Як перевірити тиск бензонасоса? Застосовуємо повітряний манометр | I-DOM\nПризначення бензонасоса криється в надходженні палива до двигуна автомобіля з паливного бака. Оскільки двигун з бензобаком знаходяться по різні сторони один від одного, без бензонасоса надходження палива неможливо.\nІснує два типи бензонасосів: механічні і електричні. Механічний бензонасос можна зустріти в автомобілі карбюраторного типу. В карбюратор паливо повинно подаватися під низьким тиском. Електричні бензонасоси спеціально призначені для паливних систем з інжекторним типом подачі палива (форсунки).\nМеханічний бензонасос прикріплюється зовні паливного бака, а електричний – зовні. У деяких двигунах передбачено відразу два бензонасоса: один з них працює на великих обсягах і при низькому тиску всередині бака з паливом, а інший – на малих обсягах і при високому тиску, знаходячись біля двигуна або на ньому.\nДодатково рекомендуємо прочитати статтю нашого експерта, в якій розповідається про те, що таке регулятор тиску палива і як його ремонтувати.\nМеханічні бензонасоси засмоктують паливо з бака в двигун. Відстань між насосом і карбюратором невелика. Завдяки цьому вони можуть працювати під низьким тиском. Принцип роботи електричних бензонасосів заснований на проштовхуванні палива в двигун. Робота такого насоса контролюється електронною системою автомобіля.\nПри цьому контролі приймається в розрахунок положення дроселя, співвідношення палива і повітря і зміст вихлопних газів. Електричні бензонасоси швидко нагріваються і сильно шумлять через те, що працюють під тиском. Через це їх розміщують в паливному баку, так як воно заглушає шум і охолоджує насос.\nБензонасос запускається за допомогою електродвигуна. Після повороту замка запалювання на включення з бортового комп’ютера подається сигнал на запуск бензонасоса. Електричний заряд надходить в бензонасос.\nМотор обертається протягом кількох секунд, за цей час в паливній системі створюється необхідний тиск.\nУ разі, якщо протягом двох секунд сигнал НЕ подається в бортовий комп’ютер, відбувається автоматичне відключення бензонасоса.\nЯкщо аварійне відключення не відбулося, паливо надходить в бензонасос через трубочку і виходить з нього через односторонній клапан. Далі воно потрапляє в паливний фільтр, який затримує частинки сміття і бруду, і тільки після цього очищене паливо надходить в двигун. Бензонасос припиняє свою роботу одночасно з двигуном.\nТиск є найважливішим для бензонасоса параметром, що впливає на кількість палива, що впорскується в двигун палива. За стабільність подачі палива відповідає редуктор.\nЗа допомогою цих ознак ви зможете визначити, що не качає бензонасос.\nНайпоширеніший з ознак несправності бензонасоса – це переривчастий рух автомобіля. Автомобіль під час руху починає то різко сповільнюватися, то прискорюватися. Рівномірний рух автомобіля забезпечується безперервною подачею палива.\nДругою за поширеністю ознакою є плаваючі обороти двигуна на холостому ходу. Таким чином ви можете визначити несправність бензонасоса ще до початку руху.\nДвигун запускається з працею або не заводиться взагалі. Досить часто це відбувається через те, що бензонасос повністю вийшов з ладу. Ознака є не найпоширенішою, так як причина того, що двигун не заводиться, може критися в самих різних несправностях.\nПогіршується динаміка автомобіля. Коли ви тиснете педаль газу до відмови «в підлогу», автомобіль смикається або взагалі не реагує на переміщення педалі. В цьому випадку несправність може критися далеко не в педалі, а в бензонасосі.\nНе варто забувати, що всі перераховані вище ознаки не є стовідсотковими. Такі несправності можуть бути викликані виходом з ладу інших різних деталей двигуна. Обороти двигуна цілком можуть плавати через несправність датчика масової витрати повітря або датчика положення дросельної заслінки.\nТакі несправності найчастіше виникають через низьку якість палива або непрочіщенних форсунок.\nЯкщо причина несправності криється в бензонасосі, то це не завжди означає, що він несправний. Несправність може перебувати в одному з його агрегатів і деталей. Наприклад, може перегоріти запобіжник.\nВін розташований в блоці запобіжників, причому у кожного автомобіля його розташування може бути по-різному. Дізнатися про його розташуванні можна з інструкції по експлуатації.\nНайчастіше він знаходиться під капотом або зліва від керма з боку водія.\nБензонасос, як і будь-який інший пристрій, з часом піддається зносу і виходить з ладу. Якщо існує підозра, що бензонасос несправний, слід негайно провести його діагностику.\nЯк перевірити роботу бензонасоса?\nДля початку варто перевірити запобіжник. Для цього ознайомтеся в інструкції з його місцезнаходженням. Далі варто перевірити напругу на насосі. Перед цим обов’язково переконайтеся, чи все в порядку з акумуляторною батареєю. Напругу на клеми бензонасоса необхідно перевіряти за допомогою мультиметра або тестера. У керівництві по експлуатації завжди вказується необхідна напруга.\nЗа допомогою тестера перевірте надходження напруги на запобіжник. Найчастіше в цьому місці відбувається обрив електричного кола.\nЯкщо пошуки не дають результату, то напругу варто перевірити на самих контактах. Всі контакти повинні бути на місці і підключені до маси. Обрив контакту або його окислення призводить до відмови системи бензонасоса. Якщо обриву контактів не виявлено, але напруга падає більше, ніж на 1 вольт, то справа в проводці або в окисленні контактів. У проводці при цьому не повинно бути короткого замикання.\nЯкщо, перевіривши напругу, контакти і запобіжник, ви не виявили проблем, значить вона криється в самому бензонасосі. В такому випадку бензонасос швидше за все зажадає заміни. На практиці ж найчастіше виявляється, що заміна – це крайній захід. Спершу варто спробувати провести відновлення і протестувати бензонасос ще раз.\nПеред тим, як перевірити паливний насос, потрібно згадати, що, як згадувалося вище, тиск є найбільш важливою характеристикою роботи бензонасоса, тому варто виміряти його рівень.\nВам знадобиться манометр, що вимірює тиск в діапазоні від 7 до 10 атмосфер. При виборі манометра з великим запасом ви ризикуєте отримати менш точні результати вимірювань. У спеціалізованих магазинах продається набір для вимірювання тиску, але можна і сконструювати власний прилад.\nЯкщо ви хочете зібрати прилад самостійно, вам також буде потрібно шланг з внутрішнім діаметром 9 міліметрів. Також необхідна буде сантехнічна пакля, за допомогою якої можна ущільнити з’єднання манометра і трубки. Всі деталі з’єднуються і затягуються за допомогою хомута. Також вам знадобиться автомобільний золотник. Далі слід виконати ряд дій:\nПоставте автомобіль на рівну площадку із запобіганням можливості скочування, вимикайте запалювання і відкрийте капот.\nПеревірте, що забезпечений доступ інжекторних форсунок до паливної рампи.\nПошукайте пробку штуцера тиску палива і видаліть її. Потім слід відкрутити ніпель з допомогою золотника.\nПідготуйте порожню тару (підійде звичайне відро) і чисту ганчірку. Це необхідно для збору залишків палива, які під тиском можуть бризнути в різні боки. Тому подбайте про збереження шкіри (особливо про обличчя і очі).\nПідключайте прилад до штуцера і приступайте до перевірки механізму.\nПеревірка тиску в паливній рампі повинна відбуватися при чотирьох режимах роботи силового агрегату:\nколи включено запалювання;\nпри холостих обертах двигуна;\nколи скинута трубка регулятора тиску палива;\nпри передавленній трубці зливу.\nРезультати вимірювання тиску в паливній рампі\nРезультати у різних моделей автомобіля можуть трохи відрізнятися, але в цілому вони повинні бути наступні:\nпри включеному запалюванні тиск повинен дорівнювати не менше, ніж 3 атмосфери,\nпри холостих обертах двигуна – не менше 2,5 атмосфер,\nколи трубка регулятора тиску скинута – не менше 3,3 атмосфер,\nпри передавленні трубки зливу – не менше 7 атмосфер.\nТиск в паливній рампі злегка коливається при підготовці. При натисканні педалі воно різко приймає значення 3 атмосфери, при відпуску педалі – падає до 2,5 атмосфер. При надходженні пального в паливну систему, вимикайте запалювання і починайте спостерігати за манометром. Тиск в цьому випадку має впасти до 0,7 бар і далі не змінюватися.\nУ разі падіння тиску до нульової позначки має місце бути проблема з регулятором тиску палива. В цьому випадку регулятор підлягає негайній заміні. Також причина може бути і в зворотному клапані паливного насоса.\nПоспостерігати за поведінкою манометра необхідно і при 3 000 оборотів двигуна. Падіння тиску вкаже на несправність бензонасоса.\nЧасом бензонасос тривалий час не може набрати необхідний тиск.\nВ такому випадку проблема криється в забитому паливному фільтрі, який підлягає заміні, або в забрудненій сіточці бензонасоса (читайте докладніше про те, де знаходиться паливний фільтр).\nУ разі, якщо перераховані вище методи не виявили несправність бензонасоса, доведеться виробляти діагностику інших агрегатів (ДПЗД, РХХ, ДМРВ, компресія в двигуні і деякі інші показники і деталі).\nВідновлення роботи паливного насоса\nУ разі, якщо двигун глухне при русі, причина несправності може критися в електричній його частини. Перевірте реле бензонасоса.\nПідключіть до роз’єму паливного насоса контрольку (продається в автомобільних магазинах, являє собою вимірювальний пристрій з проводкою і затискачем на кінці), включіть запалення і спостерігайте за поведінкою лампочки.\nЯкщо лампочка на пару секунд загорілася – шукайте причину несправності в іншому місці.\nВиявлені в бензонасосі проблеми усуваються за допомогою спеціальних ремкомплектов, придбаних в спеціалізованих магазинах або у автодилерів. При необхідності підлягають заміні: діафрагма, клапани, прокладки і паливний фільтр. Деякі з цих деталей неминуче доводиться міняти час від часу. Заміну деталей можна проводити самостійно і на СТО.\nСкористайтеся послугами сервісного центру, якщо не впевнені в своїх силах.\nМеханічний насос повинен качати півлітра палива за 30 секунд. У разі, якщо качається менше палива, відновити його працездатність можна шляхом підвищення тиску. Для цього прокачайте стисненим повітрям паливну магістраль, що проходить між бензонасосом і бензобаком. Крім того, можна прибрати прокладку регулювання з-під бензонасоса.\nТакого дрібного ремонту надовго не вистачить, проте він допоможе вам дістатися до СТО, де буде проводитися заміна агрегату. Міняти бензонасос самостійно не рекомендується, довірте цю операцію професіоналам з СТО. У разі, якщо автомобіль перебуває на гарантійному обслуговуванні, бензонасос змінюється по гарантії в вашому автосервісі. Успіху і легких доріг!\nЯк перевірити тиск паливного насоса своїми руками\nДля діагностики двигуна використовується вимірювання тиску в паливній рампі. Воно відповідає за поведінку транспортного засобу в різних робочих режимах. Головна функція, покладена на паливну систему, – якісна і повноцінна доставка бензину до двигуна, зберігання і очищення палива.\nСистема включає в себе паливний фільтр, систему уприскування, паливного насоса, бак і інші елементи, які з’єднуються струмопроводами. Головну функцію виконує паливний насос. Він формує необхідний показник тиску в рампі. Коли його рівень знижується, в роботі мотора автомобіля спостерігаються конкретні збої.\nПричини несправної роботи пристрою\nПеревірка рівня тиску необхідна в таких випадках:\nПричиною пожежі в силовому вузлі при холостому ході, через якого транспортний засіб може в будь-який момент стихнути.\nДвигун починає троить (коли він працює не на 4-х, а тільки на 3-х циліндрах).\nВідбувається помітний перевитрата палива, який зростає на 30-50%.\nЗбільшується кількість шкідливих чадних газів, що скупчуються в вихлопі.\nПомітні перебої в роботі двигуна.\nВиявивши на своєму транспорті подібні проблеми, варто провести діагностику ЕБУ. Якщо вона не дала результатів, значить, джерело збою паливна рампа і необхідно виміряти в ній рівень тиску.\nПеревірка тиску в паливній рампі своїми руками\nВимірювати тиск в рампі дуже просто, принцип проведення вимірювань практично такий же, як і при перевірці тиску в шинах. Для цього необхідно:\nМанометр з граничними відмітками в 8-10 атмосфер, можна і в 6, оскільки прилад має невеликі похибки.\nЗвичайний шматок шланги з діаметром близько 8-9 мм.\nЗ цих матеріалів можна створити власний обчислювальний прилад або ж купити його в магазині.\nПерш ніж провести заміри слід:\nУважно перевірте паливну систему на наявність течі і натягнутість всіх хомутів.