Особливості сортів пшениці селекції Полтавської державної аграрної академії | Департамент\nОсобливості сортів пшениці селекції Полтавської державної аграрної академії\nНауково-дослідний селекційний центр Полтавської державної аграрної академії був створений у 1971 році. А через 30 років на його базі розпочав діяти науково-дослідний інститут агрономії ПДАА. Директором наукового центру й основним селекціонером пшениці озимої є доктор сільськогосподарських наук, професор Володимир Тищенко.\n23 червня 2014 року на ділянках центру було проведено науково-практичний семінар, участь у якому взяли керівники аграрної галузі області, науковці та сільгоспвиробники. Почесним гостем заходу став заступник директора ННІ післядипломної освіти НУБіП України, д. е. н., академік, професор Віктор Пабат, який тривалий час керував науково-дослідним селекційним центром ПДАА. Тож добре знаючи специфіку селекційної роботи, Віктор Олексійович вникав у всі нюанси, цікавився особливостями того чи іншого сорту.\nА похвалитися полтавцям справді є чим. Нині на 20 тисячах ділянок центру колоситься 500 сортів пшениці. «Особисто я найбільше пишаюся сортами озимої пшениці «Сагайдак» та «Диканька», – розповів Володимир Тищенко. – Перший із них надзвичайно врожайний. Пшеницю «Диканька» ми розробляли понад 20 років. Цей сорт визнано одним із кращих у світі. Його зразки зберігають у зоні вічної мерзлоти у Свальбардському сховищі в Норвегії та в Мексиканському центрі «Семіт» для використання в майбутньому як у виробництві, так і з науковою метою».\nЗа словами проректора з науково-педагогічної, наукової роботи ПДАА, доктора філософії Миколи Опари, завдання семінару – подивитися особливості сортів пшениці селекції Полтавської державної аграрної академії. У центрі ведеться селекція сортів із різних регіонів України, відбір на продуктивність, якість, клейковину, вміст білка, стійкість до захворювань. Особлива увага приділяється морозозимостійкості культур. На ділянках центру посіяно 10 сортів полтавської селекції, а незабаром до Києва на затвердження комісії буде передано ще два – Пабатка і Перегонівка.\n– Дуже вражений тим, що побачив на Полтавщині, – поділився присутній на семінарі колишній голова Богуславської РДА Київської області Богдан Дубас. – Особливо новими сортами пшениці, адаптованими до змін клімату в Україні. Це добре, що є такі одержимі люди, як Володимир Тищенко, за ними майбутнє нашої держави.\nголова правління КСП «Зелений гай» Гадяцького району Анатолій Попельнюх, директор науково-дослідного селекційного центру ПДАА Володимир Тищенко, Богдан Дубас, заступник директора ННІ післядипломної освіти НУБіП України Віктор Пабат, начальник Державної фітосанітарної інспекції Полтавської області Віталій Назаренко, директор Департаменту АПР Сергій Фролов, проректор із науково-педагогічної, наукової роботи ПДАА Микола Опара, декан факультету агротехнологій та екології ПДАА Микола Маренич і заступник директора Департаменту АПР Семен Москаленко


"Зачитали за 10 хвилин те, що раніше читали півтора року" - Насірову і його експідлеглому пред’явили обвинувачення (Відео) - 7 ДНІВ УКРАЇНА\n“Зачитали за 10 хвилин те, що раніше читали півтора року” – Насірову і його експідлеглому пред’явили обвинувачення (Відео)\nУ Вищому антикорупційному суді нарешті зачитали обвинувальний акт колишньому керівнику Державної фіскальної слу жби Роману Насірову. Для цього знадобилося 10 хвилин часу. Раніше його читали півтора року, пише Українська Правда.\nЗазначимо, Насірова обвинувачують у незаконному наданні розстрочок зі сплати ренти газовим компаніям ексдепутата-втікача Олександра Онищенка. Збитки — 2 млрд грн. Співучасник Насірова в цій справі – екскерівник одного з департаментів ДФС Носіков. Обоє на суді кажуть, що не розуміють, у чому їх звинувачують, просять пояснити.\nНа засіданні суду присутні представник і адвокат “Укргазвидобування”. Підприємство виступає як потерпіла сторона від дій Насірова. Вони також добиваються відшкодування збитків, завданих ексглавою ДФС.\nВідео, Новини, Політика"7днів-Україна", 7днів, Роман Насіров\nPrevious Previous post: П’ятнадцять одиниць вибухівки знайшли на Хмельниччині за минулу добу\nNext Next post: 27 років тому у Севастополі створили першу бригаду кораблів ВМС України: як це було (Фото)


Минайці здобули дві вольові перемоги. ФОТО - Карпатський об'єктив https://rx.ua\nПротягом трьох днів, 23–25 січня, футболісти «Минаю» провели два товариські поєдинки. В обох іграх закарпатці пропускали першими, однак у підсумку доводили справу до перемоги.\nУ рамках підготовки до другої частини сезону 2019/20 головна футбольна команда Закарпаття вже встигла провести п’ять ігор. Окрім трьох поєдинків в Угорщині (поразки від «Казінцбарцики» і «Варди» з однаковими рахунками 0:1 та перемога над «Дебреценом» 5:2), про які ми повідомляли в минулому номері газети, колектив Василя Кобіна зіграв два товариські матчі в Україні.\n23 січня «Минай» вирушив до Львова, де провів спаринг із місцевою однойменною командою, котра виступає в найелітнішому футбольному дивізіоні України. Уболівальники закарпатського клубу добре пам’ятають «Львів», адже наприкінці жовтня ця команда протистояли минайцям у рамках 1/8 фіналу Кубка України. Тоді колектив з Ужгородщини здобув перемогу (2:0). Ця вікторія стала історичною для нашої команди: «Минай» уперше пробився до чвертьфіналу престижного всеукраїнського клубного турніру.\nХоч ця гра була товариською, проте львів’яни прагнули взяти реванш за поразку двомісячної давності. Зробити це було не так просто, адже закарпатці у звітній грі також налаштувалися на позитивний результат.\nПерша половина зустрічі відбулася за переваги «Львова» і завершилася з рахунком 1:0. Результативними діями у складі господарів відзначився Ярослав Богунов. А ось у другому таймі минайці зіграли більш оптимальним складом і змогли переломити хід протистояння на свою користь. На 53-й хв. Олег Маїк установив паритет, а на 89-й – Владислав Микуляк приніс гостям перемогу (1:2). Нагоди для взяття воріт також мали Артур Карноза, Олександр Глагола та Антон Кіча, однак жоден із них так і не зумів увігнати м’яч у сітку воріт суперника.\nПісля гри закарпатці повернулися додому і вже через два дні, 25 січня, зіграли перед рідними вболівальниками. На штучному полі ужгородського стадіону «Авангард» «Минай» зустрівся з «Татраном» (Пряшів), котрий наразі очолює Другу лігу (дивізіон Схід) Словаччини.\nУ цьому поєдинку, як і в попередніх товариських іграх, коуч минайців дав змогу зіграти великій кількості футболістів. Зокрема шанс показати себе мали й ті, хто перебуває в команді на перегляді.\nЯкщо в стартові 20 хвилин зустрічі на полі точилася рівна боротьба, то згодом ініціативою заволоділи минайці. Негативна тенденція пропускати першими повторилася і в цій грі. Ближче до екватора першого тайму словаки заробили право на небезпечний штрафний удар, який за хвилину впевнено реалізували. Після пропущеного м’яча господарі активізувалися і ще до перерви зуміли провести дві результативні атаки у відповідь. Спочатку відзначився Владислав Микуляк, а згодом Антон Кіча.\nТільки-но розпочалася друга 45-хвилинка, як гості були вимушені втретє виймати м’яч із власної сітки воріт. Цього разу автором гола став Василь Пиняшко. На досягнутому минайці не зупинилися і на 70-й хв. зробили рахунок розгромним – 4:1. Дубль до свого активу записав Пиняшко. Наприкінці поєдинку гольові моменти виникали не тільки в господарів, а й у гостей, однак нікому з футболістів не вдалося відзначитися.\nЗдобувши три поспіль перемоги, минайці в хорошому настрої підходять до наступної товариської гри. А вона обіцяє бути цікавою для прихильників закарпатської футболу, адже зійдуться два професійні клуби області – «Минай» та «Ужгород».\nЗазначимо, що команда з обласного центру Закарпаття також розпочала підготовку до другої частини сезону. 25 січня колектив Михайла Іваниці зіграв перший товариський матч. Суперником закарпатської команди був пряшівський «Татран» U-21. Та гра завершилася переконливою перемогою ужгородців з рахунком 8:0. Хет-трик до свого активу записав Вадим Ференцик. Дубль вдалося зробити Івану Качуру. Ще по одному взяттю воріт провели Сергій Машталір, Віктор Ряшко та Максим Кодря.


Дотримуватись правил пожежної безпеки\nСтворено: Понеділок, 30 жовтня 2017, 15:28\nПроведення профілактичних відпрацювань фахівцями ДСНС України - є одним із методів боротьби з пожежами у житловому секторі. З настанням опалювального сезону значно погіршується статистика щодо кількості займань у помешканнях громадян. В першу чергу завдяки тому, що самі ж громадяни нехтують елементарними правилами безпеки: використовують несправні обігрівачі, не слідкують за перевантаженням електромереж та справністю пічного опалення.\nВсього з початку року на території України виникло понад 74 тисячі пожеж. З них у житловому секторі — понад 25 тисяч випадків. Кількість загиблих на пожежах вже давно перетнула позначку у 1200 осіб.\nТож, рятувальники радять завжди дотримуватися простих правил безпеки у побуті для того, щоб не стати частиною сумної статистики.\nЗокрема закарпатські рятувальники спільно з найактивнішими мешканцями села Грушово Тячівського району провели комплексне позапланове відпрацювання житлового сектору. Учасники рейдової групи навідалися до помешкань громадян, які опинилися в складних життєвих умовах та найчастіше стають жертвами вогняної стихії. Це одинокі та літні люди, багатодітні сім'ї. Фахівці ДСНС здійснили подворовий обхід та поспілкувалися з мешканцями щодо безпеки життєдіяльності під час осінньо-зимового періоду та нагадали про сезонні фактори, які можуть спровокувати виникнення пожежі або надзвичайної події.\nВодночас фахівці Управління ДСНС у Кіровоградській області відпрацювали житловий сектор в районі вулиці Полтавської міста Кропивницького та запитали громадян, чи безпечна їхня оселя у протипожежному відношенні та чи всіх правил безпеки життєдіяльності у побуті вони дотримуються. Рятувальники розповідали мешканцям приватних домоволодінь про статистику та причини пожеж, які щодня трапляються в області, та наголосили, що основним чинником виникнення загорянь є людська недбалість. Для того, щоб отримана інформація запам'яталась громадянам — фахівці Служби порятунку залишили співрозмовникам тематичні листівки.\nподбайте про стан опалення в помешкані та не використовуйте старі чи несправні обігрівачі;\nПерегляди статей : 297195


