Реферат Українські землі у складі Литви та Польщі: етнополітичні аспекти\nСкачати 335.69 Kb.\nРозмір 335.69 Kb.\nУкраїнські землі у складі Литви та Польщі: етнополітичні аспекти\nРозділ 1. Особливості литовської експансії на українські землі.\n1.1.Українські землі в складі Литви................................................................4\n1.2. Поділ українських земель між Литвою, Польщею, Угорщиною, Туреччиною, Росією....................................................................................................5\n1.3. Новий напрямок в політиці Великого князівства Литовського...............6\n1.4. Приєднання Чернігово-Сіверщини до Росії..................................6\n1.6. Міста. Магдебурзьке право..........................................................8\nРозділ 2. Міжетнічні процеси в контексті польсько-литовських уній\n2.1.Експансія Польщі, Угорщини та Туреччини на Україну............13\n2.2. Суспільне життя та господарство України у XVI — XVII ст. Шляхта14\n2.3. Люблінська унія 1569 р. та утворення Речі Посполитої.......................16\nРозділ 3. Проблеми міжетнічних стосунків в Україні після Люблінської унії\n3.1. Церква та міжконфесійні стосунки в Україні. Брестська церковна унія та її наслідки..................................................................20\n3.2. Відновлення Української православної церкви....................................24\nЄвропейський розвиток у ХІV- ХVІІ ст. характеризується розладом феодальної системи, поступовим усуненням кріпосного права, консолідацією націй. На світову арену впевнено вийшли сильні та монолітні державні об’єднано-московське князівство, Польське королівство, Велике князівство Литовське, налаштовані на розширення своїх володінь.\nНа той час українські землі переживали занепад державності, що було спричинено як зовнішніми так і внутрішніми чинниками.\nДоба, яка тривала від 40-х років ХІV ст.. до 40-х років ХVІІ ст.. – це триста років перебування українських земель під владою литовських та польських князів. Але і в цих умовах на Україні тривав процес економічного і культурного розвитку.\nЗа Люблінською унією 1569 року всі українські землі увійшли до складу Польщі, що призвело до подальшого посилення соціального й національно-релігійного гніту. Проте політика колонізації, експансії, каталіцизму викликала підйом руху опору народу України, пробудження його національної свідомості, духовного та культурного піднесення. Зростає таке самобутнє, суто народне явище, як козацтво, утворюється Запорізька Січ, яка стала зародком нової української козацько-старшинської державності.\n1. Особливості литовської експансії на українські землі\nКнязівські конфлікти, династичні війни, залучення князями союзників з боку сусідніх держав у боротьбі за лідерство спустошували землі і відкривали шлях на Русь. Цим і скористалися войовничі сусіди, що прагнули відторгнути багаті території від Русі та приєднати їх до своїх володінь. Перші, хто скористався цією можливістю, були литовці.\nВперше Литва згадується в Кведлінбурзьких анналах Об’єднав майже всі литовські племена в цілісну державу – Велике князівство Литовське - князь Міндовг. Фактором, який прискорив консолідацію місцевих племен, був потужний тиск ззовні, з боку німецьких лицарів, котрі проголошували своєю метою християнізацію язичників – литовців. Водночас, піднесення литовських земель було зумовлене занепадом давньоруських земель, спричинене монгольським нашестям. 1256 р. литовська держава стала королівством і на початок XIV ст. являла собою федерацію земель, у якій навколо початкового ядра (власне Литви) об’єдналися обласні автономії.\nЛитва вважалася периферією Європи. Ресурси Литви були невеликі, тому перспектива оволодіння землями на південному сході здавалася їй досить привабливою. Українські землі номінально були під владою Золотої Орди. Але у ХІV ст.. в Золотій Орді точилася гостра боротьба за владу між чингізидами, яка в середині ХV ст.. закінчилась її розпадом.\nЗемлі колишньої Київської Русі могли сплачувати щедру данину, мали розгалужені торговельні шляхи, були спроможні надати Литві матеріальні ресурси і поповнення до війська. Не останню роль відігравав і династичний чинник до розширення володінь: у князя Гедиміна, наприклад, було 5 братів, 8 синів, 34 онуки, і всі вони потребували уділів.\nПочаток доби литовської політичної зверхності над Південною Руссю був покладений у 1340р., коли син литовського князя Гедиміна Любарт закнязював на Волині й у Галичині. Остання, після 40 р. запеклої воєнно-політичної боротьби, відійшла до Польщі, тож Волинь стала першим реальним надбанням Литви на українських землях.\n1.2. Поділ українських земель між Литвою, Польщею, Угорщиною, Туреччиною, Росією\nПодальше захоплення Литвою земель Київської Русі відбувалося за сина Гедиміна князя Ольгерда (Альгірдаса), який після смерті батька став великим князем Литовським (1345-1377). В 1362 р. литовці за допомогою воїнів Русі погромили в 1362 р. на Синій Воді (річка Синюха, ліва притока Бугу) трьох татарських князів - Хочібея, Кутлубуга й Дмитра. Населення південно - західної Русі розраховувало на те, що результати битви приведуть до припинення виплати ханської данини. Але із документальних джерел дещо пізнішого часу видно, що населення продовжувало виплачувати ординську данину. У жалуваній грамоті 1375р. князя Олександра Коріатовича Смотрицькому монастирю, вказувалось, що володіння монастиря не звільнялись від сплати данини для Орди. Тамга - символ верховної влади хана - зображений на монетах першого випуску київського князя Володимира Ольгердовича, що також побічно вказує на залежність київського князівства від Орди в самому кінці 70-початку 80 рр. XIV ст.\nПопри збереження Ординської зверхності над південно-руськими землями, їх приєднання до Великого князівства Литовського було успіхом Ольгергарда у боротьбі за загально-руський політичний пріоритет, на який претендувало й Московське князівство. Однак Ольгергарду не вдалося послабити вплив Москви. Походи на Москву в 1368, 1370, 1372 рр. закінчилися невдачами. Більше того, наприкінці 70-х рр., намітилося її зближення з литовськими князями.\nОльгерд - литовець по батьку і русич по матері, здобував руські землі і без застосування військової сили, за допомогою "ряда" - договору, тому що князі Білорусії і України прагнули союзом з Литвою забезпечити захист своїх кордонів від натиску Тевтонського Ордену й Золотої Орди.\nТаким чином, Велике князівство Литовське було економічно, політично, культурно і етнічно неоднорідним державним утворенням. Східнослов'янські землі, які знаходилися в його складі, з більш високим рівнем економіки, соціальних стосунків і культури, складали близько 9/10 державної території.Приблизно таке ж співвідношення існувало і між населенням. (Особливості структури Литовської держави знайшли відбиття у титулах великих князів литовських. Так, ще в І пол. XIV ст. Гедимін іменував себе «королем литвинів і руських». Його наступники також підкреслювали свої верховні права на землі Русі).\nРізка перевага слов'янського населення у складі Великого князівства Литовського сильно вплинула на соціально-економічний, державний і культурний розвиток самого литовського народу. Литовці прийняли християнство грецького обряду, шанували давньоруські закони - "Руську правду", мову. Литовські князі спершу декларували збереження в незмінному вигляді місцевих владних структур та звичаїв, керівної ролі нелитовської аристократії. До початку XV ст. в Литві існувала де-факто федеративно-князівська система. Удільні князі Русі мали всю повноту влади на місцях, але на найвищих ступенях державної структури перебували майже виключно представники литовської еліти. Зате слов’янські елементи переважали в економічній та культурній сферах.\nУ Литовсько-Руській державі окреслилися наступні суспільні верстви:\n- боярсько-шляхетська аристократія, до якої входили:\nа) магнати - власники великих земельних латифундій, наділені маєтками\nза військову службу, та вихідці із руських князівських родів. Їм дозволялося мати військові підрозділи, які направлялися до об'єднаного литовського війська в\nразі військових дій проти нього. Так, князі Острозькі мобілізовували 426 кінних\nвоїнів, Радзивіли - 628 тощо;\nб) шляхта - середні та дрібні земельні власники, що отримали земельні\nнаділи за особисту військову службу. Якщо в ХІУ-ХУ ст. шляхтичем міг стати\nпредставник будь-якої суспільної верстви, здатний взяти особисту участь у військових діях, то в XVI ст. доступ до шляхетського стану був спочатку обмежений, а перед Люблінською унією взагалі унеможливлений;\nв) "путні бояри" або "панцерні слуги" - це проміжна верства між шляхтою і селянством. Путними їх називали тому, що несли "путну" (подорожну) службу кур'єрів, гінців Великого князя на професійних засадах. До їх числа потрапляли зубожілі бояри та вихідці із заможних селянських верств. З ухваленням Любленської унії отримали рівні права з магнатами та шляхтою;\n- духовенство - поділялося на римо-католицьке і православне. За привілеєм 1387 року перші звільнялися від податків, 4 єпископи ставали постійними членами князівської ради, пізніше були представлені в пани-раді. Становище православного духовенства було гіршим. Великий князь мав право втручатися у внутрішні справи православної церкви. Вищі духовні ієрархи не обиралися, а призначалися князем. Церква не мала своїх представників у центральних органах державної влади.\nБільшість населення України у XVI - XVII ст. складало селянство. Селянство поділялося на:\nа) особисто вільних або "похожих", які в будь-який момент могли покинути землевласника. Мали особисту власність, платили повинності. Залежно від способу сплати поділялися на:\n1. тяглих селян - ті, хто працюючи на землі, застосовували тяглову силу -\nконя чи вола;\n2. ремісників та службових селян. Ремісники виготовляли вироби для\nпотреб села, мешкали в сільській місцевості. Службові селяни - це сільські жителі, які виконували економічну службу, тобто рибалки, бортники, конюхи тощо;\n3. чиншові селяни - ті, що користувалися земельним наділом і за його\nоренду сплачували натуральний податок - чинш. В разі користування землею\nвпродовж кількох поколінь набували право власності на неї;\nб) напіввільне селянство - "закупи" або "непохоже", що не мали права вільно покинути землевласника, доки не повернуть борг. В разі відпрацювання\nвзятого кредиту - ставали вільними. В іншому випадку - рабами;\nв) невільники. До них відносилися раби та отчичі. Раби перебували у власності господаря на становищі речі. Раб мав право на особисте майно, отримував "місячину" (певну кількість продуктів харчування на місяць), міг виступати свідком по справі, але не свідчити проти свого власника. Представники національних меншин не могли мати християнина своїм рабом. Отчичі — це кріпаки. У XIV- XV ст. вони були особисто невільні, проте мали певні майнові права, сплачували землевласникові натуральний чи відробітковий чинш.\nУ своїй основі господарство продовжувало залишатися натуральним, тобто таким, що забезпечувало, переважно, потреби власника маєтку. Згодом починають виникати феодальні господарства, що стають пов'язані з ринком. З розширенням фільваркового господарства зменшувалась кількість напіввільних селян, а колишні холопи на початку XVII ст. злилися з масою залежних кріпосних селян.\nЗ XVI ст. селяни втрачають право продавати землю або здавати її під заставу.\nТак за Литовським статутом 1529р(та Конституцій 1505.1543 р.р.) при переході в іншу місцевість селянину необхідно було виплатити певну суму шляхтичу, як компенсацію за колишні привілеї, й одержати від нього документ про надання особистої свободи . Другий Литовський статут 1566 р. дозволяв шляхтичам протягом 10 років розшукувати селян - втікачів. За третім Литовським статутом 1588 р. термін розшуку продовжено до 20 років, а умови переходу від одного шляхтича до іншого обставлено такими вимогами, що на практиці було нереальним. Уже з 12 років хлопчики, а з 13 - дівчата повинні були відбувати панщину, бо вона встановлювалась подушно (у Галичині панщина займала 4-5 днів на тиждень, на Київщині залишалася стабільною понад 100 років - 2-3 дні на тиждень).\nКрім того ще 1557 р. у Галичині, на Волині й Подолії Сигізмунд II Август провів аграрну реформу під назвою "Устава на волоки", її мета полягала в збільшенні прибутків великокнязівських маєтків шляхом впровадження однакових селянських наділів. За "Уставою" всі землі перемірювались і розбивалися на однакові ділянки площею 19,5 га - волоки. Нормою наділу була волока на одне дворище (дві чи три селянські сім'ї). Крім того, за волоку треба було виконувати повинності: панщина 2-3 дні на тиждень (у ХУІІ ст. - 5-6 днів), чинш 40-80 грошів, додаткова праця на будівництві шляхів, загат, ставків. Надлишки землі передавалися шляхті під фільварки.\nСеляни жили окремими господарствами - димами, які об'єднувалися в дворища (по кілька димів). Дворища входили в сільські общини (громади), де селяни спільно користувалися орними землями й угіддями, відбували панські повинності.\nУправління общиною здійснювали виборний староста (отаман) та громадська рада, що обиралась раз на рік. Вони мали права судочинства, котре здійснювалось на громадському віче, так званим "копа", тому й суд називався "копним".\nМіста поділялись на приватновласні та державні (королівські). Намагаючись вийти з-під влади феодала, міщани боролися за введення виборного місцевого самоврядування - "Магдебурзького права" (виникло у Німеччині близько 1188р.). Ця система передбачала податковий імунітет, судову незалежність, привілеїв торгівлі й ремеслах. Обираючи магістрат на чолі з війтом, міста формально виходили з-під влади феодалів та ставали опорою королівської влади у боротьбі зі свавіллям магнатів та шляхти. Першими дістали магдебурзьке право такі міста, як Санок (1339 р.), Львів (1356 р.), Луцьк (1432р.), Житомир (1444р.), Київ (1494 р.), Ковель (1518 р.), Торчин (1540 р.). Норми магдебурзького права прийшли на Україну не в німецькому оригіналі, а вже у переробці польських авторів ХVІ-ХVІІ ст. М.Яскера, Б. Гроїцького, П. Щербича, П.Кушевича і дещо відрізнялись від першоджерел змістом конкретних норм.\nУ цих збірниках закріплювались права купців, міщан і ремісників, порядок виборів і функції органів міського самоврядування, громадянського, карного і процесуального права. Але більшість міст і містечок перебувала у приватній власності магнатів. Зокрема, у Київському воєводстві на початку XVII ст. налічувалось 206 міст, з яких 160 належали окремим власникам. Загалом в Україні понад 80% міст перебували у приватному володінні магнатів і шляхти (У 40-х р. XVII ст. в Україні було близько 1000 міст і містечок).\nЗа своїм соціальним становищем міщани поділялись на З основні групи: патриціат (купецько-лихварська верхівка, члени магістрату), поспільство (цехові майстри, середні та дрібні торговці) і міські низи (позацехові ремісники, підмайстри, наймити).\nУкраїнські міста ставали центрами ремесла і торгівлі. У першій половині XVII ст. в містах України жили ремісники 300 спеціальностей. Для захисту власних інтересів і встановлення монополії на виробництво товарів, ще у ХІУст. ремісники об'єднуються в професійні товариства - цехи. Але були й такі, котрі не входили до складу цехів. Вони називалися партачами (лат. "а рагте" - осторонь).\nМіста були центрами, де на торгах і ярмарках відбувався торговий обмін сільськогосподарською та ремісничою продукцією. Торги, що відбувались один- два рази на тиждень, обслуговували місто та навколишню округу, а ярмарки -віддалені міста й землі. Вони проводилися один-три рази на рік у період релігійних постів та на свята.\nОснову міського населення складали українці. Але з другої половини ХІУст. збільшується чисельність іноземних колоністів. Причому в містах осідали переважно багаті бюргери (поляки та німці). І хоча питома вага їх у загальній кількості жителів міст була незначною, вони користувалися привілеями, захоплювали у свої руки міське управління, а отже, і монополію на ремесло й торгівлю, відтісняючи на задній план українських міщан. Особливо це відчувалося у галицько-волинських містах. Поряд з ними існували колонії вірмен, татар, євреїв та ін\nВ умовах наступу польської шляхти і католицької церкви для феодалів українського походження залишалось два шляхи: шлях ополячення і окатоличення та шлях орієнтації на Росію, який підтримав московський митрополит.\nГеографічне положення Чернігово-Сіверської землі, яка знаходилася на межі Литовської і Московської держави, було дуже зручним для місцевих удільних князів, які починають від’їжджати до Москви. Відхід у чужу державу членів вищих станів, князів і бояр був звичним у Середньовіччі. Він був характерним як для Литви, так і для Москви. Із Литви "бігали'' в Москву, а із Москви в Литву. Але такий відхід не був цікавим для держави, а для особ,стості, що відходила, був збитковим (його землі і майно на батьківщині конфісковувалися, і він залишався без засобів до існування.\nЗ приєднанням величезних східноєвропейських просторів становище Великого князівства Литовського на зовнішньополітичній арені не поліпшилося. Тиск Тевтонського ордену з північного заходу не зменшився. З півдня значної шкоди завдавали набіги кримських татар. Ще грізніша небезпека насувалася з боку централізованого Московського князівства, що проголосило своїм гаслом "збирання руських земель".\nУ Литві після смерті Ольгерда (1377 р.), коли великокнязівський стіл успадкував, всупереч принципам родового старшинства: Ягайло - його молодший син від другого шлюбу з тверською князівною Уляною. Це викликало обурення старших Ольгердовичів; окремі з них, навіть, відмовились визнавати Ягайла своїм сюзереном і перейшли на службу до угорського князя Людовіка Великого (Федір Ольгердович) - та московського князя Дмитра Івановича - (Андрій Ольгердович). Останній у грудні 1379 р. разом з князем Дмитром Михайловичем Боброк-Волинським і Володимиром Андрійовичем Серпуховським здійснив рейд у глиб Чернігово -Сіверщини, в результаті якого на службу до Москви перейшов брат Андрія, Дмитро Ольгердович Трубчевський.\nКнязь Ягайло був ослаблений боротьбою з братами за батьківській спадок, але угоду з еміром Мамаєм про спільний виступ проти Москви підтримав. Крім того, у травні 1380 р. князь уклав мирний договір з Орденом, щоб звільнити всі свої війська для походу проти московського князя Дмитра Івановича.\nОднак, в Литві не всі схвалили цю політику. Князь Кейстут, послідовний противник німців, у 1381 р. відсторонив від влади свого племінника Ягайла і уклав союз з Москвою. Проти нього виступив Новгород-Сіверський князь Дмитро Корибут. Кейстут спрямував на Корибута військо, але зазнав поразки. Згодом, за наказом небожа, Кейстут був таємно задушений. Месником за батька виступив князь Вітовт (Вітаутас) Кейстутович, котрий вдався до допомоги Ордена.\nВиснажливі війни, людські жертви і територіальні втрати спонукали Ягайлу до пошуків надійного союзника для організації опору зазіханням сусідніх держав. Ним виявилося Королівство Польське.\nТевтонський орден становив загрозу і для Польської держави. У політичних колах зріла ідея об'єднання Литви та Польщі з метою організації боротьби зі спільним ворогом - німецькими хрестоносцями.\n14 серпня 1385р, в містечку Крево литовський князь та одинадцятирічна польська королева Ядвіга уклали династичний шлюб. Він поклав початок військово-політичного блоку двох держав. За умовами Кревської унії, Велике князівство Литовське зобов'язувалося навернути в католицьку віру населення, передати Польщі свою казну, виплатити 200 тис. флоринів Вільгельму Австрійському за відмову від Ядвіги (вони були заручені) та навічно приєднати литовські, білоруські й українські землі до Польщі\nКревська унія Литви і Польщі 1385р. була скріплена шлюбом Ягайла з польською королевою Ядвігою у березні1386р. Ягайло під іменем Владислава став королем Польщі. А вже 1387р. захопив і приєднав до Польщі Галицьку Русь.\nЗа умовами Кревської унії, Велике князівство Литовське зобов'язувалося навернути в католицьку віру населення, передати Польщі свою казну, виплатити 200 тис. флоринів Вільгельму Австрійському за відмову від Ядвіги (вони були заручені) та навічно приєднати литовські, білоруські й українські землі до Польщі.\nПротивниками унії були українські і литовські аристократи. Об'єднавшись навколо двоюрідного брата Ягайла Вітовта Кейстутовича, вони почали боротьбу, яка закінчилася компромісом. У 1392р. Ягайло змушений був підписати з Вітовтом у м. Острог угоду, за якою Литовське князівство зберігалося, а Вітовт був проголошений довічним великим князем Литви, але з визнанням себе васалом польської корони. Велике князівство Литовське зберігало автономію, українські землі залишилися в його складі, тобто не переходили до Польщі, що фактично означало анулювання договору в Крево. Городельський сейм 1413 року надав Литві гарантії того, що навіть після смерті Вітовта, вона матиме статус держави з власними органами управління. До 1569 року Велике князівство Литовське, маючи тісні стосунки з польською короною, існувало як самостійне державне утворення. У Польщі та Великому князівстві Литовському відносини всередині правлячих станів будувалися на засадах васалітету. Земля була власністю верховного сюзерена, який передавав її васалам за службу, перед усім військову. Найбільш високе становище серед української еліти займали князі і магнати (50-70 сімей). Вони володіли багатьма маєтками і під час війни виставляли військові загони під власними прапорами. Найчисельнішу групу складали бояри. З часом усі землевласники дістали узагальнену назву - шляхта.\nНа відміну від дворян інших європейських країн польська шляхта домоглася величезних прав, у тому числі право обирати королів і обмежувати королівську владу. Під час обрання Казиміра IV у 1447 р. польським королем за магнатами закріпилося право вотчинного суду. Але білорусько-українська православна аристократія була усунута від джерел збагачення й вищих адміністративних посад, і хоча у 1434 р. король Польщі Сигізмунд зрівняв православну шляхту в правах з католиками, в реальному житті дискримінація щодо православних аристократів зберігалась.\nПостійні сутички литовських військ з московськими, у яких воєнне щастя схилялось то в один, то в інший бік; добровільні відходи в московське підданство цілих територій змусили литовські власті шукати виходу із скрутного становища. Останні Ягеллони: Сигізмунд І (1506 - 1548), та його син Сигізмунд II Август (1548-1572), у вирішенні державних справ здійснювали політику віротерпимості і не піддавалися впливу польської католицької ієрархії. Хоча неодноразово підтверджували дискримінаційний щодо православних Городельський привілей. Високі державні посади в Литві в цей час займали православні магнати: К. Острозький- староста брацлавський і вінницький, воєвода трокський, каштелян віденський і великий гетьман литовський; О. Юр'євич - воєвода вітебський; Д. Путятич, І. Глинський, О. Гольшанський, Ю. Ходкевич, А. Немирович, І. Ходкевич - воєводи київські; І. Сапега - воєвода підляшський, І. Горностай - воєвода трокський та інші. Всі вони вірно служили Литві. Князь К. Острозький у 1514 р. розгромив під Оршею московських воєвод; в руки переможців потрапили вся артилерія й головнокомандувач. Король Сигізмунд І двічі влаштовував йому тріумфи у Києві і Вільно, чого не удостоювався жоден з воєнних діячів Литви.\nВ 1563р. на Віленському сеймі Сигізмунд II Август проголосив привілей, який і скасував усі обмеження щодо православних; встановлювалися рівні права для всіх християн - католиків, православних і протестантів. Принцип віротерпимості став у Литві нормою практики і закріпився юридично, але не надовго\nукраїнськими і білоруськими землями в єдиний польський державний організм -"шляхетську республіку".\n2.3. Люблінська унія 1569 р. та утворення Речі Посполитої\nУ другій половині XVI ст. ситуацію у Східній Європі, в основному, визначали три держави: Польща (Річ Посполита), Росія і Швеція. Територіальні амбіції цих трьох країн підігрівалися не лише традиційним суперництвом, але й відсутністю встановлених на місцевості та офіційно визнаних кордонів.\nЗ кінця XV ст. головним напрямком експансії російських царів стала територія Великого князівства Литовського. Нездатність Литви (частково й Польщі) поодинці відбивати зовнішню загрозу призвела до того, що вже в період правління в Польщі Сигізмунда II Августа (обраного королем 1548 р.) можна говорити про цілеспрямоване польсько - литовське зближення. У часи Лівонської війни 1558-1563 р. московське військо захопило Полоцьк. На боці Москви воювали Швеція й Данія. Становище Литви було критичним. Для участі у Лівонській війні були необхідні величезні кошти та військо. Саме тому литовські, українські й білоруські шляхтичі вимагали від великого князя литовського унії з Польщею. Це був зовнішній фактор. Ще важливішими причинами підтримки шляхтою унії було бажання добитися таких же привілеїв, які мала польська шляхта, а також незадоволення засиллям можновладної еліти (магнатів).\nПроти унії виступали великі литовські, українські й білоруські магнати, бо вони передбачали обмеження свого політичного панування. До того ж у Польщі, головною політичною та економічною силою була шляхта, оскільки за рішенням польського Сейму 1566 р. всі отримані раніше магнатські маєтності поверталися державі, а нові надавалися тільки за згодою загального Сейму. Для проведення унії Сигізмунд ІІ Август скликав у січні 1569 р. у м. Любліні польсько-литовський сейм. Литовські й польські посли висунули свої умови унії, які в багатьох позиціях не збігалися. Проект унії, поданий послами Великого князівства Литовського, передбачав широку автономію й навіть окрему монету. польські посли, навпаки, пропонували унію, за якою Велике князівство Литовське зливалося з Польщею в одну державу з одним королем і спільним Сеймом. У Великому князівстві Литовському лишалися своя адміністрація й судочинство. Сигізмунд ІІ Август став на бік поляків. Тоді князі К. Острозький, Г. Ходкевич, Є. Волович, К. Радзівілл покинули Сейм. У цей час король, спираючись на підтримку менш заможної шляхти, у березні й травні приєднав до Польщі Волинь і Підляшшя, а 5 червня включив до складу польської корони Брацлавщину та Київщину. Слід зазначити дві обставини цієї акції. Загарбання українських земель обґрунтовувалося тим, що нібито, вони колись належали Польщі та що вона від того мала й матиме неабияку користь. Про інтереси Литви як держави, не згадувалося, тим більше про інтереси українського народу.\nТериторія Великого князівства Литовського зменшилася вдвічі. Литовські делегати повернулися на сейм і просили не відбирати вних маєтності й зберегти певну автономію Литви.Вони добилися для своєі держави лише окремоі печатки, гербу,фінансів,адміністрації та війська.\nНайзапекліший опір унії чинили українські магнати О.Чарторийський, К. Острозький,Б.Корецький,К.Вишневецький. Проте й вони невдовзі поступилися, висловившись так: „Заявляємо вашій королівській милості, що ми приєднуємось як вільні й свобідні – з тим,щоб ми не були понижені в наших шляхетських почестях...”\nЛюблінська унія 1569 р. - угода про об'єднання Польщі й Литви в єдину державу - Річ Посполиту ("справа народна",букв.-республіка) була попередньо підписана 28 червня 1569 р. на спільному засіданні депутатів польського та литовського сеймів. 1 липня 1569р., коли литовські делегати повернулися на Сейм і погодилися з планом створення Речі Посполитої відбулося остаточне укладення Люблінської унії.\nАкт про возз'єднання визнавав, що король Речі Посполитої є виборним і одночасно обіймає два престоли - польський королівський та литовський великокнязівський. Створювалися об'єднаний Сейм, загальна грошова система; польська шляхта дістала право володіння земельними угіддями на всій території країни.. Водночас Литва зберегла власний герб, державну печатку, законодавство, армію, фінанси та адміністрацію. Таким чином, більшість українських регіонів опинилися під владою польської шляхти. Лише частина українського Полісся (прикордонні з Білоруссю землі) залишалася у Литви, північну Буковину утримувала Молдова (з 1514 р. - Туреччина). Східну частину Карпатської України після 1526 р. опанувала Австрія, західну - Трансільванія; Чернігово-Сіверська земля контролювалася до 1618 р. Росією.\nПісля Люблінської унії 1569 р. і утворення Речі Посполитої на українських землях відбуваються зміни в адміністративному управлінні. Вища державна влада в Речі Посполитій належала королеві й великому Сеймові, до якого входили магнати, шляхта й верхівка католицького духовенства. Територія Речі Посполитої поділялася на воєводства. Українські землі поділялися на 6 воєводств: Руське (землі: Львівська, Галицька, Перемишльська, Сяноцька, Холмська), Белзьке (повіти: Бузький, Тородельський, Грабовецький), Волинське (повіти: Володимирський, Луцький, Кременецький), Подільське (повіти: Кам'янець-Подільський, Червоноградський, Летичівський), Брацлавське (повіти: Брацлавський, Вінницький), Київське (повіти: Київський. Овруцький, Житомирський).\nНа чолі воєводства стояли воєводи. Воєводства поділялися на повіти, їх очолювали старости і каштеляни (коменданти фортець).\nЗазнала змін і судова система. За прикладом Польщі на українських землях у кожному повіті були впроваджені гродські й земські суди. Гродський (від "грод"- замок, фортеця) суд очолював староста, призначений королем. Цей суд розглядав важливі кримінальні справи: про наїзди, пограбування, побої, вбивства, крадіжки. Земський суд був становим - шляхетським, і обирався місцевою шляхтою. На своїх сесіях він розглядав різні цивільні справи й межові суперечки шляхти та вирішував конфлікти щодо нерухомого майна.\nЛитовський Статут і українська мова вживалися в судово-адміністративних установах трьох воєводств: Волинському, Брацлавському й Київському. Крім того, вищою судовою інстанцією був Люблінський трибунал.\nУ волостях і повітах діяли місцеві сеймики, у яких шляхта вирішувала справи місцевого порядку і обирала судових урядовців та своїх представників до загальних Сеймів і трибуналів.\nПісля 1569 р. більшість українських земель було зайнято польськими магнатськими родинами, які мали там необмежену владу. Посилюється кріпосний гніт. Литовський статут 1588 р., який діяв у Речі Посполитій разом із польським феодальним правом, остаточно закріпачував селян, які прожили на землі феодала 10 років. Визнавалися необмежена панщина і заборона переходу селян в інше місце без дозволу поміщика.\nЛюблінська унія 1569 р. відіграла, безумовно, велику історичну роль у долі України. При цьому вона мала досить суперечливі наслідки: передусім, сприяла посиленню польської соціальної, національної, релігійної, культурної експансії; але в той же час возз'єднала українські землі, забезпечила розвиток культурно-освітнього руху, знайомство із західноєвропейською культурою. Окрім цього, саме Люблінська унія викликала рух опору, соціальну активність різних верств українського населення у боротьбі за національне виживання\nПісля захоплення Візантії турками-османами у 1453р. Київська митрополія залишилася "без нагляду" патріархів Константинополя. Пристосування до османського панування було нелегким. Християнство в мусульманській Туреччині вважалося другорядною релігією. Грецька православна церква боролася за виживання. Тільки протягом другої половини XV ст. змінилося 18 константинопольських патріархів, а в XVI ст. - 22.\nКиївська митрополія, яку відновили у 1458р., охоплювала 10 єпископств на Україні та в Білорусії і була під верховенством Константинопольського патріарха.\nАле, дотримуючись тогочасної практики, великі князі Литви, а згодом і королі польські прибрали собі право покровительства, тобто змогли призначати православних єпископів і навіть самого митрополита. З 9 митрополитів XVI ст, від Іони II (1502-1507) до Михайла Рогози (1589-1599), жодного не обирав церковний собор, всі вони призначалися королем і благословлялися після цього патріархом. Ще згубнішою була корупція, породжувана покровительством світської влади. Нововисвячені на священиків шукачі поживи часто підкупом здобували сан єпископа, відтак отримуючи можливість плюндрувати свої єпархії, розпродуючи ікони, коштовності та землі. Негідно поводилося навіть найвище духовенство. Так, митрополит Онісифер Дівочка, дозволяв єпископам одружуватись навіть тричі; єпископ Кирило Терлецький постав перед судом за підозрою у вбивстві, зґвалтуванні й погрозах; єпископ Іон Борзобогатий вимагав у прихожан плату за відвідування церкви. "Беручи приклад із своїх ієрархів, парафіяльні священики поводилися так ганебно, що сучасники скаржилися, ніби серед них можна було зустріти самі лише "людські покидьки", які скоріше підуть до шинку, ніж до церкви", - пише Д. Дорошенко,\nЗа таких умов культурний вплив православ'я був дуже обмежений. Школи, ці колись найбільш привабливі установи церкви, були занедбані. Малограмотні вчителі ледве могли навчити дітей основ писання, читання та катехізису. Православна церква за рівнем освіти поступалася католицькій. Вона культурно зубожіла, її література обмежувалася церковними книгами. Той, хто прагнув здобути високу освіту в західноєвропейських університетах та прилучитися до європейської культури, мусив звертатися до латинських книг і переходити (назовсім чи тимчасово) в католицтво.\nОрден Єзуїтів, збираючи в своїх лавах відданих і добре освічених членів, заснував по всій Речі Посполитій цілу мережу колегій. Єзуїти не лише виховували поляків у дусі войовничого католицизму, а й привертали до себе обдаровану протестантську і православну молодь, їхні найкращі полемісти, й серед них Пйотр Скарга, бичували у проповідях та на відкритих диспутах догматизм та культурну відсталість, приписувані православ'ю. У своєму трактаті "Про єдність церкви Божої" Скарга доводив, що православ'я перебуває у настільки безнадійному становищі, що єдиним виходом для його прибічників є поєднання з Римом. "Греки обдурили тебе, о руський народе, - писав Скарга, - бо, давши тобі святу віру, вони не дали грецької мови, змусивши тебе використовувати слов'янську, аби ти ніколи не зміг дійти до правдивого розуміння і знання... адже за допомогою слов'янської мови ніколи не можна пізнати істину".\nУкраїнська знать, як і всяка знать, за своїм єством була чутливою до власного соціального статусу, й пов'язаність із релігією та культурою, що вважалися неповноцінними, глибоко вражала її самолюбство. Внаслідок цього, українські аристократи стали масово зрікатися віри батьків і приймати католицизм, а з ним - польську мову та культуру.\nНайхарактернішим прикладом відступництва українського шляхтича від православ'я може бути Вишневецький Ієремія (Ярема) (1612 - 1651р.р.) - син православних батьків Михайла Вишневецького і Раїни Могилянки. Він учився в Єзуїтському колегіумі у Львові, вивчав воєнну справу в Італії та Іспанії. Ієремія навіть не зважив на заповіт своєї матері, яка на смертній постелі молила і закликала страшними клятвами свого сина зберегти віру батьків; не зважив він і на поради свого дядька по матері Петра Могили, який також закликав його залишитися при вірі своїх предків. Зразу ж після смерті матері Ієремія, під впливом єзуїтів, у 1631 р. прийняв католицтво і почав настирливо насаджувати католицизм у своїх неосяжних володіннях на Лівобережжі, побудував костьоли в Прилуках, Лубнах, Ромнах, Лохвиці, Білому Камені, Мошнах. З початком Визвольної війни пішов зі своїм загоном на Правобережжя, де проводив жорстокі екзекуції українського населення. Свою жорстокість він здійснював люто, перевершуючи поляків, турків і татар. Очолював магнатські кола, які вимагали жорстокої розправи з повстанцями та встановлення шляхетського панування на Україні. Здобув собі славу першого героя панської Польщі, а український народ затаврував його жорстокість і бузувірство у своїх думах та історичних піснях.\nНезважаючи на свою ослабленість, православ'я змогло прийняти виклик польського католицизму. Борючись з ворогом його ж методами, невелика купка українських магнатів, що лишались відданими давній вірі, засновували у своїх володіннях православні школи та друкарні. У 1568 р. Григорій Ходкевич надав притулок у своєму маєтку в Заблудові Івану Федорову (друкарю). У 1570 р. на території своїх володінь заснував школу та друкарню князь Юрій Слуцький. Підтримав православ'я і князь Андрій Курбський, який у 1570 р. оселився на Волині. Але найбільші заслуги перед православною церквою мав князь Костянтин Острозький. Це в його маєтку - місті Острозі у 1576 р. була заснована Слов'яно-греко-латинська академія, навколо якої згуртувалися вчені й письменники (Герасим Смотрицький, Дем'ян Наливайко, Василь Суразький, Ян Лятос, Кирило Лукарис). 1620 р. онука князя Ганна Ходкевич реорганізувала академію в єзуїтський колегіум.\nЦерковна криза зумовила втручання у релігійні справи міщанства, організованого в братства. Активно протидіючи окатоличенню та полонізації українців, братства спробували взяти під свій контроль церковне життя, особливо діяльність церковної ієрархії. У 1586 р. від Антіохійського патріарха Йоакима V (бл. 1581-1592 р.р.) Львівське Успенське братство, а згодом і братства Києва та Луцька отримали право контролювати духовенство й підпорядковуватися не своїм єпископам, а безпосередньо константинопольському патріарху. Це право називалося ставропігією, а братства стали ставропігійними. Братства також встановлювали через грецьких церковних служителів зв'язки з Москвою, отримували матеріальну допомогу для діяльності своїх шкіл і друкарень.\nПоступово на Україні визріває думка про доцільність унії (об'єднання) православної та католицької церков. Від унії очікувалося досягнення єдності віри і згоди усіх християн, урівнення прав православних з католиками в державі. Вище духовенство в Україні прагнуло одержати рівні права з польським, аристократія мріяла про високі посади в структурах управління Речі Посполитої. Польський король, урядовці, єзуїти прагнули через релігійну єдність тісніше прив'язати Україну та Білорусію до Польщі й віддалити їх від небезпечного впливу сусідньої православної Москви.\nСвою роль у формуванні позиції уніатів відігравало, очевидно, й утворення 1589 р. сильного Московського патріархату, який відразу почав претендувати на канонічний та юридичний контроль над Київською митрополією і залежними від неї єпархіями у Речі Посполитій. За ініціативою Львівського владики Г. Балабана з 1590 р. у глибокій таємниці йшли переговори єпископів про підготовку релігійного союзу України й Білорусі з Римом. Перша грамота про згоду православних єпископів на унію була складена 24 червня 1591 р. і підписана Луцьким єпископом Кирилом Терлецьким, Львівським єпископом Гедеоном Балабаном, Пінським єпископом Леонтієм Пельчицьким і Холмським єпископом Діонісієм Збируйським. Ще до поїздки в Рим польський король грамотою від 18 травня 1592. р. надав привілеї єпископам, які погодилися прийняти унію. У грудні 1594 р. єпископи К.Терлецький та І. Потій розробили план і деталі переходу православних парафій під владу папи римського. 1 червня 1595р. Київський митрополит М. Рогоза, єпископи: Володимирський - І. Потій, Луцький - К.Терлецький, Пінський - Л. Пельчицький і Кобринський архімандрит І. Гоголь підписали докладні умови (артикули) унії для представлення папі і королю, а 12 червня митрополит і всі єпископи підписали соборне послання до папи з висловленням згоди на прийняття унії. Ці два документи представляли собою все необхідне для поїздки І. Потія і К.Терлецького в Рим, яких король призначив послами до папи ще в травні 1594р. 24 вересня 1595 р. посланці виїхали до Риму і прибули туди 15 листопада. 23 грудня відбулася заключна аудієнція у папи Климента VIII, де він дав офіційну згоду на унію, а єпископи принесли присягу на вірність папі.\n6-10 жовтня 1596 р, у Бресті (Бересті, Бристі) в церкві святого Миколая відкрився церковний собор, який проголосив унію - перехід православної церква під владу римського папи. Було визнано основні догмати католицької церкви, водночас церковні обряди залишилися православними, а церковнослов’янська мова - мовою богослужіння. Уніатське духовенство звільнялось від сплати податків, уніатська шляхта нарівні з католицькою могла претендувати на державні посади. Крім того, уніатським єпископам було обіцяно місце в сенаті (але уніатський митрополит одержав місце в сенаті лише 1790р.- всього за 5 років до ліквідації Польської державності). Водночас у будинку князя К.Острозького представники православного духовенства, владики з Олександрії, Константинополя та інших міст прокляли акт унії.\nТак українське суспільство розкололося навпіл: з одного боку православні магнати, більшість духовенства та народні маси, в той час як з іншого - колишні ієрархи (митрополит, 5 єпископів і 3 архімандрити), підтримувані королем та купкою прибічників. Унаслідок цього виникла ситуація, коли існувала церковна ієрархія без віруючих і віруючі без своїх ієрархів. Те, що почалося як спроба об'єднати християнські церкви, закінчилося їхнім подальшим роздрібненням, бо тепер замість двох існувало три церкви: католицька, православна та уніатська, або греко- католицька, як її згодом стали називати.\nДля України й Білорусії Берестейський (Брестський) собор означав ускладнення й загострення релігійної атмосфери. Рим розглядав унію не як акт об'єднання двох церков, а як повернення православних "у лоно Римської католицької церкви". Тобто, було взято курс на повне поглинення православної церкви католицизмом. Унія спричинила розкол української нації на конфесійній основі на непримиренно ворожі табори, поділ єдиної раніше церкви на православну й уніатську та жорстоку боротьбу між ними.\nПольський король Сигізмунд III Ваза оголосив Брестську унію обов'язковою для православного духовенства і всіх віруючих. Наступ проти православ'я провадився в кількох напрямках. Православним чинилися перешкоди в обійманні посад у міському самоуправлінні та економічній сфері життя. Відбувалося масове закриття православних церков і монастирів, позбавлення їх маєтностей, які часто передавалися уніатам, що вело до ненависті і боротьби між православними та уніатами. Всіляко принижувався престиж православної церкви, поширювалася практика заборони виконувати святі таїнства і обряди. Далеко не поодинокими були випадки примусового навернення мешканців міст і сіл в уніатство чи католицтво. (Князь Владислав Заславський у 1630 р. наказав усім священикам церков, що перебували в його маєтках, прийняти уніатство).\nНа захист православної церкви стало козацтво. В 1610 р. воно не дозволило уніатському митрополиту Іпатію Потію підпорядкувати собі Київські церкви й схилити місцеве духовенство до унії. В 1615 р. гетьман Петро Конашевич Сагайдачний разом з Військом Запорозьким вступив до Богоявленського братства, яке протистояло поширенню католицизма й уніатства.\nКозацтво, захищаючи православ'я, вдавалося не лише до аргументів слова, а й до шаблі. Козаками було вбито в 1618 р. намісника уніатської церкви в Києві митрополита А. Грековича, міського війта Ф. Ходика, у 1623 р. у Вітебську був убитий архієпископ - уніат Й. Кунцевич, козаки погрожували розправою членам церковного собору 1629 р.\nПапський нунцій Каміло Торес у 1622 р. сповіщав Римську курію: „ Все робиться для того, щоб зламати опір православних, але перешкоджає цьому козацтво - народ войовничий і сміливий ... Козаки стають на захист православ'я часом з проханням, часом з погрозою, але завжди зі зброєю у руках."\nПісля занепаду Галицько-Волинського князівства політично роздріблені західноруські землі, що не потрапили під владу Польщі та Угорщини, поступово увійшли до складу Великого князівства Литовського. Здійснювалося це не шляхом відкритої війни та прямого загарбання, а здебільшого за допомогою «тихої експансії»: дипломатичних союзів, шлюбних зв'язків, успадкування i купівлі прадавніх руських земель тощо. Значна частина населення Pyci вбачала в енергійних литовських князях могутніх спільників у боротьбі з Золотою Ордою. Останні справді завдали кількох поразок ординцям i сприяли тому, що українські землі звільнилися від iгa вже на початку XV ст., тобто на півстоліття раніше, ніж pocійські землі..\nВелике князівство Литовське перетворилося на державу, яка простяглася від Балтики до Чорного моря, від Підмосков’я на сході до кордонів Польщі та Угорщини на заході. Таким чином під владою Литви опинилися литовці, українці, білоруси і частина росіян.\nСаме в цей період подолання феодальної роздрібленості та утворення централізованих Російської та Литовської держав остаточно завершився той етнічний процес, що привів до формування на єдиній слов'янській ocновi pociйськоїi, української та білоруської народностей.\nЛитовські феодали виявили величезну політичну мудрість і зберегли звичаї та права місцевого населення. Поступово вони самі підкорилися руському культурному впливу і почали вважати себе нащадками князів Київської Русі, прийняли Руську Правду як власне джерело права, засвоїли давньоруську писемність.\nЗ 1340-х років польські королі розпочинають свою експансію українських земель. Король Казимир включає до своїх володінь західноукраїнські землі - Галицьку, Белзьку, Холмську ( остаточне приєднання 1387 р.).\nСкориставшись із внутрішніх чвар у Литві, 1430 року Польща поширює свою владу на Західне Поділля із центром у Кам'янці. Водночас Чернігівщина, Новгород-Сіверщина й Стародубщина потрапили під владу Московського царства,-Північною Буковиною оволоділа Угорщина. У 1359 році ця територія опинилася під владою Молдавії, а в середині XVI ст. Північна Буковина разом з Молдавією потрапили до складу Туреччини.\nЗ кінця XIV ст. впродовж наступних майже 200 років долю більшості українських земель визначав політичний курс Польщі і Литви, спрямований на обопільне зближення. Кревська унія 1385 р. поклала початок політичному зближенню Литви та Королівства Польського. Цей процес завершився Люблінською унією 1569 р., яка об'єднала ці дві країни в нову державу - Річ Посполиту.\nНезважаючи на те, що союз Польщі й Литви дав змогу протистояти наступу Тевтонського ордену і став подією величезного політичного значення, для України він мав вкрай негативні наслідки. Переважна більшість українських земель опинилася під владою кріпосницької й католицької Польщі. Впродовж XV-XVIст. українське селянство зазнало повного закріпачення. Розвиток фільваркової системи призвів до нового посилення феодальної експлуатації. У становищі кріпаків фактично перебували й мешканці приватновласницьких міст. Лише в містах, - що мали право на самоуправління («магдебурзьке право»), ситуація була дещо кращою.\nКолонізація українських земель поляками доповнилася наступами на українську культуру, а після Брестської церковної унії 1596 р.- ще й релігійним та національно-культурним гнітом. Польське проникнення на українські землі кардинально відрізнялось від литовського: польський уряд із самого початку утверджено намагався зробити їх своєю провінцією, нав’язати польське право, адміністративну систему, витіснити православ’я шляхом наильницького поширення католицизму. В майбутньому політика, що проводилась Польською короною в Україні, породила гострий релігійний та етнічний конфлікт.\nУнаслідок полонізації (ополячення) і окатоличення виникла пряма загроза існуванню українського народу як етнічної єдності.\nНаприкінці ХV ст. на теренах України появилася нова сила, яка визначила шляхи боротьби за незалежність – українське козацтво.\nЗаклик до ліквідації унії пробудив небувалий ентузіазм мас, згуртувавши всі прошарки і стани українського суспільства. Український народ піднявся на Нціонально- визвільну війну 1648-1657років.\nЗ часів Менглі-Гірея (хани з династії Гіреїв панували в Криму до кінця ХVІІІст.) між заселеною територією Київської землі і татарськими кочів'ями залягла широка і пустельна степова смуга, відома впродовж наступних століть як "Дике поле ". Воно стало ареною постійних дрібних кривавих зіткнень. Кримське ханство відразу вияснило свою політику і дотримувалось її до кінця. Вона була дуже простою: жити за рахунок своїх християнських сусідів - Литви і Москви.\nЗавдання це полегшувалось для татар тим, що їх сусіди знаходились в непримиримій ворожнечі між собою. Ворожнечі цій не було кінця, тому що занадто багато було приводів для постійних зіткнень на довгій прикордонній смузі між Україною і Московським князівством. Два державних центри відтягували її то в той, то в інший бік. Крим мав з цієї ворожнечі безкінечну користь: то розоряв Литву в союзі з Москвою, то Москву - в союзі з Литвою. Та незалежно від великих походів, завжди вкрай спустошливих, незалежно від всілякої політики, від державних союзів чи договорів, кочівники-татари, як, врешті, і осілі, постійно нападали на українські окраїни заради здобичі ("полону"). Руські невільники стали найважливішою складовою частиною економічного життя Криму. На їх плечі падав основний тягар продуктивної праці всередині півострова. Вони ж були і предметом торгівельного збуту не тільки на місцевих, але й на віддалених ринках Азії і Африки.\n1. М.С. Грушевський. Очерк истории украинского народа. – К.: Лыбедь, 1991. с.17\n2. В.К. Губарєв. Історія України: Довідник школяра і студента. – Донецьк: ТОВ ВКФ «БАО», 2005. с.102-104\n3. В.М. Заруба, Р.Ю. Васковський. Історія України (з найдавніших часів до сьогодення). Навчальний посібник для абітурієнтів. – Дніпропетровськ: Юридична академія МВС України, 2005. с. 157\n4. П.П. Захарченко, О.В. Кузьминець. Історія держави та права. Навчальний посібник для дистанційного навчання. – К.: Університет «Україна», 2004. с.48-67\n5. І.М. Конончук. Історія України від стародавніх часів до «Помаранчевої революції». Навчальне видання.- Ніжин: ТОВ «Гідромакс», 2005. с. 38-74\n6. В.Ю. Король. Історія України. Навчальний посібник. 2-ге видання. – К., 2005. с. 68\n7. В.Ф. Остафійчук. Історія України: сучасне бачення. Навчальний посібник. – К., 2002. с. 68\n8. П.М. Сас. Історія України. XVI-XVIII століття: Навчальний посібник. – Л.: Дивосвіт, 2001. с. 5-27\n9. А.Г. Слюсаренко, В.І. Гусєв, В.М. Литвин та ін.. Новітня історія України. Підручник для студентів історичних спеціальностей вищих навчальних закладів. 2-ге видання, перероблене і доповнене – К., 2002. с. 68\n10. О. Субтельний. Україна: історія. – К.: Либідь, 1993. с. 54\n11. О.М. Уривалкін, І.М. Коночук. Історія України від стародавніх часів до сьогодення. – К.:Т-во «Знання» України, 2001. с. 61-69\n12. А.С. Чайковський, В.Ф. Шевченко. Історія України. Посібник для старшокласників та абітурієнтів. – 2-ге видання, перероблене. – К.: А.С.К., 2001. с. 28


