Атаки на компанію Huawei не припиняються - Webcom.dn.ua\nдодому Наука і технології Атаки на компанію Huawei не припиняються\nТоргова війна між США і Китаєм триває. Урядам цих країн неважливо, що у неї втягується все більше компаній, а збитки інших продовжують рости. Це не головне, на їх думку.\nДля своїх атак, американці обрали лідера з розробки і виробництва електронних пристроїв і гаджетів — компанію Huawei. Удари на неї сиплються одна за одною.\nРозповімо про останніх обмеження, введені проти китайської фірми.\nМожливо, що Huawei залишиться без ARM-процесорів для смартфонів\nМинулий тиждень став кошмаром для Huawei. Багато компаній почали розривати з нею контракти після її внесення в чорний список підприємств США.\nОднак, такий поворот подій не став сенсацією для керівництва техногиганта, там чекали чогось подібного і готувалися до цього. Адже ця фірма є однією з небагатьох, яка виробляє власні чіпсети. Якщо навіть Qualcomm і Intel відмовляться від подальшого співробітництва, Huawei стане використовувати у виробництві власні процесори Kirin.\nАле ці чіпи засновані на архітектурі ARM. Нещодавно одне медіа-видання повідомило, що ARM Holdings теж має наміру відмовитися від подальшого співробітництва з Huawei. Тоді їм дійсно проблем не уникнути.\nДжерело цієї інформації роз’яснив ситуацію, що виникла. Потужності компанії ARM Holdings знаходяться у Великобританії, але в її виробництві конструкцій використовується технологія, що належить США. Це означає, що на неї теж поширюються обмеження, які нещодавно ввів Д. Трамп.\nЯк вже було вище сказано, Huawei давно чекала від США чогось подібного і готувалася до можливих санкцій. Вона, наприклад, розробляла власну ОС, яка може замінити Android вже до кінця цього літа.\nПаралельно китайці намагаються залучити до співпраці розробників додатків і одним з таких може стати Aptoide. Тепер з’явилися теоретичні шанси на здобуття незалежності від Google.\nЗараз побутує думка, що у світі гаджетів є місце тільки двом ОС: Android і iOS. У компанії Huawei так не вважають. Це підприємство володіє потужними резервами і ресурсами, що дозволяють їй вижити в таких умовах, при яких інші не зможуть існувати. Це ж стосується і її нової операційної системи.\nПроте, експерти відзначають, що, якщо вона втратить право використовувати у своїх розробках архітектуру ARM, то розробка процесорів наступного покоління може відчувати труднощі. Фірма цілком може використовувати архітектуру інших постачальників, наприклад, MIPS або RISC-V. Але для того, щоб створити гідний чіпсет, знадобиться багато часу, можливо роки.\nПридбати чіпи в інших китайських компаній на даному етапі теж нереально. Вони всі використовують розробки ARM, тому самі перебувають під санкціями.\nОбмеження на випуск смартфонів зі слотами microSD\nЩе однією новиною, яка не радує не тільки службовців Huawei, але і багатьох простих користувачів, стала інформація про те, що американська SD Association відкликала дозвіл на випуск гаджетів цієї компанії, оснащених слотами для карт пам’яті SD або microSD.\nЗараз серед розробників електронних пристроїв помітна тенденція, що означає відмову від подібних слотів і гнізд. Але її поки не дуже підтримують звичайні користувачі. Тому рішення SD Association ставить під загрозу гаджети з бюджетного та середнього цінового діапазону марок Huawei і Honor, які страждають малими обсягами вбудованої пам’яті.\nРозробляє подібні слоти SD Association, однією з останніх із-за тиску уряду США, розірвала відносини з Huawei. Це подія там ніяк не афішували, але назва китайського виробника несподівано зникло зі списків компаній-членів, з якими вона співпрацює. Це говорить саме за себе.\nМожливо, що китайці вже давно вели розробки пристрою, здатного замінити продукцію американського партнера. Адже до цього під подібні санкції потрапила інша фірма з Піднебесної – ZTE, яка розробила потім технологію nanoSD або NM-карт.\nОднак, до теперішнього часу не встановлена життєздатність нової технології. Ясно одне — Huawei доведеться для задоволення попиту та збереження ринкових позицій, знижувати ціни на карти і нарощувати обсяги виробництва.\nФахівці заявляють, що навіть якщо в неї будуть свої чіпи і технологія карт пам’яті, позиції цього виробника одно похитнуться, можливі великі збитки.\nпопередня статтяІнсайди №1.05: новий процесор для Mate 30; Microsoft повідомила про долю Lite-версії; флагман Redmi не отримає подэкранного дактосканера\nЯндекс.Погода віджет на робочому столі відображає поточну температуру, опади, прогноз на завтра і місто. При кліці на ньому відкривається сторінка з прогнозом на тиждень, денний-нічний температурою і опадами.


«Факт виключення мене зі списку виборців дуже здивував і стривожив» – Блаженніший Любомир\n«Факт виключення мене зі списку виборців дуже здивував і стривожив», – Блаженніший Любомир\nЧетвер, 29 жовтня 2015, 14:17\nУ неділю, 25 жовтня 2015 року, Блаженніший Любомир (Гузар) зголосився на виборчій дільниці, до якої належить згідно з реєстрацією, щоб віддати свій голос на місцевих виборах. На його велике здивування, йому було сказано, що не можна йому передати бюлетені, бо немає його прізвища у списку уповноважених голосувати.\nІнформація про те, що Архиєпископ Любомир Гузар не зміг проголосувати, дуже швидко поширилася навіть поза межами Києва. Багато знайомих і незнайомих ставили запитання, чому сталася така відмова.\n«У відповідь на чийсь запит Відділ ведення Державного реєстру виборців Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві повідомив Київську архиєпархію УГКЦ, чому так сталося. Мовляв, я не зміг проголосувати, оскільки стою на консульському обліку у США. Якщо це так, то як я отримав запрошення і голосував 24 жовтня 2014 року?» – запитує Блаженніший Любомир.\nОскільки Архиєпископ Любомир вважав причину виключення його з реєстру виборців (не знати чия це «помилка», якщо взагалі помилка) неправдивою та несправедливою, він написав листа на адресу начальника Відділу ведення Державного реєстру виборців Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та просив нас помістити його на нашому сайті. Він надіється, що «помилка» буде належно виправлена, кривда йому заподіяна направлена та його право голосувати належно захищене.\nНижче подаємо тексти листів, включно з додатками.\nТЕГИ: блаженніший любомир, вибори


Росіяни побили білоруса за український прапор\nГоловна > #Банкова > Росіяни побили білоруса за український прапор\n#Банкова 01.09.2016 17:18\nКулаки - крайній і небажаний засіб вирішення конфліктів. Тим більше на дорозі. Однак на перехресті вулиць Матусевича і Домбровського у Мінську водій став жертвою саме такого нападу, передає Наша Ніва.\nРаніше такі розборки на дорозі Артур Хоменко бачив тільки по телевізору. А те, що сам колись потрапить в таку ситуацію, не міг навіть уявити. У той день, щоб встигнути відвезти сина на тренування, він обігнав автомобіль «Toyota» з російськими номерами. У відповідь водій неодноразово «підрізав» машину Артура, а вже на світлофорі - вискочив з авто.\n- Я опустив скло, водій «Toyota» підійшов і тут же вдарив мене в обличчя. Потім, коли я хотів вийти з машини, він тримав ось так лівою рукою двері, а другою намагався продовжувати наносити удари, - Артур Хоменко розповідає і показує, як все відбувалося.\nУ той же час один з пасажирів агресивного водія накинувся на автомобіль. В результаті тріснуло скло і розбилося дзеркало. Причиною ж такої агресивної поведінки Артур вважає не тільки трасу.\n- Прибийте цього хохла, у нього хохляцький прапор! Ось такі висловлювання були. Тому я вважаю, це напад і хуліганська поведінка викликана їх реакцією на те, що у мене на панелі український прапор, - говорить Артур Хоменко.


Збірна Росії з футболу всім складом підозрюється у вживанні допінг - Korrespondent.net\nЗбірна Росії з футболу всім складом підозрюється у вживанні допінг\niSport.ua, 25 червня 2017, 16:51\nЗбірна Росії на ЧС-2014\nУ Британії вважають, що футболісти могли стати частиною державної програми щодо вживання допінгу.\nФутболісти збірної Росії з футболу, які виступали на ЧС-2014, у повному складі підозрюються в застосуванні допінгу. Про це пише Daily Mail.\nЗа інформацією джерела, ФІФА проводить розслідування стосовно 34 футболістів, серед яких 23 гравці (повна заявка), які входили до складу російської національної команди на турнірі у Бразилії.\nЧитай також: легкоатлетка, яка переїхала з Росії в Україну, дискваліфікована на 3,5 року\nДослідження Daily Mail виявило, що допінг-проби понад 1000 російських спортсменів були пошкоджені в період з 2011-го по 2015-й рік. Найбільше серед них представників легкої атлетики, яких усунули від міжнародних змагань, але серед них є і 34 футболісти.\nВідзначається, що 5 футболістів з того списку досі виступають у збірній Росії.\nЖурналісти британського видання міркують, що, виходячи з наведених даних, можливо, варто гостро поставити питання про те, щоб відібрати в Росії чемпіонат світу з футболу, інакше репутація ФІФА, і без того не бездоганна, отримає ще одну чорну пляму.\nЗінченко: Не очікував, що в Манчестері стільки геїв707\nДинамо і Шахтар цікавляться лідером Карпат - ЗМІ401\nОфіційно: Соль перейшов у Динамо305