Актриса Вікторія Ісакова біографія, чоловік — Юрій Мороз, особисте життя, діти, фото — Актуальные Новости\nАктриса Вікторія Ісакова біографія, чоловік — Юрій Мороз, особисте життя, діти, фото\nКоротка біографія Вікторії Ісакової\nЧоловік Вікторії Ісакової — режисер Юрій мороз. Раніше чоловік був одружений на талановиту актрису Марину Левтова, але овдовів. Єдина дочка від першого браку — актриса Дарина мороз, відома за серіалом «Тріада». Саме вона познайомила Ісакову зі своїм батьком, але й подумати не могла, що між ними почнеться роман, який переросте в довге і щасливе сімейне життя.\nВікторія Євгенівна Ісакова родом з Дагестану. Рік народження — 1976, дата — 12 жовтень. Батьки ніякого відношення до театру і кіно не мали. Батько — футбольний адміністратор, мати — домогосподарка. Коли актрисі виповнилося 12 років, вся родина переїхала в Москву. Вікторія пішла в школу з поглибленим вивченням іноземних мов, захопилася мистецтвом, записалася в театральний гурток. По випуску надійшла в РАТІ-ГІТІС, а через рік перевелася в школу-студію МХАТ, де і отримувала театральну освіту. Як спеціальності вибрала акторську майстерність.\nПо випуску два роки служила в МХТ ім. Чехова, а в 2003 році отримала престижну премію «Чайка». З 2006 року Ісакова більше знімається в кіно, зіграла не одну головну роль. актриса добре відома за роллю Марини Цвєтаєвої в біографічній драмі «Дзеркало».\nФільмографія, головні ролі\nУ кіно артистка дебютувала ще в студентські роки, зігравши епізодичну роль в серіалі «Чехов і Ко», а в новому тисячолітті з’явилася в психологічній драмі «Імперія під ударом», зігравши першу серйозну роль. У 2006 році їй дісталася негативна роль в культовому серіалі «Полювання на піранью», а й з нею Вікторія впоралася чудово.\nпізніше Ісакова знімалася в драмі «Точка» і отримала за свою героїню престижну премію «Silver Hugo». Наступні роботи — «Брати Карамазови» (2008), «Відлига» (2013), «Дзеркало» (2013) за участю Марини Цвєтаєвої, «Батьківщина» (2015), «Учень», «Мата Харі» (2016), «Ви все мене дратуйте »(2017), короткометражка« Ніжність »,« Анна Кареніна »,« Русские біси »(2018) та інші. Останній проект — «Скажи правду» (2019).\nСкільки років актрисі\nВік Ісакової — 44 роки, але виглядає артистка набагато молодше.\nЗростання, вага, параметри фігури\nПри зрості 174 см Ісакова важить 52 кг, має бездоганну фігурою і модельними зовнішніми даними. Періодично сидить на дієтах, але не зловживає такими методами схуднення.\nВолосся Вікторії Ісакової\nактриса любить експериментувати із зачісками. Те випрямить і відростить довжину волосся, то зробить екстравагантне каре і зав’ється неслухняні локони. Вікторія кілька разів змінювала колір волосся, але намагалася не виходити за межі русявого.\nПластичні операції актриси Ісакової\nВікторія в свої за 40 прекрасно виглядає. Не так давно вона сильно схудла заради чергової ролі, шанувальники відразу захвилювалися про її здоров’я. До того ж, дещо змінилася форма носа знаменитості. Пластичні хірурги припустили, що була виконана вдала ринопластика.\nАктриса ні разу не визнавалася у виконанні пластичних операцій, але повна відсутність зморшок наштовхує на думки про регулярні візити до косметолога і застосуванні уколів краси. Виглядає добре, без надмірностей пластики і ботокса.\nЧому кульгає Ісакова\nУ художньому фільмі «Жги» персонаж, якого зіграла Вікторія, помітно кульгає. Це всього лише частина продуманого режисерами образу, проблем зі здоров’ям у актриси немає і ніколи не було.\nВікторія Ісакова: Курить чи ні\nУ актриси немає шкідливих звичок, хіба що періодичне бажання схуднути, вічне прагнення до досконалості.\nПерші серйозні відносини з Олександром Чижевським закінчилися трагедією, до весілля справа так і не дійшла. А ось єдиним законним чоловіком став відомий режисер Юрій Мороз, старший за свою обраницю на цілих 20 років.\nОлександр Чижевський та Ісакова\nПерше кохання — однокурсник Олександр Чижевський, з яким дівчина познайомилася в театральному училищі. Це була взаємна любов з першого погляду.\nЗ хлопцем сталася трагедія. За місяць до випуску його збила машина. Три дні він пролежав у морзі, поки рідні і близькі його впізнали. Для Ісакової — це було сильне потрясіння, вона більше року тужила за коханим.\nЧоловік Ісакової — Юрій Мороз\nЦе відомий кінорежисер і творець «мороз фільм ». Одна з найбільш відомих ролей в молодості — Альоша Бровкін. У фільмотеці Юрія — всього 7 ролей. Дуже скоро актор зрозумів, що хоче стати режисером, сам створювати фільми.\n20 років Юрій був одружений на актрисі Марині Левтова, яка в новому тисячолітті розбилася на снігоході. Через кілька років вдівець познайомився з подругою дочки і знову закохався.\nДар’я Мороз і Ісакова: відносини\nЇх історія кохання почалася через 3 роки після трагедії з Олександром Чижевським. Вони познайомилися в Кінешмі відпочинку. Дочка режисера Дар’я мороз познайомила батька з подругою і Юрій закохався з першого погляду.\nВікторія відповіла взаємністю, дуже скоро закохані одружилися. Ось тільки доросла дочка режисера Дарина була категорично проти молодої мачухи, яка, на її погляд, була нерівнею батькові. Процес притирання був довгим і складним, але сьогодні Даша і Віка підтримують дружні стосунки, спілкуються.\nНезабаром після весілля Ісакова народила дочку, яку щасливі батьки назвали Марією. Дівчинка прожила всього 4 місяці, померла від важкого вродженого захворювання. Смерть дочки тільки об’єднала убитих горем подружжя, які намагалися всіляко підтримувати одне одного у важку хвилину.\nУ 2016 році стало відомо, що Юрій і Вікторія удочерили дівчинку, яку звуть Варвара. Про цю історію в пресі не поширюються, виховують дитину, як рідну. Другу дитину в сімействі Мороз народила сурогатна мати. Подробиці і цією таємницею історії теж замовчуються, знаменитості ретельно приховують своє особисте життя. Не так давно журналісти зробили спільну фото з відпочинку зоряного сімейства з дітьми.\nБлагодійний фонд Ісакової\nКрім зйомок у кіно і виступів в театрі актриса займається благодійністю. Щорічно благодійний фонд «Альоша» збирає мільйони рублів на допомогу дітям, які страждають від важких онкологічних пухлин головного мозку. Чоловік всіляко сприяє такій запопадливості дружини допомагати нужденним людям.\nКатерина Стулова і Ісакова схожі\nАктриси схожі зовні, але сестрами і кровними родичками не є. Просто однаковий типаж особи, колір волосся і міміка. Народилися знаменитості в один рік, обидві — талановиті актриси з багатою фільмотекою, армією шанувальників.\nІсакова і Карина Мішуліна: схожість актрис\nЩе одне зовнішню схожість і знову ніякого кровного споріднення. Актриси просто схожі, так часто буває в кінематографі. Багато приписують їм родинні зв’язки, але марно.\nВікторія Ісакова. Як підкорила Юрія Мороза і стала мамою після смерті первістка\nАртистці довелося довго чекати не тільки всеросійської слави, а й особистого щастя. Вікторія Ісакова пережила смерть першого кохання, перш ніж зустріла Юрія Мороза. У шлюбі з режисером на неї посипалися нові випробування: перша дочка подружжя померла.\nКритики відзначали, що кар’єра Вікторії Ісакової пішла в гору після ролей у «Дзеркалі» і в «Відлиги». На момент зйомок актрисі було 36, у неї вже накопичилося чимало робіт в кіно і в театрі, в тому числі нагорода «Чайка» за втілення образу панночки в спектаклі «Вій». Чому ж Слава не накрила талановиту артистку раніше?\n12 жовтня Вікторії виповнюється 44, і вона не раз відзначала, що саме в останні роки відчуває себе особливо щасливою. Ісакова домоглася успіху в професії, знайшла любов і пізнала радість материнства. Але все це далося зірці після низки випробувань. У день народження артистки відповімо на три головних питання: як вона знайшла покликання, стала затребуваною і створила міцну сім’ю.\nЯК ПРИЙШЛА до акторства\nмайбутня актриса провела дитинство в дагестанському Хасав’юрті. Її батько Євген Герцельевіч був поетом, а також футбольним адміністратором, як людина дисциплінована і відповідальний, сина і двох дочок він виховував суворо. «Папа жорстко з нами, дітьми, обходився. Можна-не можна — це не обговорювалося, — пояснювала Вікторія. — На півдні, в Дагестані, це було абсолютно природно. У Москву ми переїхали, коли мені було 11 років, але сімейний устрій не змінився ».\nПереїзд відбувся через зарахування брата в школу олімпійського резерву: батьки вирішили, що сім’я не повинна розлучатися. Віку віддали в спеціалізований навчальний заклад з англійським ухилом, так що довелося наздоганяти нових однокласників і відвідувати репетитора. Зв’яже дівчина долю з лінгвістикою, було незрозуміло — вона явно мала гуманітарний склад розуму, але в який вуз вступати — не уявляла.\nУ ранньому віці Ісакову не тягнуло до акторської професії, вона не була однією з тих, хто захоплюється самодіяльністю і марить сценою. Однак два фактори — те, що сім’я винаймала дві кімнати в комуналці поблизу ГІТІСу, і те, що багато однокласниці планували подавати туди документи, — зіграли свою роль. На подив батьків, Вікторію прийняли до театрального інституту.\nТільки через рік Вікторія усвідомила, чого бажає насправді — вчитися в Школі-студії МХАТ. Студентські роки згодом вона згадувала з захватом: лекції Олега Єфремова, вникання в основи акторської професії, прогулянки по старій Москві. встигала Ісакова і розважатися з одногрупниками — часто після занять вони ходили в нічний клуб і танцювали до п’ятої ранку, спали пару годин і знову бігли до вузу. Курс був дружним, та й енергійним молодим людям хотілося, як то кажуть, осягнути неосяжне, поєднуючи освіту з веселощами.\nОтримавши диплом, артистка влаштувалася в МХТ імені Чехова, де працювала зі своїм майстром Олегом Єфремовим. Бажаючи «омолодити» постарілий складу «Чайки», метр запропонував Вікторії роль Ніни Зарічної. Це була величезна удача, і з прем’єрою її чекав успіх, але радість актриси тривала недовго. Після смерті Єфремова театр очолив Олег Табаков і, як це завжди буває, новий художній керівник взявся вносити свої корективи.\n«Ми прекрасно розуміли, що нас чекають зміни. Під керівництвом Олега Павловича пропрацювали рік. Весь цей час він до нас придивлявся, оцінював. В результаті, з 15-ти осіб нашої трупи контракт ні з ким не був продовжений », — був відвертим у програмі« Доля людини »Андрій Фінягін.\nУ числі тих, кому запропонували звільнитися без пояснення причин, виявилася і Ісакова. «Важкий був для мене період. Але, до удачі моєї акторської, я відразу потрапила в хороші руки — до режисера Роману Козаку, який очолив у той же час театр імені Пушкіна. Це було щастя, а могла просто опинитися на вулиці. Але ідея-фікс ще довго не відпускала: ось прийде час — і я вам всім покажу! А потім це відчуття зникло. абсолютно. Коли відчула себе впевнено, коли прийшли спокій, свобода і затребуваність, що минув стало здаватися такою дурницею!»- відзначала Вікторія.\nУ 2003-му актриса зіграла панночку в спектаклі «Вій», за що отримала престижну нагороду «Чайка». Надалі Ісакова блищала також на сцені «Гоголь-центру», а в 2017-му знову опинилася на підмостках рідного МХТ, виконавши роль Віри в п’єсі «Світлий шлях. 19.17 ».\nЯК прославився в КІНО\nдебютну кінороль актриса зіграла ще за часів студентства — в епізоді серіалу «Чехов і Ко». Потім їй пропонували роботу в проектах «Імперія під ударом», «Каменська», «Требуется няня». Перша помітна героїня — лиходійка Синильга — дісталася Вікторії в «Полюванні на піранью». За втілення Кіри на прізвисько «Зебра» в стрічці Юрія Мороза «Точка» Ісакова удостоїлася призу в номінації «Краща актриса року »на Чиказькому міжнародному фестивалі.\nВідтепер артистку все частіше запрошували в різні фільми: «Доктор Живаго», «Брати Карамазови», «Острів». Справжнім проривом для неї стали зйомки в «Відлиги» в образі Інги Хрустальовій. За цю роль зірку номінували на «ТЕФІ» і присудили їй приз Асоціації продюсерів кіно і телебачення.\n«Хоча я неймовірно горда цією роллю і роботою з режисером Валерієм Тодоровським, мені трішки образливо за життя до« Відлиги », за мої попередні роботи, — відзначала Ісакова. — Я ж не несподівано отримала цю роль: ось якби ніде не працювала, ніколи не знімалася і отримала роль — це було б «раптом». Роль ця усвідомлена і зіграна усвідомлено. Здається, що в мені, нарешті, з’єдналися зміст і форма. І з’явилася роль, яка цього з’єднанню відповідає ».\nЯскравим і переконливим глядачі порахували перевтілення Вікторії в Марину Цвєтаєву в «Дзеркалі». А далі актрису буквально розривали на частини: 12-серійний «Інквізитор», драма «Учень», роль графині Киреєвські в «Мате Харі» і Доллі в «Анні Кареніній». Кожен новий проект ставав предметом обговорення критиків і журналістів, так що Ісакову все частіше звали на інтерв’ю. З непідробним інтересом артистка розповідала про зйомки в «Жги!»,« Демона революції », фільмі« Один вдих », присвяченому історії фрідайвера Наталії Молчанової.\n«Один вдих» про те, що немає меж. Але це більшою мірою про здатність людей повністю змінити своє життя. Припустимо, я часто помічаю, що люди живуть за інерцією: ну чого ж вже тут міняти? А наше кіно про те, що ти можеш змінити своє життя коли завгодно, що можливості людини безмежні і все залежить тільки від тебе », — пояснювала Вікторія.\nактриса знімалася не тільки в кіно, але і в кліпах. Так, її можна побачити в роликах на пісні «Вільний політ» Валерія Меладзе, «Надя» «Дельфіна», «Проста життя суть» Сергія Шнурова. Фотогенічна і здатна легко імпровізувати артистка ідеально справлялася з поставленими авторами відео завданнями. Крім того, Ісакова спробувала себе у ролі ведучої програми «Справжні».\nЯК ЗНАЙШЛА ОСОБИСТЕ ЩАСТЯ\nахнете | Як виглядає дочка Вікторії Ісакової і Юрія Мороза\nПерше кохання Вікторія зустріла в стінах вузу — на думку однокурсників, Саша Чижевський був як ніхто гідний стати зіркою. Високий, ставний, талановитий, здавалося, блискуче майбутнє йому забезпечено. Але доля обійшлася з хлопцем жорстоко: він загинув під колесами автомобіля, не доживши до випускного всього два тижні.\n«Його збила машина на Ленінградському проспекті. Винного так і не знайшли. Справа була рано вранці, о п’ятій годині, він звідкись повертався, — ділився однокурсник Сергій Новіков. — Свідків не виявилося. При Сашкові не було документів, відвезли в морг, і він лежав там більше тижня. Потім приїхав брат на впізнання, і змогли встановити особу загиблого. Труну з тілом поставили в аудиторії, і ми прощалися з нашим Сашком. Ніхто з нас так і не зміг змиритися з його безглуздою смертю ».\nПісля трагедії довгий час в житті Вікторії Ісакової не знаходилося місця для любові, вона з головою поринула в роботу. Символічно, що доля звела актрису з режисером, який теж втратив близьку людину: дружина Юрія Мороза Марина Левтова загинула в 2000-му, катаючись на снігоході. І ось одного разу Дарина Мороз познайомила батька з Вікторією ..\nчерез півроку актриса і режисер зустрілися знову: у Дарини на показі в Школі-студії МХАТ, і Вікторія запросила чоловіка на «Лісову пісню». «Після вистави ми пішли … Куди ми вирушили? на Бронній. Посиділи в кафе. І вже більше не розлучалися. Я просто відчула, що буду і далі з цією людиною », — підкреслювала Ісакова.\nСпочатку Дарині було складно прийняти той факт, що тато знайшов жінку на 20 років молодше себе. як говорив Юрій Павлович, вік у дочки тоді був «максималистский». Але коли спадкоємиця створила власну сім’ю з Костянтином Богомоловим, то стала менш емоційно залежати від батька і зрозуміла, що він має право на власне життя.\nПеріод притирання, неприйняття Дар’ї — ці проблеми закоханим вдалося подолати. Головне випробування чекало пару незабаром після весілля в 2003-му: у подружжя народилася дочка, але прожила малятко всього три місяці. «Ми зіткнулися з проблемою, коли люди навіть не знають, чому втратили дитину. Втрачають до того, як розуміють, що з ним сталося. Я стала намагатися зробити так, щоб ці дослідження можна було проводити у нас в Росії. Виявилося, що це стіна, яку пробити неможливо. Якийсь час я над цим працювала, потім почала займатися благодійним фондом », — розповідала актриса.\nПроблема полягала в деякій генетичної несумісності, і вирішити її парі вдалося за кордоном. На кілька років Вікторія замкнулася в собі, рятувала тільки робота, але потім жінка зробила нову спробу стати матір’ю. Правда, ділитися радістю актриса не поспішала: тільки в 2018-му розповіла, що виховує дочку, не згадуючи ні її віку, ні імені. Зараз відомо, що дівчинку звати Варвара, і їй скоро виповниться п’ять, проте фотографії спадкоємиці як і раніше рідко з’являються в соцмережах Ісакової.\n«Мені не хотілося десь публікувати її знімки. Можливо, позначився наш перший сумний досвід. Страх за Варвару у мене не пропав », — пояснювала артистка в інтерв’ю для YouTube-каналу« А поговорити?».\nВаря займається фігурним катанням і вчить іноземну мову. Дівчинка часто приходить в театр, спостерігаючи за роботою матері з-за лаштунків, але говорити про продовження акторської династії поки рано. Життя Вікторії істотно змінилася завдяки появі дочки, відтепер роль матері і дружини стала для неї важливіше творчості. Втім, робити суворий вибір Ісакової не довелося: їй прекрасно вдається поєднувати турботу про рідних з акторством.\nПомерлу дочку Машу Вікторія Ісакова і Юрій Мороз назвали на честь першої дружини режисера — Марини Левтова\nСімейний союз режисера Юрія Мороза і актриси Вікторії Ісакової багато друзів і знайомих сприйняли скептично. Спочатку їм здавалося, що Вікою рухають меркантильні міркування. Для молодої актриси шлюб з успішним режисером міг стати гарною підмогою в кар’єрі. Войовничо поставилася до появи мачухи і дочка Юрія — Дар’я Мороз. Після трагічної загибелі її мами, Марини Левтова пройшло трохи більше двох років, і в очах Даші весілля батька виглядала зрадою. Крім того, мачуха була старше падчерки всього на 7 років.\nВікторія так розповідає про знайомство з Юрієм: Це було під Кінешмою. Я тоді вже провчилася у театральному, а Дашка надійшла до тих же педагогам. Ми знали один одного. Якось під час зйомок опинилися на одному поромі, мороз підійшла і каже: «Здрастуйте, я тут знімаюся. А це Юра ». Я навіть не зрозуміла, що він її батько. Через півроку він прийшов в театр на показ до дочки, і я запросила його на спектакль. Так все і почалося…\nЮрій Мороз, Дар’я мороз і Марина Левтова. «Сумую», — написала Дарина у вересні 2019 Інста, розмістивши кілька старих фото з мамою і татом\nЧас показав, що Вікторія щиро полюбила Юрія. Бачила його душевний біль через загибель дружини і хотіла повернути до нормального життя. Віка, яка молодша за на 20 років, стала не тільки дружиною режисера, а й його музою — через 16 років шлюбу це визнали навіть недоброзичливці.\nІсакова знайшла спільну мову і з падчеркою. Після того як заміжня Дарина закохалася в Костянтина Богомолова і пішла від чоловіка, вона багато переосмислила. Зрозуміла, що батько має право на особисте щастя. Зараз старша дочка і дружина Юрія Мороза живуть дружно. «А коли Дашко не подобається зауваження, які я їй роблю, вона називає мене мачухою!», — сміється Вікторія.\nПомерла дочка Маша Вікторії Ісакової і Юрія Мороза\nВікторія Ісакова в дитинстві\nЧерез рік після одруження у Вікторії і Юрія народилася дочка — Маша. Примітно те, що в неформальній обстановці Машею, Манею, Марусею режисер і друзі називали Марину Льовтову, першу дружину Мороза. Дочка народилася слабенькою, тому покинула цей світ у дитинстві. За фатальним збігом обставин це відбулося практично в одні і ті ж дні, коли не стало Марини.\nВ інтерв’ю 2004 року Юрій Мороз поділився переживаннями: «У нас була дівчинка … Маруся. Вона загинула рік тому. Чотири місяці прожила … навіть менше. Там багато чого було — і лікарські помилки, і все, разом узяте. <...gt; 25 февраля - годовщина смерти Маруси, а 27 февраля - Маньки, уже четыре года, как ее нет…»\nДочка Варвара, яку Вікторія Ісакова та Юрій Мороз довго приховували\nпісля пережитого Вікторія і Юрій болісно реагували на питання про дітей. Подружжя повністю засекретили своє особисте життя. Тому для шанувальників стало цілковитою несподіванкою заява Ісакової, що вона вже кілька років є мамою маленької дівчинки. В кінці 2018 р. Вікторія згадала в інтерв’ю про те, що замислюється, як потрібно виховувати дитину, але при цьому не повідомила ні вік, ні ім’я малятка.\nфото старе, але Вікторія опублікувала його зовсім недавно. Обійми мами і хрестик на червоній нитки захищають дитину\nНезабаром після цього визнання, актриса стала публікувати в Інстаграм старі і нові фотографії дівчинки, але або зі спини, або так, щоб не можна було розглянути риси обличчя. У коментарях до однієї з фотографій Ісакова написала, що для неї найголовніше — забезпечити своїй дитині максимальний захист. Можливо, тому батьки з забобони боялися оголошувати про появу доньки.\nВікторія зробила підпис до фото в Інстаграм: «Я захищаю свою дитину. Ми захищаємо своїх дітей. Моя вчора сказала, що не хоче ставати дорослою, так як це страшно. Я думала, що сказати їй у відповідь і в результаті просто обняла її і довго не відпускала ».\nперше фото, де можна побачити обличчя доньки Вікторії Ісакової і Юрія Мороза\nІм’я своєї сестрички розсекретила Дар’я мороз. 15 вересня цього року Вікторія Ісакова опублікувала в Інстаграм фотографію з дочкою, на якій всі бажаючі нарешті змогли розглянути личко малятка. На наступний день цей же знімок опублікувала Дарина і підписала: «Прекрасні мої вогняні дівчинки!». З хештега стало зрозуміло, як звуть дитину: Варвара Юріївна.\nВікторія святкує День народження на знімальному майданчику\nУ жовтні Вікторія зазначила 43-й день народження прямо на знімальному майданчику фільму «Троє». Колеги влаштували їй свято з квітами, подарунками та тортом зі свічками. На відео, яке іменинниця розмістила в Інстаграм, відображено момент, як вона разом з донечкою задуває свічки на торті. Зворушливий момент такого простого (і одночасно вистражданого) материнського щастя.\nВікторія Ісакова — біографія, особисте життя, чоловік, діти. Актриса серіалу Зорге\nРаздел: Новини шоу бізнесу Метки: актриса, біографія, вікторія, діти, Ісакова, мороз, особиста, фото, юрій\n← Помідори на зиму в розсолі; заготовки для зими Алана і липової — Дружина Олександра Липового, фото Дружини спортсменів Його-Дружина. дружини знаменитостей →