\nВимкніть запалювання в автомобілі, і відчиняйте капот.\nПошукайте рампу форсунок.\nУсуньте пробку штуцера тиску.\nВідкрутитеся ніпель, використовуючи золотник. Будьте обережні, оскільки можуть бути бризки через залишкового тиску, візьміть собі ганчірку і миску.\nПрикріпіть шланг манометра до штуцера і добре зафіксуйте його хомутом.\nПриєднайте до іншої стороні шланги придбаний манометр.\nПроведіть виміри тиску. Для цього зафіксуйте показники при різних режимах роботи мотора:\nУ момент включення запалювання показник повинен бути понад 3 атмосфер;\nПри холостому ході двигуна відмітка повинна знаходитися в межі 2,4-2,5 атмосфер;\nЗі знятою трубкою шланга з регулятора паливного тиску прилад вимірювання повинен показувати приблизно 3,2-3,3 атмосфер;\nУ момент передавливания зливної труби шланга, за умови коректної роботи рампи, стрілка манометр повинна показувати 7-8 атмосфер;\nПід час ножатія на педаль газу стрілка повинна досягти позначки в 3 атмосфери і опуститися до 2,5.\nПорада! Перш ніж тестувати транспортний кошти в різних режимах перевірте паливну на наявність пробоїн, в іншому випадку всі зроблені виміри будуть не коректними і перекрученими.\nПроаналізуйте всі отримані в ході вимірювань дані. Вимкніть запалювання, і перевірте показник манометра. Якщо з рампою все в порядку, то стрілка не опуститися нижче відмітки в 0,7 атмосфер. Коли вона опустилася до 0, то або регулятор тиск несправний і необхідно буде повністю усунути з посади або ж провести заміну РДТ, або вийшов з ладу зворотний клапан в моторчик бензонасоса.\nПідвищіть кількість оборотів в моторі до 2900-3000, якщо в цей момент показник манометра почне знижуватися, то проблема в роботі бензонасоса. А якщо тиск створюється протягом тривалого періоду, то, швидше за все, забився паливний фільтр або засмітилася сіточка для грубої прочищення.\nУ разі, коли всі проведені вимірювання не підтвердилися, необхідно буде провести більш глибоку перевірку на станції техобслуговування.\nПорада! Перш ніж приступити до перевірки тиску ознайомтеся з інструкцією, обзаведіться необхідними пристроями та інструментами і найважливіше перегляньте, які параметри характерні при нормальній роботі пристрою.\nПеревірка і діагностика бензонасоса без сервісних центрів\nБензонасос автомобіля можна без перебільшення назвати одним з найважливіших вузлів, оскільки він забезпечує рівномірне надходження палива до двигуна. Погодьтеся, що без такої важливої деталі їздити на автомобілі було б проблематично.\nРаніше замість бензонасоса використовувалися прості шланги, які діяли за всім відомою законом сполучених судин Архімеда і це вносило серйозні корективи як в конструкцію автомобіля, так і в якість їзди – тиск в системі неможливо було регулювати.\nНа даний момент використовується два види бензонасосов:\nПерший вид використовується в карбюраторних двигунах і його головне завдання полягає в підтримці постійного тиску в паливній системі. Електричні – більш просунуті, вони встановлюються на автомобілі з інжектором, тиск і об’єм палива, що надходить у двигун, регулюються за допомогою електронних датчиків.\nЯк розповідають бувалі автомобілісти, бензонасос може працювати в двох режимах:\nЦе, звичайно, жарт. Можна було б додати проміжну стадію – «працює, але погано». В чому це виражається?\nСимптоми поломки бензонасоса\nНескладно здогадатися, що якщо бензонасос починає працювати з перебоями, то проблеми будуть дуже серйозними – паливо буде подаватися в систему неправильно. В результаті, під час водіння нас можуть очікувати такі сюрпризи:\nпроблеми зі стартом – коли тиснете на газ, відчуваються провали, тяга пропадає, потім різко з’являється, автомобіль «підриває»;\nавтомобіль заводиться з другого чи третього разу, хоча стартер працює нормально;\nна високих оборотах автомобіль сіпається – позначається нерівномірна подача бензину;\nмотор глухне при натисканні на газ – це остання стадія, коли бензонасос дійсно не працює.\nЧерез що виникають всі ці проблеми? Насос вийшов з ладу, або забився паливний фільтр.\nПаливний фільтр – це окрема тема, практично у всіх системах він стоїть за бензонасосом, відповідно через насос проходить неочищений бензин, в якому може міститися велика кількість дрібних механічних частинок.\nІ хоча такі проблеми бензонасосу не страшні, але з часом вони все ж виявляються – падає натиск палива, насос працює з шумом.\nОсобливо яскраво це виражається під час запуску двигуна – стартер забирає на себе левову частку потужності АКБ, напруга в мережі падає, зношений насос не в силах забезпечити достатній приплив палива. Як результат – мотор глухне.\nПеревірка бензонасоса – діагностика проблем\nПеревірити бензонасос можна різними способами: зовнішній огляд, вимірювання тиску в паливній системі, за допомогою тестера або лампочки – вибір залежить від типу насоса.\nЗовнішній огляд можна застосовувати тільки для карбюраторних машин, оскільки у них бензонасос кріпиться зовні бака. Потрібно також сказати, що в таких автомобілях може бути два насоси для роботи в різних режимах. Вони можуть перебувати як під капотом, так і безпосередньо в районі бензобака.\nЯкщо при візуальному огляді ви виявили, що є витік палива, відчувається запах бензину, то це може говорити про знос прокладок. В такому випадку вам знадобиться ремкомплект, а також набір інструментів для демонтажу насоса, його розбирання. Заміні можуть підлягати такі деталі:\nкапронову сітчастий фільтр;\nвсмоктуючий і нагнітає клапани – їх перевіряють шляхом подачі повітря в нагнітає штуцер насоса, справні клапани не повинні пропускати повітря;\nвузол діафрагм і пружина, яка їх стискає – діафрагми повинні бути без пошкоджень, пружина – пружною;\nштовхач – на ньому не повинно бути пошкоджень і наклепів.\nПеревірка тиску проводиться за допомогою манометра, який підключають до паливної рампи, а циферблат манометра виносять до лобового скла.\nПри заведеному двигуні на холостих ходах перевіряються показання манометра – вони повинні відповідати даним з інструкції – 300-380 кПа. Це значення має залишатися стабільним і при русі. Спробуйте розігнатися до третьої швидкості і подивіться чи не змінилися показання манометра – якщо вони впали, значить насос не підтримує потрібний рівень тиску.\nКрім того, тиск в системі може падати і через витоки палива з паливних шлангів. Буде потрібно візуальний огляд на наявність витоків. Виправляються такі проблеми шляхом заміни шлангів, фільтрів і так далі.\nПроблема може складаються і в тому, що несправне працює реле насоса. Перевірити його можна шляхом підключення до роз’ємів лампочки або викруткою з індикатором. При включеному запалюванні індикатор загоряється – значить проблема не в бензонасосі.\nПровести такі перевірки можна самостійно, однак в спеціалізованих сервісах механіки зможуть без проблем діагностувати будь-яку поломку, адже тяга може падати, а мотор глухнути не тільки через проблеми з бензонасосом.\nУ цьому відео ви дізнаєтеся чому не качає насос, а також як усувати несправності пов’язані з ним на конкретних прикладах.\nНа цьому відео проводиться саме перевірка і тестування бензонасоса.\nБензонасос грає найважливішу роль в паливній системі будь-якого автомобіля. Головним завданням пристрою є подача палива з паливного бака в двигун. Бензонасос також регулює кількість палива, що подається за допомогою редуктора бензонасоса.\nНесправність бензонасоса: основні ознаки і симптоми\nПродуктивність електробензонасосів, які є обов’язковим елементом паливної системи інжекторних авто і кріпляться всередині паливного бака, набагато вище порівняно з механічними бензонасос. Механічні насоси встановлюються на карбюраторних двигунах і кріпляться зовні бензобака.\nТакож можлива схема реалізації, коли присутні два бензонасоса: один пристрій спрацює у випадку необхідності подачі малої кількості палива під більш високим тиском, в той час як другий насос працює з великим об’ємом пального, подаючи його під зниженим тиском.\nНа самому початку варто відзначити, що електричні і механічні бензонасоси подають паливо в двигун під певним тиском. Зниження тиску палива призводить до збоїв в роботі двигуна.\nУ списку головних ознак, які вказують на поломку бензонасоса або явне зниження його продуктивності, відзначені:\nхолодний або гарячий двигун не запускається;\nспостерігається утруднений пуск, нестабільна робота двигуна на холостому ходу, плаваючі обороти;\nприсутні ривки і смикання автомобіля при натисканні на газ в русі при спробі прискорення;\nмашина глухне на ходу;\nМожливою причиною даних несправностей є низький тиск в паливній системі. Іншими словами, на різних режимах роботи мотору просто не вистачає палива. Для діагностики та усунення поломки необхідно знати, як самому перевірити тиск бензонасоса.\nПеревірка тиску палива і бензонасоса\nДалі ми поговоримо про самостійну діагностиці електричних бензонасосів і які встановлюються на сучасні автомобілі. Існує кілька доступних способів, які дозволяють перевірити бензонасос своїми руками.\nПеред початком робіт слід виключити ймовірність витоку палива і зниження пропускної здатності на окремих ділянках паливної системи. Проведіть детальний огляд топливопроводов і з’єднань на предмет загинів, тріщин, інших деформацій або ушкоджень. Також може знадобитися заміна паливного фільтра, різних прокладок і т.д.\nУ тому випадку, якщо з магістралями і фільтрами все в порядку, але двигун не заводиться, необхідно включити запалювання і уважно прислухатися.\nНа більшості автомобілів (але не на всіх моделях) справний бензонасос в перші секунди після включення запалення гуде або видає легке дзижчання, нагнітаючи паливо в систему.\nВідсутність такої ознаки працюючого насоса вкаже на його несправність або проблеми з електрикою.\nЯкщо машина заводиться, але потім глухне на ходу, тоді слід почати перевірку з реле бензонасоса. Для перевірки потрібно реалізувати підключення до роз’єму бензонасоса контрольної лампочки, після чого слід включити запалювання. Загоряння контрольної лампи на кілька секунд буде вказувати на те, що реле бензонасоса справно.\nЯк самому перевірити тиск палива в паливній рейці\nНаступним кроком стане перевірка тиску палива в паливній системі (паливній рампі). Від тиску пального безпосередньо залежить стабільність роботи двигуна при їзді на різних режимах. Для такої діагностики можна придбати спеціальний пристрій, який являє собою особливий манометр і різні перехідники для підключення до паливній рейці (рампі).\nПеред початком робіт варто враховувати підвищений ризик загоряння палива, яке може пролитися в підкапотний простір. Для мінімізації ризиків необхідно дотримуватися запобіжних заходів, а також рекомендується накрити автомобільний генератор і інші елементи під капотом щільною тканиною або іншим підручним матеріалом.\nПотім потрібно здійснити скидання тиску палива в системі за допомогою відключення запобіжника бензонасоса. Зазначений запобіжник розташований на панелі запобіжників. Для точного виявлення елемента необхідно вивчити інструкцію з експлуатації конкретного автомобіля. Після необхідно завести двигун з відключеним бензонасосом. Мотор затихне після того, як витратить залишки палива в системі.\nНаступним кроком стане підключення манометра до паливній рейці. Місце для підключення найчастіше закрито пластиковою заглушкою, яку потрібно викрутити. Після відкручування відкриється доступ до спеціального клапану. Зазначений клапан нагадує ніпель, що встановлюється на колеса автомобіля. Потім штуцер потрібно зняти. Варто враховувати, що при спробі зняття можлива текти бензину, так що слід заздалегідь підготувати ганчірки.\nТепер можна підключити шланг манометра до рампи, перевіривши надійність його кріплення. Після цього сам манометр слід вивести через кромку капота на вітрове скло. Далі запобіжник бензонасоса встановлюється на місце і проводиться запуск двигуна. Після включення запалення показання манометра фіксуються.\nРізні моделі автомобілів можуть мати різний тиск пального в паливній системі. Наприклад, інжекторні 1.6-літрові агрегати ВАЗ мають показник тиску в паливній рампі близько 4 атмосфер. При нормальному тиску в рейці показання манометра повинні знаходитися в рамках близько 300-380 кПа.\nДалі автомобіль буде потрібно розігнати до 40-50 км / ч на третій передачі, звертаючи увагу на показання манометра. При нормальній продуктивності бензонасоса вони повинні залишатися на тій же позначці, що і при запуску двигуна.