Як закінчити казку |ЯкПросто\nКазки люблять не тільки діти, а й дорослі. Творчість — хороший спосіб урізноманітнити дозвілля і весело провести час, розвинути творчі здібності, навіть позбавитися від стресу. Казки цікаво придумувати самостійно, але якщо створити від початку до кінця розповідь складно, то можна грати в гру «закінчити казку», тобто придумувати для неї кінцівку.\nВи можете придумати сюжет самостійно. Складайте казку легко, на ходу. Важливо не зупиняти себе, не стримувати, дати фантазії розвинутися. Творчість не вимагає багато часу або спеціального місця. Ви можете робити це скрізь: у транспорті, займаючись домашніми справами, скрашуючи час очікування.\nСтворюйте тему і сюжет про що завгодно: про те, що бачите навколо себе, про овочі та фрукти, деревах, тварин, явища природи. Будь-який предмет може ожити і почати існувати, витворяти, подорожувати.\nСкладайте казку з друзями. Колективна творчість — цікаве заняття на дружніх або родинних посиденьках.\nДля гри використовуйте придумані заздалегідь або на ходу заготовки. Це може бути елемент відомої казки, наприклад: «Пішла якось Маша в ліс за ягодами …» Або нікому не відомий заздалегідь сюжет про предмет зі столу: «Одним чудовим ввечері, під час посиденьок, вилка впала на підлогу і вирішила подорожувати …»\nУчасники один за одним говорять по одній пропозиції або записують його на переданому по колу аркуші паперу. Читати таку казку цілком надалі дуже весело.\nГрайте в гру з дитиною по серії підготовлених картинок. Заздалегідь знайдіть в книгах, букварях, посібниках якомога більше зображень героїв: Мальвіну, Карабаса-Барабаса, Черепаху Тортилли, Кота Матроскіна і інших. Запропонуйте малюкові сюжетну лінію і задавайте навідні запитання: «Як одягнений персонаж?», «Де він знаходиться?», «Яке цю пору року?»\nТаке завдання допомагає дитині навчитися логіці, використовувати словниковий запас, висловлювати свої думки, розвинути креативність.\nПеред тим, як приступити до завершення казки, домовтеся з учасниками про правила. Наприклад, про те, що в сюжеті повинна бути логіка, щасливий кінець, а пропозиції пов’язані між собою за змістом.\nКоли ви потренуєтеся в письменництві, і створювати казки буде легко, ускладните собі чи учасникам завдання. Придумайте певні, конкретні теми, в рамках яких повинен розвинутися сюжет. Беріть «дорослі» проблеми, якості, явища, почуття. Пробуйте закінчувати казку з нестандартним заголовком або зачином.\nНаприклад, можна складати про Всесвіт, секс, материнство, синхрофазотрон, ліні, хитному на вітрі веслі. А зачин заготовте незвичайний: «Червоно-туманне хмара рушила на північ Галактики і …»\nНадалі історію можна інсценувати, грати в ролях, влаштувавши невелику домашнє подання.\nЗакінчуючи казку з друзями або самостійно, ви дуже багато чого зможете дізнатися про себе чи оточуючих людях. Письменництво — метод, який використовується психологами, що знайшов місце в казкотерапії. Володіючи навичками розшифровки сюжетів, можна витягти з приємного процесу багато корисного.