Для чого завозять в Крим дешеві виноматеріали? - InformNapalm.org (Українська)\nДля чого завозять в Крим дешеві виноматеріали?\non 16.05.2017 | | Крим | Новини | Російсько-українська війна Print This Post\nКрим під окупацією перетворюється на кубло шахраїв всіх мастей з усіх країн. Через слабкість окупаційної влади Крим став беззахисним перед нечистоплотним бізнесом. Припускаємо, що багато хто з італійців, французів, іспанців, греків та інших, хто засвітився в незаконних відвідинах окупованої території України, – шахраї вищого ґатунку, що прагнуть отримати надприбутки, використовуючи хиткість і слабкість окупаційної влади Криму.\nПродовжуємо вивчати сайт кримської окупаційної митниці. Розглянемо одну з позицій поставок – виноматеріали. Аналіз статистичних даних показав, що виноматеріали – це постійна стаття імпорту. Хоч яким способом завозиться цей “імпорт” на територію окупованого півострова – це переміщення товарів через кордон України без належного оформлення у митних і прикордонних органах нашої країни, по суті контрабанда. Статистичні дані доступні за два роки – з січня 2015 до грудня 2016.\nЗ таблиці видно, що завезення виноматеріалів відбувається регулярно, середній об’єм надходжень – півтори тисячі тонн на місяць. Є періоди, коли поставок явно менше: січень-березень 2015, жовтень 2015, червень і вересень 2016. У квітні та червні 2015, жовтні та грудні 2016 надходили великі партії. Вартість виноматеріалів коливається у межах від 0.38 до 0.61$ за літр, середня ціна – 0.46$ за літр.\nІнтерес становлять дані по країнах-контрагентах, що постачають свою продукцію на окуповану територію України в обхід загальноприйнятих норм міжнародної торгівлі.\nЧемпіоном тут є Іспанія, з якої в Крим завезено понад 17 тисяч тонн продукції вартістю 0.40$ за літр на суму майже 7 млн доларів. Із ПАР доправили понад 6 тисяч тонн виноматеріалів вартістю 0.47 центів за літр. Є поставки з Молдови, Чилі, Болгарії, Узбекистану, Греції. Питання поставок, які на цьому сайті показані як з України, потребують окремого вивчення.\nОтже, за два роки, 2015 і 2016, і перший квартал 2017 року винороби окупованого Криму імпортували 38 з половиною тисяч тонн виноматеріалів. А це аж 55 мільйонів пляшок фальсифікованого вина під кримськими брендами.\nОкупанти відібрали українські підприємства, зареєстровані в Україні торгові марки, а тепер завозять дешеві виноматеріали з усього світу, розливають їх у пляшки і продають це як кримське вино. Ціна такої підробки набагато вища за вартість завезеного матеріалу. Так вином, яке начебто вироблене з винограду кримських виноградників, забезпечують передусім крамниці країни-агресора, хоч іноді вони роблять спроби продати його за кордоном. І тоді на міжнародних виставках виноробства, як це недавно було на VINITALY-2017 в італійській Вероні, можуть показати якісне вино, а під прикриттям справжнього продукту спробувати продати низькопробний компот, який не має нічого спільного з Кримом. У сірій зоні з відсутнім законом і правопорядком, в яку перетворився Крим, це цілком закономірно.\nNo Responses to “Для чого завозять в Крим дешеві виноматеріали?”