\nНеобхідно додати, що для вимірювання тиску палива може також підійти звичайний манометр, який використовується для виміру тиску повітря в шинах автомобіля.\nПри цьому варто врахувати, що такі манометри спочатку призначаються для замірів високого тиску до 16 атмосфер, тоді як паливні манометри обмежені межею близько 6 атмосфер.\nТакож повітряний манометр може мати помітну погрішність.\nДжерела: http://avto-kuplya.ru/tekhnicheskie-voprosy/proverka-dvigatelya/22-proverka-davleniya-v-toplivnoj-rampe-svoimi-rukami, http://vodi.su/diagnostika-benzonasosa/, http : //krutimotor.ru/proverka-davleniya-topliva-i-benzonasosa/\nЯк перевірити тиск бензонасоса своїми руками, фото і відео\nЯкщо ви тільки почали своє близьке знайомство з пристроєм автомобіля, то цілком можете ще й не знати про таку процедуру, як самостійна перевірка бензонасоса. І, щоб заповнити цю прогалину в ваших уміннях, сьогодні ми розповімо вам про те, як же перевірити тиск бензонасоса.\nЯк виглядає бензонасос?\nЗовнішній вигляд бензонасоса на Ліфан Солано (підходить ще на Бриз)\nТиск в паливній системі (рампі) машини є важливим параметром, який повинен контролюватися з регулярністю один раз в кілька місяців. Це проста процедура, яка проводиться в першу чергу, після чого вже приступають до усунення інших недоліків. Від правильного тиску залежить якість функціонування двигуна у всіх режимах роботи.\nДля перевірки можна скористатися кількома методами. Найпростішим буде варіант з покупкою спеціального приладу, який включає в себе манометр і деякі інші елементи.\nЦіна такого набору становить близько сорока доларів, в залежності від фірми-виробника (ми спеціально вказуємо ціну в доларах, так як ціна в рублях зараз сильно коливається через стрибки курсу валюти).\nЯкщо звернутися за допомогою на СТО, то за одноразовий завмер у вас попросять суму, рівну одній п’ятій частині ціни готового приладу.\nМожна скористатися спеціальними засобами\nАле, є і більш доступний варіант, де ми будемо застосовувати підручні засоби. Мова йде про стандартний манометрі, який дозволяє заміряти тиск в шинах.\nВін є в наявності майже у кожного автовласника.\nАле, тут потрібно пам’ятати, що повітряні манометри розраховані на заміри тиску з великими значеннями, близько шістнадцяти атмосфер, тоді як моделі для палива обмежені шістьма атмосферами.\nПершою ознакою, який повинен Вам натякнути на несправності в системі живлення двигуна – це неустойчавая його робота, двигун може глухнути або троить.\nРозібратися з тим, як поміряти тиск бензонасоса можуть навіть ті, у кого відсутні відповідні навички. Так, вам потрібно буде знайти спеціальну стрічку сантехнічного типу, яка застосовується для ущільнення різьбових з’єднань, а також сам манометр, який являє собою особливий вимірювальний прилад з патрубком, на який зазначена стрічка і повинна бути намотана.\nДіаметр патрубка повинен бути рівний дев’яти міліметрів. Щоб забезпечити пожежну безпеку, необхідно накрити генератор жаростійкої плівкою або іншим предметом. Далі підбираємося до рампи (як виміряти тиск в паливній рампі читайте тут), розташування якої у всіх автомобілів різний. Орієнтуйтеся на конкретну модель вашого транспортного засобу і на інструкцію до нього.\nМожна скористатися й звичайним повітряним манометром\nДетально по кроках\nНадягаємо шланг від манометра на рампу, щільно затягнувши його за допомогою хомута.\nПісля цього заводимо мотор.\nПридивляємося до показань на манометрі, який повинен показати діюче значення.\nДана процедура може проводитися, як у себе в гаражі, так і в польових умовах, коли під рукою немає додаткових інструментів.\nЩо ж стосується тиску на різних моделях автомобілів, то воно буває абсолютно різним. Точні значення уточнюйте на сайтах з інструкціями до авто. Наприклад, на вітчизняних автомобілях марки ВАЗ, де об’єм двигуна дорівнює 1,6 літра, тиск паливного насоса має становити близько чотирьох атмосфер.\nІнструкція з діагностики тиску і ремонту бензонасоса\nЯкщо подача палива недостатня, то це може привести до зниження потужності двигуна. Проявляється це ще й тим, що при активному розгоні можуть з’являтися характерні ривки. Це ж стосується і руху на підвищених швидкостях. Отже, знімаємо заднє сидіння, яке знаходиться в правій стороні машини.Там ми знаходимо спеціальну металеву накладку, яку знадобиться відкрутити.\nТепер включаємо запалювання. Ви повинні почути характерні звуки насоса, який перекачує паливо. Якщо цей звук чути дуже слабо, то можете зняти ще одне сидіння, щоб почути його чітко. Але, буває і так, що звук відсутній і в цьому випадку.В результаті, нам знадобиться перевірити реле, а також запобіжники, які відповідають за роботу бензонасоса.\nНаступним пунктом буде ослаблення хомута кріплення, з наступним відключенням від патрубка всмоктуючого типу бензонасоса паливного шланга. Зазначений шланг знаходиться трохи нижче, ніж поточна відмітка палива в баку.І, щоб бензин не почав витікати, потрібно закрити його отвір будь-яким підходящим предметом, який знаходиться під рукою. Найчастіше, ми говоримо про болті відповідного діаметру.\nПеревіряємо паливний шланг на предмет наявності пошкоджень\nТепер від’єднуємо паливний шланг, після чого опускаємо його, просто надіславши вниз, знайшовши найбільш зручне положення. Далі можна щільно закрити отвір шланга пальцем, а за допомогою важеля ручного підкачування палива кілька разів прокачайте рідину. Ви повинні відчути характерне зусилля, яке провокується наявністю опору напруженою пружини, яка стискається. Ми говоримо про пружині, віднесеної до діафрагми на важелі. Якщо ж подібного ефекту не спостерігається, то необхідно трохи провернути колінчастий вал двигуна, використовуючи для цього спеціальний болт кріплення, який утримує шків, до потрібної позначки.\nПри кожному натисканні пальцем, ви повинні відчувати, що тиск в шлангу стає більше, а паливний насос починає видавати характерний звук, більше схожий на «хлюпання». Але, якщо тиску немає, то це може говорити про недостатній рівень герметичності клапана всмоктуючого типу, або ж про пошкодження діафрагми.\nЩільно закриваємо патрубок всмоктуючого напрямки за допомогою пальця, і заново повторюємо цикл накачування.\nУ даній ситуації відсутність ефекту розрідження в патрубку підкаже про те, що діафрагма або ж нагнітає клапан були пошкоджені.\nІ, якщо при цьому немає розрідження або ж тиску нагнітання, то крім зазначених можливих поломок, може виявитися, що в фільтрі паливного насоса застряг сторонній предмет.\nНе забуваємо промивати фільтр\nДля його усунення буде досить промити фільтр за допомогою звичайного бензину, а після цього – продути стисненим повітрям або ж компресором.\nЯкщо фільтр надмірно деформований або ж не може бути очищений до необхідного рівня, то його потрібно замінити новим.\nВідео про тест бензонасоса\nТа тут ви можете подивитися відео, на якому розглядається, як же перевірити і протестувати бензонасос:\nЯк зробити замір тиску в паливній рампі?\nУ сучасному бензиновому двигуні горюча суміш впорскується в циліндри форсунками інжектора по команді електронного блоку управління.\nЗазвичай діагностика контуру подачі палива мотора виконується в умовах автосервісу, хоча явні неполадки автолюбитель може визначити самостійно.\nЩоб відшукати причину виниклої несправності, потрібно перевірити тиск у паливній рампі і інших точках системи.\nКоли потрібно проводити виміри?\nРобота системи живлення побудована наступним чином:\nРозташований в баку електричний бензонасос качає паливо по магістралі в паливну рампу і далі, до форсунок.\nРегулятор обмежує тиск бензину на певному рівні, скидаючи надлишки в бак по зворотному трубопроводу.\nІнжектор змішує пальне з повітрям, потім суміш направляється до форсунок, що відкривається по команді контролера.\nКоли знос регулятора (скорочено – РДТ), насоса або форсунок досягне критичного рівня, тиск в бензиновому контурі зміниться в сторону зменшення або підвищення. Можливі 2 сценарії: нестача горючої суміші для нормальної роботи двигуна або її надлишок – свічки буквально заливає паливом.\nВиявити несправність в обох випадках допоможе перевірка тиску в паливній рампі, розташованої поруч з головкою циліндрів. Елемент являє собою колектор з відгалуженнями для форсунок, до якого підведена основна бензинова магістраль.\nТиск пального в колекторі варто поміряти при виникненні таких симптомів:\nавтомобіль слабо розганяється, після різкого натискання педалі акселератора відчуваються ривки і уповільнення;\nдвигун завантаженої машини «не тягне», погано заводиться на холодну;\nперіодично лунають постріли в випускному колекторі;\nпрогрітий мотор не заводиться після короткочасної стоянки (особливо влітку), стартер потрібно крутити 20-40 секунд.\nЩоб перевірити тиск паливного насоса своїми руками, потрібно підготувати набір нехитрих пристосувань:\nманометр, розрахований на максимальний тиск 10 Бар (1 МПа), підійде прилад для перевірки шин;\nшланг бензиновий внутрішнім діаметром 8 мм;\nковпачок для викручування золотників з колісних вентилів;\nзатискні хомути 10-15 мм – 2 шт.\nДля проведення вимірів в інших точках контуру подачі палива знадобляться саморобні перехідники для підключення бензинового шланга з манометром. Якщо магістраль зібрана на швидкоз’ємних пластикових з’єднаннях, потрібно купити один такий фіксатор зі штуцером. Щоб підключитися до різьбового стику, придбайте відповідну трубку з гайками і розріжте її на 2 частини.\nЗ інструментів і допоміжних пристосувань вам знадобиться:\nобрізана пластикова пляшка невеликої ємності (до 1 л);\nПідключення манометра і завмер в бензинової рампі проводиться в будь-якому зручному місці – відкритому майданчику, гаражі або на естакаді. Якщо знадобиться перевірити сам бензонасос, потрібно підготувати стандартний комплект інструмента для розбирання вузла, розташованого під заднім сидінням автомобіля. Для заміни фільтра тонкого очищення палива машину доведеться загнати на оглядову канаву.\nІнструкція по діагностиці\nНасамперед необхідно звільнити доступ до рампи і штуцера, встановленому на торці колектора. Демонтувати елементи, що заважають виконанню вимірів, – повітропровід, корпус фільтра, патрубок вентиляції картера і так далі (перелік деталей залежить від моделі авто). Приступайте до вимірювання, орієнтуючись по інструкції:\nВідкрутіть захисний пластмасовий ковпачок з діагностичного штуцера на рампі.\nПідставте обрізану пластикову ємність і за допомогою ковпачка для відкручування золотників стравити тиск, накачане насосом раніше. Можна натиснути клапан або вивернути золотник на 2-3 обороту.\nОдин кінець бензинового шланга надіньте на штуцер манометра і зафіксуйте хомутом. Викриття золотник з колектора, натягніть другий кінець шланга на патрубок.\nУвімкніть запалювання, при цьому електробензонасос стане накачувати пальне в систему. Переконайтеся, що на стиках діагностичного пристосування відсутні протікання.\nЗаведіть мотор і зафіксуйте тиск палива в рампі за манометром.\nПорада. Краще знімати показання приладу двічі – після включення запалювання та запуску двигуна. Якщо помітите різницю, потрібно додатково перевіряти регулятор і бензонасос.\nНорма тиску в контурі подачі палива залежить від конструкції системи. В автомобілях, де РДТ і трубка скидання – «обратка» – розташована в моторному відсіку, манометр повинен показати 2,7 Бар. Верхній і нижній допустимий межа – 2,7-3,0 Бар. Якщо виміряні величини виходять за вказаний діапазон, слід продовжити діагностику і відшукати причину неполадки.\nНа багатьох автомобілях, в тому числі ВАЗ, регулятор напору і шланг зворотного зливу палива знаходиться поруч з бензонасосом. Норма тиску на колекторі для таких машин становить 3,8 Бар, максимальне значення – 4 Бар.\nЯкщо в процесі вимірювання відзначаються періодичні скачки напору в межах 0,2 Бар, потрібно почистити або замінити первинний сітчастий фільтр. Як правило, він встановлюється в бензобаку разом з електричним насосом.\nПеревірка окремих елементів\nКоли завмер тиску в паливній рампі показує відхилення від норми, потрібно розглядати такі причини:\nелектробензонасос нездатний розвивати необхідну продуктивність;\nвийшов з ладу регулятор, чому натиск бензину в контурі знижується або зростає понад норму;\nгеть забита сітка тонкого очищення, що перешкоджає нормальному проходу палива;\nпротікають зношені клапани форсунок – двигун «заливає» паливом.\nОдин із способів перевірки бензонасоса – передавити пассатижами шланг «обратки», що знаходиться в підкапотному просторі. Коли зворотна магістраль перекрита, манометр повинен показати не менше 5 Бар, з новим насосом – 6 Бар. Тиск 4 Бар є критично низьким.\nОскільки вищеописана методика не дає абсолютно точний результат і може бути застосована не на всіх моделях автомобілів, бажано перевірити бензонасос шляхом прямого підключення манометра. Слід виключити інші елементи системи – трубопроводи, фільтр тонкого очищення і регулятор. Зніміть заднє сидіння машини, дістаньтеся до агрегату і підключіть вимірювач до вихідного штуцера безпосередньо.\nПродуйте бензопровід і поміняйте фільтр, потім проведіть випробування повторно.\nЗнову підключіть манометр до рампи, заведіть мотор і зніміть з штуцера РДТ вакуумний патрубок (йде від всмоктуючого колектора). Якщо напір не зміниться, ставте новий регулятор.\nЩоб переконатися в справності форсунок, потрібно поміряти і порівняти два показника: тиск на колекторі з перетиснутій шлангом «обратки» і максимальний напір, створюваний насосом при підключенні безпосередньо. Якщо друге значення набагато більше, частина тиску втрачається на форсунках.\nЯкщо ви виявили проблеми з втратою напору на самому колекторі, демонтуйте рампу і перевіряйте кожну форсунку окремо. Несправні деталі по одній не змінюються – доведеться купувати і ставити повний комплект.\nНайпростіший спосіб перевірити форсунки на предмет протікання – випробувати в роботі разом з колектором. Зніміть рампу, що не отсоединяя паливну магістраль, підкладіть ганчір’я і включіть запалення. Якщо клапани форсунок зносилися і втратили герметичність, з них почне капати бензин. Робочі елементи варто перевірити ще раз – з передавленной шлангом «обратки».