Як оформити кредит під заставу авто в Херсоні - займ протягом двох годин. Готівкові від 50 000 грн .: кредитні пропозиції різних компаній\nОрганізації фінансового характеру, які надають позики під заставу\nПереваги приватних комерційних організацій в Херсоні\nMожливості заставного кредитування, де обтяженням є авто\nНадійне співробітництво з малофінансовимі організаціями (МФО) в Херсоні\nПротягом якого часу можливе отримання кредиту під заставу авто в Херсоні?\nЧи можна уникнути одноразової комісії за кредит?\nЯкі законодавчі акти регламентують процедуру кредитування під заставу майна?\nВід чого залежить процентна ставка та сума видачі коштів?\nНа тлі повсякденності нерідко трапляються ситуації, що вимагають значного матеріального впливу в особистий бюджет. Швидко та професійно допомогти у вирішенні фінансових труднощів, будь-якого характеру, може кредит під заставу авто.\nЗаставна позика відрізняється від звичайної споживчої позики, наявністю обтяження у вигляді транспортного засобу. Автозалог забезпечує гарантією банк або фінансову компанію про повернення грошей у разі припинення виплат по кредиту.\nДетальний опис, як оформити кредит під заставу авто в Херсоні, допоможе ознайомитися з процедурою оформлення, правами клієнта, можливостями послуг через Google та найголовніше, вибрати надійного кредитора з найкращими умовами.\nНе всі фінансові організації Херсона надають послугу позики під автозалог. Для цього в штаті повинен перебувати фахівець, здатний провести оцінку технічного стану автомобіля та відстежувати його протягом дії договору.\nАле така послуга все одно надається та вибір варіантів установ є. Прийнявши рішення отримати кредит, не буде зайвим ознайомиться з організаціями, що працюють у фінансово-кредитній системі, які можуть надати таку послугу:\nбанк – велика кредитна установа, яка потребує тривалого часу для узгодження автопозики, великої кількості документів, що підтверджують платоспроможність та надійність клієнта. Повозитися позичальникові доведеться довше, однак процентні ставки в банківських структурах нижче;\nМФО – мікрофінансові організації, що видають термінові позики приватним та юридичним особам. Працюють з нерухомістю, будь-яким видом транспорту та пропонують прийнятні відсотки (від 2 до 3% в місяць);\nКПК – некомерційна організація, яка організовує фінансову взаємодопомогу між кредитною компанією та позичальником;\nавтоломбард – мікрофінансові організації, що надають позику під заставу рухомого майна різних типів: від мототранспорту до спецтехніки. Вони пропонують великі суми позик, не вимагають хорошої кредитної історії та задовольняються мінімальним пакетом документів.\nДовідка! Отримати позику можна під будь-який автомобіль. Професійні компанії приймають як іномарки, так і вітчизняні авто. Заставні кредити не є цільовими та в більшості випадків клієнт може самостійно та вільно розпоряджатися грошима.\nОтримати додаткове фінансування з мінімальним пакетом документів в приватному або державному банку просто неможливо. Установи запитують велику кількість паперів, вивчають кредитну історію та інші виснажливі формальності, які потребують чималого часу на узгодження.\nЗвернення в приватну комерційну організацію є оптимальним рішенням, що дозволяє отримати велику суму під заставу авто в перебігу одного дня. Працюючи на взаємовигідних умовах, кредитор приватної компанії, на відміну від банківських структур, при оформленні кредиту під заставу авто не вимагає:\nзвіт про витрачені кошти.;\nМаючи на сьогодні великий вибір компаній, при співпраці з кредитним інвестором необхідно переконатися в його надійності та наявності офіційного дозволу на надання послуг у сфері кредитування. Відгуки клієнтів, залишені на сервісах Google, допоможуть визначити рівень та репутацію компанії.\nУмови заставного кредитування в автоломбарді\nКредит із заставою автомобіля дає більш вигідні умови позики при його оформленні. Застава автотранспортного засобу, як гарантія повернення матеріальних засобів, робить надані умови кредитування оптимальними:\nфахівці компанії кредитора швидко приймають рішення по позиці та оперативно оформляють угоду. Процес відбувається протягом декількох годин;\nвідсутність додаткових витрат на автострахування та поліс КАСКО;\nмаксимальний термін позики до 5 років;\nсума кредиту може бути від 70 до 90% від вартості оцінки автомобіля;\nнизька процентна ставка: в середньому 36% річних;\nвалюта кредитування на вибір: гривня, євро, долар;\nрізні варіанти погашення кредиту;\nможливість відстрочки платежів без штрафних санкцій.\nФорма кредитування під автозалог може бути двох типів:\nз постановкою авто на стоянку. Складається акт приймання передачі, де вказується: дата опломбування, пробіг, залишок палива в баку, технічний стан автотранспорту. Кредитна організація несе матеріальну відповідальність за збереження рухомого майна та не має право ним користуватися протягом дії договору;\nВажливо! Процентна ставка при такому виді позики становить 2-3% на місяць.\nбез стоянки, під заставу паспорта транспортного засобу (ПТС). Авто, з правом користування, залишається у власника. Обмеження полягають у відсутності можливості продажу та обміну закладеного майна.\nВажливо! Процентна ставка вище, від 3 до 5% в місяць, бо є ризики у вигляді можливого пошкодження машини, продаж авто на запчастини та інше.\nВикористання автомобіля під заставу ПТС\nУ час тривалого терміну кредитування, нерідко виникає необхідність внесення змін до конструкції автомобіля. Невисокі вимоги кредиторів допускають різні зміни в авто, які не впливають на його ринкову вартість:\nперефарбування або тюнінг автомобіля;\nустановка протитуманних фар;\nрозміщення зовнішнього багажного відділення;\nНа заставному автомобілі також можна перетнути кордон з відсутністю обмежень на виїзд.\nДля винесення позитивного рішення в оформленні кредиту під заставу авто необхідно відповідність наступним вимогам:\nпозичальник є власником автотранспорту або має генеральну довіреність;\nреєстрація авто в Україні;\nвік машини не старше 10 років;\nгарний технічний стан заставного майна;\nавто не в арешті та не перебуває в іншій борговій угоді.\nВидача кредиту у вигляді грошових коштів здійснюється за наявності документів:\nІноді складаються обставини що вимагають додаткових формулярів, таких як:\nдокументи дружини/чоловіка (паспорт/код платника податків, письмовий дозвіл на надання майна в заставу);\nдоговір страхування транспортного засобу;\nнотаріально завірена довіреність про право розпоряджатися машиною.\nПідписання документів угоди по кредиту під заставу\nПроцедура отримання кредиту під заставу авто в Херсоні здійснюється на підставі договору, який задовольняє інтереси обох сторін. Підтверджуючи свою згоду на кредит, позичальник ознайомлюється з наданими йому умовами угоди, уважно ознайомившись с кожним пунктом договору.\nДоговір позики під заставу авто складається у двох примірниках, один залишається у кредитора, другий у клієнта. Таким чином, кожна сторона угоди має офіційний документ і доступ до всіх зазначених умов в будь-який час.\nПерш ніж поставити підпис і договір позики увійде у юридичну силу, рекомендується звернути особливу увагу на наступні моменти:\nПравильність зазначених даних кредитора. Назва юридичної особи, адреса компанії, ПІБ представника організації, що бере участь в підписанні.\nДані позичальника. Прізвище та ініціали, місце реєстрації.\nДостовірність інформації про предмет позики. Марка автотранспорту, його технічний стан, особливості та дефекти, оцінювальна вартість.\nНарахування процентної ставки. Вона повинна бути фіксованою величиною, може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін. Встановлюється на той проміжок часу, протягом якого клієнт користується послугою.\nПогашення позики та оплата відсотків. Можливі варіанти: по факту закриття угоди, щомісяця в день укладення договору або перший/останній день місяця.\nІнформація про штрафні санкції. Може передбачатися одним з пунктів договору. Прострочені платежі обкладаються санкціями в розмірі від 0,01 до 1% на добу.\nУвага! Як правило, в разі тривалого невиконання зобов'язань по виплаті кредиту, існує примусове вилучення та подальша реалізація транспортного засобу.\nДострокове погашення кредиту. Можливо без штрафних санкцій. Позичальник письмово повідомляє про заплановане погашення взятої позики, частково або повністю.\nВалюта проведення операції. Може мати на увазі розрахунок як в національній гривні, так і в іноземних умовних одиницях. Перевагу слід віддати перевагу стабільності, уникаючи можливого підвищення курсу та збільшення боргу відповідно.\nВажливо! Вивчення умов договору запобігає виникненню спірних моментів і дозволяє скористатися усіма перевагами кредиту повною мірою.\nЯкщо виникли сумніви по пунктах договору, скористайтеся допомогою фахівця: кредитного консультанта або юриста. Можливо ви втратите день, але не гроші.\nНаслідки невиконання кредитних зобов'язань\nНевиконання клієнтом зобов'язань за договором тягне до штрафних санкцій, які можуть носити наслідки такого характеру:\nштраф до 1% від суми позики. Оплата пені з розрахунку подвійної ставки НБУ, в залежності від суми простроченої заборгованості;\n250 грн – за кожен самостійний виїзд представника, в разі ненадання на огляд авто;\nпримусове погашення заборгованості;\nвилучення рухомого майна;\nвідшкодування збитків, заподіяних фінансовій організації, в результаті невиконання договору;\nформування негативної кредитної історії.\nКожна сторона договору має зобов'язання та несе відповідальність на підставі чинного законодавства.\nШирокий вибір мікрофінансових компаній та сучасні технології, дають можливість просто та вигідно взяти позику, не виходячи з дому.\nДовідка! Щоб вибрати для себе відповідний варіант, рекомендується заздалегідь скористатися спеціальним калькулятором. Він дозволяє дізнатися суму переплати. В результаті ви отримаєте гроші на максимально вигідних умовах.\nПереваги оформлення кредиту онлайн дозволяють скористатися зручним меню сайту та:\nотримати детальну консультацію фахівця в телефонному режимі;\nподати заявку на кредит в електронному форматі та не відвідувати офіс компанії;\nпротягом години отримати позитивне рішення по кредитуванню;\nукласти договір позики під заставу авто;;\nотримати нарахування на банківську карту або електронний гаманець.\nКредитну заборгованість, також, можна погашати з допомогою платіжних систем Apple Pay та Google Pay, які є більш надійні та конфіденційні.\nГарантія надійних умов при оформленні кредиту під заставу авто в Херсоні передбачає:\nюридичний супровід під час укладення угоди;\nконфіденційність умов договору;\nзакритий процес угоди;\nвидача кредиту будь-яким зручним способом (готівкові, переклад);\nможливість індивідуальних умов для кожного клієнта.\nАвтоломбарди міста, в яких можна отримати позику\nВзяти кредит під заставу авто в Херсоні можна в різних автоломбардах, що пропонують такі умови:\nмісячна ставка 1%;\nдо 3 млн грн готівкою протягом години;\nавто залишається у власника;\nбез переоформлення на кредитну організацію;\nтермін від 2 до 36 міс з можливістю дострокового погашення.\n«Роял Стандарт Груп»:\nрічні відсотки 36%;\nсума кредиту до 90% вартості авто;\nв будь-якій валюті;\nдо 1 млн грн за годину;\nможливість оформлення кредиту онлайн;\nобов'язкова установка GPS обладнання;;\nтермін до 36 місяців;\nвік позичальника 21-69 років.\nнезалежно від кредитної історії;\nдо 80% від вартості авто;\nтранспорт залишається у власника;\nтермін від 2 до 24 місяців;\nвід 50 тис. грн. до 500 тис. грн готівкою;\nкомісія 3% в місяць;\nоформлення в присутності нотаріуса;\nготівку в розмірі до 75% від ціни продажу заставленого майна;\nрішення за 30 хвилин;;\nбез перереєстрації авто на компанію;\nбез постановки транспорту на стоянку;\nдо 500 тис. грн;\nможливість відстрочки платежу без штрафів;\nавтомобіль на українській реєстрації та не старше 2000 року;\nодноразова комісія 10%;\nбез страхового поліса;\nспособи погашення: ануїтет або дострокове без штрафів.\nдо 80% від ціни авто;\nавто на стоянці або під заставу ПТС;\nрічна ставка 22- 35%;\nбез перереєстрації транспортного засобу;\nщомісячна комісія 0%;\n«Інвест Кредит Груп»:\nпозика до 90% від вартості рухомого майна;\nпроцентна ставка 1,9%;\nготівка протягом дня;\nвід 10 тис. грн. до 1 000 000 грн.;\nтермін від 2 до 36 місяців;\nбез обмежень в кредитній історії;\nможливість дострокового погашення без санкцій.\nдо 65% від вартості машини;\nз перереєстрацією на компанію;\nдо 800 тис. грн. готівкою;\nпроцентна ставка 35%;\nготівкою до 500 тис.грн;\nпроцентна ставка 36%;\nтермін позики від 2 місяців до 2 років;\nщомісячна комісія 3%;\nспособи погашення: класичний, ануїтет;\nбез страхового поліса.\nз правом водіння;\nбудь-яке авто не старше ніж 2001 року;\nпозику на будь-які цілі протягом 1 дня;\nдо 500 тис. грн. терміном до 36 місяців;\nсума кредиту до 80% від вартості застави, але не більше 2 млн грн.;\nпроцентна ставка до 54%;\nприйняття рішення протягом 10 хвилин;\nможливість дострокового погашення без санкцій;\nтермін позики від 3 до 60 місяців;\nщомісячна комісія 3,5%;\nОформлення позики під заставу майна передбачає відсутність необхідності відвідування офісу кредитора, і можливість оформлення онлайн. Використовуючи комп'ютер, ноутбук або смартфон (Apple, Android) з підтримкою платіжних систем Pay, кредит можна оформити упродовж двох годин. При цьому прийняття рішення щодо видачі кредиту займає 15 хвилин, а решту часу використовується на оформлення угоди та виплату фінансів.\nТак, можливо. Підписуючи договір кредитування, одним з пунктів є дострокове його погашення. За погодженням сторін клієнт має можливість достроково повернути суму кредиту, комісії та відсотки за його користування відповідно до умов договору та законодавства України.\nЯк правило, автокредит видається без будь-яких первинних внесків. Але, в залежності від умов фінансової компанії, що надає позику, може вилучатися сума, за нотаріальне оформлення документів або оплачуватися як відсоток від суми виданого кредиту, в розмірі від 1 до 2%.\nЗакон України «Про заставу»,\nЗакон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,\nНаказ Міністра «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна»,\nСума кредиту безпосередньо залежить від технічних характеристик авто та чи буде автомобіль залишатися на стоянці або в користуванні власника. Коли авто залишається на стоянці автоломбард може дозволити собі віддати до 90% ринкової вартості обтяження, а також зменшити процентну ставку.\nЯкщо транспортом продовжує користуватися позичальник, то розмір позики становить 70-80% оцінної вартості. Процентна ставка визначається індивідуально в залежності від терміну кредитування та правової форми позики.