Історики – про окупацію України під час Другої світової ➢ Погляд ➢ Новини Києва та Київщини онлайн\nГоловна › Анонси › Історики – про окупацію України під час Другої світової\nІсторики – про окупацію України під час Другої світової\nАвтор: Косянчук Інна 21.10.2019 | 12:28\nНа Вишгородщині відбудеться науково-практична конференція, присвячена 75-й річниці вигнання нацистів з України.\nУ Національному музеї-заповіднику «Битва за Київ у 1943 році», що розташований у селі Нові Петрівці Вишгородського району, 24 жовтня відбудеться науково-практична конференція, присвячена 75-й річниці вигнання нацистів з України. «Для подальшого розвитку сучасної історичної воєнної науки важливим є узагальнення досвіду Другої світової війни, особливо сьогодні, коли українці виборюють цілісність та незалежність своєї держави на сході країни. На конференцію запрошено видатних істориків, музейних працівників, краєзнавців, практиків з національно-патріотичного виховання», зауважують у музеї-заповіднику «Битва за Київ у 1943 році».\nДата конференції: 24 жовтня\nЛокація: Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 67, Національний музей -заповідник «Битва за Київ у 1943 році»\nЗ 1418 днів війни на теренах Радянського Союзу 1225 діб нацистський чобіт топтав землю України, 778 днів перебувала у гітлерівському ярмі столиця України – Київ. Наш народ не скорився ворогу. За роки війни загинуло понад 8.5 млн мешканців України, з яких 4,5 млн. – мирне населення. Величезними були і матеріальні втрати. Україна постраждала більше ніж всі країни Європи.\nТакож у межах конференції запланована презентація тематичної виставки, присвяченої 75-й річниці вигнання нацистів з українських земель. У музеї-заповіднику делатізували, що на виставці буде представлено зброю, особисті речі, письмові та документальні експонати відповідного періоду як солдатів Червоної Армії, так і Вермахту.\n«Окрема вітрина присвячена діяльності визвольного руху загонів УПА, які також боролися за визволення України. Родзинкою виставки є витвори живопису і графіки з фондів музею, йдеться у повідомленні. – За доброю традицію тематичних виставок у нашому музеї створено дві зони селфі – це інсталяції – «Боєць УПА» та «Капітан РСЧА пише листа дружині свого загиблого солдата». Також відбудеться презентація виставки поштових марок та конвертів відомого Київського філателіста Олександра Володимировича Канівця та презентація двох ретророманів видавництва Фоліо від професійного історика, кандидата політичних наук – Галини Горицької про події в радянському Києві і не тільки».\nВишгородський районкиївщинаконференціяНаціональний музей-заповідник


Екскурсія в зоологічний музей ЛНУ ім.Франка | Львівський автомобільно-дорожній коледж\nЕкскурсія в зоологічний музей ЛНУ ім.Франка\n17 березня з нагоди проведення декади циклових комісій природничо-математичних та загально – технічних дисциплін, викладачами біології Сидоряк Р.Б та Пацулою С.О, був проведений урок-екскурсія в зоологічний музей ЛНУ ім. Франка на тему « Біорізноманіття фауни України та світу. Червонокнижні види». Групи А-11 та А-13 відвідали один з найстаріших університетських музеїв Європи, ознайомились з великою експозицією зоологічного музею, засновником якого був Б.Дибовський. Студенти розглянули Червонокнижні види України і усвідомили масштабність біорізноманіття фауни нашої держави.\nЕкспозиція музею знайомить відвідувачів з фауною всього світу. На сьогодні у музеї понад 170 тис. одиниць зберігання, з яких біля 10 тис. формують експозицію. Особливої уваги заслуговують ентомологічні, орнітологічні та інші колекції.\nУ 2012 році Зоологічному музею Львівського національного університету імені Івана Франка присвоєно звання «Народний музей» за значний внесок у розвиток українського музейництва, заслуги у формуванні та збереженні музейного фонду України, популяризації культурної спадщини.\nОкрім того, в коледжі проводиться акція по збору відпрацьованих батарейок та акумуляторів. В головному корпусі і гуртожитку коледжу, були встановлені скриньки по збору батарейок. Таким чином, ця акація розширює екологічну свідомість студентів, викладачів і працівників нашого коледжу. Адже викидання батарейок разом із побутовим сміттям забруднює ґрунти, водойми і повітря важкими металами та кислотами, які дуже шкідливі для здоров’я людини. Кожен з нас може зробити значний внесок у збереження екологічної стабільності у нашому регіоні. Переробка батарейок вже давно практикується у багатьох країнах Європи та світу. «Зміни своє місто на краще, почни з себе!»\nВикладачі біології і екології\nСидоряк Р.Б., Пацула С.О.\nДМ-31 → ← Оголошення!


Багетні майстерні Львова| Сторінка 26 | Дівочі посиденьки\nБагетні майстерні Львова\nТема у розділі 'Рукодільна порадня', створена користувачем Ума, 18 Травень 2009.\nВідповідь: Багетні майстерні Львова\nбагетка в Епіцентрі\nБула я в Епіцентрі. Віддала на оформлення невеличку іменну іконку, зробили буквально за годину, але так нахалтурили, що жах. Криво-косо, та ще й так натягнули тканину, що здавалось ось-ось нитки потріскають і бісер посипеться. Ніколи більше до них не піду. І ціни у них захмарні.:8:\nSitara, 18 Вересень 2012\nпідкажіть де найбільший вибір паспарту у львові? сьогодні обійшла три майстерні, і ніде не знайшла відповідного кольору, конкретно мене цікавить бузковий. і рамку хочу або білу або сріблясто-бузкову...\nolerusya, 26 Жовтень 2012\nвибір паспарту всюди однаковий\nбо якщо то справді так, то мені не вдасться знайти підходяще\nа в арт галерії були, на фурманській.... біля оперного театру. ціни нищі середніх і вибір трошка є\nBarsuk, 2 Листопад 2012\nfedemma New Member\nМихальчука 6 .... в них там такий вибір що огого..... ціни нормальні\nfedemma, 7 Листопад 2012\nа де у львові штапік роблять...\nBarsuk, 3 Грудень 2012\nsoyka New Member\nЯ завжди оформляла свої роботи в Рамарі.\nЇх якість випробувана роками і вибір матеріалів великий.\nКоли мені радили інші майстерні, я для себе вирішила не зраджувати Рамар і не випробовувати долю.\nА от останню занесла назад на переробку.\nЛиш вдома побачила, що на поверхні вишитої картини, під шклом насічено дрібних ниточок.\nНаступного дня віднесла, сказали, що перероблять при мені. В мене не було часу чекати і я попросила , щоб перезвонили коли зроблять. От з середи чекаю.\nНавіть, якщо там учень це робив, то хтось з досвідчених мав би перевірити.\nРозмір зараз не скажу, бо не міряла. Приблизно 40х30. Але при ціні рамки 55гр за метр погонний + паспарту, все разом вийшло 266гр.\nМені здається,що то просто жахливо- грубі помилки. І петелька,хоть і по центру, але не зовсім горизонтально кріпилась, трохи з перекосом.А ще більш дивує, що це сам Рамар так з'їхав на пси.\nДумаю, що якщо я туди ще і піду, то треба добре наголосити, щоб були максимально уважні, що я помилки бачу і вимагаю якості. Може вони собі думали, що це так вважається нормально?\nsoyka, 15 Грудень 2012\nGalin Max Member\nмені дуже подобається Клейнод. Завжди якісно оформляють. Кожного разу знаходила в них такий багет чи паспарту, який мені був потрібен\nGalin Max, 15 Грудень 2012\nbagata mama New Member\nПідкажіть, може хтось оформляв триптих? Де і чи задоволені?\nbagata mama, 19 Січень 2013\nНіколи більше до них не піду. І ціни у них захмарні\nі вибір рам не альо...тільки пластикові...\nЦитата від bagata mama: ↑\nДекілька днів тому забрала три оформлені картини з багетні що на Коперника. Оскільки саме той багет, який я хотіла, був лише в білому кольорі, а багети в тому кольорі, що мені пасували, мені не нра фактура, то мені навіть той білий перефарбували в тон до того, що потрібно було. Ото написала))).\nВиконанням цілком задоволена.\nFleshka, 19 Січень 2013\nМені потрібно оформлення без рам, тільки підрамник, бо малюнок переходить з однієї на другу.\nbagata mama, 20 Січень 2013\nа де у Львові штапік роблять? на водогінні,фурманській не роблять точно я питала\nBarsuk, 21 Січень 2013\nНіколи ще не оформляла вишивки\nну бо майже нічого не вишивала\n, але ось закінчила метрику синульки і вирішила зробити "по-людськи". Розмір десь 20 на 25 см, рамку хочу простеньку якусь. Так от, сказали мені\n, що оформлення буде коштувати +- 100 грн... То така ціна нормальна? Чи йти ще шукати?\nRosynka, 9 Березень 2013\nТо така ціна нормальна? Чи йти ще шукати?\nважко сказати лише за розміром, залежить від того який багет, чи буде паспарту, яке скло\nсловом факторів багато\nале загалом, то є середня вартість\nможу порекомендувати багетку на Курмановича, там вибір хороший і ціни нижчі, але одна проблема - не зручно добиратися (якщо ви не на авто), це район ВРЕР (МРЕВ) ДАІ\nІмель, 9 Березень 2013\nКуди податися,перший раз,щоб порадили,бо сама боюсь вибирати. Перечитала всі дописи,найближче,мабуть,на Коперніка.\nPampulichka, 25 Березень 2013\nхто бачив де є найбільший вибір білих багетів? на Водогінній та в р-ні Н.Цуму вже все обійшла, всюди по 1-2 шт білих, а я б хотіла без тої "позолоти", звичайну але широку.\nolerusya, 25 Березень 2013\nБула сьогодні на Фурманській,дуже гарно жіночка мені помогла підібрати рамочку і паспарту.Моя вишивка розміром 24,5на24,5см ,подвійне паспарту,звичайне скло обійшлось в143грн. Довольна нема слів\nPampulichka, 26 Березень 2013\nMylaDR New Member\nСьогодні проходила по Коперника, дивлюсь, коло магазину "Космея" нову рамарню відкрили називається Арт-деко(знайома назва..), номер 14-16(між ними). Так як спішила не заходила, в суботу заскочу гляну.\nMylaDR, 18 Квітень 2013\nНу що ж можна сказати. Сьогодні оформила свою роботу в Арт деко на Коперника. Причому принесла зранку, а після обіду вже забрала готову роботу. Вибір багетів мені сподобався як і оформлення. Одним словом, рекомендую!\nMylaDR, 29 Квітень 2013\nЦитата від MylaDR: ↑\nа ціни які??\nolerusya, 30 Квітень 2013


При прогресуючому остеохондрозі різке звуження в хребцях дає поштовх до розвитку порушення мозкового кровообігу та формування спазму судин. Розвиток патологічного стану відбувається внаслідок зниження прохідності базилярних отворів шийного відділу хребта.\nЩе однією причиною головного болю може стати аневризма. В цілому, факторів, здатних спровокувати розвиток спазму, кілька. Це:\nригідність стінок судин або пошкодження артеріальних волокон;\nПо можливому розвитку спазму судин в групу ризику потрапляють такі категорії людей:\nКурці і алкоголіки також відносяться до даної групи.\nДо основним ознаками можна віднести:\nАневризма може проявлятися наступною симптоматикою:\nЯкщо спазм судин є результатом крововиливи, то в цьому випадку спостерігається наступне. Людина, перебуваючи в нормальному стані, практично не реагує на прохання, розмовна мова повністю відсутня або ледве чутна. Зверніть увагу, як потерпілий пережовує їжу. При стався крововилив людина затримує їжу в роті, пережовуючи її дуже ретельно.\nСпазми судин мозку може виникнути і з цілком банальних причин. Наприклад, при зміні погоди, нестачі свіжого повітря, надмірного фізичного напруги, нервового стресу, зниженого тонусу. Навіть велика кількість з’їденого шоколаду або випитої кави і чаю може стати причиною головного болю.\nПолегшити стан допоможе настій барвінку малого. У день необхідно випивати по склянці кошти. Подібний ефект демонструють деревій, аніс, валеріана і пустирник.\nКрім цього відмінно себе зарекомендували настої глоду, звіробою, кропиви і шипшини. Їх краще всього приймати двотижневим курсом один раз в рік. Це відмінна профілактика.\nЗвичайно, прийом трав не скасовує призначене лікарем лікування, а є лише допоміжним засобом.\nПотрібно повністю виключити м’ясо жирних сортів, копчені страви, молочні продукти з високим відсотком жирності. Під забороною чорний чай, шоколад, кава і какао, а також майонез і смажені страви. Варто скоротити споживання цукру та вершкового масла. Що стосується рідини, то в день необхідно випивати не менше 1,5 літра.\nЗагартовування також допомагає у зміцненні судин. Прекрасно себе зарекомендував контрастний душ. Подібний ефект має і обмивання стоп водою різних температур. Такі різкі перепади температур чудово тренують судинну систему. Загартовування допомагає впоратися з метеозалежністю.\nЩоденне фізичне навантаження і масаж має аналогічний ефект. Ці нескладні процедури, включені в режим дня, допомагають зняти надмірне емоційне напруження, відновлюють кровообіг і еластичність стінок судин.\nНеобхідно розуміти, що спазм судин головного мозку – серйозна патологія, що потребує проведення повної діагностики.