Информация о материале на тему «Політика партійно-державного керівництва Кримської АРСР щодо національних меншин (1921 - 1941 роки)» из раздела «Научные статьи и авторефераты диссертаций по истории и культуре»\nКороткое описание Політика партійно-державного керівництва Кримської АРСР щодо національних меншин 1921 - 1941 роки\nДобавлено 2008-10-11 07:12:52\nПолітика радянської влади щодо релігійних конфесій у 1920-і роки (за матеріалами Кримської АСРР)\nРозглянуто шляхи становлення, основні напрями, форми та методи роботи органів радянської влади Кримської АСРР з контролю за діяльністю релігійних організацій. Досліджено проведення на півострові антирелігійної агітації та пропаганди, реакцію віруючих на антирелігійні дії влади. Розкрито причини особливого підходу органів радянської влади до мусульманської конфесії, надання їй низки поступок і пільг у середині 1920-х рр. Проаналізовано вплив обновленського розколу в Російській православній церкві на відносини православних релігійних організацій та владних структур у Криму. Висвітлено особливості політичної тактики влади щодо релігійних общин національних меншин і сект півострова.\nДіяльність органів внутрішніх справ Кримської АРСР у 1921 - 1925 рр.\nВизначено комплекс заходів, умов та наслідків, що впливають на створення системи органів внутрішніх справ (ОВС) півострова, їх внутрішню структуру, головні та допоміжні функціональні обов'язки. Наведено кількісну та якісну характеристики та розглянуто структуру особового складу НКВС Криму, Головного та окружних (Джанкойського, Євпаторійського, Сімферопольського, Севастопольського, Ялтинського, Феодосійського, Керченського) управлінь РСМ Кримської автономії. Подано раніше невідомі дані щодо скоєння злочинів та порушень службової дисципліни, припущених співробітниками ОВС Кримської АРСР. Розглянуто форми професійної підготовки особового складу за місцем служби та у спеціалізованих школах командного складу. Висвітлено діяльність органів міліції, спрямовану на ліквідацію кримінального бандитизму, організованих бандитських груп і кримінальної злочинності та на покращення охорони громадського порядку. Розглянуто взаємозв'язок ОВС з іншими державними інститутами.\nКомплексно досліджено взаємозалежність процесу розбудови національної держави та формування засадничих принципів етнонаціональної політики у роки незалежності Словаччини. Доведено домінування авторитарних тенденцій в етнодержавній політиці у період перебування при владі прем'єр-міністра В.Мечіара - націонал-популістичного лідера партії Рух за демократичну Словаччину. Визначено два етапи становлення словацької етнонаціональної політики, зумовлених складними внутрішньополітичними процесами розвитку. Визначальний вплив на становлення словацької етнополітики здійснив прихід до влади демократичних сил і обрання країною євроінтеграційного курсу. Проаналізовано інституційно-правові засади політики Словацької Республіки (СР) щодо національних меншин, визначено їх відповідність міжнародним і європейським нормам. Аргументовано, що угорська меншина Словаччини перебуває на політичному рівні етнічної мобілізації, це засвідчує її присутність у складі уряду (1998 - 2006 рр.), парламенту (1992 - 2006 рр.), адекватну репрезентацію угорської меншини в органах місцевого самоврядування. З'ясовано основні причини, які стали на заваді успішної політичної мобілізації ромської меншини. Виявлено, що головними чинниками зростаючої асиміляції українців-русинів СР стали: зменшення простору використання рідної мови, розкол української етнічної групи та поява незалежного русинського руху.\nПолітико-правове регулювання національної депортації з Кримської АРСР та репатріації до Автономної Республіки Крим у складі України (1941 - 1996 рр.): історико-правове дослідження\nНаведено результати першого історико-правового дослідження правового регулювання національної депортації з Кримської АРСР в роки Другої світової війни, реабілітації та репатріації депортованих народів до Криму у другій половині ХХ ст. Визначено теоретико-правове поняття депортації, наведено її класифікацію за соціальною, національною та релігійною ознаками. Систематизовано та проаналізовано нормативно-правові акти і документи комуністичної партії та органів радянської влади у воєнний та післявоєнний періоди, на підставі яких були здійснені примусові переселення німців, татар, греків, болгар, вірменів та регламентувалося їх життя в місцях спеціальних поселень. Охарактеризовано три етапи процесу відповідно до нормативно-правових актів, що їх юридично забезпечували в СРСР та незалежній Україні, відзначено роль офіційної (політико-правової) реабілітації для створення організаційно-правових засад репатріації.\nЗахист прав національних меншин в Україні\nЗапропоновано концепцію становлення та розвитку захисту прав національних меншин в Україні. Визначено зміст поняття "національна меншина", проаналізовано розвиток політико-правової думки щодо правового захисту представників певної національної спільноти. Висвітлено еволюцію захисту прав національних меншин в Україні за внутрішньодержавним і міжнародним правом. Досліджено нормативно-правові акти вітчизняного законодавства й міжнародного права щодо захисту прав національних меншин, а також досвід діяльності уповноважених суб'єктів у даній сфері. Особливу увагу приділено аналізу основних проблем та перспектив розвитку захисту прав національних меншин в Україні. Розглянуто вітчизняну інституційну та нормативну системи захисту прав національних меншин за внутрішньодержавним та міжнародним правом, наведено пропозиції щодо удосконалення даної галузі чинного законодавства України.\nДосліджено комплексний механізм державного регулювання сфери етнонаціональних відносин в Україні у межах державного управління та у взаємозв'язку елементів системи "держава - регіони". Визначено загальнонаціональні пріоритети і регіональні особливості державної етнонаціональної політики України. Проаналізовано діяльність регіональних органів державної виконавчої влади (зокрема Херсонщини) щодо збереження та розвитку національної самобутності етнічних спільнот, які проживають на даній території. Проведено науково-теоретичне обгрунтування пріоритетних напрямів оптимізації механізмів державної етнонаціональної політики щодо національних меншин на загальнодержавному та регіональному рівнях та запропоновано шляхи їх удосконалення.


Благодійний велопробіг Кручу педалі, щоб вони жили\n“Кручу педалі, щоб вони жили” – девіз благодійної акції, яка стартує у Львові 3 червня. Її вже втретє ініціює співак Арсен Мірзоян та благодійний фонд “Запорука” у партнерстві з благодійним фондом "Світ дитини".\nЩороку близько тисячі львів’ян – компанії, родини, дитячі колективи, з немовлятами у спеціальних велосипедних кріслах і навіть з домашніми улюбленцями – збираються у центрі міста перед Оперним.\nЩоб взяти участь у велопробізі, потрібно сплатити реєстраційний внесок. Для цього клікніть кнопку "Купити квитки" і не забудьте взяти роздруківку квитка з собою.\nПартнер акції компанія nextbike.ua подвоїть усі кошти від прокату велосипедів учасниками пробігу і спрямує на оновлення відділення. Забронювати велосипед можна після реєстрації у системі nextbike.ua за цим посиланням. Потрібно вказати, що Ви є учасником велопробігу та забронювати ровер за телефоном: 0 800 211 980\nМета велопробігу 2018 року – зібрати щонайменше 220 тис. грн. на ремонт відділення гематології та інтенсивної хіміотерапії. Саме така сума потрібна на оновлення одного блоку, який складається з двох палат та санвузлів.


Ryanair розширить маршрутну мережу з Харкова | Харків Тimes\nІрландський лоукостер Ryanair має намір розширити маршрутну мережу з Харкова за рахунок двох нових напрямків до Угорщини та Польщі, заявив на прес-конференції в Києві комерційний директор компанії Девід О’Брайан.\nЗа словами О’Брайана, в літньому сезоні 2020 року авіакомпанія почне польоти з Харкова в аеропорт Модлін поруч з Варшавою і Будапешт. О’Брайан не уточнив частоту польотів і мінімальну ціну квитків на нові маршрути.\nПізніше Ryanair випустив прес-реліз, в якому вказав, що частота польотів на нових маршрутах з Харкова складе два рази в тиждень. У 2020 році лоу-кост має намір перевести на українських маршрутах 2,1 млн пасажирів, що на 33% перевищить показник 2019 року.\nНа момент публікації матеріалу продаж квитків на анонсовані нові маршрути на сайті Ryanair не велась.\nЗ урахуванням анонсованих рейсів маршрутна мережа Ryanair та дочірнього лоу-коста Laudamotion в літньому сезоні 2020 року включатиме 45 напрямків з п’яти міст України: Києва, Львова, Одеси, Херсона та Харкова.\nЯк повідомляв Харків Times , 17 червня бюджетний ірландський авіаперевізник Ryanair запустив перший рейс з міжнародного аеропорту Харків до Кракова.


Бої під Донецьком. Чому знову загострюється ситуація під Авдіївкою (КАРТА) – andreykovi.com\nБої під Донецьком. Чому знову загострюється ситуація під Авдіївкою (КАРТА)\n16.02.2017 24.05.2017 Андрій Коваленко\nДекілька днів тому вже писав про неминучість поновлення боїв під Авдіївкою, оскільки стратегічна ситуація на ділянці фронту склалася таким чином, що як ЗСУ, так і бойовики, мають тут задачі.\nЗСУ потрібен Ясинуватський блок-пост і контроль над розв’язкою, що дасть змогу відрізати Каштанове, Ясинувату, а також стане плацдармом для наступу на околиці Донецька.\nА от терористам необхідно повертати контроль над втраченими у боях, що почалися 29-го січня, опорниками “Алмаз-1” та “Алмаз-2”, а також відкинути ЗСУ подалі від Донецької фільтрувальної станції, яка перебуває практично в “сірій зоні” між нашими “лісовими” позиціями та розташуванням бойовиків поблизу ринку “Господарь” і за ДФС. Сама ж фільтрувальна станція залишається під вогневим контролем ЗСУ, як і практично вся траса Донецьк – Горлівка.\nВ останні дні, після активних бойових дій з використанням бойовиками реактивної і великокаліберної артилерії по позиціях ЗСУ на початку лютого, спостерігалося відносне затишшя. ЗСУ та терористи вели перестрілки переважно зі стрілецької зброї та мінометів. Але ворог нарощував м’язи, посилюючи свої бойові порядки на західному і північно-західному напрямку. В районі Горлівки було зафіксоване перекидання більше 10 одиниць бронетехніки (БМП-2 і МТ-ЛБ) і 4 танків до Пантелеймонівки з південного напрямку. З боку Будьонівського району Донецька до розв’язки у Артеміди і далі в бік Петровського району, а також на південь окупанти перекидали невеликими партіями автотранспорт і бронетехніку зі складу “5-ї омсбр”. За даними “Інформаційного спротиву”, за дві доби перекинули 22 одиниці автотранспорту та 11 ББМ.\nТакож командування “1-го” і “2-го” “армійських корпусів” російсько-терористичних військ віддало наказ на посилення передових позицій і другого ешелону оборони. Здійснюються заходи з інженерного обладнання ротних опорних пунктів і батальйонних районів оборони, а також позицій для артилерії. При цьому вогневі позиції артилерійських підрозділів облаштовуються, як правило, в населених пунктах, або в безпосередній близькості від них.\n“Інформаційний спротив” також опублікував інформацію, що за останній тиждень для поповнення частин і підрозділів “1-го АК ДНР” і “2-го АК ЛНР” технікою, боєприпасами і особовим складом з території Росії через пункти пропуску Довжанський, Дмитрівка, Ізварине, Максимов на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей було доставлено: більше 600 тонн боєприпасів; близько 2000 тонн паливно-мастильних матеріалів; не менше 80 ББМ (включаючи танки); 10 артилерійських систем (САУ і РСЗВ).\nПереміщення бойовиків не раз фіксувалося у Донецьку. І вчора від наших волонтерів, які отримали інформацію від військових, надійшло повідомлення, що терористи відкрили вогонь по Авдіївській промзоні із САУ, а на вантажній техніці прибуває підкріплення на передові позиції бойовиків.\nЗа даними терористів, зав’язався бій також і в районі Ясинуватського блок-поста.\nСьогодні важко говорити, чи є дане загострення продовженням “нашого повзучого наступу”, або ж спробою бойовиків відбити втрачені позиції. Другий варіант є найбільш ймовірним, оскільки у ЗСУ зараз по всій лінії фронту відбувається ротація. А в цих умовах важко уявити, що наші сили на такій складній ділянці фронту продовжили рух вперед.\nНаразі посунути ЗСУ із зайнятих позицій ворогу не вдалося. Як і раніше наша армія контролює “Алмаз-1”, “Алмаз-2”, а також позиції у дачах поруч із залізною дорогою та станцією Ясинувата-2. Наш опорник є і поруч з ДФС. Нікуди не пішли воїни і з промзони.\nПроте, все йде до того, що найближчим часом під Авдіївкою буде чергове загострення.\nПопередній записВища ліга 95/96. Як “Нива” з Вінниці “Шахтар” у Донецьку перемогла (ВІДЕО)\nНаступний записНа Радіо “Промінь” говорив про “Сельта” – “Шахтар”