У Росії День святого Валентина почали відзначати не так вже й давно, але це свято вже набрав величезну популярність. Воно й зрозуміло, адже День святого Валентина — свято всіх закоханих. Вважається, що він свято для двох, для люблячих сердець.\nІ закохані постійно задаються питанням, як відзначити День святого Валентина, щоб запам’ятати це свято надовго, як романтичний, ніжний вечір, повний щастя і любові.\nВже стало доброю традицією дарувати один одному валентинки з ніжними словами, з освідченням у коханні. 14 лютого володіє якоюсь магічною силою, незважаючи на лютневі морози, закохані чекають на цей день, хлопці несуть дівчатам квіти і валентинки. А ввечері, закохані, ховаючись від сторонніх очей, йдуть в затишне кафе і при свічках влаштовують романтичну вечерю.\nМожна відзначити День святого Валентина і в галасливій компанії, звичайно ж, тоді буде весело, але пропаде атмосфера романтики і чарівної любові, що для пари дуже і дуже важливо.\nЯкщо закоханим не хочеться нікуди йти по холоду або просто хочеться спокійно провести цей вечір, можна залишитися вдома і влаштувати романтичну вечерю з тими ж свічками, червоним вином і сердечками. Щоб створити атмосферу свята, потрібно прикрасити квартиру символами цього дня. Прикрасити можна сердечками, ангелкамі, голубками. А ще важливим прикрасою і символом є квіти. Чоловік обов’язково повинен подарувати своїй коханій букет квітів. Звичайно ж, говорити про це прямо чоловікові не варто, якщо він не в курсі, що потрібно дарувати квіти, то можна тонко натякнути, проводжаючи на роботу, що його чекає вдома романтичну вечерю.\nГотуємо романтичну вечерю\nЯкщо питання: «Що приготувати на масницю?» можна вважати риторичним (ясно, що млинці), то в День святого Валентина, віднедавна став святом і для російських закоханих, прийнято дарувати всякого роду сердечка бісквітні, марципанові, шоколадні і т.п. Пропоную кілька ідей, які допоможуть прикрасити стіл в стилі «валентинки» Випекти торт у формі серця насправді не складно. Точно так само, виїмками у формі сердечок, можна вирізати печиво або маленькі тістечка. А можна з тонких скибочок булки або батона вирізати тартинки у формі сердечок, засунути їх в тостер або духовку і використовувати для приготування бутербродів-канапе. Причому намазати на такі бутерброди можна все що завгодно: від ікри і паштетів до збитих вершків і фруктових десертів. Таким чином, можна накрити і весь святковий стіл. Правда, ця ідея більше годиться чоловіків або молоденьких дівчат, не досвідчених в тонкощах кулінарного мистецтва. Для тих же, хто на кухні відчуває себе як «риба у воді» і не боїться зв’язуватися з тестом, пропонуємо ідею «серцеві ватрушки» Її принадність полягає так само з можливого різноманітності начинок. З листкового тіста вирізається по два сердечка: одне суцільне, а інше з виїмкою в середині, укладаються одне на інше (виходить таке сердечко з бортиками) верхня поверхня акуратно змащується яйцем (слідкуйте, щоб яйце не потрапило на бічну поверхню, інакше тісто не підніметься) і ватрушки випікають у духовці. В середину можна покласти тушковані в сметані гриби, рибний або крабовий салат, м’ясний паштет. Можна начинити їх кремом, залити желе, красиво укласти фрукти, збиті вершки. До речі, для прикраси ватрушек можна вирізати сердечка з скибочки помідора, огірка, перцю, лимона, яблука, апельсина. Далі справа вашої фантазії.\nВсім давно відомо, що обов’язково в це свято, доповненням до будь-якому подарунку є маленька листівка з приємними словами, визнанням, компліментом людині. Чоловіки можуть дарувати квіти, прикраси, цукерки. Жінки чоловікам пляшку вина, запонки, хороший парфум все на що вистачає фантазії.\nВ’язання безрукавки спицями