Одним з найактуальніших питань сучасної науки є пошук у Всесвіті планет зі схожими до Землі атмосферами й умовами на поверхні, тобто потенційно придатних для життя. Багато з недавно виконаних досліджень присвячено планетам, що обертаються навколо зір, які називають М-карликами. Вони менші, ніж Сонце, і їх найбільше в околі Сонячної системи.\nСиня смужка на зображенні ― атмосфера Землі, освітлена Сонцем. Фото з сайту https://phys.org.\nОсновна рушійна сила втрат атмосфер у космосі — центральна зоря навколо якої обертається планета. Зорі мають сильні магнітні поля, що спричиняють викиди високоенергетичного рентгенівського та ультрафіолетового випромінювання. Ці явища відомі під загальною назвою «активність зорі». Молоді зорі мають високий рівень активності й тому випромінюють надзвичайно велику кількість рентгенівських та ультрафіолетових променів. З віком активна діяльність зір швидко зменшується. Для планет, які обертаються навколо М-карликів, суттєвим є те, що на відміну від таких зір, як Сонце, котрі швидко зменшують активність через кілька сотень мільйонів років, М-карлики часто залишаються високоактивними протягом мільярдів років.\nВисоке випромінювання енергії є важливим фактором, оскільки енергія поглинається високо в атмосфері планети, спричиняючи нагрівання газу. В атмосфері Землі газ нагрівається до температури понад 1000 градусів Цельсія у верхньому її шарі, який називають термосферою. Це шар, де літають космічні апарати, такі як штучні супутники і Міжнародна космічна станція. Термосфери планет, що обертаються навколо молодих зір з високим рівнем активності, нагріваються до набагато вищих температур. Це в окремих випадках може призвести до того, що газ витече з планети. Як в такому разі швидко втрачають атмосфери планети, схожі на Землю, досі докладно не вивчено.\nУ новому дослідженні науковці вперше підрахували, як швидко схожа не земну атмосфера буде втрачена у планети, що обертається навколо дуже активної молодої зорі. Розрахунки показали: можуть бути екстремальні гідродинамічні руйнації атмосфери, що призведе до її повної втрати менш ніж за мільйон років (для еволюції планети це становить майже мить).\nЦі результати мають суттєві наслідки для розуміння ранньої еволюції Землі та формування навколо M-карликів атмосфери, схожої до земної. Для Землі найвірогіднішим поясненням того, чому атмосфера не була втрачена, є те, що в ранній атмосфері переважав вуглекислий газ. Він охолоджував верхню атмосферу, випромінюючи інфрачервоні промені в космос. Це захистило її від нагрівання, спричиненого високою активністю молодого Сонця. Азот в атмосфері Землі не міг домінувати, як зараз, аж до кількох сотень мільйонів років, коли активність Сонця знизилася значно.\nНауковці припускають: планети, які обертаються навколо зір класу М, можуть формувати схожі на земні атмосферу й поверхню тільки після зниження рівня активності зорі, що може тривати до декількох мільярдів років. Найімовірніше, що багато планет біля таких зір мають дуже тонкі атмосфери, або не мають їх взагалі. В обох випадках поява життя в таких системах є менш імовірним, ніж вважалося раніше.


Натуральний макіяж для перших весняних днів (Майстер-клас)\nВідтінки nude, персик, м'який корал, беж - таку легку і свіжу палітру макіяжу пропонуємо вам для перших весняних днів.\nПеред початком роботи - використовуйте грунтовку (праймер), щоб вирівняти тон шкіри.\nКрок 1. За допомогою кисті для тональної основи нанесіть рідке тональний засіб тонким шаром.\nКрок 2. Бездоганна шкіра - основний атрибут натурального легкого макіяжу. Тому якістю шкіри приділяємо велику увагу. Після тонального крему - консилер. Акуратно замаскуйте проблемні ділянки на обличчі: темні кола під очима і будь-які дефекти шкіри. Розтушовуйте пальцями або пензликом.\nКрок 3. Перед початком макіяжу очей - заповніть брови олівцем або тінями для повік. Колір продукту повинен відповідати вашому натуральному кольору волосся.\nКрок 4. Палетка тіней з нейтральними відтінками - це те, що необхідно для натурального макіяжу. Виберіть базовий відтінок (тут бежевий), і покрийте їм всю поверхню верхньої повіки.\nКрок 5. Використовуючи пензлик для тіней, нанесіть темно-бежевий (або коричневий) відтінок в складку століття, а на нижню повіку нанесіть середній коричневий відтінок (уздовж лінії росту нижніх вій і ближче до зовнішнього куточка очей). Розтушуйте.\nКрок 6. Тепер знадобляться тіні світло-бежевого кольору, або кольору шампанського (можна мерехтливі). Вони виконуватимуть роль хайлайтера. Світлими тінями підсвітите внутрішній куточок ока, а також кісточку під бровою.\nКрок 7. Кремовим або рідким лайнером для очей підведіть верхню повіку. Можна зробити «стрілки», сьогодні класичний «котяче око» не є тільки вечірнім варіантом макіяжу. Почніть з внутрішнього куточка ока, ведіть лінію до зовнішнього. Необов'язково прагнути малювати безперервну лінію, можна зробити досить рівну підводку в кілька штрихів.\nКрок 8. Два шари туші для вій завершують макіяж очей.\nКрок 9. На щоки нанесіть персикові рум'яна. Весняний макіяж не може обійтися без свіжого рум'янцю!\nКрок 10. Залишився останній штрих - персикова помада для губ. Нанесіть пензликом, для природного вигляду розтушуйте пальцями.\nЗустрічаємо весну в персиково-бежевому макіяжі!\nФото: themodelstage.com, MyCharm.ru. Модель twitter.com/AnaAlessandraH\nПеретворити в одну мить, повертаючи шкірі яскраві фарби, і розгонистим розчерком пера стираючи останні 10-20 років, може не тільки фотошоп. Подібними унікальними властивостями володіє також молодильні макіяж. Що це таке і як навчитися його техніці розповімо далі!\nУ косметичці кожної жінки в достатку присутні засоби, що стоять на сторожі жіночої привабливості. Губна помада, туш для вій, підводка, рум'яна і консилер - всі вони можуть вас омолодити, природно, при правильному застосуванні.\nКосметологи і візажисти створили чудову підбірку правил, запам'ятавши і пускаючи в справу які ви зможете блищати, немов юна німфа!\nБездоганна шкіра обличчя\nТональна основа від і до - краще не варто!\nВ принципі, не має особливого значення, користуєтеся ви тональним кремом або пудрою. Нанесення обох текстур на обличчя «від вуха до вуха" не порадує вас результатом. Звичайно, якщо ви не збираєтеся брати участь у венеціанському параді масок. Краще наносити засіб локально, тільки на тих ділянках шкіри, де в цьому є необхідність. Як правило, це - щоки, область під очима, крила носа. При цьому не варто забувати ретельно розтушовувати кордону. Діючи таким чином, ви не тільки зробите тон особи рівним і свіжим, а й скинете кілька років.\nЗволожуючий тональний крем - так і ще раз так!\nКрім явного молодильного ефекту цей косметичний продукт наповнить шкіру вологою, підвищить її пружність і дасть більш досконале покриття. Anti-Age компоненти у складі «підлікують» зморшки і вирівняють поверхню обличчя.\nПудра як основний тон - краще не варто!\nКомпактна і розсипчаста пудра мають однакове властивість - поглинати світло, позбавляючи шкіру багатого сяйва. Якщо ви звикли застосовувати пудру в якості самостійного шару, а не завершального макіяж, утрату вашої привабливості, на жаль, забезпечений. Даний спосіб її застосування лише підкреслить тіні і зморшки на обличчі, посилить сухість шкіри і навіть спровокує лущення.\nТемні відтінки рум'ян - краще не варто!\nЯкщо ви до сьогоднішнього дня наносили на вилиці темні рум'яна, будь ласка, змініть тактику! Подібна вільність робить щоки запалими і дає тільки один ефект - перетворює вас у стару Шапокляк!\nКремові рум'яна - так і ще раз так!\nПластична текстура кремових рум'ян - одне з кращих винаходів косметології! Вони ідеально підкреслять вилиці, подарувавши шикарне здорове сяйво. Посміхніться своєму відображенню в дзеркалі, а потім нанесіть рум'яна на самі виступаючі частини щік.\nПерламутрові тіні - краще не варто!\nБільшість візажистів переконані - на 35-й день народження слід організувати шикарну вечірку, зібрати кращих і вірних подруг і урочисто передати ... декоративну косметику з перламутром новому поколінню. Настільки шокуюча категоричність має вельми серйозне обґрунтування. Найдрібніші частинки перламутрових коштів зрадницьки «забиваються» в пори і зморшки, тим самим, додаючи віку. А склади з блискітками доречні лише на вечірках або на обличчях старшокласниць.\nПоживно-зволожуючий денний крем - краще не варто!\nОчевидно, що віковий шкірі потрібно живлення і зволоження, хочеться повернути собі колишню впевненість і приємне відчуття комфорту. Але справа в тому, що щільна текстура косметичного засобу залишає на шкірі «плівку», яка може заважати макіяжу триматися як слід. Підсумок - тональний крем і тіні для повік скочуються і розмазуються, нерідко з'являється жирний блиск. Улюбленому живильний крем - безперечно «так», але у вечірній час або вихідні, коли ви можете дозволити собі відсутність макіяжу на обличчі.\nМатова губна помада - краще не варто!\nТака помада не відбиває світло, а значить, весь ряд її відтінків робитиме губи візуально вже і суші. Особливо дамам «трохи за тридцять» не варто використовувати помаду нарочито темного кольору - наприклад, винного або сливового.\nШовковиста губна помада - так і ще раз так!\nБлискучу, але без блиску шовковиста помада немов створена в ім'я вашої краси. Таким приголомшливим ефектом володіє також класична червона помада. Обидва варіанти підкреслять природну форму губ і порадують їх неймовірним об'ємом.\nПраймер для повік - так і ще раз так!\nГоловне призначення праймера - забезпечити тіням для повік хорошу базу, утримуючи їх від скочування. Тому його застосування піде вам тільки на користь. Ви отримаєте не тільки блискучий макіяж, а й супутні бонуси у вигляді додаткового зволоження і вирівнювання шкіри.\nЧорні стрілки - краще не варто!\nЧорний колір для зрілої шкіри, на жаль, нещадний. Промальовані чорні стрілки на повіках тільки підкреслять вікові зміни, особливо нависання верхньої повіки і опущення куточків очей. У зазначеній ситуації краще зробити ставку на правильну туш.\nПравильна туш - так і ще раз так!\nЗробити погляд глибоким і виразним допоможе туш з подовжуючої і підкручує формулою. Її «сестри» - «ультраоб'ем» і «ефект накладних вій» швидше, акцентують увагу на неідеальної формі очей, ніж додадуть привабливості.\nЧітка форма брів - так і ще раз так!\nКрасивий вигин брів, безперечно, омолодить особа, звівши вас на п'єдестал жіночої чарівності. А така виверт візажистів як трохи хайлайтера під вигин, подарує шкірі навколо очей ефект ліфтингу.\nВеличезний арсенал косметичних засобів, сьогодні представлений індустрією краси, дозволяє кожній жінці залишатися молодою і привабливою так довго, як вона цього бажає. Потрібно лише вміти використовувати його на свою користь! Будьте чарівними!