ЛЕЙПРОРЕЛІН САНДОЗ® інструкція UA/13229/01/02 (29243)\nПереглянути аналоги ЛЕЙПРОРЕЛІН САНДОЗ®\n(LEUPRORELIN SANDOZ ® )\nдіюча речовина : лейпрореліну ацетат;\n1 імплантат містить 5 мг лейпрореліну (у формі лейпрореліну ацетату);\nдопоміжна речовина :полімолочна кислота.\nОсновні фізико-хімічні властивості:імплантат від білого до злегка жовтуватого кольору з однорідною поверхнею.\nНа відміну від фізіологічного ЛГРГ, який виділяється гіпоталамусом пульсоподібним чином, лейпрореліну ацетат (який ще називають агоністом ЛГРГ) забезпечує постійну блокаду ЛГРГ-рецепторів гіпофіза протягом усього періоду лікування, внаслідок чого гіпофіз перестає сприймати і реагувати на початкову короткочасну стимуляцію (понижувальна регуляція). Внаслідок зворотного пригнічення секреції гіпофізом гонадотропіну відбувається зниження рівнів тестостерону, який впливає на ріст ракової тканини простати. За нормальних обставин ця тканина стимулюється дигідротестостероном, який виділяється у відповідь на зниження рівня тестостерону у клітинах простати.\nПостійний прийом лейпрореліну ацетату забезпечує зменшення кількості та чутливості (так звана понижувальна регуляція) рецепторів гіпофіза і, як наслідок, зниження рівнів ЛГ, ФСГ та ДГТ. Це, у свою чергу, зумовлює зниження рівнів тестостерону до кастратного діапазону. Дослідження на тваринах продемонстрували антиандрогенний ефект та гальмування росту карциноми простати. Згідно з експериментальними та клінічними дослідженнями тримісячний курс лікування лейпрореліном ацетатом після початкової стимуляції забезпечує зниження секреції гонадотропіну. У чоловіків підшкірне введення лейпрореліну ацетату спочатку викликає зростання рівнів ЛГ та ФСГ, що супроводжується тимчасовим зростанням рівнів тестостерону та дигідротестостерону. Через короткочасне погіршення клінічної картини у перші 3 тижні лікування, яке спостерігалося у поодиноких випадках, чоловікам з раком простати на початковому етапі лікування можна призначити додатковий прийом антиандрогенів. Тривалий прийом лейпрореліну ацетату, навпаки, спричиняє зниження рівнів ЛГ та ФСГ. Рівні андрогенів у чоловіків знижуються до значень, які фіксуються після хірургічного видалення обох яєчок. Ці зміни зазвичай відбуваються за 2-3 тижні після початку терапії і зберігаються протягом усього подальшого лікування. Разом з тим, розглядаючи варіант лікування лейпрореліном ацетатом, необхідно оцінити гормональну чутливість ракової тканини простати та потенційні терапевтичні переваги орхіектомії. При необхідності орхіектомію можна замінити 3-місячними прийомами ацетату лейпрореліну. Згідно з отриманими даними постійним прийомом ацетату лейпрореліну можна підтримувати кастратні рівні тестостерону понад 5 років.\nПісля ін’єкції імплантата починається постійне виділення ацетату лейпрореліну (активна речовина препарату) з полімеру молочної кислоти, яке триває до 182 днів (26 тижнів). З часом полімер абсорбується аналогічно тому, як це відбувається з хірургічним шовним матеріалом.\nЗа 2 години після введення однієї дози рівень лейпрореліну досягає найвищого рівня 5216 пг/мл (5,2 нг/мл). Площа під фармакокінетичною кривою протягом трьох місяців лікування препаратом становить 32,4 нг/мл* d. Рівень, що визначається у сироватці, зберігається до 182 днів (26 тижнів) після введення. Рівень, що визначається у сироватці, зберігається до 182 днів (26 тижнів) після введення. Об’єм розподілу лейпрореліну у чоловіків становить 36 л; загальний кліренс становить 139,6 мл/хв.\nПовторне застосування призводить до постійного зниження рівня тестостерону до рівня кастрації (стерильності), у разі відсутності тимчасового підвищення рівня тестостерону, що трапляється після першої ін’єкції.\nУ пацієнтів з пригніченою функцією нирок або печінки показники лейпрореліну були визначені на тому ж рівні, що й у пацієнтів з здоровими нирками та печінкою. У деяких пацієнтів з хронічною недостатністю нирок рівень лейпрореліну у сироватці крові був вищим. Однак, імовірно, це спостереження не має клінічного значення.\nПідвищена чутливість до лейпрореліну або інших аналогів гонадотропін-рилізинг гормону або полімолочної кислот.\nЛейпрорелін Сандоз® не застосовувати жінкам та дітям.\nОскільки антиандрогенна терапія може подовжувати інтервал QT, слід ретельно оцінити можливість супутнього застосування препарату Лейпрорелін Сандоз® із лікарськими засобами, що подовжують інтервал QT або можуть спричиняти двонаправлену тахікардію, такими як протиаритмічні лікарські засоби класу IA (наприклад хінідин, дизопірамід) або класу III (наприклад аміодарон, соталол, дофетилід, ібулітід), метадон, моксифлоксацин, нейролептики та інші (див. розділ «Особливості застосування»).\nНа початку лікування часто відбувається короткочасне зростання сироваткових рівнів тестостерону, яке може супроводжуватися тимчасовим загостренням певних клінічних симптомів (виникнення або загострення осталгії, непрохідність сечових шляхів із відповідними ускладненнями, компресія спинного мозку, міастенія ніг, лімфонабряк). При продовженні лікування препаратом ускладнення зазвичай самостійно минають. Можливе виникнення алергічних та анафілактичних реакцій, зокрема як місцевих реакцій у місці введення так і системних реакцій. На початковому етапі лікування для послаблення тяжкості можливих ускладнень (початкове зростання тестостерону та загострення клінічної симптоматики) можна розглянути доцільність призначення додаткових відповідних антиандрогенів.\nУ пацієнтів, які піддаються високому ризику, додаткове введення бісфосфонатів може запобігти демінералізації кісток.\nРекомендована доза становить 5 мг лейпрореліну 1 раз на 3 місяці. Якщо не спостерігається тимчасове покращення або позитивна динаміка, продовжувати лікування не рекомендується.\nУ виняткових випадках застосування препарату відкладають на період до 4 тижнів, терапевтичний ефект не знижується у більшості пацієнтів.\nУважно прочитайте цю інструкцію, оскільки аплікатор, що постачається разом з цим засобом, може відрізнятися від тих, які ви використовували раніше.\n2. Видаліть аплікатор із стерильного пакета та перевірте наявність імплантату в камері (див. область, окреслену рамкою). За необхідності перегляньте аплікатор проти світла або обережно струсіть його.\n3. Витягніть поршень аплікаторау крайнє кінцеве положення,доки Ви не побачите всю лінію у другому вікні.\nУвага: поршень можна просовувати вперед, щоб ввести імплантат, лише якщо раніше він бувповністю витягнутий!\n5. Тримайте корпус аплікатора однією рукою. Іншою рукою зберіть в складку шкіру передньої черевної стінки пацієнта нижче лінії пупа. Див. малюнок. Спрямувавшиголку отвором догори, введіть її на всю довжину в підшкірну клітковину. Робіть це під невеликим кутом, майже паралельно шкірі.\n6. Обережно витягніть аплікатор приблизно на1 см назад. Це створить пункційний канал для імплантату.\n7. Введіть імплантат в пункційний канал, просуваючи поршень вперед, поки він не зафіксується на місці й випочуєте клацаючий звук\nЯк правило, за 3 місяці можна визначити, чи є карцинома простати андрогенчутливою. Головним діагностичним параметром є аналіз концентрації простатичного специфічного антигену (ПСА), яка зазвичай більша за 10 нг/мл в активному стані розвитку пухлини. У пробах значення ПСА визначено після вилучення андрогену із застосуванням препарату у дозі 5 мг. Однак показники ПСА, як і загалом показники тестостерону, слід визначати до початку та після застосування препарату протягом 3 місяців. Результати тестів вважаються позитивними, якщо за 3 місяці концентрація тестостерону знаходиться на рівні стерильності (< 1 нг/мл), а значення ПСА зменшене. Зменшення значення ПСА (приблизно на 80 % від базової) на ранній стадії можна розглядати як позитивний індикатор довгострокової відповіді при вилученні андрогену. У такому випадку показана гормоносупресивна терапія.\nОднак, якщо у пацієнта визначається клінічна відповідь (наприклад зменшення больових відчуттів, скарг на біль при сечовипусканні та відновлення нормального розміру простати), недостовірно негативні результати потрібно взяти до уваги. У таких рідкісних випадках застосування Лейпрореліну Сандоз® 5 мг необхідно продовжити протягом наступних трьох місяців, а також відстежувати значення ПСА. Крім того, клінічну симптоматику пацієнта слід ретельно відслідковувати.\nНеобхідно регулярно перевіряти терапевтичний ефект лікування за допомогою клінічних обстежень (ректальна пальпація простати, ультразвукова ехографія, сканування кісток, комп’ютерна томографія) та дослідження рівнів фосфатази або ПСА і сироваткового тестостерону (особливо при виникненні ознак прогресування пухлини, незважаючи на адекватну терапію).\nЧерез пригнічення певних статевих гормонів можуть розвиватися небажані побічні ефекти. За частотою побічні ефекти розподіляються таким чином: дуже часто (≥ 1/10), часто (≥ 1/100 до < 1/10), нечасто (≥ 1/1000 до < 1/100), поодинокі (≥ 1/10000 до < 1/1000), рідкісні (< 1/10000), частота невідома (отримані дані не дають змоги оцінити частоту поширення).\nНа початку лікування, як правило, спостерігається короткочасне підвищення концентрації тестостерону в сироватці крові, що може тимчасово погіршити певні симптоми захворювання (біль у кістках або посилення болю у кістках, обструкція сечовивідних шляхів і її наслідки, компресія спинного мозку, м’язова слабкість ноги, лімфатичні набряки). Це посилення симптомів зазвичай регресує спонтанно, без необхідності відміни лейпрореліну.\nНечасто : головний біль, запаморочення, занепокоєння, галюцинації, депресія, непритомність, гіпестезія, безсоння, летаргія, порушення пам’яті, зміни настрою, нервозність, нейром’язові розлади, оніміння, парестезія, периферична нейропатія, порушення смакової чутливості, судоми або загострення вже існуючих симптомів.\nРідкісні : смакові розлади, порушення нюху, мимовільні рухи, безсоння, розлади зору, розлади чутливості шкіри, інсульт гіпофіза після першого введення лейпрореліну у пацієнтів з аденомою гіпофіза, випадки появи у хворих думки про самогубство та суїцидальні спроби.\nЧасто:задишка, кашель, фарингіт.\nНечасто: утруднене дихання, кровохаркання, емфізема, носова кровотеча, плевральний випіт, шум тертя плеври, пневмонія, фіброзні утворення у легенях, інфільтрати у легенях, розлад дихання, застій у синусах.\nЧасто : нудота, блювання, діарея або запор, метеоризм, сухість у роті, виразка шлунка та дванадцятипалої кишки, гастроінтестинальні порушення з можливою кровотечею, порушення функції печінки, підвищення апетиту, поліпи прямої кишки, спрага.\nРідкісні : карцинома шкіри/вуха.\nНечасто:анкілозуючий спондиліт, міалгія, тазовий фіброз, перелом хребта, параліч, тендосиновіїтподібні симптоми, осалгія.\nДуже часто :послаблення лібідо та статевої потенції.\nЧасто: дизурія, ніктурія, полакіурія.\nНечасто: дизурія, гематурія, біль у яєчках, атрофія яєчок, спазми у сечовому міхурі, нетримання сечі, розлади функції пеніса, біль у ділянці простати, інфекції сечостатевого тракту.\nНечасті : гінекомастія, цукровий діабет, збільшення щитовидної залози.\nРідкісні : випадки крововиливів у гіпофіз після першого призначення у пацієнтів з аденомою гіпофіза.\nНечасто : зниження апетиту, зміни метаболічного стану у хворих на цукровий діабет (зниження або підвищення рівня глюкози в крові), патологічне збільшення маси тіла, гіперкальціємія та гіперкреатинемія, дегідратація, гіперліпідемія (збільшення загального холестерину, ліпопротеїнів низької щільності, тригліцеридів), гіперфосфатемія, гіпоглікемія, гіпопротеїнемія, гіпонатріємія, гіперурикемія, гіпербілірубінемія, втрата ваги.\nДуже часто : припливи з епізодами посиленого потовиділення, вазодилатація\nРідкісні : втома, реакції світлочутливості, набряки у ділянці скроневої кістки, жовтяниця, місцеві шкірні реакції, зокрема почервоніння шкіри у місці ін’єкції, яке зазвичай минає при подальшому лікуванні.\nРідкісні : системні алергічні реакції (гарячка, свербіж, шкірні висипання), анафілаксія.\nНечасто: порушення зору, амбліопія, затуманення зору, офтальмологічні порушення, сухість ока.\nНечасто:неочікуване загострення раку передміхурової залози, агравація раку передміхурової залози.\nНечасто : зростання рівнів таких ферментів, як лактатдегідрогеназа (ЛДГ) і лужна фосфатаза (ЛФ), а також трансаміназ, зокрема АЛТ (аланінамінотрансфераза сироватки крові), АСТ (аспартатамінотрансфераза сироватки крові) та γ-ГТ, підвищений вміст креатиніну фосфокінази в крові, підвищений вміст тригліцеридів, збільшений протромбіновий час, тривале згортання крові.\n1 прозорий, попередньо заповнений шприц з імплантатом та металевою голкою із захисним ковпачком з поліетилену в алюмінієвому пакеті. По 1 або 3, або 6 пакетів у картонній коробці.