Правда про кандидатів: «Слуга народу» Нестерчук із округу 98 — Новини Києва\nПравда про кандидатів: «Слуга народу» Нестерчук із округу 98\nСтало відомо, що в кандидата в нардепи від найбільш рейтингової партії-новачка «Слуга народу» Юрія Нестерчука зовсім не нове, а заплямоване обличчя\nПро це повідомляє інформаційний портал «Моя Київщина» з покликанням на «Без табу».\nВласник компанії «Транссіті» Юрій Нестерчук у Білій Церкві — це скандально відомий персонаж, який монопольно «заточив» на собі усі пасажирські перевезення у місті.\nПід час президентських виборів Нестерчук фінансував і перший, і другий тур, і, за інформацією достовірних джерел, вклав у кампанію Зеленського щонайменше 200 000 доларів, забезпечивши йому ледь не найвищий результат по всій Київщині. Тепер Нестерчук розраховує отримати депутатську недоторканність, аби просувати власний бізнес і стати монополістом.\nТакож, за чутками в місцевих журналістських колах, він має власного кандидата на посаду мера Білої Церкви. За допомогою депутатського мандата він готує плацдарм, щоб стати місцевим князьком.\nПригадаємо, що на засіданні Білоцерківської міської ради Юрій Нестерчук заявив, що «у Білій Церкві не буде нових автобусів, поки не буде реального об’єктивного підняття тарифу». І поки цього не станеться, на маршрутах, які обслуговуватиме цей перевізник, хоч і з’являтимуться нові машини, вони відправлятимуться на роботу в Київ.\nНавіть поверхневий погляд на мажоритарника Юрія Нестерчука переконує в тому, що він далеко не прохідний кандидат, адже білоцерківці налаштовані проти нього серйозно та не забули про постійні підвищення вартості проїзду.