У музеї під Луцьком - виставка про Майдан | ВолиньPost\nУ музеї під Луцьком - виставка про Майдан\n13 травень, 2014, 08:35\nУ Музеї історії сільського господарства Волині-скансен, що в селищі Рокині Луцького району, відкрили виставку "Революція Гідності".\nЦе сталося напередодні Міжнародного дня музеїв, - повідомив директор закладу Олександр Середюк.\nНа стендах і горизонтальних вітринах експонуються документальні фото, листівки і плакати, саморобні гасла-заклики мирних мітингувальників Євромайдану проти корумпованого режиму Януковича.\n"Ці документи яскраво і переконливо відображають відчайдушність і самопожертву, безприкладний героїзм молодого покоління жити у вільній європейській державі, а не у резервації скороспілих і лицемірних олігархів", - каже директор.\nВиставку доповнюють оригінальні речі з недавніх революційних подій Майдану. Це – гільзи і патрони, залишки від гранат і кульки для масового враження, рукавички та каски, саморобні бронежилети та захисні міліцейські щити і погони.\nЇх передав для Музею Андрій Серганчук, житель селища Рокині, науковий співробітник Волинського інституту агропромислового виробництва, який був активним учасником у протистоянні на вулиці Грушевського в Києві.\nПершими відвідувачами виставки стали учні-старшокласники Рокинівського НВК, творча інтелігенція міста Луцька.\nТеги: історія, музей, Рокині\nцікаво 13 травень, 2014, 08:43\nа бити, загострена арматура, коктейлі молотова, як інструменти "мирного" протестування, також виставлені?\nмирних 13 травень, 2014, 10:34\n13 травень, 2014, 08:52\nДружини військових з Волині просять про допомогу\n13 травень, 2014, 08:24\nУ музеї під Луцьком завершили зводити унікальну хату\n30 жовтень, 2013, 12:41\n02 лютий, 09:27


Виникнення різноманітності тварин shram.kiev.ua\nКорисна інформація ... Виникнення різноманітності тварин ...\nЕдиакарской фауна. Кембрійський вибух. Виникнення різноманітності тварин\nЩЕ ЗОВСІМ недавно, в середині нашого століття, все найдавніші з відомих скам'янілостей ставилися до геологічних формацій з стратиграфического інтервалу, званого кембрієм, який включає породи, що утворилися приблизно від 570 до 505 млн. Років тому.\nСеред кембрііскіх скам'янілостей чимало тварин, за своїми планами будови схожих з рядом нині живих форм. Таким чином, палеонтологічний літопис задавала складну загадку: де ж предкові форми, що дали початок цим великим, вже досить високо розвиненим і різноманітним тваринним древніх морів?\nРаптова поява скам'янілостей тварин в самих нижніх кембрійських шарах і їх відсутність в докембрійських робили кордон між докембрієм і кембрієм найголовнішим розподілом на шкалі геологічного часу.\nПриблизно 570 млн. Років тому стався небачений доти сплеск різноманітності тварин. Виникли нові плани будови, нові способи життя, а разом з ними - новий тип спільноти, для якого характерні складні харчові ланцюги.\nАле в останні роки в різних районах світу були виявлені скам'янілості тварин, давніші, ніж кембрійські. І все ж факт залишається фактом - в кембрійський період стався величезний вибух життя. Початок кембрію відзначено появою великої кількості великих груп тварин. Багато з них існують і сьогодні, а багато настільки незвичайні, що їх не можна віднести ні до одного з відомих типів (тип - це група тварин, яким властивий один і той же загальний план будови). Хоча більшість планів будови, властивих сучасним тваринам, вперше з'явилися в кембрії, лише деякі з видів тварин, які населяли кембрійські моря, стали предками нинежівущіх форм. Більшість інших видів зараз, заднім числом, можна вважати нетривалими і невдалими експериментами природи. У кембрійський період таких «експериментальних» груп тварин було більше, ніж в будь-який інший інтервал історії Землі.\nПоява такого великого розмаїття нових форм при переході від докембрію до кембрію радикально змінило природу відносин між тваринами. Протягом кембрійського часу з'явилися організми, здатні заповнити екологічні ніші, до того порожні. Ширше поширилися організми, які харчуються живою матерією, замість того щоб поїдати мертве органічна речовина або спиратися на симбіотичні взаємини з фотосинтезуючими водоростями. З'явилися хижаки. Тварини кембрію були пов'язані між собою мережею взаємин, досить схожою на ті, які існують у сучасних тварин. Таким чином, перехід від докембрію до кембрію ознаменований виникненням не тільки багатьох сучасних типів тварин, а й сучасного типу тваринного співтовариства.\nПЕРЕХІД від докембрію до кембрію можна розділити на чотири основні стадії. Перша з них відзначена появою найперших раковини скам'янілостей (відомі лише 1-2 таких виду, що відносяться до цієї стадії) і так званої едиакарской фауни - плоских м'якотілих тварин, перші зразки яких були знайдені в пагорбах Едіакарій в південній Австралії (звідси і назва). За дуже приблизними оцінками, ця стадія проходила в інтервалі приблизно 700-570 млн. Років тому. Друга стадія, що почалася 570 ± 40 млн. Років тому, характеризується зникненням едиакарской фаун і появою перших спільнот раковини фаун з низьким різноманітністю (разом зустрічаються близько 5 видів тварин). Ця стадія тривала приблизно 5-15 млн. Років.\nТретя стадія, що тривала приблизно 10-20 млн. Років, характеризується раковини фаунами помірного різноманітності (разом знаходять більше 5, але менше 15 видів черепашкових тварин) і появою групи незвичайних створінь, з вигляду нагадують кубок і відомих під назвою археоціати. На четвертій стадії, яка тривала близько 15-30 млн. Років, виникли раковини фауни з високим різноманітністю і з'явилися перші трилобіти. Трилобіти - це вимерлі членистоногі, тіло яких складалося з трьох відділів (голови, тулуба і хвостового відділу) і було вкрите щитовидним панциром, який представляв собою екзоскелет. Як і сучасні членистоногі, трилобіти в процесі росту час від часу линяли, т. Е. Міняли панцир; скинуті панцирі трилобітів - дуже поширені скам'янілості.\nЕдиакарской фауна, відповідна першої з цих чотирьох стадій, виявляється в шарах, що лежать над докембрийскими відкладеннями морських осадових порід льодовикового походження, званими тиллитами. Ці тілліти - свідоцтво тривалих епізодів всесвітнього заледеніння. Отже, едиакарской фауна мала з'явитися незабаром за останнім в пізньому докембрії великим заледенінням. Скам'янілості едиакарской м'якотілих тварин зустрічаються разом з фоссільние слідами (збереглися в породі слідами пересування і неглибокими норками тварин), що утворилися на поверхні відкладень, які тоді були морським дном. Взагалі викопних решток тварин в шарах того часу знаходять набагато менше, ніж в більш пізніх відкладах, однак цей факт частково пояснюється тим, що м'якотілі організми, які швидко руйнуються, як правило, погано зберігаються і від них рідко залишаються скам'янілості; і не слід робити висновок, що едиакарской фауна була широко поширеною і щедрою.\nHELICOPLACUS не схожий ні на один з живучих нині організмів. Ця істота довжиною близько 5 см, за формою нагадує лимон, було покрито спіральної системою захисних пластинок. Його план будови можна назвати експериментальним - нині він не зустрічається. Helicoplacus з'явився приблизно 490 млн. Років тому, а вже через 20 млн. Років вимер. Це час відноситься до переходу від докембрію до кембрію. Тоді в тваринному світі виникло безліч нових планів будови, але більшість з них виявилися невдалими, приклад чого - Helicoplacus.\nВід першої стадії залишилося також трохи раковини скам'янілостей, в тому числі трубчасті скам'янілості тварин із зовнішнім футляром з карбонату кальцію: Cloudina з Намібії і Sinotubulites з південного Китаю. У цьому інтервалі часу з'являються, крім того, трубкоподібні скам'янілості, названі сабеллітідамі і вендотенідамі. Сабеллітіди, як правило, мають у довжину кілька сантиметрів, а в діаметрі - від одного до декількох міліметрів. Вони являють собою скам'янілі трубчасті футляри, які початково складалися з гнучкого органічної речовини і, мабуть, належали червоподібним тварин, що харчуються шляхом фільтрування води. Сабеллітіди разом із залишками Cloudina і Sinotubulites - свідчення існування древніх тварин-фильтраторов, що оточували себе трубкою і вели прикріплений спосіб життя. Вендотеніди - це теж скам'янілості трубок, початково що складалися з гнучкого органічної речовини, але вони набагато дрібніше сабеллітід (менше сантиметра в довжину і приблизно 0,1 мм в діаметрі). Вендотеніди є, можливо, оболонки колоній докембрійських бактерій, що утворилися з речовин, які виділялися клітинами назовні.\nЖ ІВОТНИЙ СВІТ на переході від докембрію до кембрію став набагато складнішим і різноманітним. (Всі організми, тут показані, жили в море.) Так звана едиакарской фауна, для представників якої характерно м'яке сплощене тіло, існувала 700-570 млн. Років тому, на першій стадії переходу. До того ж часу відносяться Cloudina і Sinotubulites - трубчасті раковини скам'янілості з карбонату кальцію. Характерна скам'янілість другій стадії переходу - Profoherfzina. Вона складається з фосфату кальцію і нагадує шип, яким деякі сучасні хижі організми хапають своїх жертв; мабуть, це хватательное пристосування якогось раннього хижака. Інша раковина скам'янілість того ж віку - Anabarites. Обидва види відрізняються широким географічним поширенням: вони зустрічаються в гірських породах Азії, Австралії, на Близькому Сході і в Північній Америці. У породах другій стадії перехідного часу різко зростає різноманітність і кількість слідів пересування тварин. Зустрічаються дуже складні сліди: наприклад, Phycoides pedum, що відображає ряд рухів, пов'язаних з харчуванням і закапуванням якогось донного тваринного; борозенки, що утворюють візерунок «шеврон», які могло залишити членистоногое. У гірських породах, що утворилися в той час, трапляються, крім того, перші глибокі вертикальні норки. На третій стадії з'явилися брахиоподи, або плеченогие, а також група дивних організмів, званих археоциатами, які мали пористі скелети з подвійними стінками, що складаються з карбонату кальцію. До середини третьої стадії відносяться перші Lapworthella; ці тварини були покриті захисною оболонкою (наведений тут малюнок - реконструкція, заснована на скам'янілостях окремих склерітов, т. е. частин «броні»). Четверта стадія переходу відзначена появою трилобітів; ці членистоногі мали щитовидний екзоскелет, який періодично скидали в міру зростання.\nСПОЧАТКУ другій стадії перехідного періоду з'являються скам'янілості тварин і їх фрагментів, основу твердих частин яких становив фосфат кальцію. Найбільш ранні з таких скам'янілостей мають в довжину кілька міліметрів або менше; вони утворюють групу древньої фосфатной раковинной фауни з низьким різноманітністю. Приклад - скам'янілість в формі бивня, звана Protohertzina. За микроструктуре вона дуже схожа на гострі щетинки, якими хапають здобич живуть в наш час мініатюрні ненажерливі хижаки типу Chaetognatha (щетінкочелюстниє). Те, що ми називаємо Protohertzina, було, мабуть, хватальним «озброєнням» якогось хижого організму на зразок щетінкочелюстних. Це перша скам'янілість, про яку можна з упевненістю сказати, що перед нами частина хижої тварини. Поряд з фосфатними скам'янілостями від другої стадії залишилися раковини скам'янілості з карбонату кальцію. Робити висновки про вихідний мінералогічний склад цих ранніх раковини скам'янілостей буває важко, так як фосфат кальцію може замістити карбонат кальцію в складі екзоскелета настільки точно, що зберігаються деталі будови розміром всього в декілька тисячних часток міліметра.