Філософія епохи Просвітництва - Философия\nУ XVIII ст. ще більш закріплюється безмежна віра в науку, у людський розум. Якщо в епоху Відродження стверджували, що наш розум безмежний у своїх можливостях у пізнанні світу, то в XVIII ст. з розумом стали пов’язувати не тільки успіхи в пізнанні, але і надії на сприятливу для людини перебудову як природи, так і суспільства. Для багатьох мислителів XVIII ст. науковий прогрес починає виступати як необхідна умова успішного просування суспільства по шляху до людської свободи, до щастя, до суспільного благополуччя. При цьому здавалося, що всі наші дії, усі вчинки (і у виробництві, і в перебудові суспільства) лише тоді можуть бути гарантовано успішними, коли вони будуть пронизані світлом знань, будуть спиратися на досягнення наук. Тому головною задачею цивілізованого суспільства об’являлося всеосяжне просвітництво людей.\nБагато мислителів XVIII ст. впевнено стали стверджувати, що першим і головним обов’язком будь-якого “істинного друга прогресу і людства” є “просвітління умів”, просвітництво людей, залучення їх до всіх найважливіших досягнень науки і мистецтва. Ця установка на просвітництво мас стала настільки характерною для культурного життя європейських країн у XVIII ст., що згодом XVIII ст. було названо століттям Просвітництва, чи епохою Просвітництва.\nПершою в цю епоху вступає Англія. Для англійських просвітителів (Д. Локк, Д. Толанд, Т. Гоббс і ін.) була характерна боротьба з традиційним релігійним світосприйманням, що об’єктивно стримувало вільний розвиток наук про природу, про людину і суспільство. Ідейною формою вільнодумства в Європі з перших десятиліть XVIII ст. стає деїзм. Деїзм ще не відкидає Бога як творця всієї живої і неживої природи, але в рамках деїзму жорстоко постулюється, що це творіння світу вже здійснилося, що після цього акта творіння Бог не втручається в природу: тепер природа нічим зовнішнім не визначається і тепер причини і пояснення всіх подій і процесів у ній варто шукати тільки в ній самій, у її власних закономірностях. Це був істотний крок на шляху до науки, вільної від пут традиційних релігійних забобонів.\nІ все-таки англійське просвітництво було просвітництвом для обраних, носило аристократичний характер. На відміну від нього французьке просвітництво орієнтоване не на аристократичну еліту, а на широкі кола міського суспільства. Саме у Франції в руслі цього демократичного просвітництва зароджується ідея створення “Енциклопедії, чи тлумачного словника наук, мистецтв і ремесел”, енциклопедії, яка б у простій і дохідливій формі (а не у формі наукових трактатів) знайомила читачів з найважливішими досягненнями наук, мистецтв і ремесел.\nІдейним вождем цього начинання виступає Д. Дідро, а його найближчим соратником – Д’Аламбер. Статті ж для цієї “Енциклопедії” погоджувалися писати найвидатніші філософи і натуралісти Франції. За задумом Д. Дідро в “Енциклопедії” повинні були відбиватися не тільки досягнення конкретних наук, але і багато нових філософських концепцій щодо природи матерії, свідомості, пізнання і т. д. Більш того, у “Енциклопедії” стали розміщатися статті, у яких давалися критичні оцінки традиційної релігійної догматики, традиційного релігійного світосприймання. Усе це визначило негативну реакцію церковної еліти і певного кола вищих державних чиновників до видання “Енциклопедії”. Робота над “Енциклопедією” з кожним томом усе ускладнювалася й ускладнювалася. Останніх її томів XVIII століття так і не побачило. І все-таки навіть те, що все-таки було видане, мало велике значення для культурного процесу не тільки у Франції, але й у багатьох інших країнах Європи (у тому числі для Росії й України).\nУ Німеччині рух Просвітництва зв’язаний з діяльністю Х. Вольфа, Й. Гердера, Г. Лессінга й ін. Якщо мати на увазі популяризацію наук і поширення знань, то тут особливу роль відіграє діяльність Х. Вольфа. Його заслуги відзначали згодом і І. Кант, і Гегель. Філософія для Х. Вольфа – це “світова мудрість”, що передбачає наукове пояснення світу і побудову системи знань про нього. Він доводив практичну корисність наукових знань. Сам він був відомий і як фізик, і як математик, і як філософ. Його філософська система викладалася в підручниках, що замінили схоластичні середньовічні курси в багатьох країнах Європи (у тому числі й у Києві, а потім і в Москві). Х. Вольф був обраний членом багатьох академій Європи. До речі в самого Х. Вольфа вчилися М. В. Ломоносов, Ф. Прокопович і інші наші співвітчизники, що проходили навчання в Німеччині. І якщо діяльність Х. Вольфа не висвітлювалася належним чином у нашій філософській літературі, то, очевидно, тому, що він був прихильником телеологічного погляду на світ. Він не відкидав Бога як творця світу. Доцільність, що характерна для природи, для всіх її представників, він зв’язував з мудрістю бога: при створенні світу Бог усе продумав і усе передбачив, а звідси і випливає доцільність. Але стверджуючи простір для розвитку природничих наук, Х. Вольф залишався прихильником деїзму, що безсумнівно визначило в майбутньому і деїзм М. В. Ломоносова.\nТаким чином, у філософії Просвітництва одержує помітний розвиток глибока віра в необмежені можливості науки в пізнанні світу – віра, у основі якої лежали добре засвоєні філософами Просвітництва ідеї Ф. Бекона (про можливості дослідження природи за допомогою досвіду) і Р. Декарта (про можливості математики в природничонауковому пізнанні); розвиваються деїстичні уявлення про світ, що у свою чергу призводить до формування матеріалізму як досить цілісного філософського вчення; саме деїзм у єдності з успіхами і результатами природничих наук призводить у результаті до формування французького матеріалізму XVIII ст.; формується нове уявлення про суспільну історію, про її глибокий зв’язок з досягненнями науки і техніки, з науковими відкриттями і винаходами, з просвітництвом мас.\nМислителі XVII-XVIIIст. піддали різкій критиці богословські концепції середньовіччя: вони розглядали історію суспільства як продовження історії природи і прагнули розкрити “природні” закони громадського життя. Це було пов’язано зі станом науки того часу, з пошуками єдиних, універсальних законів світу і відповідно єдиної науки. Життя суспільства уподібнювалася життю природи. Якщо вихідною ланкою в ланцюзі природних процесів є атоми, то таким атомом у суспільному житті представлялася людина. Як не різко розрізняються між собою люди, їх поєднує загальна основа – прагнення до самозбереження. З цього почуття народжуються пристрасті, що складають свого роду пружину людських вчинків: вони керують поведінкою людей з такою ж точністю, як фізичні сили визначають рух природних тіл. Дії людей строго закономірні. Свобода в поведінці людини, по образному вислову Б. Спінози, рівносильна свободі каменю, що приведений в рух за законами механіки і який уявляє, що він рухається за власним бажанням. Соціальні закони розглядалися як прояв законів механіки. Почуття самозбереження уподібнювалося закону інерції. Соціальний інстинкт, подібно доцентровій силі, притягує людей одне до одного; і вони тим сильніше прагнуть одне до одного, чим менша відстань між ними і чим більше вони близькі між собою за своїми пристрастями. А людський егоїзм, подібно відцентровій силі, взаємно відштовхує людей. Кожна людина рухається в житті по своїй орбіті. Завдяки взаємодії доцентрових і відцентрових сил установлюється рівновага в суспільному житті: як небесні тіла не падають один на одного, так і люди не зливаються в одну масу і не розсипаються в різні сторони.\nПросвітителі XVIIIст. висунули ідею історичного прогресу (Дж. Віко, Ж. Кондорсе), сформулювали принцип єдності історичного процесу (Й. Гердер), заклали основи історії культури (Вольтер), обгрунтували положення про вплив на людину географічного й соціального середовища (Ш. Л.Монтеск’є, Ж. Ж.Руссо).\nШарль Луі Монтеск’є (1689-1755 рр.) – видатний французький правознавець, соціальний філософ і політичний мислитель, автор знаменитої роботи “Дух законів” (1747). Він прагнув пояснити виникнення і розвиток суспільства як природно обумовлений процес. Монтеск’є підкреслює, що людина є частиною природи і підпорядкована її об’єктивним законам, тому досягнення гідного і щасливого життя, справедливого і розумного суспільного устрою залежить від пізнання сутності світу і сутності людини і від ефективності просвітительської діяльності. Закони історії тлумачаться як втілення розуму, що пізнав закони природи і діє відповідно їм.\nМонтеск’є наголошував на пріоритетному впливі природних географічних чинників на історичний розвиток народів, насамперед клімату, характеру землі, ландшафту і т. д. Він стверджував, що географічне середовище має великий вплив на розвиток суспільства, поклавши початок “географічному детермінізму” у соціальній філософії.\nОдним з найвизначніших досягнень Монтеск’є була ідея співвідношення законів суспільного розвитку і природного середовища, врахування кліматичних умов, характеру землі, площі, способу життя народів, що визначають не тільки “дух законів”, але і державне правління. Монтеск’є висуває плідну установку зрозуміти суспільство як певну цілісність і відмовитися від поверхового погляду на нього як на механічний агрегат індивідів і інститутів. Він характеризує соціальну цілісність через поняття “загального духу народів” – як результату дії “багатьох речей”, що “керують людьми”: клімату, релігії, законів, принципів правління, звичаїв, традицій і т. д. Помірний клімат, на його думку, сприяє формуванню волелюбності, хоробрості, войовничості, а теплий – лінощам, покірності, розбещеності; родюча земля, вимагаючи багато часу для своєї обробки, сприяє правлінню однієї особи – монархічній формі правління, що, як правило, домінує в землеробних народів, а неродючі землі сприяють твердженню республіканського правління. Конституційну монархію Монтеск’є вважав кращим державним устроєм. Достоїнство англійської конституції він пояснює тим, що її метою є політична свобода, яка для громадянина є спокій духу, що виникає з упевненості у своїй безпеці. А для того, щоб забезпечити цю свободу державне правління повинне бути побудоване так, щоб один громадянин не боявся іншого.\nВ умовах XVIIIст. географічний детермінізм Монтеск’є був, незважаючи на усю свою обмеженість, значним досягненням соціально-філософської думки як альтернатива теологічним поглядам на розвиток суспільства. Незаперечною заслугою Монтеск’є є також детальна розробка локковскої ідеї розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову. Лише за умови такого розподілу, на його думку, можливий державний порядок, при якому нікого не будуть примушувати робити те, що не зобов’язує закон, і не робити того, що закон не дозволяє.\nФілософи XVIIIст. сприйняли соціально-політичні ідеї Д. Локка: “природне право” з його принципами, правова рівність індивідів і ін. Зокрема, такий відомий представник французького Просвітництва як Вольтер, піддаючи різкій критиці феодальні порядки, доводив слідом за Д. Локком, що людину ніхто не має право позбавити ні життя, ні свободи, ні власності. Приватну власність він розглядав як необхідну умову свободи громадянина. Відкидаючи добуржуазні форми спільнот (і насамперед феодальні), філософи XVIIIст. пропонують нову – юридичну всезагальність, перед якою всі індивіди рівні. Вольтер у Франції, Лессінг у Німеччині виступають із критикою релігійної, національної і станової нетерпимості. Юридична всезагальність повинна забезпечити необхідне узгодження інтересів індивідів з інтересом, загальним для всіх громадян. Долю спільноти, її розвиток вони впевнено пов’язували з розвитком просвітництва. Це переконання в остаточному підсумку визначило формування “філософії історії” XVIIIст. Найвизначнішими представниками її виступають Кондорсе у Франції і Гердер у Німеччині.\nТак причина розвитку суспільства, на думку Кондорсе, – активність розуму, що прагне все зрозуміти і систематизувати. Рух до істини і щастя, доброчесності – це основні направляючі суспільного прогресу. Кондорсе відзначав величезну роль для цього прогресу винахід друкарства. Друкарство розкрило широкі можливості для розвитку наук і для масового просвітництва. Його вчення про суспільний прогрес не допускало відмови від ідеї соціальної нерівності. Він визнавав необхідність лише певних обмежень цієї нерівності. Доля Кондорсе трагічна: він взяв активну участь у французькій революції, а загинув у в’язниці, арештований за наказом Робесп’єра.\nБільш розгорнуту картину суспільного прогресу дав Йоган Готфрід Гердер (1744-1803 рр.). Історію суспільства він розглядав як продовження історії природи. Прогрес взагалі (і в суспільстві, і в природі) він пов’язував зі зростанням гуманності. Він відзначав, що гуманність як співчуття, співчуття до інших є й у природі, у тварин. Це як би природна підстава нашої (людської) гуманності. Це “бутон майбутньої квітки”, який з необхідністю розкривається з прогресом суспільства. Рушійною ж силою цього прогресу він вважав розвиток наук і винаходи. За його глибоким переконанням істинними “богами нашими”, які все визначають у нашому майбутньому, є вчені і винахідники. Разом з тим, він був далекий від абсолютизації ролі науки і винахідництва в історії суспільства. Гердер відзначав також і роль географічного середовища: благодатні умови існування здатні розслабити волю людини, знизити її активність, її прагнення до новацій. Відзначав він і вплив юридичних законів, характеру влади на розвиток суспільства. І тут Гердер відзначав особливу небезпеку для прогресу будь-яких форм деспотизму. Деспотизм для нього – це завжди оплот соціального застою (економічного, політичного, культурного).\nШляхи переходу до розумно і справедливо улаштованого громадського життя шукав і один із представників французького Просвітництва Жан Жак Руссо.(1712-1778 рр.). Він сформулював і обгрунтував думку про те, що приватна власність є причиною суспільної нерівності, антагонізмів і виникнення держави. Основне джерело соціального зла він бачив у суспільній нерівності. З багатства виникають ледарство і розкіш, що веде до розбещення натур. Руссо розрізняв два види нерівності: фізичну, що виникає з різниці у віці, здоров’ї і т. п., і політичну, що виражається в різних привілеях, якими одні люди користуються на шкоду іншим. Стверджуючи, що в майновій нерівності корінь зла і нещасть людини, він проголошував зрівняльні (егалітарні) ідеї. Цивілізації, що освячує нерівність, Руссо протиставляв простоту і “безвинність” первісних людей. Соціальна нерівність породжує деградацію суспільних звичаїв.\nРуссо одним з перших в історії філософської думки сформулював те, що пізніше одержало назву “відчуження” – досягнення цивілізації виявляються далекими розвитку людяності, вступають у конфлікт із гуманізмом. Руссо у своєму першому соціально-філософському творі “Про вплив наук на звичаї”, який став блискучим ескізом усіх його майбутніх праць, повстав проти сучасної йому цивілізації як цивілізації нерівності. На питання, поставлене Діжонською академією: чи сприяв успіх науки поліпшенню звичаїв, він відповів, що розвиток наук і мистецтв сприяв не поліпшенню, а погіршенню звичаїв. Цей погляд не означав, що Руссо взагалі заперечував історичний прогрес, а напад на науки і мистецтва був для нього самоціллю. Його обурення було спрямоване, насамперед, проти культури, яка відірвана від народу й освячує суспільну нерівність. Руссо картав лицемірну етику пануючих класів, яка виродилася в “порожній” етикет, таврував мистецтво, чуже інтересам народу, критикував принципи виховання, що додають людині лише зовнішній лоск, але шкодять здравості його суджень і чужі ідеям гуманізму.\nДумка про характер розвитку історії привела Руссо до твердження про необхідність заміни стану суспільної нерівності новим станом рівності, однак відмінним від того, котрий був початковим у цьому русі. Це дозволило йому сказати: устрій, заснований на насильстві і нерівності, від насильства ж і загине. Політичним ідеалом Руссо була пряма демократія, що здійснюється на основі суспільного договору, суть якого в тому, що “кожний з нас віддає свою особистість і усю свою міць під верховне керівництво суспільної волі, і ми разом приймаємо кожного члена як нероздільну частину цілого”. Їм є держава, у якій народ має верховну владу, суверенітет. Сформульовані ним ідеї справедливого державного устрою, народного суверенітету, “суспільного договору” (свідомої покори громадян створеним ними розумним законам) надихали тих, хто штурмував Бастилію.\nВольтер своє політичне кредо виразив у крилатій фразі: “Кращий уряд той, при правлінні якому підкоряються тільки законам!” Він покладав надії на мудрість і доброту правителя, короля-філософа. Йому імпонував суспільно-політичний устрій Англії – обмеження влади короля, певна віротерпимість. Різко критикуючи клерикалізм, різного роду зловживання церкви, Вольтер визнавав необхідність віри в Бога як першодвигуна Всесвіту. Кінцеву причину руху сущого, мислення і взагалі душевні явища Вольтер вважав проявом божественної сили. У цьому він відчуває непереборну силу впливу вчення Ньютона. Вольтер не допускав самої можливості існування суспільства поза вірою в Бога, і категорично заперечував проти ідеї Бейля щодо суспільства, що складає тільки з атеїстів. За словами Вольтера, “це було б просто страшно!” Згідно з думкою Вольтера, “якби не було ідеї про Бога, її б слідувало вигадати; але вона накреслена перед нами у всій природі!”\n3. Філософські погляди І. Канта. “Коперніканський переворот” у пізнанні\nУ докритичний період своєї діяльності він багато займався проблемами природознавства і висунув гіпотезу походження і розвитку сонячної системи з газової туманності. Ця гіпотеза, скоректована великим фізиком Лапласом, і зараз розглядається як один з можливих варіантів пояснення походження Всесвіту (гіпотеза Канта – Лапласа). Вона, власне кажучи, обгрунтовує ідею саморозвитку природи.\nДругий період у творчості Канта пов’язаний зі створенням ним філософської системи трансцендентального ідеалізму, центральною проблемою якої була проблема критичного підходу до оцінки можливостей і здібностей людини як суб’єкта, що пізнає.\nВ одній з основних праць цього періоду “Критика чистого розуму” (1781) Кант ставить проблему: як можливе достовірне знання. Ця проблема конкретизується ним через три більш часткові проблеми: як можлива математика? Як можливе природознавство? Як можлива метафізика (філософія)? При цьому Кант вважає, що науковий характер мають тільки математика і природознавство, що дають достовірне знання. Достовірність наукового знання – його всезагальність і необхідність, на думку Канта, зумовлюється структурою трансцендентального (такого, що знаходиться по ту сторону досвіду) суб’єкта, його надіндивідуальними якостями як представника людства. Суб’єкту, який пізнає, за природою властиві деякі вроджені (апріорні) форми підходу до дійсності: простір, час, форми розуму.\nПростір і час як апріорні форми чуттєвості створюють передумови достовірності математичного знання. Реалізація цих передумов здійснюється на основі діяльності розуму. Розум – це мислення, що оперує поняттями і категоріями. Він підводить різноманіття чуттєвого матеріалу під єдність понять і категорій. Таким чином, не предмет є джерелом знань про нього у вигляді понять і категорій, а навпаки, форми розуму – поняття і категорії – конструюють предмет. І оскільки поняття і категорії носять незалежний від індивідуальної свідомості необхідний і загальний характер, то знання, основане на них, здобуває об’єктивний характер.\nТаким чином, Кант, обгрунтувавши тезу про те, що суб’єкт, який пізнає, визначає спосіб пізнання і конструює предмет знання, робить переворот у філософії, яку часто називають “коперніканським переворотом”. Суть його можна виразити так. У класичній метафізиці трансцендентальними були буттєві умови, тобто умови без яких немає самого об’єкта, буття як такого. Але після Коперніка стало безглуздо говорити про об’єктивні умови як такі. Залишився об’єкт – щодо суб’єкта, а трансцендентальне стало означати зсув з об’єкта на суб’єкт, тобто на те, що суб’єкт вносить в об’єкт у процесі пізнавальної дії. Отже Кант зухвало припустив, що об’єкти, можливо, пристосовуються до нашого чуттєвого споглядання. Не інтелект виробляє поняття, здатні виразити об’єкт, а навпаки, об’єкти, як тільки вони помислені, починають регулюватися й узгоджуватися з поняттями інтелекту. Діяльність суб’єкта в концепції Канта виступає як основа, а предмет дослідження – як наслідок. Основа наукового пізнання полягає не в спогляданні умоосяжної сутності предмета, а в діяльності по його конструюванню, що породжує ідеалізовані об’єкти.\nВсе, що перебуває за межами досвіду – умоосяжний світ – може бути доступний, за Кантом, тільки розуму, що оперує ідеями. Розум – це вища здатність суб’єкта, що керує діяльністю розуму, ставить перед ним цілі. Ідеї, на думку Канта, – це уявлення про мету, до якої прагне наше пізнання, про задачі, що воно ставить перед собою. Трансцендентальні ідеї розуму (ідеї Бога, безсмертної душі і свободи) хоча і не доказові, повинні бути прийняті на віру. Це – моральна віра, що складає основу людської моральності. Ідеї розуму виконують регулюючу функцію в пізнанні, що спонукають розум до діяльності. Розум прагне до абсолютного знання і виходить за межі досвіду. Але поняття і категорії розуму діють тільки в цих межах. Тому він заплутується в протиріччях, впадає в ілюзії. Прикладом цього є антиномії – суперечливі взаємовиключні положення – розуму. Вони мають місце там, де за допомогою людського розуму намагаються зробити висновок не про світ досвіду, а про світ “речей у собі”. Наприклад, розмірковуючи про світ у цілому, можна довести справедливість двох суперечних один одному тверджень: світ має кінець, і світ безконечний у просторі і часі.\nСтверджуючи активну роль суб’єкта в пізнанні, Кант вважав, що людина може знати тільки явища, тобто речі, що існують у свідомості суб’єкта. Які ж речі самі по собі людина, на думку Канта, не знає і не може знати. Тому речі самі по собі для людини стають “речами в собі”, непізнаваними. У людини немає засобів установити зв’язок між “речами в собі” і явищами (“речами для нас”). Звідси Кант робить висновок про обмеженість можливостей у пізнанні форм чуттєвості і розуму. Формам чуттєвості і розуму доступний тільки світ досвіду. Світ “речей у собі” закритий для чуттєвості, і, отже, для теоретичного пізнання. Це дало підставу назвати позицію Канта агностицизмом.\nУ той же час Кант стверджував, що людина живе в двох світах: чуттєво-сприйманому і умоосяжному. Чуттєво-сприйманий світ – це світ природи. Принцип природного світу говорить: ніяке явище не може бути причиною самого себе, воно завжди має свою причину в іншому явищі. Умоосяжний світ – це світ свободи. Свобода, по Канту – це незалежність від визначальних причин чуттєво-сприйманого світу. У сфері свободи діє не теоретичний, а практичний розум, що керує вчинками людей. Рушійною силою цього розуму є не мислення, а воля людини. Закони практичного розуму, по Канту, це моральні закони, певні вимоги до людини. Головна вимога, категоричний імператив твердить: “Поступай так, щоб максимум твоєї волі міг в той же час мати силу принципу загального законодавства”. Це значить: не перетворюй іншу розумну істоту тільки в засіб для реалізації своїх партикулярних цілей – “тільки людина, а з ним кожна розумна істота є мета сама по собі”. Поступай стосовно до інших так, як би ти хотів, щоб вони поступали стосовно до тебе, знай, що своїми вчинками ти формуєш спосіб дії інших.\nПрактичний розум, по Канту, має “першість” стосовно теоретичного. Це означає, що в найважливіших життєвих ситуаціях людина повинна довірятися не відстороненим доказам розуму, а безпосередньому моральному почуттю – обов’язку. Веління обов’язку – безумовний закон моральності (категоричний імператив). Вимоги моральності вище будь-яких обставин життя.\nВищого ступеню свого розвитку діалектика в ідеалістичній формі досягла у філософії Георга Вільяма Фрідріха Гегеля (1770-1831 рр.), що був великим представником об’єктивного ідеалізму. Гегелівська система об’єктивного ідеалізму складається з трьох основних частин: логіка, філософія природи, філософія духу. Логіка розуміється Гегелем зовсім інакше, ніж вона тлумачилась протягом усього часу існування цієї науки (тобто починаючи з Аристотеля). По Гегелю, суб’єктивній логіці (вченню про людське мислення) повинна передувати логіка об’єктивна – вчення про діалектичний саморозвиток Абсолютної ідеї (світового Духа, Бога).\nПрирода в системі Гегеля є лише “інобуття” Абсолютної ідеї. (Тим самим філософ-ідеаліст розділяє релігійний, теологічний погляд на матеріальний світ як творіння Бога). Як “середня ланка” системи, природа опосередковує зв’язок між Богом і людиною, людською історією і культурою.\n1)суб’єктивний дух – індивідуальна свідомість;\n2) об’єктивний дух – втілення (“об’єктивацію”) духу у світовій історії і громадянському суспільстві;\nСвітовий розвиток, за Гегелем, є не що інше як самозбагнення, самопізнання Абсолютної ідеї – від абстрактного буття до створених нею вищих суб’єктивних форм (найдосконаліша з них – філософія). У такого розвитку є не тільки вихідний, але і кінцевий пункт – усвідомлення Ідеєю самої себе. Гегелівська філософія, в очах мислителя, і виконує таку надприродну, надфізичну роль.\nБагатство гегелівської філософії аж ніяк не зводиться до її формальної схеми. Гегелівська “Енциклопедія філософських наук” вражає не тільки грандіозністю задуму – розглянути матеріальний і духовний світ у його саморозвитку, – але і конкретністю свого змісту. Праці філософа (“Наука Логіки”, “Феноменологія духу”, “Філософія історії”, “Філософія права”, “Лекції по історії філософії”, “Лекції по естетиці” та ін.) і нині представляють собою енциклопедію гуманітарного знання.\nАле найцінніше філософське досягнення Гегеля – діалектика, діалектичний метод. Гегель відкрив і довів, що суперечливість розуму – не слабість його (як думав ще Кант), а ознака могутності, сили. Тому що з протиріч “витканий” увесь світ. Діалектика пізнання відтворює діалектику пізнаваного.\nОсобливе значення в діалектичному методі Гегеля мали три принципи розвитку, що розуміються їм як рух понять, а саме: перехід кількості в якість, протиріччя як джерело розвитку і заперечення заперечення. У цих трьох принципах, хоча й в ідеалістичній формі, Гегель розкрив загальні закони розвитку. Вперше в історії філософії він стверджував, що джерелом розвитку є протиріччя, властиве явищам. Думка Гегеля про внутрішню суперечливість розвитку була важливим надбанням філософії. Виступаючи проти метафізиків, що розглядали поняття поза зв’язком одного з одним та абсолютизували аналіз, Гегель висунув діалектичне положення про те, що поняття взаємозалежні між собою. Весь процес саморуху поняття здійснюється діалектичним шляхом. “Заперечність”, що міститься в кожному понятті і складає його обмеженість, однобічність, виявляється пружиною саморозвитку цього поняття. Таким чином, Гегель збагатив філософію розробкою діалектичного методу. У його ідеалістичній діалектиці полягав глибокий раціональний зміст. Розглядаючи основні поняття філософії і природознавства, він у відомій мірі діалектично підходив до тлумачення природи, хоча у своїй системі він і заперечував розвиток природи в часі.\nУ той же час діалектичний метод Гегеля виступає в протиріччя з вимогою системи, яка повинна бути довершена. Гегель розглядав свою систему як філософію, що вінчає собою розвиток усього людства, у якій досягнута абсолютна істина. Історія начебто здобувала своє завершення. Метафізична система заперечує розвиток, а його діалектичний метод визнає розвиток, зміну одних понять іншими, їхню взаємодію і рух від простого до складного. Розвиток громадського життя Гегель бачив лише в минулому. Він вважав, що історія суспільства завершиться конституційною становою прусською монархією, а вінцем всієї історії філософії він оголосив свою ідеалістичну систему об’єктивного ідеалізму. Так система Гегеля взяла гору над його методом. Однак у гегелівській ідеалістичній теорії суспільства міститься багато цінних діалектичних ідей про розвиток громадського життя. Гегель висловив думку про закономірності суспільного прогресу. Громадянське суспільство, держава, правові, естетичні, релігійні, філософські ідеї, відповідно до гегелівської діалектики, пройшли довгий шлях історичного розвитку. Якщо ідеалістична система поглядів Гегеля носила консервативний характер, то діалектичний метод Гегеля мав величезне позитивне значення для подальшого розвитку філософії, став одним з теоретичних джерел діалектико-матеріалістичної філософії. Таким чином, історична роль філософських вчень німецьких філософів кінця XVIII – початку XIX ст., особливо Гегеля, складалася в розвитку цими видатними мислителями діалектичного методу.\n2) із критики філософського ідеалізму (у першу чергу – ідеалізму Гегеля). Обоє ці джерела близькі одне одному: ідеалізм Гегеля, доводив Фейєрбах, це те ж християнство, але викладене філософською мовою. З погляду Фейєрбаха, ідеалізм є не що інше, як раціоналізована релігія, а філософія і релігія по самій своїй суті, вважав Фейєрбах, протилежні одна одній. В основі релігії лежить віра в догмати, тоді як в основі філософії – знання, прагнення розкрити дійсну природу речей. Тому найпершу задачу філософії Фейєрбах бачить у критиці релігії, у викритті тих ілюзій, що складають сутність релігійного знання. Релігія і близька до неї за духом ідеалістична філософія виникають, на думку Фейєрбаха, з відчуження людської сутності, за допомогою приписування Богу тих атрибутів, що у дійсності належать самій людині. “Нескінченна чи божественна сутність,- писав Фейєрбах, – є духовна сутність людини, що, однак, відокремлюється від людини і представляється як самостійна істота”. Так виникає важковикорінювана ілюзія: справжній творець Бога – людина – розглядається як творіння Бога, ставиться в залежність від останнього й у такий спосіб позбавляється волі і самостійності.\nУсі містерії релігії й ідеалізму, дійшов висновку філософ, можна раціонально вирішувати, якщо зрозуміти, що прообразом і гегелівської Абсолютної ідеї, і Бога монотеїстичних релігій є зовсім реальний суб’єкт – людина. (Зрозуміло, людина – не як індивід, а як родове поняття, тобто як людство).\nУ центрі філософії, на думку Фейєрбаха, повинна знаходитися людина як природна істота. Але в той же час істота суспільна. “Я” не існує без “Ти”. Такий погляд Фейєрбах називає антропологічним. У людині немає дуалізму тіла і душі, природа людини єдина, духовне начало у людині не може бути відділене від тілесного. Відкидаючи тлумачення людини насамперед як духовної істоти (“Я думаю, отже існую), Фейєрбах трактує людину переважно біологічно.\nАнтропологія (наука про людину як природну істоту) оголошується універсальною наукою – яка у принципі співпадає з філософією. Створений Фейєрбахом філософський портрет людини гуманістичний і оптимістичний. Людина, як істота універсальна, космічна, – вища цінність. Мислитель вірить у перемогу розуму над сліпими, нерозумними силами світу. Разом з тим антропологічна концепція філософа страждає абстрактністю, однобічністю. Головний її недолік – споглядальне відношення до світу, на що особливу увагу звернув К. Маркс. Фактично поза полем зору філософа залишилася практична (матеріально-перетворююча) діяльність людини. Звідси – позаісторичний погляд його на світ (природний і соціальний).\nРасчет эффективности земельно-кадастровых работ »