Велика мечеть розташовано у районі Сейхан. Проведіть незабутній день, досліджуючи цей район і його околиці. Шукаєте розваг і цікавих місць в околиці? Відвідайте такі місця, якКам’яний міст та Аквапарк «Mavi Su».\nМи маємо 45 готелів, які ви можете знайти поблизу такого місця, як Велика мечеть. Оберіть одну з цих опцій, які особливо подобаються нашим гостям:\n• готель категорії «5 зірок» • 4 ресторани(ів) • 2 бари(ів) • відкритий басейн • розташування в центрі


Позначка: Фестиваль науки\nНаука – це джерело розвитку. Вагомим фактором розвитку науки і технологій та стимулювання інноваційного розвитку економіки є пропаганда науки в суспільстві. Фестивалі науки сьогодні є найкращим світовим форматом популяризації науки. …\nМАНівці презентували свої здобутки на Фестивалі науки в Москві\nУчні та співробітники Малої академії наук України стали учасниками VII Фестивалю науки в м. Москва (Російська Федерація), який організували уряд столиці Росії, Московський державний університет імені М. В. Ломоносова за підтримки Міністерства освіти…


Рецепт спагетті | Мій кулінар\nЦе дуже проста паста: у ній немає нічого, крім спагетті і соусу зі свіжих помідорів. Комусь ідея перетворити свіжі помідори в соус може здатися нераціональною, адже якісні консервовані помідори доступні цілий рік, у той час як хороші стиглі помідори навіть у сезон коштують недешево. Але в тому-то й річ, що смак соусу зі свіжих помідорів ні з чим не порівнянний. Цей рецепт спагеті виходить дуже смачним. Саме тому в спагетті немає ні тертого сиру, ні інших надмірностей — з таким шикарним соусом вони їй просто ні до чого.\nСпагетті інгредієнти на 2 порції:\n200 гр. спагетті або будь-якої іншої пасти\n800 гр. стиглих помідорів\nОпустіть помідори в киплячу воду на 1-2 хвилини, дайте охолонути, а потім очистіть від шкірки і некрупно наріжте. У сковороді розтопіть вершкове масло, додайте дрібно нарізану цибулю і, помішуючи, обсмажте до прозорості (якщо хочете, щоб соус вийшов злегка пікантним, разом з цибулею додайте трохи сушеного гострого перчика). Здавалося б, блюдо з італійськими коренями логічніше готувати з оливковою олією, але в тому-то й фокус, що з вершковим томатний соус виходить просто чудовим.\nПісля того, як ви обсмажити цибулю, додайте на сковороду нарізані помідори, додайте дрібку солі і дайте закипіти рідини, що виділиться з них. Потім обсмажуйте помідори при несильному кипінні, періодично розминаючи їх лопаткою і помішуючи: через 20-30 хвилин зайва рідина википить, і у вас вийде густий соус не занадто однорідної консистенції. Додайте тонко нарізаний базилік, перемішайте і зніміть сковороду з вогню. Цей соус можна використовувати відразу, а можна приготувати про запас: як мінімум кілька днів він проведе в холодильнику без особливих проблем.\nЗа кілька хвилин до готовності соусу почніть відварювати спагетті або будь-яку іншу пасту, яка вам подобається, взявши 1 л. окропу і 10 гр. солі на кожні 100 гр. пасти. Варіть пасту протягом часу, зазначеного на упаковці, спробуйте, щоб переконатися, що вона досягла стану аль денте і злийте воду.\nПеремішайте пасту з соусом (якщо він виявився занадто густим, додайте ложку-другу води, в якій варилася паста), розкладіть по тарілках, приправте чорним перцем і прикрасьте дрібними листочками базиліку. Ви можете додати тертий сир, скропити пасту оливковою олією і так далі, але це не обов'язково: спагеті з соусом зі свіжих помідорів і без того виходять абсолютно незрівнянними.