Тарас ЄФІМЕНКО: «Я сприймаю світ як гру» - Галицький Кореспондент\nГоловна | Архів | Тарас ЄФІМЕНКО: «Я сприймаю світ як гру»\nТарас ЄФІМЕНКО: «Я сприймаю світ як гру»\nТарас Єфіменко (Юхим) – молодий український поет, інтереси якого виходять далеко за межі поезії. Як художник він прославився в уанеті завдяки намальованим ним унікальним картам Таро, як музикант-експериментатор – у гуртах “Електровантуз”, “L’eau” та “Микола і телевізор”. Із поетичних досягнень Юхима варто згадати збірки “Пакован” та “Ракєта”.\nАле навіть це – не все. Юхим з товаришем вирахував найбільше число у світі, про що свого часу писали найпомітніші українські ЗМІ.\nПро таких, як він, кажуть – “людина-оркестр”, але у випадку з цим хлопцем ненавмисне згадується інша аналогія – радіоактивності. Оскільки Юхим ніби випромінює творчу енергію та ще й сам народився в межах теперішньої Чорнобильської зони, до того ж – в родині ліквідаторів аварії на ЧАЕС.\n– Давай почнемо з тотального запитання: що таке життя?\nЖиття розумні книжки визначають як форму існування матерії, найхарактернішими рисами якої є обмін речовин, самооновлення та самовідтворення. Тобто живий ти доти, доки готовий приймати зміни у своєму житті. Життя неминуче пов’язане зі стражданнями. Недаремно про це говориться у всіх релігіях світу. І доки ти готовий приймати ці страждання, доти ти й живий. Але серед нас ходить дофіга зомбаків, які плутають життя з буттям у насолодах. Звідти і нескладухи.\nЩастя – в дуже простих речах. Про це казав ще покійний соліст «Нірвани» пан Кобейн. Він казав, що справді щасливим був тоді, коли ще був бідним невідомим музикою. Тоді кожна одежина із секонд-хенду перетворювалася на щасливу подію.\nАле годі вже філософствувати. Кожен обирає свій шлях. Якби мене хтось попросив максимально коротко пояснити сенс життя, я би відповів так: «Бах. Меса сі мінор».\n– Що ти мав пережити у своєму житті, аби прийти до саме такого розуміння світу?\nДумаю, я мав пережити кожен момент того, що вже відбулося. Світ – як бінарна система 010101010. Все залежить від того, на яку гілку дерева пустити свої відповіді. У мене було досить насичене дитинство, переїхали ми з Чорнобильської зони, коли мені було ще 3 рочки. Потім деякий час жили у Маріуполі, далі переїхали в Нові Санжари. У дитинстві я їздив до Франції і деякий час жив у Діжоні, в Бургундії. Ну, а далі вже Київ з усіма його приколами.\nТри роки тому я пережив клінічну смерть. Бухло до того діла довело. Я з дитинства вважав себе поетом, писав ще рочків з 15-ти. Ну, і це все митецьке життя і самопочуття дало певний катарсис. Та й одружений я був невдало. Мабуть, тому і бухав. Одного дня я відчув, що гублю світ під ногами, і перше, про що подумав – викликати таксі. Знаючи, як приїздить наша «швидка», я вирішив доїхати до лікарні в машині таксі. Сів і кажу водієві: «Валимо в лікарню, бо я тут подихаю». Ну, він посміхнувся спочатку, а потім злякався і швидко поїхав за вказаною адресою. По дорозі мене вирубало. Ми тоді проїздили повз «Охмадит». Таксист зімпровізував і поніс мене на руках до лікарні. Там я прийшов до тями, а навколо медсестри метушаться, кажуть: «Тут трупика привезли, але спробуємо відкачати». Почало попускати десь після шостого-сьомого укольчика. Але до чого це я?.. Мабуть, це вплинуло теж, бо мені здається, що я встиг тоді зазирнути за межі цього світу. А от що я побачив там, це вже інша річ…\nЗвісно, зіграли роль фільми, книжки, спілкування з людьми. Та купа всього. Навіть квіти та гриби навколо передають інформацію. Тож мене зробив кожен мій день цього маленького прекрасного життя. Зараз я не бухаю. Життя налагодилося. Все навколо забуяло й ожило. Що тут казати? Мені 31 рік, ще два – і буде вже, як Ісусу, – 33… У мене є татуха на нозі. Там українською мовою написано: «Все відбувається зараз». Ось, напевно, коротка відповідь на це питання.\n– Як ти при такій відважній щирості реагуєш на навколишній світ, що повен масок?\nДумаю, вся річ у тому, що я невіглас. Я не заморочуюся на шляхах інших людей, бо сприймаю світ як гру. Себто лінійно. Зараз, наприклад, мені треба вирішити квест цього інтерв’ю і дати відповіді на запитання. Звісно, що на цей момент інший світ я просто вимикаю. Вміння вимикати зайве – корисна штука.\nА щодо «невігласа», процитую слова одного класика: «Це все – просто гра. Гра в місію, гра в цінності. Той, хто прагне до абсолюту – повний невіглас. Той, хто прагне до мирського – також повний невіглас. Той, хто прагне до порожнечі – повний невіглас. Той, хто прагне до форми – також повний невіглас. Просто порожнеча стискається і стає формою істини. Потім порожнеча стискається знову і стає формою брехні. Форма – стисла порожнеча, порожнеча – розгорнута форма. І ні в чому, хоч убийте, немає нічого справжнього, як немає нічого й помилкового». Так ось, як мені вдається бути нібито щирим: я просто не заморочуюсь.\n– Наскільки, на твою думку, існує взаєморозуміння між людьми зараз, в ці часи?\nВи мені нагадали дідуся Гьоте. Він казав, що знання того, що існує людина, з якою ти відчуваєш взаєморозуміння, незважаючи на відмінність у вираженні думок, може перетворити землю на квітучий сад. Так ось, я маю такий сад людей, за що вдячний життю. До того ж, мені вдається спілкуватися із зовсім різними людьми, і кожного разу я в них впізнаю себе. Я за фахом – психоаналітик. Моя робота – слухати та аналізувати людей.\n– Останнім часом говорять про відчуття того, що українська культура, наповнена новими сенсами – життєвими, тонкими, позитивними, різними, – на грані народження. Як би ти прокоментував це?\nКультура на грані народження?.. Не думаю. Взагалі, мені важко говорити за всю українську культуру. Я ж не Поплавський. Можу сказати за певний сегмент. А саме за поезію, якою я цікавлюся. Думаю, що чекати нових «народжень» немає сенсу. Наша земля нам дала таких геніїв, як Ірванець, Андрухович, Неборак, Жадан. Все, що було далі – поки що незрозуміле. Та і з цими хлопцями – питання… Жартую!\n– Війна… Що думаєш про все це?\nЯ, на жаль, за станом здоров’я не тягну на вояку – з дитинства маю проблеми з серцем. Поза тим, я писар. Працюю у ЗМІ, пишу новини. Пишу вірші про війну. Думаю, у віршах я сказав усе, що думаю про це.\nВ часи Майдану я, за можливістю, теж брав участь в акціях. Звісно, це вплинуло і на мою творчість, і на мене в цілому. Ще до того, як «Правий сектор» знищив наклад газети «Вести», я ходив і сам забирав підшивки цих газет у роздавальників. Постив ці підшивки у смітнику в «Фейсбуку», це стало певним мемом, бачив після того, що кілька людей робили так само. Я воюю інформаційно. Думаю, цим зможу допомогти більше, бо бігати зі зброєю в руках мене на довго не вистачить.\nДо того ж, маю маленьку доньку, їй всього 5 місяців. Звісно, якщо потрібно буде, то я піду воювати, як і всі. Але поки ще не час…\n– Прочитай якийсь вірш, що був би ілюстрацією до того, про що ми зараз говоримо.\nповертайте до неба соняхи\nще зарано пунктирити чорним\nще замало тепла у скронях\nі готовність до жнив ілюзорна\nповертайте до пекла зрадники\nбо хіба вам ще не зрозуміло\nтіло ворога чи нападника\nце лише тимчасове тіло\nповернися до мене Вкраїно\nі достатньо секунд у годинах\nбрата в зграї брута\nземле ти їх пригорни\nвбити і впізнати\nзнищити й забути\nбрута в оці брата\n– Знаю, що ти ще і малюєш, і музикуєш. Жива тенденція останнього часу, коли багато поетів вийшли на сцену – Андрухович, Карпа, Жадан, Іздрик з Семенчуком. Не в кожній культурі присутнє таке переплетення літератури з рок-н-ролом. Як би ти прокоментував цей феномен?\nПерш за все, я учасник проекту «Electrovantuz». Ми граємо з кумом на кухні, коли забігаю до нього в гості. У мене є свої синтезатори, у нього свої. Потім ці лайвсети кум склеює докупи і ми викладаємо в мережу. Наразі є вже альбом такого музла.\n«Микола і телевізор» – це другий проект, в якому я креативлю. Пишемо попсу з глибокими змістами, вже дописуємо перший альбомчик. Тематика – трішки космічна. Якби гурт «Зємлянє» не був москальським, жив в Україні і час від часу розширював свідомість, це був би «Микола і телевізор».\nГоворити про те, що я митець в цій галузі, зарано. Є продукт, який ми робимо спільно. В «Electrovantuz» нічого б не склалося, якби не Сашко Уласенко, у «Миколі і телевізорі» – якби не Богдан-Олег Горобчук та Елла Євтушенко.\nЩодо того, що зараз всі стали раптом музикантами, можу сказати таке. У Лондоні, наприклад, не зустрінеш підлітка, який би вже у 15 років не записав свого альбому. Настали такі часи, що музику стало писати простіше завдяки безлічі гаджетів та програм. Ось і весь секрет! Головне – вміння все склеїти докупи та якийсь смак.\nА щодо малювання, то я малюю зовсім небагато. Для друзів намалював картин із десять-двадцять. Мені б не завадило більшого академізму в цій справі…\n– Чому ти вважаєш себе поетом і що таке, на твою думку, поезія? А що таке українська література?\nПоет – людина, яка не мислить стандартами. Живе красою та словами, говорить світлинами, пише виразно. Поет має бути також гарним тролем, адже реакція на поезію чи не важливіша за саму поезію. Взагалі, слово «поезія» означає «творити, робити». Тож поети – ще ті роботяги.\nЧому я вважаю себе поетом? Це важко пояснити, це те саме, що усвідомлювати свою расу. Дивишся на колір шкіри – і все зрозуміло. Десь так само і тут. Тільки зазирати доводиться глибше. В юності у мене була потреба у постійних підтвердженнях того, чи я є справді поетом. Тому я перемагав у всіляких конкурсах, щоб самому собі щось довести. Зараз я просто пишу. Цього достатньо.\nЄ люди, яким це подобається, пишуть, дякують. Фідбек є, але інший. Реакція живих людей набагато цікавіша за думку журі чи критиків. Поезія – це ж також терапія. Коли бачиш, що хтось дякує, значить комусь допомогло. Цим і тішуся. Грошей з того я все одно не маю. На День письменника мені написав коментар до фотки сам Ірванець: «З днем письменника, віршомазе!»\nПотрібно зазначити, що вірші мої можна нагуглити, написавши у пошуковому рядку «Юхим вірші». Перше посилання, яке знайде – правильне. Ось, в принципі, і все!\n– Ну, і про літературу…\nЄ такий чеський поет Томаш Змешкал, він написав: «Не читайте чеську літературу, вона зрозуміла лише чехам». Я зробив каверок на його вірш, нехай він буде відповіддю на запитання: «Не читайте українську літературу! Немає ніяких підстав для того, щоб її читати! Уникайте її, як чуми. Убережете себе від мук. Усе одно нічого не зрозумієте. А ці українці… Пишуть мовою, яка до біса складна! Опанувати її вдається одиницям. Краще удоскональте свою англійську чи китайську. Не читайте українську літературу! Українська під силу лише українцям».