\nПриблизно на тому ж стратиграфическом рівні різко зростає кількість і різноманітність фоссіліеірованних слідів пересування і життєдіяльності в осадових породах, що складали морське дно. Вперше з'являються глибокі вертикальні норки, зустрічається багато складних фоссільние слідів, наприклад Phycoides pedum - слід від ряду рухів, пов'язаних з харчуванням і закапуванням якогось донного тваринного. Відомі також сліди у вигляді косих паралельних борозенок, що утворилися, коли придатки повзати або риє членистоногого дряпали осад.\nДо цього рівня едиакарской фауна (можливо, за рідкісним винятком), по-видимому, вимерла. Втім, деякі палеонтологи вважають, що зникнення фоссіліеірованних залишків тварин едиакарской фауни пояснюється тим, що значно зросла чисельність і активність риють тварин, що харчувалися падлом.\nТретя стадія переходу від докембрію до кембрію відзначена раковини фаунами з помірним різноманітністю. У більшості районів світу вони з'являються в пластах, що лежать безпосередньо над пластами, що містять фауни з низьким різноманітністю. На так званій Сибірській платформі (займає центр і захід Сибіру) помірно різноманітні фауни супроводжуються першими археоциатами - кубковидну скам'янілостями, в яких пористий скелет з подвійними стінками складається з карбонату кальцію. Археоціати частково нагадують корали і губки, але насправді вони не споріднені жодної з нинежівущіх груп і зараз їх відносять до окремого типу. Археоціати разом з вапняковими водоростями (багатоклітинні водорості, у яких фотосинтезирующие органи були зміцнені голочками з карбонату кальцію), зростися, утворювали холмоподобние скупчення скелетного матеріалу, звані биогерм, які були першими стійкими до прибою рифами.\nГЕОГРАФІЯ СВІТУ в перехідний від докембрію до кембрію час сприяла появі нової фауни і флори. В кінці докембрію велика частина суші становила єдиний суперконтинент. До початку кембрію цей масив розколовся, що створило великі прибережні райони, придатні для заселення. Утворилися континенти розташовувалися біля екватора, так що клімат там був теплий і рівний. Розбіжність континентів в ранньому кембрії сприяло виникненню зоогеографических особливостей - відмінностей між територіально розділеними фаунами. (На обриси континентів того часу накладена сучасна сітка паралелей і меридіанів.)\nНа четвертій стадії переходу, яку пов'язують з високо різноманітними раковини фаунами, географічне поширення археоциат сильно розширилося, захопивши і багато районів далеко від Сибірської платформи. Крім того, в осадових породах, що утворилися на цій стадії, з'являються перші скам'янілості панцирів трилобітів.\nУ XIX ст. кордон між докембрієм і кембрієм визначали порівняно легко, так як в вивчалися тоді районах були великі перерви, або незгоди (що відображає ті проміжки часу, коли не йшлося відкладення порід або вони не зберігалися), між осадовими шарами докембрію і кембрію. Значно більший обсяг даних, доступний палеонтологові в XX в., На ділі ускладнив завдання точного встановлення кордону, так як тепер відомо чимало районів, в яких докембрийские формації непомітно переходять в кембрійські. Але знання кордонів кожної конкретної геологічної формації необхідно для того, щоб можна було співвіднести дані, зібрані в різних місцях, і визначити відносний вік розглянутих формацій.\nСтратиграфічні підрозділи докембрію і кембрію з різних районів важко поставити у відповідність між собою з двох причин. По-перше, число видів стародавніх скам'янілостей невелика. По-друге, багато хто з цих видів мають широке стратиграфічний поширення (т. Е. Зустрічаються в шарах, що формувалися протягом великого проміжку часу) і тому малопридатні для підрозділу стратиграфических послідовностей на біостратиграфічних одиниці.\nБагато ранніх скам'янілості мають широке не тільки стратиграфічне, а й географічне поширення. Один з таких організмів - трубчаста скам'янілість з трьома добре помітними внутрішніми ребрами, звана Anabarites. Цей вид вперше з'явився на стадії раковини фаун з низьким різноманітністю, але залишався членом і високоразнообразних фаун. Anabarites зустрічається в Австралії, Індії, Китаї, Ірані, Казахстані, Монголії, на заході і сході Північної Америки і в Сибіру. Широке поширення деяких елементів едиакарской фауни і ранньої раковинной фауни обумовлено розташуванням континентів в кінці докембрію - початку кембрію. Велика частина суші перебувала тоді у екватора, і є підстави припускати, що в пізньому докембрії багато з сучасних материків входили до складу єдиного суперконтиненту. Дж. Бонд і його співробітники з Геологічної обсерваторії Ламонт-Догерті знайшли докази того, що при переході від докембрію до кембрію стався розкол суперконтиненту по контурах сучасної Північної Америки. Утворилися в результаті континенти на ранніх стадіях свого дрейфу знаходилися недалеко один від одного і приблизно на одній широті. Це дозволяло тваринам поширитися: не було величезних океанів або різких температурних відмінностей, які перешкоджали б міграції організмів з одного континентального шельфу на інший.\nФосилізованій СЛІДИ говорять про складності залишили їх тварин. Вгорі - неглибокі горизонтальні ходи, пророблені тваринами в осаді на морському дні (їх ширина близько 1 мм); цей зразок належить до докембрію. Внизу - слід (його ширина близько 1,5 см), залишений плазує моллюскоподобним організмом, що жив в кембрійських час.\nКоли вперше поширилися археоціати і з'явилися трилобіти, в світі стали складатися зоогеографічні особливості, т. Е. Відмінності за видовим складом між фаунами різних регіонів. Тенденція до виникнення таких відмінностей, звичайно, посилювалася розширенням водних просторів між континентами, які продовжували розходитися в ранньому кембрії. Крім того, Е.Палмер з Американського геологічного товариства показав, що в той час уздовж околиць деяких континентів почали формуватися так звані карбонатні пояса. Це морські мілини, що виникають внаслідок накопичення раковин з карбонату кальцію. Тварини, що живуть в проміжку між берегом і карбонатних поясом, який обмежує доступ у відкрите море, можуть розвиватися в ізоляції від фаун інших континентів. Такий ефект особливо виявляється в деяких групах трилобітів.\nОСКІЛЬКИ в пізньому докембрії континенти були в основному згруповані поблизу екватора, клімат пізніше останнього докембрийского заледеніння був, ймовірно, досить рівним. У міру потепління глобального клімату запаси їжі на морських мілководдях стабілізувалися на порівняно низькому рівні. Зменшення розмаху температурних відмінностей в світі мало сприяти стабілізації морських кормових ресурсів. Загалом, чим менше температурний градієнт між полюсами і екватором, то менше сезонне перемішування океанських вод, а це веде до того, що знижується надходження поживних речовин з придонних шарів глибоководних районів в поверхневі шари моря. Постійний, не схильний до коливань приплив їжі дуже важливий для багатьох морських тварин, особливо для мешканців тропіків, які більше звикли до постійних умов існування, ніж організми, що живуть в тих районах, де сильніше виражені сезонні зміни умов.\nМабуть, з обмеженістю запасів їжі в докембрії пов'язана незвичайна плоска форма тіла едиакарской організмів. Завдяки сплощеного і малій товщині (наприклад, бліноподобний організм Dickinsonia мав в товщину не більше 6 мм, а діаметр його міг перевищувати 1 м) досягалося максимально можливе ставлення площі тіла до його об'єму. А чим це відношення вище, тим краще при таких способах харчування, як фотоавтотрофи і хемоавтотрофов, які особливо заохочуються природним відбором в тих місцях проживання, де мало поживних речовин.\nДля того щоб харчуватися шляхом фотоавтотрофи, тварина повинна вступити в симбіотичні взаємини з фотосинтезуючими водоростями. Усередині тканин організму-господаря водорості захищені від тварин, які могли б їх поїдати. У свою чергу вони поставляють господареві поживні речовини і усувають відходи його життєдіяльності. Для здійснення такого симбіозу значна частина тіла господаря повинна бути доступна для сонячного світла, щоб забезпечити можливість ефективного фотосинтезу в клітинах водоростей. Фотосинтезирующие водорості містяться в тканинах багатьох сучасних рифоутворюючих коралів, а також деяких тропічних молюсків (Такі симбіонти живуть також в клітинах радіолярії, в тканинах багатьох гідр, деяких плоских хробаків і прісноводних губок. - Прим. Перекл.).\nІнший спосіб харчування, хемоавтотрофов, полягає в отриманні енергії з поживних речовин, що надходять в організм з морської води шляхом прямого всмоктування. Хемоавтотрофов іноді теж здійснюється в ситуації внутрішнього симбіозу, коли в тканинах тваринного мешкають хемосинтезирующие бактерії. Цей спосіб харчування поширений, наприклад, серед тварин, що мешкають поблизу глибоководних гідротермальних джерел на океанському дні. ( "Див .: Дж. Чілдресс, X. Фелбек, Дж. Сомеро. Симбіоз в глибинах океану,« В світі науки », 1987, № 7 Прим. Ред.) Деякі тварини, мабуть, здатні засвоювати розчинені живильні речовини самостійно , без допомоги бактерій (Здатністю всмоктувати розчинені у воді органічні поживні речовини мають багато дрібних гідробіонти. - Прим. перекл.).\nУплощенная форма тіла едиакарской тварин повинна була сприяти всмоктуванню поживних речовин з морської води або поглинання світла фотосінтезіруюшімі водоростями. Дослідження, проведені нещодавно П. Хеллок-Мюллер з Університету Південної Флориди в Сент-Пітерсберг, показали, що в водах, бідних поживними речовинами, симбіотичні відносини процвітають, так як вони особливо вигідні: завдяки симбіонтів організм-господар може тут же використовувати відходи своєї життєдіяльності , замість того щоб викидати їх у навколишнє середовище. Таким чином, едиакарской фауна, ймовірно, була добре пристосована до місцевих умов, які панували в морях в пізньому докембрії, коли, як вважають, дрібні води були бідні на поживні речовини.\nПоранена тварина - наочне свідчення існування хижаків в перехідний період. Вгорі - пошкоджена і зажівшая раковина Hyolithellus (збільшення приблизно х40). Внизу - покалічений і зарослий панцир трилобіта Olenellusrobsonensis (3/4 натуральної величини). Той факт, що рани загоїлися, вказує, що вони були нанесені жертві за життя, а не пізніше, коли вона стала трупом або порожній раковиною. - наочне свідчення існування хижаків в перехідний період. Вгорі - пошкоджена і зажівшая раковина Hyolithellus (збільшення приблизно х40). Внизу - покалічений і зарослий панцир трилобіта Olenellusrobsonensis (3/4 натуральної величини). Той факт, що рани загоїлися, вказує, що вони були нанесені жертві за життя, а не пізніше, коли вона стала трупом або порожній раковиною.