Редакція - Рейтинг -ЖОДНИХ ІГОР, ЛИШЕ ПРАВДА!\nГоловні цінності редакції журналу РЕЙТИНГ, повністю відповідають головним засадам соціально-культурної платформи Ukrainian Heart, засновники та члени якої наразі займаєтюся розвитком українського мистецтва та просвітництвом у таких важливих питаннях як культура, екологія, соціологія та політика.\nНаша команда робить все можливе задля того, щоб кожен номер журналу був унікальним та цікавим. Ми знаходимо та оприлюднюємо ті факти, які прихованні від мас. Наша ціль - виховати сучасну патріотичну особистість, в обличчі наших співвітчизників-читачів. Наша аудиторія - це насамперед люди, які не просто сліпо вірять у все, що диктує їм держава та політики завдяки інформаційному рупору брехні, а й розуміються в сучасній структурі і проблематиці, та, що найважливіше, хочуть поліпшити своє життя, а разом з тим і життя країни. Наші читачі не троглодити, а люди розумні, які вміють аналізувати, які прагнуть жити за європейськими стандартами адаптованими під українські реалії життя, стану економіки, екологічним показникам та політичним процесам.\nУкраїна – це неймовірна країна, яка не зважаючи на всі випробування та економічні кризи, досі живе, розвивається та є тим джокером, який в свій час розставить всіх по своїм місцям. Необхідно лише зосередитися на своїх сильних та прогресивних лідерах, не із затхлої політичної кухні, а із управлінців із досвідом.


Безкоштовний проїзд у міському комунальному транспорті буде повністю збережено у 2022 році для всіх криворіжців – це значна економія для кожної родини — Інститут розвитку міста\nБезкоштовний проїзд у міському комунальному транспорті буде повністю збережено у 2022 році для всіх криворіжців – це значна економія для кожної родини\nНа сесії міськради депутати більшості фракцій ухвалили представлений мерією Бюджет міста на 2022 рік, в якому, зокрема, передбачено безкоштовний проїзд для городян, соціальна підтримка більш ніж 140 тисяч жителів міста, збереження ДЮСШ, Палаців культури та інші соціальні програми.\nПрограма Вілкула-Павлова з безкоштовного проїзду для всіх жителів міста почала запроваджуватися з 1 січня цього року та повністю запрацювала вже з 1 травня. Це унікальна програма для України, якої немає в інших містах. За час її дії кількість криворіжців, які віддають перевагу комунальному транспорту, зросла на 30%. Таким чином, сім'я з 4 осіб економить до 6000 грн річного сімейного бюджету при вартості квитка у 2,5 грн. А за ціною 8 грн, як у Дніпрі, Києві, Маріуполі та інших містах - економія становить близько 20 тис. грн на рік для кожної криворізької родини.\nДепутат від Блоку Вілкула «Українська перспектива» Олександр Піскун наголосив: «У таких непростих умовах міська влада зберегла усі соціальні програми. Це реальна підтримка для сотень тисяч людей сьогодні. Безкоштовний проїзд – одна з таких програм. Знаю, на міську владу чиниться тиск різними перевірками, зокрема, й щодо цієї програми. Тому рішуча позиція міської влади щодо відстоювання інтересів криворіжців заслуговує на щиру повагу».\nЯк було наголошено, безкоштовний проїзд зберігається незважаючи на те, що раніше надіслані з Києва перевіряючі Держаудитслужби наполягають, що це «порушення», а ціна проїзду, на їхню думку, має становити повну собівартість – 14 грн.\nЗагалом пріоритет ухваленого бюджету міста на 2022 рік – соціальний захист криворіжців. На соціальні статті передбачено понад половину видатків – 57%.\n«Соціальний захист криворіжців – наша принципова позиція і її будимо відстоювати на користь мешканців міста» – наголосив в.о. міського голови Юрій Вілкул.


За добу на Житомирщині сталися пожежі в Радомишльському, Коростенському, Олевському та Коростишівському районах. ФОТО | Архів новин Житомирської області\n24 березня о 16:41 до служби порятунку «101» надійшло повідомлення про пожежу в дерев’яному житловому будинку на двох господарів у с. Мала Рача Радомишльского району.\n“На місці події бійці ДСНС встановили, що вогнем охоплена покрівля та одна із стін оселі. Рятувальники зупинили вогонь, не допустивши його поширення по всій площі житла, і вже о 17:40 пожежу локалізували. Ліквідація ж відбулася о 21:18. Зі слів власників, в оселі яких почалася пожежа, з’ясувалося, що вони використовували електрочайник, який сам не вимикався. Через недогляд прилад загорівся, а від нього вогонь поширився на меблі та домашнє майно приміщення в якому він стояв. В результаті пожежею знищено покрівлю житла та частину будинку на площі 25 кв. м. Попередня причина виникнення загоряння – порушення правил технічної експлуатації електропобутових приладів”, – йдеться у повідомленні.\nСьогодні вночі, о 00:09, до Служби порятунку «101» надійшло повідомлення про пожежу в приватному дерев’яному житловому будинку у с. Поліське Коростенського району.\nПо прибуттю бійців ДСНС за вказаною адресою було всановлено, що горить частина покрівлі, веранда, коридор та одна з кімнат. У першу чергу рятувальникам довелося відключити будинок від електропостачання та знайти і винести з палаючої будівлі газовий балон, про який сповістили сусіди.\nЗавдяки злагодженим діям вогнеборців, вже за 30 хв пожежу вдалося локалізувати. Для оперативного підвозу води керівник гасіння пожежі залучив додаткові сили і засоби. О 03:45 займання було ліквідовано. Вогнем знищено покрівлю та частково пошкоджено стіни. Попередня причина пожежі – коротке замикання електромережі.\nКрім того, учора рятувадьники ліквідували загоряння 2 кв. м дерев’яного прекриття приватної оселі в с. Квітеневе Коростишівськлшл району. А сьогодні під ранок вогнеборці смт Бучмани гасили пожежу в с. Нові Білкоровичі Олевського району. Там вогнем знищено піднавіс та 2 вантажних автомобілі.\nПопередній записПРАВДА ЖИТТЯ!Наступний записВирішальний відрізок сезону для «Полісся»


«У Польщі ми були заможні, в Україну приїхали голі-босі. Сусіди принесли нам картоплі, молока і хліба…» — Високий Замок\n15.11.2018, 20:04 2528\nІсторія Володимири Готліб, яка 1945 року пережила депортацію.\nСеред злочинів проти людства операція «Вісла» посідає чільне місце. У 1947 році за рішенням керівництва СРСР, Польської Республіки та Чеської Республіки усіх українців депортували з їхніх етнічних земель — Лемківщини, Холмщини, Надсяння та Підляшшя, що на той час належали польській державі. Тисячі примусово виселених сімей, злидні, смерть і безвихідь. І, попри все, початок нового життя… Чимало людей операцією «Вісла» помилково називають і переселення українського і польського населення з обох сусідніх країн у 1944−1946 роках. Але й тоді доля українців була не менш драматичною. Незважаючи на буцімто «добровільність» цієї акції, це також була примусова депортація.\nСвоєю життєвою історією ділиться Володимира Василівна Готліб — жителька села Черниці Миколаївського району Львівської області. Вона й потрапила у «жорна» депортації 1945 року. У пані Володимири троє дітей — сини Василь та Богдан (з ним, невісткою Ганною та внуком Василем зараз живе) і дочка Оксана. Пишається бабуся п’ятьма онуками й двома правнуками. Чи не щодня заглядає до квітника, який дбайливо доглядають з невісткою.\n— Я народилася 1931 року в селі Повнятичах біля Ярослава, — розповідає Володимира Василівна. — Там пішла до школи, а вже п’ятий закінчила тут, у Черниці. Сім’я була велика: нас було четверо дітей. Найменша, п’ята сестра, народилася вже в Україні. Батьки займалися господарством: мали дві пари коней, дві корови, свиноматок тримали. Батько багато буряків садив і возив на завод. Вони там виробляли цукор і нам давали гроші, ще й цукор завжди мали.\n— Яким було життя україн ів у Польщі до переселення?\n— У нашому селі були й церква, і школа українські. Ми до школи ходили, бо батьки хотіли, аби ми здобули освіту. Мене\nвчитель завжди брав виступати. Віршики розказувала, співала (усміхається. — Авт.). Тато був українцем, мама — полькою.\nСвященик казав, аби ми польською вчилися, був проти української школи й церкви. Ми не слухали. Жили у тому селі добре, з поляками мали нормальні стосунки. Аж поки не почалися ці переселення. Як привезли сюди поляків з українського боку, то почалися грабежі, вбивства, ворожнеча. Страшні часи. Нападали на нас, пограбували хату, усе забрали: і худобу, і\nзбіжжя. Лишились голі стіни.\n— Чи пам’ятаєте той день, коли вас переселяли?\n— Нас виселили у січні 1945 року через батька, бо ми всі українцями писалися. Приїхали польські військові до хати й кажуть: «Забирайтесь! Ви вже тут нічого не маєте, бо мусите їхати в Україну». Зайшли до хати, а ми, троє дітей, лежали на ліжку. Перину з нас здерли, у нічних сорочках лишилися. Дуже плакали, не хотіли їхати. Із собою нічого не дозволили забрати, так і поїхали у тому, що було на нас. З усіх сіл забирали, з цілої Польщі. Як виводили нас із хати, мама сперлася до дверей і дуже плакала. Прийшов поліціянт, взяв її під руку й кинув до землі. Мама поцілувала одвірок, та й усе. Нас забрали до Ярослава, де ми перебували 2,5 місяця (протягом січня, лютого й аж до 13 березня 1945 року). Ми жили на станції в… буді. То тато такі чотири стовпи збив і накрив зверху соломою й сіном. Ми там спали, сиділи, бо не мали права вийти. Нам надавали якоїсь одежі, були морози страшні. Нас охороняли російські війська, бо поляки могли й убити. Привезли нас до Стрия вагонами. Сімдесят вагонів українців! Там вози по нас приїжджали й везли у різні напрямки: на Більче, ще кудись. Нас — до Черниці. Тут жили два роки: в одній кімнаті поляки, у другій — ми. Потім вони виїхали до Польщі, хата нам дісталася. Але їм все майно дозволили забрати з собою. Багато чого вони продали. А ми приїхали голі-босі. Сусіди прийняли нас добре, прийшли до нас до хати. Ми нічого не мали: ні їсти, ні пити, ні вдягнути. Люди принесли нам картоплі, молока і хліба.\n— Хто ще приїхав з вами в Україну?\n— Усіх наших родичів виселили. Тільки татів брат залишився у Польщі. Він спочатку поїхав до Франції, а тоді повернувся й побудував хату. Тато просив, щоб брат з нами їхав до України, але той не захотів. Думав, переховається. Поляки його вбили… Дядькова хата мала б перейти нам, але батько захворів, і ми залишилися ні з чим.\n— Яке життя було в Україні?\n— У Польщі ми були заможні. А сюди приїхали без нічого. Що мали, то на нас було. Землю нам дали, але не було що на ній посадити. Черницькі жителі нам допомогли — приносили і пшеницю, і жито, аби засіяти поле. Вчитися у школі вже не мали можливості. Два роки я у Черницькому технікумі вчилася. У вісімнадцять років пішла на склозавод працювати. А сестра — на швейну фабрику, щоб хату утримати. Молодші до школи ходили, треба було їх забезпечити. Мама за трудодні у колгоспі працювала. Як мене взяли на завод? Документів у мене не було, все спалили росіяни. Із нашого села за Польщі у сільськогосподарському технікумі вчився пан Володимир Курпіль. У той час, як ми приїхали сюди, він уже працював у конторі на заводі. Стою, плачу, виходить з кабінету пан Курпіль. Спитав, що сталося, тоді пішов до директора. Директор вийшов, погладив мене по голові й сказав: «Завтра на роботу». Так опинилася на заводі без документів. Працювала там від сорок дев’ятого року й до пенсії. Ні тато не мав роботи, ні мама. Батько скоро помер. Лишилося нас п’ятеро дітей. Сестра була хвора на цукровий діабет. Прожила до п’ятдесяти років. Я вийшла заміж, народила трьох дітей.\n— Чи сумуєте за малою батьківщиною?\n— Аякже! Жодного разу не їздила додому (має на увазі дім у Польщі. — Авт.). Уночі сплю, і сниться мені, що я йду додому,\nдо школи, до церкви (плаче. — Авт.). Хоч тут, в Україні, стільки прожила, додому понад усе хочеться\nРозмовляла Ольга МАЦЬКІВ.\nоперація «Вісла» Україна Польща переселення