Цікаві звички українських письменників – Новини Полтавщини\nГоловна сторінка > Суспільство > PROвсе > Цікаві звички українських письменників\nПершим у переліку стане український прозаїк Іван Нечуй-Левицький. Подейкують, що жив він за чітким графіком: лягав спати о конкретній годині, їв теж тільки у визначений час і завжди вдома – в гостях навіть чаю не пив, бо це не за розпорядком. А ще, кажуть, що він страшенно боявся застудитися, тож дуже ретельно готувався до поїздок, завжди мав із собою пальто і шапку.\nІван Нечуй-Левицький мав свої переконання щодо українського правопису – казав, що “писати треба так, як люди говорять!”. Особливу “любов” він відчував до літер “і” та “й”, а також до апострофу. Наприклад, слово “сім’я” він писав як “сімя”, а в прикметниках у місцевому відмінку ігнорував закінчення, тож виходили у нього “на зелені траві”, “у сиві шапці”. Письменник вважав, що саме так говорить більшість населення України.\nНайважливішими в житті Ольги Кобилянської завжди були книги. Вона настільки любила читати, що це навіть неабияк вплинуло на її особисте життя. Коли Ользі виповнилося 18, вона вийшла заміж за пана Вробля – відомого інтелектуала, декана філософського факультету. Свого чоловіка письменниця називала не інакше як “старою мумією”, очевидно, він не був обранцем її мрії. Однак в нього була чимала перевага – величезна бібліотека, що і спонукало Кобилянську зробити такий вибір.\nДуже дивною вважалася поведінка Тодося Осьмачки. Окрім того, що він спав де випаде нагода, ще й демонстративно і доволі зухвало бентежив людей на вулицях антирадянськими лозунгами та висловлюваннями. Наприклад, одного разу біля газетного кіоска він привселюдно почав розпитувати знайомого, чому він читає “їхні газети” і “невже ти їм прислужуєш”. Звичайно, для того часу це був доволі необачний вчинок. Тож важко сказати, чи був письменник справді несповна розуму, чи все ж таки грав на публіку, намагаючись протистояти системі… А ще Тодось неодноразово намагався перетнути кордон, навіть написав прохання випустити його в Галичину або Канаду.\nСьогодні SpaceX має запустити Falcon Heavy (наживо)