Рейтинг ксенофобії: Україна та Ісландія показали протилежні результати\nІсландія, Нова Зеландія і Марокко очолили список країн, жителі яких добре ставляться до іноземців.\nПро це свідчать результати опитування, яке проводилося Світовим економічним форумом у рамках дослідження світового туризму.\nУ вибірку потрапили 140 країн. Опитування проводилися з кінця 2011 по кінець 2012 року. Респондентам ставили одне і те ж питання: "Наскільки дружелюбно у вас приймають іноземців?". Відповідаючі повинні були оцінити ступінь дружелюбності своїх співвітчизників до іноземців за шкалою від 1 до 7, де 7 означало найвищу ступінь дружелюбності.\nРосія зайняла третє місце з кінця з середній показником 5.0. На 139 місці розташувалася Венесуела з індексом 4,5, а на останньому місці - Болівія з показником 4,1. Також не дуже раді іноземцям виявилися в країнах Близького Сходу: Ірані (135 місце), Пакистані (134) і Саудівській Аравії (128). Такі країни східної Європи, як Україна, Румунія, Польща, Угорщина, теж розташувалися ближче до кінця рейтингу. У другій половині списку виявилися США і Китай, що входять до числа країн-лідерів по числу іноземних туристів в рік.\nКраїнами з найдоброзичливішою для іноземців атмосферою виявилися Ісландія (6,8), Нова Зеландія (6,8) і Марокко (6,7). Раді іноземним гостям будуть також в Ірландії, Канаді, Австрії, Швейцарії, Швеції, Таїланді та ОАЕ. У число доброзичливо налаштованих до іноземців держав потрапили також країни східної Африки.\nРезультати опитування, за задумом його авторів, повинні свідчити про те, наскільки кожна країна відкрита туризму та іноземним відвідувачам. Виявити яке-небудь загальне для всіх країн правило, що пояснює її місце у рейтингу, не представляється можливим.


Окупанти далі шаленіють | Український тижневик Міст\nОкупанти далі шаленіють\nВони 39 разів відкривали минулої доби вогонь по українських позиціях. Про це у суботу, 25 серпня, повідомляє прес-центр Операції Об’єднаних Сил (ООС). Аж 17 прицільних обстрілів російсько-терористичні війська здійснили із заборонених Мінськими угодами видів зброї. Вони були скеровані на наші підрозділи, що обороняють Кримське, Південне, Красногорівку, Гранітне, Чермалик, Павлопіль, Лебединське. При потребі українські бійці відкривали вогонь у відповідь, щоб подавити вогневі засоби супротивника.\nПід час бойових дій один наш військовослужбовець загинув, ще четверо отримали поранення.\nЗа даними розвідки, убито трьох окупантів, а шестеро отримали поранення.\nВночі поточної доби бойовики з мінометів та гранатометів обстріляли позиції Об’єднаних Сил на підступах до Південного. Ворожі провокації зафіксовано також поблизу Мар’їнки та Новомихайлівки.\nОфіцери Української сторони Спільного центру з контролю та координації питань припинення вогню та стабілізації лінії розмежування сторін (СЦКК) завершили фіксацію та документування наслідків вчорашнього обстрілу з важкої артилерії селища Врубівка. Цей злочин контрольовані кремлівською владою бандформування здійснили на День Незалежності України. По мирних кварталах випущено 7 активно-реактивних снарядів калібру 152 міліметри. Прямим влучанням зруйновано житлову будівлю за адресою: вул. Шкільна, 2. Внаслідок вибуху снаряду отримав тяжкі поранення та помер у машині швидкій допомоги дорогою до Лисичанської міської лікарні господар одного з помешкань будинку Андрій Олійник, 1983 року народження.


«Сама винна» або що таке «віктімблеймінг» - Факультет журналістики, реклами та видавничої справи\n«Сама винна» або що таке «віктімблеймінг»\nВіктімблеймінг — явище, коли в скоєному злочині звинувачують постраждалого, а не злочинця. Вперше цей термін використав Вільям Райан в однойменній книзі (Blaming the Victim), що була опублікована в 1971 році. Говорячи про віктімблеймінг, часто мають на увазі злочини домашнього (фізичного або психологічного) і сексуального насильства. Але з різних причин, соціум реагує на це оціночно: «сама (жертва) винна». Адже жертви насильства не тільки не звертаються за допомогою до відповідних органів, але й не розповідають про ці інциденти близьким. Вони бояться бути звинуваченими й ще сильніше приниженими. Це провокує виникнення психологічних тригерів, травм і страхів.\nІз дитинства оточення нав’язує людині, що вона «сама винна» у всьому, що з нею відбувається. Відповідно, несформована психіка дитини зберігає цю установку, що надана найближчими – батьками, а тому й надалі в дорослому віці дуже гостро реагує на критику оточуючих: «А ти чим думала, коли погоджувалася?», «Нема чого ходити вночі», «Одягла коротку спідницю, звичайно…Сама винна» тощо.\nТак, доросла людина бачить виключно власну провину, шукаючи причини: «тільки я винна в тому, що зі мною відбувається, і тільки я несу за все відповідальність!».\nЗа даними ООН кількість випадків насилля в Україні стосовно жінок сягає близько 4 млн, і тільки близько одного мільйона не мовчать та йдуть до поліції, проте там їх чекають відмови у захисті та ті ж самі звинувачення.\nПричиною страху та бездіяльності є «культура зґвалтувань» яка поширена у нашому середовищі, а саме: баналізація сексуального насильства («у чоловіків є інстинкти!»); жарти сексуального характеру; толерантність до сексуального домагання; публічний аналіз сукні жертви, її психічного стану, мотивів та історії; визначення «мужності» як домінуючої та сексуально агресивної, а «жіночності» — як покірної та сексуально пасивної; тиск на жінок, щоб вони не здавались «холодними»; припускання, що лише «доступних» жінок ґвалтують; відмова серйозно сприймати звинувачення у зґвалтуванні; навчання жінок уникати зґвалтування, замість того, щоб вчити чоловіків не чинити насилля.\nВід сексуального насильства ніхто не застрахований. Це може статися з ким завгодно в будь-який час і в будь-якому місці. Люди підсвідомо бояться опинитися на її місці, тому дистанціюються: контроль над ситуацією був в її руках, тому сама винна, і це призводить до думок на кшталт: «ЗІ МНОЮ ТАКОГО НЕ ВІДБУДЕТЬСЯ, ПОКИ Я поводжуся ПРАВИЛЬНО».\nПомилково створюється причинно-наслідковий зв’язок: зґвалтування сталося, тому що жінка була одягнена не так, як потрібно за нормами, випила, пішла в гості одна і так далі. Провина з злочинця (насильника) перекладається на постраждалого (постраждалу). Віктімблеймінг допомагає нам відчувати себе в безпеці, поки ми дотримуємось вигаданих правил: не гуляти пізно, не їздити в поїзді самостійно, не довіряти незнайомцям і так далі.\nНавіть у ЗМІ, що мають вплив на аудиторію та робота яких при висвітленні історій постраждалих від насилля, повинна максимально відповідати журналістським стандартам, неодноразово порушуються права постраждалих, починаючи з заголовків, що засуджують жертву, закінчуючи демонстрацією самого насилля, тиском журналіста на жертву: розмовою без емпатії, аналізом її біографії та недолугими акцентами. Такий виклад матеріалу може викликати негативні почуття не тільки у постраждалої, а й у глядача.\nТож як ми можемо боротися з культурою віктімблеймінгу? Порадами поділилася психологиня та соціологиня Ганна Москаленко:\nУникайте використання мови, яка об’єктивує або принижує стан жінки;\nГоворіть, якщо чуєте, як хтось інший жартує про зґвалтування;\nЯкщо людина каже, що її зґвалтували, сприйміть це серйозно і підтримайте;\nСприймайте критично повідомлення ЗМІ про жінок, чоловіків, стосунки та насильство;\nПоважайте фізичний простір інших людей навіть у випадкових ситуаціях;\nНехай ті, хто вижив, знають, що це не їх вина;\nНамагайтесь притягувати зловмисників до відповідальності за свої дії, не дозволяйте їм виправдовуватися шляхом звинувачення жертви, алкоголем або наркотиками як причинами своєї поведінки;\nЯкщо людина каже «НІ», не продовжуйте тиснути на неї;\nНе дозволяйте стереотипам формувати ваші дії, ставлення та будьте активним спостерігачем.\nНаразі в Україні діє національна гаряча лінія «Розірви коло», яка спеціалізується на проблемі насильства, і завжди готова допомогти, якщо хтось постраждав від цього.


Для Рівного закупили дороговартісні препарати від туберкульозу . Здоров'я - Новини Рівного та області — Рівне Вечірнє\nДля Рівного закупили дороговартісні препарати від туберкульозу\nПрепарати закупили за кошти Глобального фонду для боротьби зі СНІДом та туберкульозом. Їх отримали усі області у різних кількостях, відбирали відповідно до кількості хворих.\nВ обласний протитуберкульозний диспансер ліки надійшли від Глобального фонду для боротьби зі СНІДом та туберкульозом, як благодійна допомога за 431 грн, - уточнив представник благодійної організації «ТВpeople Ukraine» Євген Баборикін.\nРаніше цей препарат завозили в Україну нелегально, але наразі він вже зареєстрований і його можна офіційно використовувати. Препарат дороговартісний, тому закупити одразу необхідну кількість неможливо, проте представники благодійної організації «Мережа 100 відсотків життя» Юрій Лазаревич та «ТВpeople Ukraine» Євген Баборикін зробили замовлення на більшу кількість цих ліків для Рівненської області та сподіваються, що невдовзі їх отримають.\nВ свою чергу, заступник головного лікаря з лікувальної роботи обласного протитуберкульозного диспансеру Микола Ординський надував:\nМи можемо заразитися і від людей з відкритими формами туберкульозу, і від тварин. Серед тварин на туберкульоз найчастіше хворіють коні, корови, свині, кури та великі птахи. Людина, яка хвора на туберкульоз, за рік може заразити до 20 інших людей. Важливо якомога раніше виявити хворобу, щоб вчасно почати лікування. Тож якщо людина кашляє більше трьох тижнів, то це може свідчити про туберкульоз. В цьому випадку варто звернутися до свого сімейного лікаря та здати на аналіз мокротиння. Людям, які хворі на туберкульоз, треба систематично приймати ліки під наглядом медиків. Якщо хворий пропускає прийоми ліків, то у нього може розвинутися стійкість до антибіотиків та прогресуватиме мутований туберкульоз. У таких хворих з’явиться потреба в «Бедаквіліні».\nКрім того, п. Ординський наголосив, що туберкульозна паличка є у кожного і організм бореться з її розвитком. Проте коли людина часто переживає сильні стреси, то це може призвести до розвитку туберкульозу.\n# Бедаквілін # Євген Баборикін # Юрій Лазаревич # туберкульоз\nПопередня стаття Якщо овочів і фруктів забагато\nНаступна стаття Що варто знати про алергію


Тарифи на газ для населення не збільшать, проте платити доведеться за високими розцінками - Today.ua\nГоловна Бізнес Тарифи на газ для побутового сектору формально не збільшать, але українцям доведеться заплатити за високими розцінками\nТарифи на газ для побутового сектору формально не збільшать, але українцям доведеться заплатити за високими розцінками\n13:56, 24 вер, 2021\nДо кінця опалювального сезону в Україні будуть діяти незмінні тарифи на газ для побутового сектору і для підприємств комунальної теплової енергетики які опалюють побутовий сектор. Але при цьому жодному українцю не вдасться уникнути підвищення ринкових цін на газ. Вони "наздоженуть" нас у вартості товарів і послуг.\nАдже фіксовані тарифи на газ будуть лише для населення і для тієї частини опалення, яка буде йти на потреби населення і бюджетних організацій. Іншим споживачам, а це вся промисловість, сфера послуг, фінансовий сектор, торгівля - доведеться платити за газ за ринковими цінами, які цьогоріч немов "із ланцюга зірвалися".\nВ Європі не встигають оновлювати ціни на газовому ринку. І українським споживачам, так чи інакше доведеться купувати газ за цими нечуваними цінами. Природно, вони не будуть працювати собі у збиток. Тому вони закладуть вартість цих тарифів на газ у собівартість своєї продукції.\n"Незважаючи на захищеність цієї зими населення і виробників тепла від цінових стрибків, значна частина економіки України вже зараз буде відчувати дорожнечу цього палива", - констатує директор з досліджень DiXi Grouр Роман Ніцович.\nВ першу чергу різко збільшиться вартість газової складової в собівартості продукції хімічної, будівельної, металообробної галузей. Всі ці підприємства змушені купувати газ для своїх потреб на ринку. А для більшості з них ціна енергоресурсу є визначальною в собівартості їхнього продукту. Природно, це призведе до різкого подорожчання їхньої продукції, особливо, будматеріалів.\n"До того ж, ціни опалення та газу є складовими розрахунків індексу кошика споживчих цін для населення, тому за дорожнечу газу в Європі у нас так чи інакше заплатять усі", - підсумував експерт.\nТому всі продовольчі та промислові товари, у виробництві яких використовується газ, так чи інакше виростуть в ціні. І нам всім доведеться, так чи інакше, заплатити за високими європейськими тарифами на газ.\nНагадаємо, Газпром відмовився від закупівлі додаткового транзиту свого газу через українську ГТС і тут же спровокував новий стрибок цін на європейському ринку.