Сковорода TVS MINERALIA INDUCTION 28х28 см, гриль купить в Украине - розница по оптовым ценам\nСковорода TVS MINERALIA INDUCTION 28х28 см, гриль\nСковорода TVS MINERALIA INDUCTION 28х28 см, грильНемає в наявності\nКомпанія TVS була заснована в 1968 році. Батьківщиною виробника, який сьогодні є одним з лідерів продажів на світовому ринку посуду, є італійська провінція Урбіно. Основними принципами, яких дотримується керівництво компанії, є екологічна безпека виробництва, використання новітніх матеріалів і технологій, а також всебічне врахування потреб ринку. Посуд TVS (Італія) – це чудове рішення для будь-якої сучасної кухні, здатне створити по-справжньому комфортні умови для приготування їжі.\nЗавдяки використанню інноваційних ідей в області виробництва і дизайну компанії вдалося створити продукцію дійсно високої якості. Посуд TVS (Італія) являє собою гармонійне поєднання передових технологій і неповторного італійського колориту. Серед першорядних завдань виробника знаходиться пошук сучасних рішень, здатних максимально задовольнити широке коло споживчих потреб.\nУ серії Mineralia induction- TVS застосувала своє революційне покриття, посилене мінеральними частинками, до підстави, призначеного для індукційної технології. Результат, якщо індукція Mineralia, ультра-антипригарне і ультра-стійке. Потужний союзник на варильної панелі і прекрасний сюрприз з часом, тому що його вражаюча здатність протистояти подряпин та стирання гарантує його ідеальні умови протягом довгого часу.\nАнтипригарне покриття Quarzotek - це покриття, що поєднує в собі властивості традиційного антипригарного покриття і характеристики, властиві каменю. На базовий шар з алюмінію наноситься один або кілька шарів особливо твердих мінеральних частинок, а атем декілька шарів з ефектом каменю, відрізняється високою концентрацією мінеральних частинок, що підвищують ефективність і безпеку для здоров'я. Володіє високою зносостійкістю, не впливає на смакові якості їжі і не піддається впливу мікроорганізмів.\nВсі покриття продукції TVS не містить нікелю, важких металів і ПФОА\nІдеально підходить для будь-яких плит, відрізняється особливою ефективністю при використанні на індукційних плитах завдяки диска з нержавіючої сталі.\nАлюмінієвий корпус забезпечує відмінне розподіл тепла і високу стабільність температури, що означає значне енергозбереження та екологічність.\ni>Антипригарне покриття Quarzotek - це покриття, що поєднує в собі властивості традиційного антипригарного покриття і характеристики, властиві каменю.


6 стереотипів про чоловіків і жінок, підтверджених наукою | Сенсація\nЧоловіки справді краще орієнтуються в просторі, зате жінки чудово справляються з кількома завданнями одночасно.\nІснує безліч стереотипів про жінок і чоловіків, деякі з них дратують, наприклад, твердження, що чоловікі розумніші за жінок. Інші викликають посмішку. Однак, як виявилося, деякі стереотипи підтверджені науковими дослідженнями.\nЖінки говорять вдвічі більше за чоловіків, і тепер це науково доведено. Психоневролог Луенн Брізендайн провела дослідження і виявилося, що жінки вимовляють щодня в середньому по 20 000 слів – це удвічі більше, ніж показник чоловіків. Також жінки говорять швидше, при розмові у них задіяно більше клітин мозку, а ще дівчатка починають говорити раніше за хлопчиків.\nВиявляється, у жінок на 30% активніший білок FOXP2, який називають «мовним геном», він відповідає за правильний розвиток мовних і мовленнєвих навичок.\nЧоловіки – егоїсти\nНауковці підтверджують, що чоловікам не притаманна емпатія, вони ненавидять з’ясовувати стосунки і відключаються, коли їм намагаються скаржитися або «пиляти». Пр справжньому чоловіки співчувають тільки собі, дорогим.\nОпитавши 20 000 чоловіків і жінок, австралійські вчені дійщли до висновку, що на чоловіків фактично ніяк не впливають різні події в житті їхніх половинок, тоді як жінки виявляють жваве зацікавлення і бувають схвильовані подіями в житті партнерів.\nЧоловіки смішніше жартують\nДеякі дами вважають себе дуже дотепними, але пальма першості тут все-одно належить мужчинам. Так, у 2011 році психологи Каліфорнійського університету в США попросили чоловіків і жінок придумати кумедні підписи до різних картинок і потім без вказівки авторства віддали їх на розгляд журі. Всі найдотепніші, на думку суддів, слогани були придумані чоловіками.\nЖінки не вміють пити\nТака особливість жіночої фізіології: за розщеплення алкоголю в організмі людини відповідають ізоферменти, а точніше, їх особлива група – дегідрогенази. У представників чоловічої статі їх виробляється досить багато, а ось у жінок дані ферменти є в недостатній кількості. Крім того, важливим фактором є менша, порівняно з чоловіками, маса. Це пояснює той факт, що жінки швидше п’яніють і гірше переносять алкоголь.\nЖінки вміють робити багато справ одночасно\nПсихологи Хартфордширського університету в 2010 році з’ясували, що жінки легше справляються з багатозадачністю, ніж чоловіки. Учасники дослідження – 50 хлопців та 50 дівчат – мали протягом 8 хвилин виконати одночасно 3 завдання: вирішити математичні задачки, знайти на карті ресторани і скласти план пошуку ключа, який захований на уявному полі. До того ж учасників експерименту періодично відволікали телефонними дзвінками, і якщо вони відповідали, то отримували додаткові запитання на загальну ерудицію.\nВ результаті жінки легко впоралися з усіма завданнями, а ось чоловіки провалили тест, вони застрявали на стратегічному завданні пошуку ключа.\nЧоловіки краще орієнтуються в просторі\nНорвезькі дослідники провели цікавий експеримент за участю 18 чоловіків і 18 жінок. Їм дали завдання прокласти собі шлях у віртуальному лабіринті, одночасно виконуючи різні завдання. Чоловіки досягли кращих успіхів, і виконали на 50% більше завдань, ніж дами. Виявилося, що чоловіки обирають найпростіший, прямий і короткий шлях, орієнтуючись по сторонах світу. Жінки тим часом складають зовсім не оптимальні маршрути, але при цьому швидше знаходять різні речі в близькому радіусі.\nЧИТАЙ ТАКОЖ: Названі продукти, які варто включити до свого раціону жінкам\nНагадаємо, Ніби з іншої планети: як виглядає жінка з найнезвичайнішими в світі очима (фото)\n(Відео) Українські жінки взяли до рук зброю та попереджають: “Російські окупанти, тепер вам…!”\nОльга Фреймут устами жінок Харкова звернулася до світу після атаки 1 березня 2022 (Відео)\nСофія Самосадкіна - 20.07.2021 13:53\nКамалія залишила чоловіка Мохаммада Захура і доньок на відпочинку та терміново вилетіла додому: що сталося?\nСофія Самосадкіна - 26.08.2021 14:22


Декоративне покриття » Provence\nПідкреслює індивідуальність приміщення\nСьогодні в сфері будівництва та декоративного оздоблення штроко використовуються такі декоративні покриття як декоративні штукатурки, штучне каміння тощо, які дозволяють створити власний неповторний стиль, підкреслити індивідуальність Вашого інтер’єру.\nДозволяє експериментувати з фактурами\nДекоративні покриття дозволяють сміливо експериментувати з фактурами та кольором. В нас Ви зможете придбати штукатурки з найрізноманітнішими природніми ефектами: під старовину, мрамор, малахіт, граніт, камінь, такі, що імітують казкові зимові візерунки на замерзлому склі, грубу кам’яну поверхню бетону, ракушняк, полірований камінь, скельні та кам’яні зрізи.\nДекоративні штукатурки широко використовуються в готелях, ресторанах, у таких приміщеннях як передпокій, кімнати відпочинку, зали очікування, навіть у ваннах та кухнях.\nДекоративні штукатурки, які ми пропонуємо є екологічно чистими, високоякісними, безпечними (не завдають шкоди здоров’ю, не випромінюють радіацію), інноваційними та довговічними (стійкі до механічних пошкоджень).\nПриховує недоліки стін\nДекоративне покриття – це справжній подарунок для дизайнерів. Завдяки своїй фуктурі, декоративна штукатурка може приховати різні недоліки стін (кривизну, щілі, тріщини). Якість роботи гарантується професійними майстрами декораторами.\nДуже легко чиститься\nДекоративні штукатурки дуже легко чистити. Для чистки достатньо протерти вологою губкою поверхню стіни.\nДекоративне покриття в інтер'єрі\nЗамовити декоративне покриття


Лисий з Brazzers добився свого: розробники внесли зміни у гру\nUbisoft внесла зміни у гру Rainbow Six: Siege / Reddit\nДля гри Rainbow Six: Siege вийшло доповнення, у якому було оновлено оперативника з прізвиськом "Tachanka". Раніше за нього можна було зіграти лише у тестовій версії гри.\nАктуально Армія, а не CS:GO: фіналіст IEM Katowice Major 2019 покидає професійну сцену\nЦьому оперативнику змінили деякі навики, а також девайси з якими він виходить на поле бою. Основною зброєю став кулемет, а додатковою – ручний гранатомет з магазином на 5 боєприпасів та високою скорострільністю.\nУ лютому 2020 року Джонні Сінс, також відомий як "Лисий з Brazzers", звертався до Ubisoft з проханням підсилити цього оперативника. "Tachanka" це улюблений персонаж Джонні у Rainbow Six: Siege, але з самого релізу гри він був одним із найгірших оперативників. У компанії Ubisoft відгукнулися на прохання відомого порноактора дуже швидко, через 4 дні розробники анонсували зміни, які офіційно вийшли лише зараз.\nДжонні Сінс полюбляє проводити час у відеоіграх, у нього навіть є свій youtube-канал, який називається SinsTV. На каналі часто виходять різноманітні відео, а також Джонні іноді проводить прямі трансляції. Зараз на SinsTV підписано 1,5 мільйона користувачів.\nДжонні Сінс вже записував відео з геймплеєм гри Fortnite / світлина з youtube-каналу SinsTV\nТактичний шутер від першої особи, який розроблений компанією Ubisoft. У грі робиться акцент на можливість руйнувати навколишнє середовище, а також на взаємодію між гравцями. Геймери керують зловмисником або оперативником у різних режимах гри, таких як порятунок заручника, знешкодження бомби чи взяття під контроль певного об'єкта.


Блоги — Страница 2 — Всеукраїнський журнал "Лісовий вісник"\n14/11/2016 От: lv admin Из: Блоги, На часі, Новини\nНаклавши вето на екозакони «Про оцінку впливу на довкілля» (2009а-д) та «Про стратегічну екологічну оцінку» (3259), президент порушив Конституцію. Про це повідомив народний депутат Остап Єднак. Зокрема, як зазначає він в своєму блозі на «Цензорі», згідно …\n25/10/2016 От: lv admin Из: Блоги, На часі, Новини\nТрадиційно, ще з радянських часів, існує термін «санітарно-оздоровчі заходи», які, згідно із «Санітарними правилами в лісах України», включають вибіркові санітарні рубки, суцільні санітарні рубки та ліквідацію захаращеності. В обивательському понятті слово «санітарні» викликає асоціацію з …\nПритчі від ЛВ.\n25/05/2016 От: lv admin Из: Блоги, На часі, Цікаво\nТри товариша і вовча зграя У вовчій зграї Старий Вожак вирішив назначити собі наступника. Він підійшов до найсміливішого і сильного Вовка і сказав: « Я старію, тому назначаю тебе Новим Вожаком зграї. Але ти маєш …\n16/02/2016 От: lv admin Из: Блоги, Волинська обл., На часі, Новини, Природа і ми, Резонанс, Україна\n«Група громадських активістів у складі 20 осіб із Волині сьогодні провели мирну протестну акцію під стінами Міністерства агрополітики. Їхні головні вимоги – звільнити з посади начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства Олександра Кватирка …