Editor 15/08/2017 КРИМІНАЛ No Comment\nДо редакції Groza-news надійшов лист від «Антикорупційного агенства» з поштової скриньки ni-korupcia@ukr.net із аналізом біографії у тому числі і з темними плямами тієї ж біографії кандидата у Верховний суд України Олександра Марчука. Останній нині є суддею Апеляційного суду Закарпатської області.\n«Відомо, що із Закарпаття чимало суддів подали свої кандидатури на посади у вищі судові інстанції. Звичайно, у цьому нічого поганого немає. Якби не одне але… У таких випадках ці служителі Феміди повинні проходити не тільки тести, але й відповідні перевірки силових структур, які зобов’язані з’ясувати чи «чисті на руку» ці кандидати.\nЯк нам стало відомо із мережі Інтернет, у Верховний суд України проходить суддя Закарпатського апеляційного суду Марчук О.П. Тому в громадян Закарпаття, котрі мали можливість у своїй діяльності мати справи з п. Марчуком є негативна оцінка його роботи. Так, перебуваючи на посаді судді Закарпатського апеляційного суду п. Марчук виявився причетним у сприянні рейдерського захоплення низки підприємств та причетний до корупційних схем, котрі належали підприємцеві Йосипу Горвату (молодшому). Однак, не хочемо бути голослівними. Ось, будь ласка, факти.\nСуддя апеляційного суду Закарпатської області Марчук О.П. являється зятем колишнього керівника начальника Управління боротьби з економічними злочинами УМВС України в Закарпатській області Форкош М.І. В свою чергу, під час керування вказаним управлінням його заступником був Гульпа І.І., який являється близьким родичем цивільної дружини Пушкаш Мар’яни Іванівни, та просить Форкоша М.І. посприяти в вирішенні даної кримінальної справи на користь Горват Й.Й (батька), відтиснувши низку підприємств від його сина Йосипа ( кримінальна справа №308/18782/13-к). Під тиском шантажу й погроз сина Йосипа Горвата примушують укласти низку угод про відчуження майна на користь свого батька Горвата Й.Й. Після «повернення» Горвату Й.Й. (старшому) акцій та «дарування» всього нашого майна, переважна частина перейшла до його дружини Пушкаш Маріанни Іванівни. Цікаво, що ця особа є родичкою судді апеляційного суду Закарпатської області Марчука Олександра Петровича, який не заявив собі самовідвід під час розгляду в апеляційній інстанції згаданої кримінальної справи, хоча був у складі колегії, що її розглядала. Хотів би зауважити, що саме вказана громадянка Пушкаш М.І. стала головною причиною описаного конфлікту.\nУ свою чергу, вирішити питання на користь потерпілого Горвата Й.Й. (старшого) суддю Марчука О.П. просить і його тесть Форкош М.В., очолюючи свого часу Закарпатську судову адміністрацію, а на даний час, знаходячись там радником. Дії судді Марчука О.П. у сприянні вирішити кримінальну справу на користь батька Горвата Й.Й. було прослідковано під час апеляційного розгляду справи, кінцевим результатом якої було скасування рішення суду першої інстанції (там був виправдальний вирок на користь сина) та направлення її на новий судовий розгляд до Ужгородського міськрайонного суду. У свою чергу суддя Стан І.В. на той час також підтримав свого колегу суддю Марчука О.П., тому що його донька працює помічником у останнього, та між ними дуже тісні стосунки. Також тісні стосунки судді Марчука О.П. з суддею цього ж суду Феєр І.С., з яким вони раніше працювали в слідчому відділі Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області. Згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 54 КПК України (в редакції 1960 року) суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи, якщо він особисто або його родичі зацікавлені в результатах справи; при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об’єктивності судді. Хоча згаданій колегії суддів виявили відвід, однак згадані представники Феміди його відхилили, будучи зацікавленими в цій справі. Є також відповідна інформація, що вони повторно хочуть скасувати рішення суду першої інстанції і знову направити на новий розгляд.\nТому виникає закономірне запитання: чому в цьому випадку такий серйозний орган як прокуратура не перевіряє тих суддів, які є кандидатами на вищі посади. Тут два варіанти: або прокурори просто не володіють інформацією і, відповідно, бездіють. Або ж свідомо замовчують про ті факти, які мають місце у діяльності заплямованих служителів Феміди. До такого висновку підштовхують ті факти, що поки що жодної реакції органу нагляду не спостерігається. Чи, може, прокуратура боїться щось писнути, бо і в самої рильце в пушку?…”\nТому при підборі на посаду судді Верховного суду України, дописувачі Groza-news просять відповідні перевіряючи структури врахувати вищезгадані факти та прийняти правильне рішення щодо кандидатури пана Марчука, котре б сприяло справедливості й утвердженню законності в боротьбі з корупцією.\nhttp://groza-news.com.ua/?p=9396http://groza-news.com.ua/wp-content/uploads/2017/08/foto_suddi-271x482.jpghttp://groza-news.com.ua/wp-content/uploads/2017/08/foto_suddi-162x136.jpg 2017-08-15T18:01:18+00:00 EditorКРИМІНАЛ\nДо редакції Groza-news надійшов лист від «Антикорупційного агенства» з поштової скриньки ni-korupcia@ukr.net із аналізом біографії у тому числі і з темними плямами тієї ж біографії кандидата у Верховний суд України Олександра Марчука. Останній нині є суддею Апеляційного суду Закарпатської області. «Відомо, що із Закарпаття чимало суддів подали свої кандидатури на...\n« Берегівчани долучилися до національного флеш-мобу до Дня прапора України (фото)\nЗранку на Тячівщину попрямувала спецтехніка »