Макарово опис, фото – Росія – Підмосков'я: Ногинский р-н | Туризм і подорожі\nГоловна / Ногинский р-н / Макарово опис, фото – Росія – Підмосков’я: Ногинский р-н\nУ історичних документах сіло Макарово уперше згадано в XVI столітті. Причому згадується про сель у зв’язку з будівництвом дерев’яної церкви Миколи Чудотворця.\nЦя будівля до нашого часу не збереглася (загинуло у вогні пожежі). Зараз основною пам’яткою села Макарово є кам’яний храм, зведений в XIX столітті.\nІсторія цієї церкви нагадує історії багатьох підмосковних храмів. У роки радянської влади церква Миколи Чудотворця була закрита. Деякий час у будівлі розміщувалися різні організації. Пізніше воно було просто порожнє і поступово руйнувалося.\nУ 90-і роки XX століття православна община початку ремонтні роботи в церкві. Нині в храмі проходять Богослужіння, відкрита недільна школа. Також в церкві Миколи Чудотворця функціонує бібліотека (де знаходяться книги на релігійну тематику), в храмі зберігаються аудіо – і відеоматеріали духовного змісту… Говорячи про цю церкву, треба також згадати і про приписану до неї придорожню каплицю (Макарово, що знаходиться в селі), а також про каплицю Иверской ікони Божої Матері – вона розташована в місті Чорноголівка, але також приписана до церкви Миколи Чудотворця.\nДекілька слів можна сказати і про архітектуру храму. Він побудований з необштукатуреної цеглини, відрізняється стриманим декором. Про староруську архітектуру нагадують фігурні білі наличники. Саме вони є основним декоративним елементом, багато в чому створюють особливий стиль будівлі.\nРозписи внутрішніх стін церкви Миколи Чудотворця датовані кінцем XIX століття.\nПрогулянки по Афінах – Собяніна на них немає (а потрібний?)\n10 диявольськи жахливих фото про те, на що здатна дика природа\nМузей мистецтв Далекого Сходу (Yechiel Nahari Museum of Far Eastern Art) опис, фото – Ізраїль: Рамат-Ган


Samsung Galaxy S11 отримає особливий режим відео - Geek Tech Online\nНовий флагман Samsung Galaxy S11 з'явиться в наступному році - ймовірно, в лютому 2020 року. Було безліч чуток і\nприпущень щодо лінійки Galaxy S11. Згідно з останньою інформацією, Samsung Galaxy S11 буде поставлятися з професійним відео режимом. Ця функція дозволить користувачам вручну управляти експозицією, затвором, кольором і ISO відео. Також буде підтримка 4 типів фільтрів Live Focus.\nРежим відео на Galaxy S11\nЗгідно з повідомленнями в Інтернеті, Samsung GalaxyS11 буде підтримувати запис відео 8K. Процесор Exynos 990 і Snapdragon 865 від Qualcomm підтримують запис відео 8K, як відомо частина версій новинки буде працювати на одному чіпі, частина на іншому - в залежності від ринку.\nЩо стосується камер, новий смартфон буде оснащений108-мегапіксельною основною камерою. Крім того, камера Galaxy S11 матиме кодову назву «Хаббл». Однією з причин цього є те, що він підтримує 5-кратний оптичний зум, а зум-камера також підтримує оптичну стабілізацію зображення (OIS).\nВарто зауважити що спочатку виробники ганялисяза великими Безрамковий дизайнами. Тепер активно розвивається гонка на кращу камеру. Здається, що Самсунг знову хоче бути лідером. Чи вийде у компанії здивувати своїх клієнтів потужною камерою?\nПрямий ефір в Тік Тік. Як запустити трансляцію?\nSharp AQUOS V: IPS-дисплей на 5.93 дюйма, чіп Snapdragon 835, подвійна камера на 13 Мп і цінник в $ 230\nXiaomi випустила перше оновлення для смарт-годин Mi Watch: попрацювали над помилками і додали підтримку iOS\n5 порад для роботи на Mac у вечірній і нічний час\nАмериканська армія поповниться надводними роботами\nАеростат Loon встановив рекорд по тривалості польоту в стратосфері


Проголосуй за сильнейшего ясновидящего сезона! | Битва екстрасенсів\nПроголосуй за найсильнішого ясновидця сезону!\nВони пройшли складні кастинги, випробування електрикою, шукали живу енергію, розповіли таємниці відомої актриси, розкрили одразу два вбивства. А головне – їм належить ще пройти безліч випробувань, допомогти нужденним та виконати найскладніші, а іноді й небезпечні завдання, поставлені перед ними.\nЧотирнадцятий сезон воістину наймістичнішого проекту країни «Битва екстрасенсів» зібрав разом учасників з різних куточків світу. Всі вони володіють неймовірними можливостями, завдяки яким можуть з гідністю проходити випробування.\nЩонеділі, о 19:00 у телеглядачів СТБ є унікальна можливість спостерігати за тим, як звичайні на вигляд люди можуть творити чудеса та робити незрозумілі речі. А в кінці передачі суворе, але справедливо журі – Олена Курилова, Хаял Алекперов та Павло Костіцин – визначають, хто на їх думку впорався із завданням, а хто повинен покинути проект. Найслабший учасник залишає проект назавжди!\nЯкщо ви не згодні з думкою журі, у вас є унікальна можливість проголосувати за найсильнішого екстрасенса сезону вже ЗАРАЗ! Віддай свій голос за того, кого ти вважаєш найбільш гідним перемоги у «Битві».


Здоровий сон — захист від стресу - Рідна країна\nЗдоровий сон — захист від стресу\n19 березня 2014 о 12:41\nРозлита каву для когось може стати причиною стресу, а для когось-приводом купити нове плаття. Все залежить від мислення і нашого ставлення до ситуації — не дарма ж існує вираз «зробити з мухи слона». Уміння розслаблятися, відпочивати, приділяти час собі і, найголовніше, здоровий сон — наші головні помічники в боротьбі зі стресом. Головною умовою повноцінного сну є психологічна гармонія і відчуття фізичного комфорту, для жінок це особливо важливо в критичні дні.\nНайчастіше розслабитися ввечері нам заважають накопичені за день емоції й переживання. Коли ми відпочиваємо вдома, психіка намагається переробити стрес, тому згадуються найбільш значущі для нас моменти дня, ми намагаємося пережити їх заново, пояснити подію і оцінити ситуацію. А наші думки можуть звести денні події до нуля, так і розкрутити їх до рівня катастрофи.\nЯк розслабитися ввечері, щоб спокійно спати, і на що краще відволіктися? Відповіддю на це непросте питання ділиться психотерапевт Європейської асоціації психотерапії, тренінговий психоаналітик Віталій Юрійович Єлісєєв: «Кожному треба знайти спосіб, який підходить саме йому. Одні читають книги перед сном, інші слухають музику, треті медитують. Але для всіх важливою повинна бути одна річ — це час, витрачений на себе. Чим би ви хотіли зайнятися, ви повинні не шкодувати часу на себе. І провести його потрібно не в поспіху, а в насолоді».\nЯкщо попереду вас чекає важливий день, ви повинні на нього налаштуватися: ретельно продумайте на завтра гардероб і аксесуари, лягаючи спати, уявіть себе у вбранні, яке надягнете, відчуйте, як ви впевнено в ньому себе почуваєте, продумайте макіяж і все до дрібниць. А тепер уявіть, як ви успішно завершили свої справи і отримуєте нагороду як переможець. Запам'ятайте ці почуття — саме з такими відчуттями ви повинні прокинутися вранці.\nІ тут дуже важливо не забувати про сон, адже саме він дає можливість відпочити і переробити стрес, тоді як хронічна нестача сну викликає окислювальний стрес, що негативно відбивається на процесах навчання, короткочасної і довготривалої пам'яті. Віталій Юрійович дає кілька порад для спокійного сну:\nВикористовуйте техніку «позитивної візуалізації»: коли ми згадуємо приємна подія (наприклад, подарунок від коханої людини), наш організм отримує позитивні емоції. Від цього поліпшується загальний стан, тому легше заснути.\nСпробуйте провести розслабляючий тренінг: якщо ви не можете викинути з голови неприємні епізоди, сядьте зручно, закрийте очі, зробіть глибокий вдих і видих. Уявіть ситуацію, яку б ви хотіли змінити. Ще раз відчуйте її, докладно згадайте всі ті емоції і почуття, які ви тоді були. Тепер змінюйте цю ситуацію. Надавайте їй інші фарби. Міняйте її в потрібному для вас напрямку. Робіть її позитивною. Допоможіть позитивного результату. Знову глибокий вдих і видих. Очі відкриті. Посміхайтеся. Посміхайтеся собі, відчуйте щиру посмішку всередині.