\nУ пізніх докембрии і під час переходу до кембрію харчові ресурси змінилися, мабуть, у зв'язку з хімічними змінами в океані і більш актуальними стали інші способи харчування. До кінця докембрію почало зростати значення гетеротрофам - харчування іншими організмами (тваринами або рослинними). Доказ збільшення ролі гетеротрофам знаходять, наприклад, в палеонтологічного літопису строматолитов. Строматоліти - це утворення на морському дні у формі куполів, колон або конусів, що склалися з послідовно формувалися шарів водорослевих матів. Вони росли шар за шаром вгору, до сонця. Шари водоростей в них чергуються з шарами частинок осаду, які налипали на водоростевий мат. Хоча товщина кожного шару менше міліметра, в результаті поступового їх накопичення утворилися масивні структури: деякі докембрийские строматоліти мають у висоту більше 10 м.\nБлизько 800 млн. Років тому різко впало різноманітність строматолитов. С. Орамік з Каліфорнійського університету в Санта-Барбарі пов'язує це з появою тварин, що харчуються водоростями: водоростеві мати вельми чутливі до зайвої експлуатації споживачами, і порушення їх може призупинити освіту Строматоліти.\nВказівки на поширення гетеротрофам знаходять також в кременистих сланцях, що містять мікроскам'янілості. Це осадові породи, що складаються з микрокристаллического кварцу. В тонких шліфах таких сланців під мікроскопом при відповідному освітленні можна бачити укладені в породі скам'янілості мікробів. Оболонки мікроорганізмів 700-800 млн. Років тому стали потужнішими - можливо, щоб забезпечити захист від древніх рослиноїдних тварин. Приблизно на тому ж стратиграфическом рівні з'являються скам'янілості слідів, залишених тваринами, які харчувалися падлом і осадом. Тварини, яким належали ці сліди, майже напевно були предками раковини організмів кембрію.\nЧИСЛЕННІ ПОРИ, або канальці в раковинах брахіопод групи міквітціід, можливо, були пристосуванням для захисту від хижаків. Ці отвори могли служити для виділення назовні відлякують речовин.\nМАБУТЬ, сама вражаюча особливість кембрійських фаун полягає в тому, що так багато радикально різняться між собою типів тварин з'явилося за відносно короткий термін. У чому причини цього раптового вибуху різноманітності? На думку Дж.Велентайна з Каліфорнійського університету в Сечта-Барбарі і Д.Ервіна з Університету шт. Мічиган, настільки далеко провідні генетичні перебудови були тоді можливі тому, що геном (повний набір генів організму) у багатоклітинних тварин був у той перехідний період значно легшим, ніж сьогодні. Зв'язки між різними частинами генетичної програми розвитку були значно простіше, і менше мутацій виявлялися летальними. Велентайн і Ервін вважають цю генетичну пластичність однією з двох причин того, чому на кордоні між докембрієм і кембрієм раптово з'явилося безліч таксонів високого рангу - типів і класів (клас - найбільший підрозділ всередині типу). Друга причина полягає, ймовірно, в тому, що тоді було ще багато незайнятих екологічних ніш. Тому в кембрії типи і класи могли з'являтися з небаченою після того швидкістю: принципово нові тварини, не зустрічаючи конкуренції, ставали засновниками нових великих таксонів.\nВибух різноманітності в кембрії, швидко давши нові типи і класи, поклав початок і першим складним співтовариствам тварин, пов'язаних харчовими ланцюгами. Поява нових типів спільнот в свою чергу створило екологічні ніші для нових типів тварин. Ключовий елемент в становленні тваринного співтовариства - хижацтво, через якого складається харчова піраміда. Раніше вважалося, що хижаки не грали великої ролі в спільнотах кембрію, але останнім часом знайдені докази того, що хижацтво було істотним: виявлені скам'янілості самих хижаків, пошкоджених хижаком (і іноді частково регенерувати) жертв і пристосування для боротьби з хижаками у деяких тварин.\nANOMALOCARIS - хижак, який жив в ранньому і середньому кембрії. Цей організм був значно більший більшості сучасних йому тварин - він досягав у довжину приблизно 45 см. У нього були хапальні придатки, якими їжа прямувала в рот. Харчувався він, мабуть, в основному трилобітами. Тварина пересувалася, роблячи хвилеподібні рухи свого роду бічними плавниками, відходи від нижньої сторони тіла.\nЗгадувана вище Protohertzinа - скам'янілість, що нагадує хапальні щетинки сучасного щетинок кочелюстного, - є, по всій ймовірності, залишком якогось раннього кембрійського хижака. Відомий ще один хижак -Аnоmаlocaris, його вигляд недавно реконструювали за добре збереженим залишкам Д.Бріггс з Брістольського університету і Г.Уіттінгтон з Кембриджського університету. Аnоmаlocaris - тварина, гігантське для кембрію (близько 45 см в довжину) і не схоже ні на один з організмів нашого часу. Його тіло, за формою нагадує уплощенную краплю, було забезпечено бічними плавниками. На широкій голові була пара членистих придатків, якими хижак затягував жертву в свою жахливу кільцеподібну пащу, схожу на кусень ананаса, обсаджений зубами. Цей організм, мабуть, представник швидко зниклого «експериментального» типу. Бріггс і Уїттінгтон припускають, що й інше важливе доказ існування хижаків в докембрії - скам'янілості поранених трилобітів - це сліди діяльності в основному Anomalocaris.\nСеред знахідок фосилізованій трилобітів в численних примірниках з панцира вихоплені шматки. У більшості випадків ці рани частково затягнулися, з чого ясно, що панцир був пошкоджений, коли його носив живий трилобіт, а не поламаний вже після линьки якоюсь твариною, харчуються падаллю. Зустрічаються і інші сліди діяльності хижаків, наприклад отвори в дрібних раковин скам'янілостях. Ці отвори схожі на дірки, що залишаються деякими сучасними хижаками, сверлящими раковини в пошуках м'якого м'яса всередині їх.\nТретій доказ поширеності хижацтва в ранньому кембрії - це деякі ознаки тварин того часу, що мають значення для захисту від хижаків. У ряді нових типів вперше виникли раковина і екзоскелет; ймовірно, ці структури служили для захисту від нападу. Глибокі вертикальні норки, що з'явилися у великій кількості в періоди раковини фаун з низьким і помірним різноманітністю, могли захищати від хижаків, які неспроможні пересуватися в донному осаді. У деяких видів трилобітів розвинулися довгі шипи, мабуть утруднювали напад такого хижака, як Anomalocaris.\nКрім того, С.Бенгстон з Інституту палеонтології в Упсалі, Е. Лендінг з Геологічної служби шт. Нью-Йорк і С.Конвей Морріс з Кембриджського університету показали, що багато дрібних раковин скам'янілості насправді представляють собою склеріти, т. Е. Частини розпалася колючим броні, якої, мабуть, була захищена верхня сторона тіла у повільно повзали тварин. Такі тварини, можливо, були схожі на дрібних морських їжаків. Іншим пристосуванням мають так звані міквітцііди з класу брахіопод, або плеченогих (це тварини з двостулковими раковиною, що зовні нагадують двостулкових молюсків). У стінках раковин у них були численні пори. Можливо, через ці пори тварина випускало назовні хімічні речовини, що відлякують хижаків і паразитів.\nТаким чином, в кембрії хижаки були важливим елементом морського середовища проживання. Екзоскелети, початково що з'явилися, напевно, в якості захисного пристосування, стали ключовим фактором також у розвитку деяких дивних нових планів будови. Наприклад, без двостулкових раковини у брахіопод був би неможливий внутрішній струм води, що забезпечує їм ефективність харчування шляхом фільтрації.\nХОЧА зараз прояснюється яким чином могли виникнути кембрійські спільноти, один центральний питання залишається без відповіді: чому «кембрійських революція» відбулася саме в той час, а не на десятки або навіть сотні мільйонів років раніше? Це дуже дивно, тому що тварини, що харчувалися падлом, і травоїдні тварини з'явилися, судячи по слідах їх життєдіяльності, набагато раніше - ще за 200 млн. Років до початку кембрію.\nВідповідь, можливо, криється в хімічних змінах океану. На переході від докембрію до кембрію концентрація фосфатів, а також ізотопів сірки і стронцію в морській воді з невідомих причин піддалася сильним змінам. Як припускають П.Кук і Дж.Шерголд з Управління мінеральних ресурсів, геології та геофізики в Канберрі, великі фосфатні відкладення, знайдені в осадових породах, що відносяться до кордону між докембрієм і кембрієм, у багатьох районах світу, відображають період глобального фосфогенеза, коли збільшилася доступність фосфатів і інших поживних сполук полегшила тваринам освіту фосфатних скелетів.\nАле в цю гіпотезу ніяк не вкладається той факт, що на кордоні докембрію з кембрієм вапняні раковини настільки ж (якщо не більше) рясні, як фосфатні. Можливо, правильніше розглядати явище відкладення фосфатів як частина більш великомасштабного процесу - раптового збільшення кількості доступних поживних речовин в океанах. Понеділок, багата поживними речовинами, вже не змушувала тварин до симбіотичних взаємин, тому могла зрости чисельність організмів, що харчуються падлом і осадом, що в свою чергу призвело до збільшення числа хижаків. Коли такі гетеротрофні організми досягли, так би мовити, критичної біомаси, почалася, за словами М. Брезіра з Халлского університету, «екологічна ланцюгова реакція»: еволюційно нові тварини створили ніші, які заповнилися іншими, ще більш новими видами, і поступово так виникли складні спільноти , в яких було багато тварин з раковинами.\nЕдиакарской фауна і інші тварини докембрію виникли в світі, характерними рисами якого були єдиний масив суші, убуває заледеніння і порівняно невеликі запаси поживних речовин в море. Чудові своєю різноманітністю і численністю тварини кембрію з'явилися зовсім в іншому світі - за часів розколу суперконтиненту (завдяки чому виникли берегові лінії з тропічним кліматом) і достатку їжі в морських водах. Що викликало до життя кембрійські фауни? На це питання поки важко дати певну відповідь. Чи зіграли вирішальну роль глобальні зміни умов середовища, або ж ряд вдалих змін в генетичних програмах тварин, або причина в якійсь комбінації цих явищ, а може бути, мали значення якісь інші, незалежні від них чинники.\nХоч би якими були причини їх виникнення, «нововведення» раннього кембрію (наприклад, раковини організми, хижаки, глибоке закопування в грунт) швидко поширилися по всьому світу. Поєднання умов середовища (таких, як велика кількість поживних речовин в морських водах) і біотичних змін (зокрема, поява хижаків) призвело до істотної зміни природи тварин співтовариств. Сучасні тварини, і в тому числі людина, - прямі нащадки організмів, що вперше з'явилися в ході «кембрійського вибуху», і стиль екологічних взаємодій, що склався між цими давніми тваринами, характерний майже для всіх тварин співтовариств останніх 570 млн. Років.