Михайло Врубель – визначний художник „срібного віку” російської культури - Refine\nМихайло Врубель – визначний художник „срібного віку” російської культури\nРеферати > Культура > Михайло Врубель – визначний художник „срібного віку” російської культури\nДо наших днів вони не збереглися – тільки „Принцесса Греза”, переведена в керамічну мозаїку.\nПанно „Принцесса Греза” було підготовлено ним ще в Москві, де художник писав його в гончарній майстерні Мамонтова, за Бутирською заставою. Тепер панно тільки натягнули на підрамник, відповідний до розмірам і формі відведеного місця.\nТема панно „Принцесса Греза” була навіяна однойменною п’єсою французького драматурга Едмона Ростана, написаної в 1895 році, перекладеного на російську мову Т.Щепкиной-Куперник і поставленої в Петербурзі Літературно-художнім гуртком. Врубель бачив постановку весною 1896 року. В основі п’єси покладена середньовічна легенда про принца та трубача на ім’я Жоффруа Рудель, зачарований розповідями пілігримів про антиохийску принцесу Мелісінде. Передчуваючи свій близький кінець, він вирішує пуститися в далеку подорож за море, „не в силах умереть, не увидев хоть на миг ее”. В центрі декоративного панно зображено помираючого в дорозі принца з арфою у руках. Силою мистецтва він створює свою романтичну мрію – образ прекрасної і недосяжної принцеси. Легка і прозора, вона з’являється з рожевих хмар і ніжно схиляється над принцом. М.Врубель використав сюжет п’єси для того, щоб виразити своє кохання до майбутньої дружини, а також розповісти про вічне прагнення художника до прекрасному.\nФормально, всі діючі персонажі літературного джерела, цілком можна впізнати. Але панно зовсім не розповідне і не є ілюстрацією до п’єси. По-перше, художник якби змістив час і дію, зобразивши принцесу, літаючою на кораблі, а не ту, яка входить у супроводі лицаря Бертрана, що, по Ространу, відбувається в кінці п’єси. По-друге, кожний зображений герой представляє собою деякий збірний образ-символ. Тому так чітко читається відношення самого художника до головних персонажів і особливо до принцеси, в обличчі якої вгадуються портретні риси Надії Забели. Щодо стоячого біля щогли лицаря Бертрана, то в його обличчі перш за все прослідковуються характерні риси „Демона (сидящего)”.\nВідкриття в Нижньому Новгороді виставки, яке повинно було відбутися 10 травня, відбулося трохи пізніше – 28-го, але вже без панно Врубеля. За три дні до цього „Микула Селянинович” і „Принцесса Греза” були зняті за наказом журі.\nЗараз складно судити про початковий вигляд панно „Принцесса Греза”. М.Врубель не встиг завершити його до виставки, і над завершенням працювали друзі В.Поленов і К.Коровін. В початковому вигляді збереглась лише композиція, побудована на музичній гармонії ритмі.\nВ композиції панно Врубель відмінно впорався з відведеному для нього місцем в павільйоні, підкорив зображення площині, розмістивши зображення як орнамент на килимі. Разом з цим, він дає відчути другий і третій плани в глибину, як в скульптурному рельєфі. Вишуканість ліній та візерунок плям в панно призведені до граничної поетичної ясності та чіткості. Це зрозуміла кожному розповідь про піднесене лицарське кохання, яке подолало всі перешкоди, якому не страшна і сама смерть.\n„Микула Селянович” – російська билина, яка говорить про те, як орач Микула зганьбив гордовитого богатиря Вольгу, який хвалився своєю силою, але не зміг підняти торбину з сирою землею. Зіткнення двох героїв художник показав як зустріч двох епічних гігантів: один – сама спокійність і впевненість, інший – хвилювання і лють. Ця картина приголомшлива за силою, рухом, - вона це вся краса.\nНа ці декоративні панно вплинуло в якійсь мірі модерн.\nМодернізм з однієї сторони підтримує молоді таланти, з іншої сторони воскрешає забуте минуле: збуджує інтерес до пам’ятників російського живопису ХVІІІ століття, відновлюють культ німецьких романтиків Гете, Данте, збуджує інтерес до Софокла, займається постановкою на сцені Єврініда, відновлюють стародавній театр. Так і в цих декоративних панно відновлюється інтерес до давнини, це ми бачимо в змісті. Змінилась послідовність думок про моральні цінності. Разом з цією зміною було висунуто питання про творчі відносини до життя: перш за все творчий ріст особистості пов’язувався з релігійним відношенням до життя; але сама релігія втратила здатність дотикатися до життя. Сутність релігійного сприйняття життя перейшла в область художньої творчості [2;340].\nПотяг до російського казкового фольклору, до національних витоків виникло в ті роки не лише у М.Врубеля. Вся діяльність художників абрамцевського кола була направлена на відродження російської національної давнини. Ця хвиля почала підніматися ще у 80-ті роки, розпочався відлив талантів від проблем сьогодення, які здавались занурені в глибини душі, глибини історії, глибини фантазії.\nВся російська казкова і билинна тема у митця протистоїть темі Демон, як протилежний полюс. В Демоні все на грані напруги, все драматично, а тут м’яко. Трагедія інтелекту, який загубив грунт, ту саму сиру землю, на якій міцно стоїть Микула Селянович. Демона мучать не вирішенні питання про сенс буття; персонажі народного епосу ними не задаються.\nВелика кількість казкових творів увінчалося двома відомими картинами: „Царевна-Лебедь” та „Пан”. Обидві написані на зламі століть – „Пан” у 1899, а „Царевна-Лебедь” в 1900році.\nКартина „Пан”(Рис.2.6) була написана в маєтку меценатки княгині Марії Тенішевої – селі Хотилево Орловської губернії. М.Врубель почав писати портрет дружини на фоні лісового пейзажу, але зчистив майже закінчений портрет та швидко написав на цьому полотні нову картину. Вона виникла під враженням розповіді Анатоля Франса „Святой Сатир” з циклу „Источник святой Клари”, де зібрані розповіді про художників італійського Відродження, ченцях та легенди середньовіччя [7;64]. М.Врубеля вразила та розповідь, де старий сатир розповідав про давно минулі часи. Але „Пан” – це не античне божество, а російський лісовик. Від грецького бога художник взяв козлячі ноги, роги на лисому лобі та сопілку; голова з сивим кучерявим волоссям, бородою, вусами, добрий чистий погляд синіх очей перетворюють Пана в персонажа російських казок. Породжений врубелівською фантазією, він зображений на фоні цілком реального, написаного з натури пейзажу, який відкривається з тераси хотилівського будинку. Художник тонко відмітив, що цей типовий російський пейзаж з лісовою болотистою поляною, викривленими берізками набуває особливу таємничість сутінок, коли над заростями сходить великий помаранчево-жовтий півмісяць. „Пан” був написаний дуже швидко, за 2-3 дня. Це пояснюється тим, що Врубель приступив до завершального втілення задума тільки тоді коли всі найменші деталі вже ясно склалося в його уяві.\nНайяскравішим „театральним” творенням Врубеля дослідники називають декорації та костюми до постановки опери „Казки про царя Салтана” Римського-Корсакова, прем’єра якої відбулася в 1900р. на сцені Приватної опери. Оформлення вистави принесло Врубелю великий успіх і славу.\nПід враженням опери Врубель пише картину „Царевна-Лебедь” (Рис.2.7) – сценічний портрет Надії Забели-Врубель. На полотні зображується не сама співачка, а таємничий образ Царівни, навіяний її ліричним і душевним співом.\nКартину художник малює на хуторі Ге поблизу станції Плизки в Чернігівській губернії літом 1900року. М.Врубель зображує дружину на фоні власних декорації до „Казки про царя Салтана”, в костюмі, який був створений ним для вистави [7;64]. Але сценічна умовність перетворена в казкову, пейзаж – це не фон, а реальний простір, де відбувається чудове перетворення. Момент перевтілення лебедя в крихку і загадкову красуню-царівну ніби зупинений і триває, а світло заходу перетворює реальність. Мерехтіння великих очей Царівни-Лебідь мов блиск дорогоцінного каміння[8;225].


