбу під TV, Ви завжди отримаєте хороший відпочинок і комфорт біля блакитного екрану.\tФото Продаж скляних меблів\nШукати на порталі: Дизайнерські скляні меблі, ексклюзивні меблі зі скла, меблі, продаж меблів, Додаткові товари\nТовари схожі на Продаж скляних меблів\nІнші товари схожі на Продаж скляних меблів\nСтіл журнальний "Адель"\n1616 грн.\tСтіл журнальний "Ліса"\n1714 грн.\tСтіл журнальний "Росаріо"\n1522 грн.\tТумба під телевізор "Орбіта міні" хром\n3700 грн.\tСтіл журнальний A-096S


Прогули – найшвидший шлях до звільнення. — Балтика-press\nПрогули – найшвидший шлях до звільнення.\n31.01.2020 admin Балтика, новости 0\n1. Всі заробітні плати чиновників будь-яких рівнів у США – відкрита інформація, яку можна знайти онлайн щодо кожного службовця. Зарплату нараховують за прозорою системою відповідно до посади (рівня і так званого “кроку”) та стажу. Наприклад, президент країни отримує $400,000 на рік, віце-президент – $246,900. Однак, це до вирахування податків, які в середньому складають 25%.\n2. Підвищення оплати праці можливе лише завдяки переходу у вищий “ранг” (Grade – GS) та “сходинку” (Step). Підняття на вищу сходинку відбувається кожні 1-3 роки. Начальство може і винагородити переходом на вищу сходинку раніше. А от зростання в ранзі здійснюється лише зі зміною посади та обов’язків та не завжди негайно супроводжується зростанням зарплати. Окремо може відбуватись коригування ставки з огляду на інфляцію на 3-4% для всіх працівників державного сектору, – це можливо лише за рішенням президента США.\nЦе таблиця “рангів” і “сходинок” для Вашингтона та передмість:\n3. За роботу у свята, а на державному (федеральному) рівні їх – 10, службовцям виплачують подвійну оплату за день роботи. 10% доплачують за роботу у неділю та в нічні години – з 6 вечора до 6 ранку. Також існує “локальна” надбавка, яка вища у великих містах із дорогим рівнем життя. Всі бонуси чи премії також обкладають податком.\n4. Порівняно із топовими приватними компаніями, зарплати у державному секторі нижчі. Наприклад, HR-менеджер у великій міжнародній FMCG-компанії Nestlé отримує в середньому $102,000 у рік. У державних структурах – $95,000. Натомість, робота у державних структурах приваблює, передусім, стабільністю, кількістю вихідних, відносно високою пенсією та іншими бонусами.\n5. Такі зарплати держслужбовців можуть здатись великими, але треба пам’ятати про рівень витрат у США. За так званим “індексом Біг-Мака“, Америка – у топі країн світу за рівнем цін. Україна – серед держав, де цей бургер коштує найменше.\nЦе відображає загальний рівень цін на продукти харчування, оплату праці та оренду. До прикладу, в найдорожчому місті у США – Сан-Франциско – середній дохід родини складає $96,265 до сплати податків. Це близько $6,000 у місяць чистими. І при цьому середня сума орендної плати у місті – $3,500 на місяць.\n6. Державні працівники мають від 13 до 26 робочих днів оплачуваної відпустки на рік, залежно від стажу, а також 13 днів лікарняного. Лише із 2020 року у чиновників з’явилась можливість мати 12 тижнів відпустки по догляду за дитиною – до цього до чи після народження дитини жінки повинні були використовувати відпускові та лікарняні, що вони встигнули накопичити, чи залишатися вдома за власний рахунок.\n9. Покарання за прогули, а особливо – подання неправдивої інформації про свою присутність на роботі, у державних службовців може бути вищою ніж у приватних компаніях. Адже якщо чиновник “краде час” у своєї агенції, він “краде гроші платників податків”. Прогули – найшвидший шлях до звільнення.\n10. Якщо Конгрес і президент не можуть дійти згоди щодо державного бюджету на наступний рік, то федеральний уряд не має фінансування, а більшість державних структур – від міністертсв до національних парків – змушені закритися, і працівників відправляють у неоплачувану відпустку. Частина службовців агенцій, що мають статус таких, що виконують “критично важливі функції”, як-то працівники служб безпеки в аепорортах, змушені працювати безоплатно. Вони отримують компенсації, лише коли влада узгоджує федеральний бюджет.\nПризначення Козака означає, що Москва просуватиме ідеї входження «ЛДНР» у політичне коло України. Це ще гірше, ніж заморожений конфлікт