Соловйов про Достоєвського - Мировая литература\nСоловйов про Достоєвського\nУ царювання Олександра II закінчилося зовнішнє природне утворення Росії, утворення її тіла, і почався в борошнах до хворобах процес її духовного народження. Усякому новому народженню, усякому творчому процесу, що вводить існуючі елементи в нові форми й сполучення, неминуче передує шумування цих елементів. Коли складалося тіло Росії й народжувалася Російська держава, російські люди від князів з їхніми дружинами й до останнього хлібороба бродили по всій країні. Вся Русь брела нарізно. Таким зовнішнім шумуванням викликалося зовнішнє ж державне закріплення, щоб скласти Росію в одне велике тіло\nПочатий князями в Москві й завершений імператорами в Петербурзі, цей процес зовнішнього закріплення, у силу якого колишні бродячі дружини перетворювалися в помісне дворянство, колишні вільні гості стали міщанами, а вільно перехідні селяни зроблені кріпаками,- ця закріплена державою організація Росії ввела побут і діяльність народу й суспільства у тверді, певні рамки. Ці рамки залишалися недоторканні й тоді, коли після Петровской реформи, і особливо із царювання Олександра 1-го, різні ідеї й розумові плини Західної Європи стали опановувати утвореним шаром російського суспільства. Ні містичні вірування російських масонів, ні гуманітарні ідеї діячів сорокових років, незважаючи на те нравственнопрактическое напрямок, що вони часто в нас приймали, не мали істотного впливу на міцність побутових основ і не заважали утвореним людям, міркуючи по-новому, жити по-старому, у заповіданих переказом формах. Аж до визвольного акту минулого царювання життя й діяльність російських людей не залежала істотно від їхніх думок і переконань, а заздалегідь визначалася тими готовими рамками, у які народження ставило кожну людину й кожну групу людей\nПоміщик жив і діяв відомим образом не для чого-небудь, а насамперед тому, що він був поміщик, і точно так само селянин зобов'язаний був жити так, а не інакше тому, що він був селянин, і між цими крайніми формами всі інші групи в готових умовах державного побуту знаходили достатню підставу, якою визначалося коло їхнього життя, не залишаючи місця для питання: що робити? Якщо б Росія була тільки народно-державним тілом, як, наприклад, Китай, то вона могла б задовольнити такою внешнею твердістю й визначеністю життя, могла б зупинитися у своїй закріпленій організації. Але Росія, ще в самім своєму дитинстві хрещена в християнську віру, одержала звідси стан вищого духовного життя й повинна була, досягши дійшлої вік, зложившись і визначившись фізично, шукати собі вільного морального визначення\nА для цього насамперед сили російського суспільства повинні були одержати волю, можливість і спонукання вийти з тієї зовнішньої нерухомості, що обумовлювалася кріпосним ладом. У цьому (визвольному, а не реформаторському) справі весь зміст минулого царювання. Великий подвиг цього царювання їсти єдине звільнення російського суспільства від колишніх обов'язкових рамок, для майбутнього створення нових духовних форм, а ніяк не саме створення цих останніх, котре й досі ще не починалося. Перш ніж утворитися цим формам, звільнене суспільство повинне пройти через внутрішнє духовне шумування. Як раніше утворення державного тіла був період, коли всі бродили, так само повинне бути й перед духовним народженням Росії. У цей^-те пору внутрішнього шумування з непереборною силою є питання: для чого жити й що робити?\nЄ щось помилкове вже в самій постановці такого питання з боку людей, тільки що відірваних від відомих зовнішніх основ життя й ще що не замінили їх ніякими вищими, що ще не опанували собою. Запитувати прямо: що робити? - значить припускати, що є якусь готову справу, до якого потрібно тільки прикласти руки, значить пропускати інше питання: чи готові самі делатели?\nТим часом у всякій людській справі, великому й малі, фізичні й духовному, однаково важливі обидва питання: що робити й хто робить; поганий або неприготований працівник може тільки зіпсувати найкращу справу. Предмет справи і якості делателя нерозривно зв'язані між собою у всякій теперішній справі, а там, де ці дві сторони розділяються, там сьогодення дела й не виходить. Тоді насамперед шукана справа раздвояется. З однієї сторони виступає образ ідеального ладу життя, установлюється деякий певний «суспільний ідеал». Але цей ідеал приймається незалежно ні від якої внутрішньої роботи самої людини,- він складається тільки в деякому, заздалегідь певному й ззовні примусовому економічному й соціальному ладі життя; тому все, що може людина зробити для досягнення цього зовнішнього ідеалу, зводиться до усунення зовнішніх же перешкод кнему.\nТаким чином, сам ідеал є винятково тільки в майбутньому, а в сьогоденні людин має справа тільки з тим, що суперечить цьому ідеалу, і вся його діяльність від неіснуючого ідеалу звертається цілком на руйнування існуючого, а тому що це останнє тримається людьми й суспільством, те все це справа звертається в насильство над людьми й цілим суспільством. Непомітним образом суспільний ідеал підмінюється противообщественною діяльністю. На питання: що робити?- виходить ясна й певна відповідь: убивати всіх супротивників майбутнього ідеального ладу, тобто всіх захисників сьогодення\nПри такім рішенні справи питання: чи готові делатели?- дійсно є зайвим. Для такого служіння суспільному ідеалу людська природа в теперішньому своєму стані й із самих гірших своїх сторін є цілком готовою й придатною. У досягненні суспільного ідеалу шляхом руйнування всі дурні страсті, всі злі й божевільні счихии людства знайдуть собі місце й призначення; такий суспільний ідеал коштує цілком на ґрунті пануючі у світі зла. Він не пред'являє своїм служителям ніяких моральних умов, йому потрібні не духовні сили, а фізичне насильство, він жадає від людства не внутрішнього звертання, а зовнішнього перевороту\nПеред появою християнства іудейський народ чекала пришестя царства Божия, і більшість розуміла під цим царством зовнішній насильницький переворот, що повинен був дати панування вибраному народу й винищити його ворогів. Люди, що очікували такого царства, принаймні найбільш рішучі й ревні з них, мали ясну й певну відповідь на питання «що робити»: повстати проти Рима й бити римських солдатів. І вони це виконали, стали бити римлян і самі були перебиті. І справа їх загинуло, і римляне розорили Єрусалим. Тільки деякі в Ізраїлю розуміли під прийдешнім царством щось більше глибоке й більше радикальне, знали іншого ворога, більше страшного й більше таємничого ворога, чим римляне, і шукали іншої, ще більш важкої, але зате й більше плідної перемоги. Для цих людей на питання: що робити - був тільки один, загадкова й непевна відповідь, яку не могли вмістити вчителі Ізраїлю. «Істинно, істинно говорю тобі: якщо хто не народиться понад, не може бачити царства Божия» '. Деякі люди, не смутившиеся цією дивною й темною відповіддю, що прийняли нове народження й повірили в духовне царство Божие,- ці люди перемогли римлян і скорили мир. І в нас тепер, в епоху духовного шумування,- у той час як прихильники «суспільного ідеалу», таке ж зовнішнє й поверхневого, як «царство» іудейських матеріалістів, повстають і вбивають, гублять інших і самі гинуть безплідно й безславно, а інші або губляться в розумовому хаосі, або грузнуть у байдужій своєкорисливості,- є лише деякі люди, які, не задовольняючись ніякими зовнішніми цілями й ідеалами, почувають і возвещают необхідність глибокого морального перевороту й указують умови нового духовного народження Росії й людства\nІз цих деяких провісників росіянці й всесвітньої майбутності безперечно першим був\nДостоєвський, тому що він глибше інших провидів сутність прийдешнього царства, сильніше й одушевленнее предвозвещал його. Основна перевага поглядів Достоєвського є саме те, за що його іноді докоряють,- відсутність або, краще сказати, свідоме відкидання всякого зовнішнього суспільного ідеалу, тобто такого, котрий не пов'язаний із внутрішнім звертанням людини або його народженням понад. Таке народження не потрібно для так званого суспільного ідеалу. Він задовольняється человеческою природою як вона є,- це ідеал грубий і поверхневий, і ми знаємо, що спроби до його реалізації тільки затверджують і множать уже пануюче у світі зло й божевілля. Такого грубого й поверхневого, безбожного й нелюдського ідеалу не було в Достоєвського,- і в цьому його перша заслуга. Він занадто добре знав всі глибини людського падіння, він знав, що злість і божевілля становлять основу нашої перекрученої природи й що якщо приймати це перекручення за норму, те не можна прийти ні до чого, крім насильства й хаосу\nПоки темна основа нашої природи, зла у своєму винятковому егоїзмі й божевільна у своєму прагненні здійснити цей егоїзм, усе віднести до себе й усе визначити собою,- поки ця темна основа в нас у наявності - не звернений і цей первородний гріх не розтрощений, доти неможливо для нас ніяка теперішня справа й питання що робити не має розумного змісту. Уявіть собі юрбу людей, сліпих, глухих, увечних, біснуватих, і раптом із цієї юрби лунає питання: що робити? Єдиний розумний тут відповідь: шукайте зцілення; поки ви не зцілитеся, для вас немає справи, а поки ви видаєте себе за здорових, для вас немає зцілення\nПоділу між Сходом і Заходом у змісті ворожнечі й антагонізму, взаємної ворожнечі й ненависті - такого поділу не повинне бути в християнстві, і якщо воно з'явилося, то це є великий гріх і велике нещастя. Але саме в той час, як цей великий гріх відбувався у Візантії,- народжувалася Росія для його спокути3. Прийнявши від Візантії православне християнство, чи належне Росія, разом з Божою святинею засвоїти собі назавжди й історичні гріхи Візантійського царства, що приготувало свою власну загибель? Якщо, всупереч повноті християнської ідеї, Візантія знову збудила велику світову суперечку й стала в ньому на одну сторону - на сторону Сходу, то її доля нам не зразок, а урок\nчиМожна зводити всю сутність християнства до однієї гуманності? Є чи мета християнства загальна гармонія й благоденство на землі, що досягає природним прогресом людства? Нарешті, чи полягає підстава християнського життя й діяльності в одній любові? При прямій постановці цих питань відповідь на них не може бути сумнівний. Якщо вся картина в одній гуманності, то при чому ж отут християнська релігія^. навіщо тоді й говорити про неї замість того, щоб прямо проповідувати просту гуманність? Якщо ціль життя досягається природним прогресом і складається в земному благоденстві, тоді навіщо ж зв'язувати це з такою релігією, що вся тримається таємницею, чудом і подвигом? Нарешті, якщо вся справа релігії в одному людському почутті любові, те це значить, що в релігії зовсім ніякої справи немає й у ній самої немає ніякої потреби. Тому що людська любов, при всієї своєї


16 Жовтень 2018, Київ 02:35\n06 Червень 2015, 10:30\n«Якщо не займатися громадою в цілому, про захист прав дітей можна не говорити» – мати-вихователь\nТепер мама-вихователь дитбудинку – ще й бабуся 13-х онуків\nНіна Чернявська виховала 28 дітей. Вона – мама у дитячому будинку сімейного типу з 1989 року. Каже, цього не планувала, але жодного разу не пожалкувала. Згадує, як спочатку хотіла взяти тільки одну дитину, але…\nБудувати треба не інтернати, а здорове суспільство – мати-вихователь\nВони один за одним якось ішли, знаходились… І… їх виявилось 28. Якби мені не подобалось так жити, то цього б не було\n«Там у дитини виявився братик, а один хлопчик вчепився за чоловіка і кричав: «Тато!», я, звичайно, так задумалась: «Де це?!» Довелось взяти трьох. Потім біля нас жила сім’я, де вбили маму, і там залишилось троє дітей, а у нас було четверо. І виявилось десятеро. Вони один за одним якось ішли, знаходились… І… їх виявилось 28. Якби мені не подобалось так жити, то цього б не було», – розповідає Ніна Василівна.\nСім’я – опора дитини\nЗараз у домі Ніни Чернявської троє дітей, всі інші вже дорослі. Створили свої сім’ї та подарували щасливій бабусі аж 13-х онуків. Донька Даша, студентка – третьокурсниця, майбутній вчитель англійської та французької. Проте мріє стати письменником та музикантом. Розповідає, що в їхній сім’ї завжди панувала тільки любов. Адаптуватись доводилось хіба що в школі.\nВсе було б набагато гірше, якби не любов у сім’ї, тому що я сюди приходила, і у нас було все чудово!\n«Коли я ходила в школу, я не розуміла, чому на мене така реакція, що я зробила, я ж нічого не зробила. Тільки тому що колір шкіри не такий… Я кажу, все було б набагато гірше, якби не любов у сім’ї, тому що я сюди приходила, і у нас було все чудово!» – розповідає Даша.\nГоворить, сходу і не порахує, скільки у неї братів та сестер. Але надзвичайно щаслива, що мама подарувала їй таку сім’ю. Вже мріє і про свою власну, теж немаленьку.\n«Іноді хочеться заховатись кудись, втекти. Але насправді це дуже класно, бо у тебе завжди є підтримка. Я хочу саме 11 хлопчиків. Взагалі дуже хочу багато дітей, я не знаю звідки це, але дуже хочу», – говорить Даша.\nНе можна судити тих людей, які залишають своїх дітей, бо ми не знаємо, яка була ситуація\nВ свою сім’ю також збирається брати прийомних дітей.\n«Ось як мама мене, так і я. Не можна навіть судити тих людей, які залишають своїх дітей, бо ми не знаємо, яка була ситуація. Але якщо ми можемо допомогти, це наша країна, наші діти, якщо на те пішло, то краще допомогти», – каже Даша.\nСирітству треба запобігати\nОкрім своїх дітей, Ніна Чернявська опікується і проблемою сирітства в цілому. Вже багато років вона очолює громадську організацію «Калинове гроно». Говорить, за роки роботи стало зрозуміло, що потрібно не боротися з наслідками, а попереджати сирітство на всіх можливих рівнях. Себто будувати потрібно не інтернати, а здорове суспільство.\n«Наша організація ніколи не розділяла дітей, як клас, і батьків. Справа в тому, що це набагато ширше. Що бабусі й дідусі теж входять в це коло. Входять сусіди, друзі, навіть перехожі, які просто щось скажуть на вулиці. Так от, якщо не займатися громадою в цілому, то про захист прав дітей можна і не говорити», – говорить Ніна Василівна.\nДля ефективнішої роботи «Калинове гроно» об’єдналось із 16-ма іншими організаціями у велике об’єднання «Сумське громадське коло». Зараз вони працюють над всеукраїнським проектом «Відкриваємо двері дітям» і мріють про те, щоб кожна дитина мала родину.


✍ Рашисти розповсюджують черговий фейк, який стосується Миколаєва, - ФОТО ▶ Сайт Николаева - 1789\n28 июня, 2022 - 9:18 дп\nЧетвертий місяць в Україні триває повномасштабна війна, яку розпочала росія.\nУкраїнці навіть звикли до того, що росіяни штампують фейки, яким вірять лише їхні громадяни. Протягом восьми років росія просувала наратив про те, що рятує жителів Донецької та Луганської областей від нацистів.\nТепер же росія пішла далі – каже, що Україна використовує акторів, які розповідають за 25 доларів на камеру про злочини рф, які за словами міністерства оборони росії, рашисти не чинили. Буцімто росія не винна. Це не їхніми ракетами знищуються будівлі; це не рашисти вбивають мирних.\nНаразі ж кажуть, що у Миколаєві найняли акторів, щоб розповісти про звірства росії.\nСамі ж рашисти знову нічого не робили. За їхніми словами, це не вони.\nУкраїнці ж знають, що всі біди лише від рф. Це рф прийшла на нашу землю. Це росія знищує Миколаїв. Це російська крилата ракета 17 червня влучила в спальний район, де в результаті двоє загиблих, десятки постраждалих та знищені будинки.\nМи закликаємо вас не вірити тому, що кажуть російські пропагандисти. Такої брехні буде ще багато. Головне те, що в цю брехню ніхто з адекватних людей не повірить.


Думаюча, креативна молодь - окраса ліцею! | Білокуракинська громада\nБілокуракинська громада » Новини » Думаюча, креативна молодь - окраса ліцею!\nДумаюча, креативна молодь - окраса ліцею!\nДата: 20.04.2021 14:52\nДедалі частіше, блукаючи освітніми стежинами інтернет-простору, можна зустріти слова "лепбук", "лепбукінг". Зацікавилися цим і педагоги Білокуракинського ліцею разом з 9-класниками. Коли 2 тижні тому розпочинали роботу над цим проектом, на той час не думали, що то буде так захопливо. Це той випадок, коли сам процес роботи стає цікавішим навіть за результат! Хоча результати говорять самі за себе - діти створили сучасні дидактичні засоби компетентісного розвитку! Лепбук - нова форма організації розвитку пізнавальної активності учнів і розвитку їхньої самостійності, новий спосіб організації навчальної діяльності. В процесі роботи ліцеїсти опрацьовували матеріал, вчилися аналізувати, критично мислити, оцінювати, виділяти головне, робити висновки й презентувати власні досягнення.