Піднятися на сходинку - Внутрішня політика - dt.ua\nПіднятися на сходинку\n23 жовтня, 2014, 21:55 Роздрукувати Випуск №39, 23 жовтня-31 жовтня\nТо що, ці вибори марні? Зовсім ні. Головна їх перевага в тому... що вони відбудуться. Їх підсумки стануть ще однією сходинкою на шляху до зцілення від непотрібних ілюзій. Відпаде привід говорити про необхідність очищення, виникне необхідність очищення. Відпаде потреба просто базікати про реформи, доведеться тяжко їх впроваджувати. Не буде можливості спекулювати на війні, воювати примусить життя. Інакше — смерть.\nНе знаю, як у кого, а в мене вибори асоціюються зі східцями.\nДля кожного свої — широкі мармурові, хисткі дерев'яні, екстремальні мотузяні, втомливі гвинтові. Парадні чи чорні. Якщо ти при владі — взагалі ескалатор. Сходи на п'єдестал, на трибуну, у бункер, сховище, на ешафот. Для багатьох п'єдестал врешті-решт виявиться ешафотом, але ніхто з тих, хто на нього забирається сьогодні, про це не думає. Під час виборчої кампанії взагалі (чомусь) не заведено багато думати. Більшість охочих бути обраними – захоплено віщають, більшість виборців – довірливо сприймають. Перші старанно приховують за обіцянками наміри, другі терпляче розчиняють сумніви в надіях. Вибори — особливий час, коли навіть недовірливим хочеться з легкістю обманутися.\nХочеться побачити в черговому сусаніні – шуканого мойсея. Хочеться жаданого харона, який виводить тебе з царства мертвих надій у царство живих ідей. Хочеться з брудної копанки принизливої вбогості до осяйних вершин переможного процвітання. Хочеться вибратися з похмурого бомбосховища в підвалі покаліченої "Градами" хрущовки, піднятися на освітлений дах хмаросяга й насолодитися довгоочікуваним салютом перемоги. Хочеться вірити, що цього разу точно знайдеться хтось, хто напевно знає, де містяться заповітні східці з надійними поручнями. А ще краще — швидкісний ліфт, що дозволив би одним махом подолати шлях до жаданої мети. До якої ми повільно повземо майже чверть століття.\nМіжвиборні потрясіння навдивовижу швидко перетворюють масу обивателів на громадян. Вибори на подив легко перетворюють багатьох громадян на електоральну масу. Вперті стають піддатливими, далекоглядні — короткозорими. Чавун волі на очах трансформується в желе "волевиявлення". Хвилинна віра в харонів хоронить набуту роками впевненість у власних силах. Яка невмолимо відроджується під час чергового потрясіння. А їх на наше століття вистачить із верхом.\nБог його знає, як там справи в іноземних електоратів, а наш виборець, на моє скромне розуміння, до образливого віктимний. Легкість, із якою багато співвітчизників дозволяють вважати себе жертвами, істотно полегшує завдання різноманітним лиходіям. Від збувальників брехні та скупників голосів – до перекупників надій і торговців смертю.\nУсе майже як завжди. Майже. Хіба що змінилася якість тих, хто обманюється. Частина їх химерним чином перекочувала з армії виборців у загін охочих бути вибраними. І, боюся, скоро ми помітимо втрату бійців. Дуже хотілося б обманутися.\nТак, ще трохи змінилася якість передвиборних спекуляцій. Люди, які, по суті, зрадили Майдан ганебною угодою з Януковичем, не соромлячись марширують на Печерські пагорби чужими східцями. Закритими для сторонніх, нерукотворними східцями в небо, що вознесли 20 лютого Небесну Сотню. Закривавлені східці у вічність сьогодні служать трапом у політику тим, хто обіцяв не забути й покарати. Але вони не покарали. А ми забули. І минуло всього-то 7 місяців. І ми вже віримо новим обіцянкам харонів, які з такою вбивчою легкістю поховали попередні. Які так щедро роздавали. Після розстрілу Іл-76 у Луганському аеропорту, після бойні в секторі "Д", після Іловайського котла. Мертві сорому не імуть, деякі живі — не знають. Для більшості підкорювачів політичного Олімпу полеглі біля підніжжя Карачуна і Савурки — лише східці ескалатора, що везе до влади. У кожного свої східці в небо. Своє небо. Своя точка вознесіння. І своя вершина падіння...\nВибори — унікальна можливість прикрити символом відсутність смислу, замінити обіцянкою справу, назвати порожнечу простором. Під час виборів країна нагадує довгобуд, стидливо прикритий щитами з барвистим зображенням споруджуваної будівлі. Камуфляж не дозволяє роздивитися за ескізом майбутнього руїну сьогодення. Відсутність повноцінної держави як такої. Поки що.\nНадіям, державі. І, як мінімум, політична смерть тим, хто забрався так високо, що вже не бачить під собою країни. Не бачить сходин, які так легко можуть з'єднати вивищення царственого трону з ницістю сміттєвого бачка.\nВиборне желе так легко перетворюється на поствиборний чавун, коли ілюзії випаровуються. І вкотре виникає бажання піднятися над собою. А для цього не потрібні східці. Для цього потрібні крила. У нас вони є, доведено. На відміну від них, народжених плазувати мармуровими східцями.


METEOPROG: Погода в Бушковіцах на два тижні. Прогноз погоди на два тижні в Бушковіцах, Підкарпатське\nОгляд погоди у Бушковіцах\nПогода в Бушковіцах\nПогода Бушковіце - прогноз на сьогодні, на завтра, на тиждень, на місяць.\nПогода в Бушковіцах сьогодні допоможе визначити температуру повітря, ймовірність опадів, дізнатися інформацію про швидкість і напрям вітру, атмосферному тиску і вологості, і як ці дані будуть змінюватися протягом дня.\nПогода в Бушковіцах на тиждень, на 10 днів або на місяць показує тенденцію зміни погоди протягом декількох днів. Графіки температури, ймовірності опадів і атмосферний тиск покажуть повну картину погоди на 3, 10, 14 днів або на місяць. Великий спектр даних на сайті - Температура повітря, напрям і сила вітру, хмарність, види опадів і їх інтенсивність в Бушковіцах - допоможе вам розібратися в погодної ситуації. Так само ви можете дізнатися час сходу і заходу сонця, тривалість дня, і в якій фазі знаходиться Місяць.\nЗавдяки аватарки на сайті ви зможете швидко вирішити проблему «що вдягнути», чи брати з собою парасольку чи окуляри в залежності від прогнозу погоди. Щоденний прогноз погоди в Бушковіцах допоможе вам не застудитися, якщо раптом до вечора буде різке похолодання, або посилиться вітер.\nМетеопрогноз Бушковіце - найточніший і стабільний прогноз на сьогодні, завтра і два тижні. Так само є функція погода в Бушковіце тільки на вихідні, щоб вдало спланувати свій відпочинок. Дані про погоду з метеостанцій обробляються щогодини - це дає можливість надавати найточніший прогноз, аж до погодинної погоди.\n49° 48′ 14″ пн.ш. 22° 48′ 18″ с.д.


Протонна терапія при раку » Діагноз\nПротонна терапія при раку\nПочаток цієї статті про пересадки стовбурових клітин читайте ТУТ\nЩо таке протонное лікування?\nРадіаційне лікування злоякісних новоутворень здійснюється за допомогою рентгенівських променів, одержуваних за допомогою лінійного прискорювача, в тому числі апарату для 3D конформального опромінення і променевого опромінювача з модульованою інтенсивністю. Рентгенівські промені належать до фотонного випромінювання (промені з високою енергією, що складаються з фотонів - «пакетів» енергії), яке інтенсивно знищує ракові клітини. Опромінення частинками відноситься до окремого виду радіологічного лікування раку , основою якого є вплив субатомними частинками, наприклад, електронами, нейтронами і протонами. Промінь з частинок також здатний активно знищувати елементи злоякісних пухлин. Протонна терапія є підвидом опромінення з допомогою частинок.\nОсновною відмінністю між протонним і рентгенівським опроміненням є фізичні характеристики протонного пучка. Протони є великими, позитивно зарядженими частинками, які проникають в матерію (в даному випадку тканини тіла) на обмежену глибину, яка залежить від енергії променя. Основна частина заряду залишається в тій зоні, де протони завершили свій шлях. Рентгенівські промені є електромагнітними хвилями, що не мають маси або заряду, здатні проходити крізь тканини, незначно втрачаючи енергію в момент проходження по клітинам тіла . При опроміненні фотонами промінь входить в тіло з одного боку і виходить з протилежного, а енергія знижується по ходу проходження по тканинах. Щоб знизити дозу радіації, яку одержують здорові тканини, пухлина опромінюють під різними кутами. Даний підхід дозволяє сконцентрувати вплив рентгенівських променів в обмеженій зоні тіла і знизити навантаження на здорові органи.\nПротонні промені, проходячи крізь тканини, залишають незначну частину енергії, у зв'язку з чим доза, отримана здоровими тканинами, невелика. В кінці свого шляху заряджені частинки залишають основну частину енергії, що дозволяє впливати на пухлину великими дозами радіації. Крім того, коли протони зупиняються і віддають енергію, то навколишні тканини не піддаються вторинному опромінення. Здатність протонних променів віддавати основну частину енергії в певній зоні називають піком Брегга. Глибина піку Брегга в тканинах залежить від енергії променя, чим вище останній, тим глибше проникнуть протони. Лікарі здатні розрахувати необхідну енергію, щоб максимальну дозу радіації отримали саме ракові клітини, а здорові тканини не постраждали.\nДана здатність обходити незмінені тканини відрізняє протонні промені від рентгенівських. Вченими встановлено, що біологічна ефективність, тобто пошкодження опромінюваних тканин однаково при вищевказаних методи опромінення. Рентгенівське і протонное випромінювання однаково впливає на клітини пухлини . Пошкодження здорових тканин і токсичність менше при застосуванні променів з елементарних частинок.\nЧИТАЙТЕ ДАЛІ: Всі існуючі сучасні методики лікування раку\nСтандарти лікування раку ендометрію Діагноз Променеве опромінення у лікуванні онкології Онкологія Променева терапія в лікуванні пухлин Діагноз Вплив рентгенівських променів на організм Діагноз Знайдено спосіб регенерації тканин усередині організму Новини медицини Діагностика та лікування гемангіоми Лікування дітей


Святковий концерт "Сватання під Новий рік" | PUET\nСвятковий концерт "Сватання під Новий рік"\n2017 рік був багатий на події, здобутки, наукові визнання, навчальні досягнення й корпоративні ініціативи, за якими, непомітні для загалу, стоїть напружена робота, самовідданість, уміння наполегливо працювати над командними завданнями та стратегічними цілями. Така синергія в команді Полтавського університету економіки і торгівлі є показником унікальної єдності професорсько- викладацького та студентського колективу в роботі над розбудовою та примноженням освітніх навчальних та наукових здобутків пуетської громади.\nУже традиційним для нашого університету став святковий новорічний концерт. Студенти й викладачі спільними зусиллями готують феєричне новорічне шоу, яке не залишає байдужим жодного із присутніх у залі.\nЦього року новорічне свято в ПУЕТ було особливим! Центр мистецтв та дозвілля ініціював написання та театралізовану постановку «Сватання під Новий рік!» – неочікувану сучасну інтерпретацію легендарної п’єси Григорія Квітки-Основ’яненка під керівництвом досвідченого керівника народного театру «Рандеву» Ракетської Лілії Анатоліївни та Тютюнник Наталії Володимирівни, керівника центру мистецтв та дозвілля. Глядачі отримали неймовірне задоволення від чудової акторської роботи, хореографічних постановок танцювального колективу «Екстрім» (керівник – Новицька Наталія Анатоліївна) та вокальних номерів.\nТворчій команді Центру мистецтв та дозвілля вдалось створити унікальну новорічну атмосферу, приємне передчуття новорічних та різдвяних свят. Додав приємних сюрпризів, подарунків та несподіванок генеральний спонсор свята в ПУЕТ – Мережа магазинів електроніки MOYO.


Коха › Електронний каталог › Вміст списку „ПОТАЄМНІ СКАРБИ ІСТОРІЇ“\n› Вміст списку: ПОТАЄМНІ СКАРБИ ІСТОРІЇ\nВид матеріалу: Серіальне видання; формат: звичайний друк ; тип серіального видання: періодичне видання Summary language: українська Публікація: Львів Наявність: Примірники, доступні для позики: Читальний зал (10). Встановити резервування Додати у кошик (вилучити)\nІсторія. Новий погляд.\nВид матеріалу: Серіальне видання; формат: звичайний друк Summary language: українська Публікація: Київ Наявність: Примірники, доступні для позики: Відділ медіатеки (6). Додати у кошик (вилучити)\nВид матеріалу: Серіальне видання; формат: звичайний друк ; тип серіального видання: періодичне видання Summary language: українська Публікація: Львів. Наявність: Примірники, доступні для позики: Відділ медіатеки (11). Додати у кошик (вилучити)\nМаловідома історія : далеке і близьке.\nВид матеріалу: Серіальне видання; формат: звичайний друк Language: українська Summary language: українська Публікація: Львів ТОВ "Видавничий дім "Високий Замок" Наявність: Примірники, доступні для позики: Читальний зал (10), Філія №25 (WIKI) - читальний зал (6). Встановити резервування Додати у кошик (вилучити)\nВид матеріалу: Серіальне видання; формат: звичайний друк Summary language: українська Публікація: Луцьк. Наявність: Примірники, доступні для позики: Читальний зал (10). Встановити резервування Додати у кошик (вилучити)