Прокуратура звернулася до суду з вимогами до міської влади - внести зміни в постанову «Про впорядкування утримання собак в Омську», прийняте міськрадою ще в 2004 році. Справа в тому, що за федеральним законом всіх відловлених у місті тварин необхідно тримати в спеціальному притулку не менше 6 місяців, а в нашому місті на це давалося всього 3 дні.\nЗвичайно, не завжди собак вбивали після закінчення цього короткого терміну, але формально таке право у «шарікових» було, якщо до цього часу не знаходився господар пса. У результаті суд став на бік прокуратури.\nСпочатку на вилов та утримання безпритульних тварин на найближчі три роки в Омську планували витратити 5,5 мільйона рублів. Але в підсумку депутати міськради прийняли поправки до бюджету, який, швидше за все, остаточно затвердять в цю середу. Тільки в 2010 році на піврічне утримання собак у притулку виділяється 60 мільйонів карбованців. Крім того, потрібно побудувати додаткові вольєри для 3 тисяч чотирилапих. На це витратять ще 25 мільйонів. У підсумку виходить значна сума - 85 млн рублів. Але цих чималих коштів має вистачити на те, щоб в місті зникли зграї бродячих псів. В Омську чимало випадків, коли собаки нападали на перехожих, людей не раз кусали скажені тварини.\nА що ж робити після того, як пройдуть належні 6 місяців на утримання братів наших менших? - запитаєте ви. Керівництво Спецавтохозяйства, де утримуються тварини, співпрацює з громадською організацією «Друг». Волонтери шукають нових господарів для собак, які опинилися у притулку.


Ірина Шейк без трусів увірвалася на червону доріжку Канн - ЗНАЙ ЮА\nІрина Шейк без трусів увірвалася на червону доріжку Канн\nЇй вже не вперше довелося таке робити\n13 травня 2018, 09:33\nСупермодель Ірина Шейк після балу Інституту костюма Met Gala, на якому вона з'явилася в компанії коханого Бредлі Купера, вирушила до Франції. Для червоної доріжки Ірина Шейк вибрала карколомний наряд із розрізами з боків від Versace. Про це повідомляють ЗМІ.\nШейк у червоній сукні з золотими ланцюжками опинилася в центрі уваги. Відвертий образ Ірина доповнила золотими босоніжками та сережками з діамантами.\nРазом із тим, Кейт Бланшетт здивувала вибором наряду. Актриса в Каннах повторила свій образ чотирирічної давності. Кейт вибрала елегантне плаття з мереживом від Armani Prive, в якому в 2014 році позувала на премії "Золотий глобус".\nНагадаємо, зовсім нещодавно 30-річна Ешлі Грем продемонструвала в своєму мікроблозі, як вона качає стегна і сідниці, щоб вони стали більш пружними. Дівчина чудово знає, що значить потіти в спортзалі, і робить це регулярно.\nАле, мабуть, цей засіб вже мало допомагає. У вихідні Ешлі з'явилася на вечірці Harry Josh Met Gala в Нью-Йорку.\nКрім того, українська співачка, екс-солістка епатажної групи Nikita і модель Даша Астаф'єва активно кожен раз привертає увагу шанувальників пікантними знімками. Останній випадок не став винятком. На сторінці в соцмережі Даша опублікувала фото, на якому показала себе і свої принади у всій красі.\nДивіться сюжет про модель\nЯк повідомляв інформаційний портал "Знай.uа", прибиральник Шереметьєво чіплявся до відомої моделі.\nШейк у дешевій сукні заткнула за пояс зіркових гостей Канн\nОскароносець Ді Капріо в Лос-Анджелесі спалився з колегою Ірини Шейк\nІрина Шейк знову стане мамою


Гассієв - Усик - російський боксер буде готуватися в США - Новини боксу | Сьогодні\nУсик – Гассієв: російський боксер готуватиметься до бою в США\n14 березня 2018, 18:00\nМурат Гассієв вирушив до США на підготовку до поєдинку 11 травня проти українського чемпіона\nРосійський боксер першої важкої ваги Мурат Гассієв вилетів до США для підготовки до бою з українцем Олександром Усиком, повідомив менеджер боксера Олексій Васильєв. Гассієв тренується під керівництвом відомого тренера Абеля Санчеса.\nЧемпіон світу за версіями IBF і WBA в першій важкій вазі Гассієв в фіналі Всесвітньої боксерської суперсерії (WBSS) зустрінеться з володарем поясів WBC і WBO Усиком. Бій повинен пройти 11 травня в Саудівській Аравії.\n"Мурат в середу вилетів до США на підготовку до бою", – сказав Васильєв.\nНагадаємо, що в півфіналі Всесвітньої боксерської суперсерії Олександр Усик переміг Майріса Брієдіса у видовищному поєдинку в Ризі. Бій тривав усі відведені для нього 12 раундів, після чого один суддя дав нічию 114:114, два інших віддали перемогу українцеві – 115:113. Цікаво, що Усик викидав значно більше ударів (848 проти 579), проте статистика досягли своєї мети майже однакова – 212 у Олександра проти 195 у Майріса.\nУ другому півфіналі зустрічалися чемпіон IBF росіянин Мурат Гассієв і володар титулу WBA кубинець Юніер Дортікос. Поєдинок Гассієв - Дортікос вийшов неймовірно видовищним і завершився нокаутом в останньому раунді.\nбоксерОлександр УсикМурат Гассієв\n21:31, Сьогодні Україна


Караван Ґріффіна | Вікі Fallout | Fandom\n« Цього каравану більше дісталося від енергозброї. Тут все знищено майже начисто. »\nКараван Ґріффіна (англ. Griffin Wares sacked caravan) — локація Fallout: New Vegas.\nЗнаходиться в місці своєї загибелі в Пустки Мохаве на Магістраль 95/95 магістралі трохи південніше ферми Горовіца поряд з рекламним плакатом найбільшого в Мохаве роздрібного магазину енергетичного зброї «Срібна лихоманка».\nЦе розграбований і знищений караван. На шосе лежать від одного до трьох трупів брамінів. Навколо одного з них розкиданий різний сміття. Поруч — дві купки попелу знищених енергозброєю людей. Поблизу стоїть в'ючна віз з порожніми ящиками з-під товару. Близько воза валяється, мабуть загублений кимось із нападників, плазмова рушниця.\nквесту «Плата за рахунками» це другий з розграбованих караванів, які Кур'єр повинен обстежити разом зі своїм напарником Трояндою Шарона Кессіді. Оглянувши місце події Кесс говорить Кур'єру: «Це що таке? Схоже на карту… ось дорога на захід від Вегаса, і…… …відзначена ще одна точка. Ось тут, на цій ділянці. Дурниця якась, там же нічого немає». Після цієї розмови постає завдання знайти місце загибелі каравану Данна.\nПлазмова рушниця, а також різний лут в трупах брамінів і в купках золи.\nКараван Ґріффіна з'являється тільки у Fallout: New Vegas.\nОтримано з https://fallout.fandom.com/uk/wiki/%D0%9A%D0%B0%D1%80%D0%B0%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D2%90%D1%80%D1%96%D1%84%D1%84%D1%96%D0%BD%D0%B0?oldid=87887


Повернення Херсону – це лише питання часу: Українські військові облаштовують свої позиції в Миколаївській області\nУкраїнські військові облаштували свої позиції між Миколаєвом та Херсоном - побудували ціле підземне містечко із лазнями, їдальнями і навіть кав’ярнею.\n- Війна у відкритих степах - це війна артилерії. Ворог стріляє в усе живе і навіть мертве, обстрілює цвинтарі, якщо бачить українські прапори над могилами. Щедрі південноукраїнські лани переорані окопами. Тут, на межі Миколаївської області, ворога вдалось зупинити. Судячи з того, як збудована лінія оборони, пройти далі у агресора немає шансів. Українські позиції за кільканадцять кілометрів від Херсона переконують своєю добротністю. Хлопці побудували не просто укріплений район, а ціле підземне містечко із лазнями, їдальнями і навіть кав’ярнею, - йде мова в сюжеті.\nТут воюють із комфортом, ставляться до війни, як до важкої роботи, після якої потрібен відпочинок.\n- Тут у нас душова кабінка, дзеркало, вішалочки, тут у нас парилочка. Хлопці пробували, думаємо ще обкласти каменем. Можна помитися, побритися, привести себе до ладу. Тому що, як не є, це все ж таки цивілізація, - показує позиції військовослужбовець Петро.\nНайближче до українських позицій село є мішенню для російської артилерії. Сьогодні тут загинула цивільна людина. Російські артилеристи методично знищують будинок за будинком, так військових вибивають, а цивільних вбивають. Там, де влучив снаряд окупантів, ще не охололо згарище. Але військові довго не чекають, аби покарати за злочини проти мирних, українська артилерія вступає в контрбатарейну дуель.\nВ перші дні війни ці військові тримали оборону в Херсонській області, але змушені були відійти, та налаштовані повернутися.\n- Я думаю, що ми тут ненадовго. Тому що є бажання повернутися під Херсон. Треба їхати забирати своє назад, - переконує Петро.\nІ, повернення, кажуть хлопці, це лише питання часу.


Як антисептики та кварцові лампи шкодять очам? - Дитяча клініка Kinder Klinik\nГоловна › Статті › Як антисептики та кварцові лампи шкодять очам?\nЯк антисептики та кварцові лампи шкодять очам?\nПід час карантину багато людей намагається різними методами запобігти зараженню коронавірусом. Але деякі з таких методів не лише невірні, але навіть небезпечні і можуть завдати шкоди здоров’ю. Ось чому останнім часом почастішали випадки опіків кон’юнктиви та рогівки ока. Пацієнти KinderKlinik, які звернулися до наших офтальмологів з подібними проблемами, поділилися свої історіями. Ми вирішили застерегти і Вас. Дитячий офтальмолог KinderKlinik Віолетта Павлишин розповіла про те, що може призвести до поразок кон’юнктиви та рогівки ока:\nпорушення заходів безпеки при користуванні антисептиками;\nневірне використання кварцових ламп.\nАнтисептики. Чого робити не можна?\nчіпати руками обличчя, і особливо очі, після обробки рук антисептиком;\nрозпорошувати антисептик на обличчя, намагаючись таким чином його продезінфікувати. Склад антисептиків не розрахований на потрапляння в обличчя, а тим більше — в очі.\nУ вашої дитини порушився зір?\nКварцові лампи. Чого робити не можна?\nперебувати в приміщенні під час проведення кварцування;\nдивитися на включену кварцову лампу. Це категорично заборонено!\nДії, перераховані вище, можуть викликати не тільки ураження очей (кон’юнктивіти і кератити), але й інші захворювання. У підсумку все це може послабити імунітет і не зменшити, а навіть підвищити ризик інфікування коронавірусом! Тому будьте обережні! Дотримуйтесь цих заходів безпеки! А якщо, незважаючи на запобіжні заходи, пошкоджень очей уникнути не вдалося, і у Вашої дитини з’явилися світлобоязнь, сльозотеча, почервоніння очей або будь-які інші скарги, невідкладно звертайтеся за консультацією до дитячого офтальмолога та інших фахівців KinderKlinik — ми надамо Вам необхідну допомогу. Для Вашої зручності ми виїжджаємо й додому! Також Ви можете задати свої запитання лікарю online! Бережіть Ваше здоров’я! Уточнити подробиці і записатися на прийом можна за телефонами: 0800 30 75 75 (цілодобово) 096 390 75 75 (цілодобово) 044 390 75 75 (цілодобово)


Працівницю банку на Дрогобиччині посадять за ґрати | Львівська мануфактура новин\nПрацівницю банку на Дрогобиччині посадять за ґрати\n9 років тюрми, стільки проведе у тюрмі 55-річна мешканка Дрогобича, за те, що привласнювала кошти клієнтів у банку. Загалом жінка збагатилась на майже 10 мільйонів гривень.\nНагадаємо, події відбувалися у 2014-2015 роках. Дрогобиччанка перебуваючи на посаді начальника відділення одного із банків, скористалась службовим становищем усі вкладені гроші клієнтів брала собі.\n«Отримані у вигляді вкладів гроші, жінка не клала на рахунки, а присвоювала. Таким чином збагатилась на майже 10 млн грн. Водночас для прикриття злочинної діяльності, видавала цим людям фальшиві документи, які нібито підтверджують їхні фінансові вкладення», – розповідають в обласній прокуратурі Львівщини.\nПрокурорам вдалось довести вину зловмисниці. А суд призначив їй покарання. Тепер зловмисниця проведе 9 років в ув’язненні. Крім того її на три роки позбавляють права обіймати певні посади, а конфіскують усе належне на праві власності майно.


Як зробити подарунок на Новий рік 2021 своїми руками: 4 круті ідеї - Радіо Максимум\nЯк зробити подарунок на Новий рік 2021 своїми руками: 4 круті ідеї\nПодарунки / courseburg\nОстаннім часом все більшої популярності набирають подарунки на Новий рік своїми руками. Ось кілька класних ідей для вас.\nПо-перше, зверніть увагу на подарунки з фетру. Такий невеликий і милий презент порадує будь-яку людину. До речі, сувенір може бути не обов'язково для прикраси ялинки: проявіть фантазію! Зробіть різдвяний вінок на двері (для його виготовлення потрібні звичайні гілки, різнокольорові стрічки і декоративні шишки), або спробуйте прикрасити невеликими свічниками новорічний стіл: близькі обов'язково оцінять таку творчість. Нижче знайдете викройку оленяти з фетру.\nЦе цікаво: Новорічні лайфхаки: як швидко і бюджетно прикрасити домівку взимку\nДалі найпростіший і водночас дуже зворушливий спосіб зробити подарунок батькам на Новий рік 2021 своїми руками, особливо якщо врахувати, що своїми руками робити практично нічого не доведеться: головне, знайти хорошу ідею і приділити трохи часу на підготовку.\nЯкщо вам подобається готувати, то приготуйте для своїх близьких чарівний подарунок: солодощі занурюють кожного з нас в дитинство, а ласуни просто не уявляють гарного свята без всіляких цукерок.\nЯкщо ви не знаєте, що принести в подарунок татові на Новий рік, то спробуйте зробити щось своїми руками з ниток і цвяхів, наприклад от таку картину в стилі string art.\nІ ще: Як обрати якісну штучну ялинку: 5 порад