Компанія GSK продовжує підтримувати державну програму реімбурсації «Доступні ліки» | GSK Україна\nКомпанія GSK продовжує підтримувати д......\nКомпанія GSK продовжує підтримувати державну програму реімбурсації «Доступні ліки»\nМОЗ України розширило список лікарських засобів, які можна отримати за програмою. До реєстру включені препарати GSK для терапії бронхіальної астми\n3 серпня 2018 року МОЗ України затвердило оновлений реєстр лікарських препаратів[i], які пацієнти можуть отримати за державною програмою реімбурсації[ii] «Доступні ліки». Після розширення списку в ньому значаться 23 міжнародні непатентовані назви (МНН) та 261 конкретний препарат, 59 з яких надаються пацієнтам на безоплатній основі. Отримати препарати безкоштовно або з незначною доплатою можна в аптеках, які беруть участь в програмі, на підставі виписаного лікарем рецепта із зазначенням діючої речовини (МНН) лікарського засобу.\nПрограма «Доступні ліки» стартувала в Україні 1 квітня 2017 року. Вона передбачає адресну повну або часткову компенсацію державою вартості призначеної лікарем терапії для хворих з діабетом II типу, бронхіальною астмою (БА) і серцево-судинними захворюваннями. Саме ці захворювання найбільше впливають на показники смертності населення в Україні та істотно знижують якість життя пацієнтів, незважаючи на високу ефективність їх лікування в амбулаторних умовах.\nУ перелік препаратів, які відпускаються за державною програмою «Доступні ліки» пацієнтам з бронхіальною астмою, включені вже три інгаляційних препарати GSK.\nПриділяючи значну увагу підвищенню доступності ефективних лікарських засобів для пацієнтів у всьому світі, GSK в Україні було прийнято рішення приєднатися до урядової програми «Доступні ліки» та включити у систему реімбурсації препарати для терапії БА. Таким чином, пацієнти з бронхіальною астмою можуть отримувати препарати GSK за рецептом в аптеках, які приєдналися до ініціативи уряду, безкоштовно або з незначною доплатою. Це дозволяє, в першу чергу, зберегти прихильність до терапії соціально незахищених верств населення України навіть в умовах економічної нестабільності.\nІнші препарати GSK респіраторної групи, не включені до програми реімбурсації, і надалі доступні в аптечних мережах.\nКрім того, для підвищення доступності одного з препаратів компанії для терапії БА і хронічного обструктивного захворювання легень (ХОЗЛ) в Україні з 2004 року діє програма «Оранж Кард». Її учасники, пацієнти, яким було призначено препарат, мають можливість придбати лікарські засоби за більш доступною ціною.\nАдреси аптек, де можна отримати препарати за програмою «Доступні ліки», вказані в тематичних розділах на офіційних сайтах департаментів охорони здоров'я обласних і міських адміністрацій, карта аптек також доступна за посиланням: https://goo.gl/dCEMCw\nЗа даними МОЗ, на сьогоднішній день до програми приєдналося вже 7808 аптек – приблизно кожна третя аптека України.\nДля того, щоб отримати препарати програми, пацієнту потрібно звернутися до лікаря, отримати правильно виписаний рецепт із зазначенням діючої речовини (МНН), прийти до аптеки, що бере участь у програмі, та отримати обраний препарат. Водночас, у пацієнтів також залишається можливість продовжувати терапію звичними їм препаратами, купуючи їх за власні кошти.\n[i] Офіційний сайт МОЗ України. Доступно за посиланням:\n[ii] Реімбурсація - механізм забезпечення населення лікарськими засобами, який передбачає адресне відшкодування вартості призначеної лікарем терапії. Реімбурсація дає можливість пацієнту отримувати потрібні ліки через аптечну мережу з наступною повною або частковою компенсацією витрат пацієнта страховими або державними установами.


Договір найму як класична конструкція договірного права\nДоговір найму як класична конструкція договірного права\nДоговір оренди з економічного боку – обумовлена потребою економного витрачання коштів та часу юридична форма використання майна не власником з метою отримання доходу та прискорення його фізичної амортизації та вирівняння її з моральною амортизацією. За своєю суттю це засноване на договорі оплатне володіння та користування здебільше індивідуально визначеною річчю чи навіть майновим комплексом для самостійного здійснення господарської чи іншої діяльності в інтересах не власника.\nІнтерес до правового регулювання договору найму в зарубіжних та особливо європейських країнах спричинений економічним глобалізмом та найбільше потребою адаптації національного законодавства до вимог країн ЄС. Цивільне право європейських держав сім’ї континентального права сприйняло основні риси і ознаки договору майнового найму консенсуальної конструкції римського права. Вона проникла й у законодавства інших країн, які були під впливом європейців та європейського права. Тому цей договір за законодавством різних держав зберігає свою незмінну суть та правову конструкцію: за договором найму (оренди) одна сторона (наймодавець або орендодавець) зобов'язується надати іншій стороні (наймачеві або орендареві) певне майно в тимчасове користування за встановлену винагороду.\nПевні його особливості відображені в англо-американському праві де залежно від об'єкту найму там розрізняють договір найму нерухомості (lease) і наймання рухомого майна (hire). При наймі нерухомості у наймача виникає обмежене речове право, тоді як відносини, пов'язані з наймом рухомих речей, розглядаються як зобов'язально-правові. До того тут стосовно договору майнового найму видані численні спеціальні правові акти, що врегулювали використання через найм сільськогосподарських земель, промислових і торгових приміщень, технологічного устаткування і т.п. В договірній практиці тут широкого поширені типові форми договорів найму для різних видів майна.\nУ міжнародній практиці виділяють: рейтинг – коросткострокова оренда, хайринг –середньострокова оренда, лізинг – довгострокова оренда. З середини XX сторіччя великого поширення набули договори лізингу (фінансової оренди), за якими лізингові компанії) передають наймачам певний об'єкт (завод, устаткування, транспортний засіб і т.п.), а наймач зобов'язується вносити за нього періодично плату і після закінчення договору має право придбати названий предмет на пільгових умовах із зарахуванням всіх раніше внесених платежів. Тим в конструкції договору лізингу поєднуються ознаки і договори майнового найму (оренда) і договору продажу в кредит. Іншими словами такий договір є змішаним договором.\nПрактично на нинішньому етапі законодавці різних країн єдині у підході до позитивного регулювання договору майнового найму та його різновидів. Він врегульовується на декількох рівнях: загальні норми поміщені в ЦК, в інших кодифікованих актах містяться норми стосовно найму окремих об’єктів (земельних ділянок та транспортних засобів). В більшості країн прийняті ще спеціальні поточні закони та підзаконні акти. Тим забезпечується повнота регулювання відносин із використання чужої власності у своїй діяльності із всіма її різновидами та врахування правового режиму окремих об’єктів. Так в країнах континентального права основним джерелом регулювання відносин з найму (оренди) є норми їх цивільних кодексів та інші кодифіковані акти, що побудовані на зразок: Французького цивільного кодексу де цьому присвячені ст. 1708-1778) чи НЦУ (§§ 535-597). У Швейцарії регулюванню найму присвячені норми Швейцарського зобов'язального закону.\nСтосовно врегулювання майнового найму в НЦУ досить інтересні його положення стосовно прав підприємця при переході права власності на наймане майно до нового власника, який не уклав договору найму. Оскільки тут стикаються інтереси великих землевласників та домоволодільців із одного боку та орендарів (наймачів) із середовища дрібних та середніх власників, чиновників і інтелігенції – з другого боку то постала дилема у виборі одного із двох протилежних рішень: 1) за правилами римської конструкції договору найму та пандектного права зміна власника припиняла договір найму за правилом „покупка розрушує найм”; 2) навпаки за правилом ст. 1743 ФЦК покупка не впливає на найм. У кінцевому варіанті було обрано другий варіант, що як такий що більше слугував інтересам дрібних власників.\nКрім того, другим принциповим рішенням НЦУ стало правило §544 де закріплено, що якщо житлове чи інше приміщення, яке призначене для перебування людей, є таким, що використання ним спричиняє значну небезпеку для здоров’я, то наймач має право відмовитися від договору найму без дотримання встановленого для попередження при відмові від договору строку, навіть і у тому разі якщо при укладені договору він знав про стан приміщення або сам відмовився від прав, наданих на випадок зазначеного стану приміщень.\nДетальним чином регулюється договір оренди (lease) в Єдинозразковому торговому кодексі США (Uniform commercial code, далі - ЄТК). В ньому окрім загальних положень про оренду містяться й спеціальні правила, що деталізують такі різновиди договору оренди, як «споживча оренда» і «фінансова оренда». Зокрема споживчою орендою (consumer lease) визнано укладений орендодавцем договір, за яким передання в оренду або продаж майна є звичайною діловою активністю, а фізична особа як орендатор орендує це майно для себе або своєї сім’ї. Відповідно до п. 1 ст. 2А-103 ЄТК оренда означає передачу прав володіння і користування майном на певний строк за зустрічну винагороду. Але продаж, включаючи продаж з умовою подальшого схвалення, або продаж з правом повернення, або з утриманням або створенням забезпечення, не є орендою. Якщо з контексту ясно не витікає іншого, даний термін «оренда» включає суборенду. Договір оренди означає правове зобов'язання в цілому, яке витікає з угоди по оренді відповідно до ЄТК. Тож у ЄТК чітко проведено ідею про комерційний характер договору оренди та його значення як основного нормативного акту для врегулювання цих відносин.\nЗарубіжне законодавство чітко виписало обов’язки сторін договору. Наймодавець зобов’язується підтримувати передане в найм майно в придатному для його використання за призначенням стані, протягом всього строку дії договору (ст. 1719 ФЦК; § 536 НЦУ). Зокрема він повинен здійснювати капітальний ремонт вказаного майна, усувати за свій рахунок недоліки в майні і т.п. Дрібний і поточний ремонт, підтримання в належному технічному стані орендованого майна - обов’язок наймача.\nОбов'язки наймача полягають у забезпеченні нормальної найманого майна експлуатації, забезпеченні його збереження до моменту закінчення строку найму, своєчасного внесення плати за найм і поверненню майна наймодавцю після закінчення строку договору. Наймач повинен користуватися найманим майном сумлінно з урахуванням його звичайного господарського призначення, не допускати його пошкодження чи псування. Сплата плати повинна здійснюватися наймачем в обумовлені, або імперативно встановлені законом строки. Невнесення чи невчасне внесення такої плати кваліфікується як істотне порушення умов договору наймачем і є підставою для заявлення вимоги про розірвання договору найму.\nЗаконодавство зарубіжних країн здебільше спеціально врегульовує відносини з реалізації наймачем права на здачу найнятого майна в піднайм. За загальним правилом таке право признається за наймачем, проте є деякі особливості в регламентації умов і передумов реалізації наймачем права на здачу найнятого майна в піднаймання (суборенду). Зокрема у Франції і країнах англо-американського права встановлено принцип свободи наймача в укладенні договору піднайму. Виняток становлять випадки, коли піднайм (суборенда) прямо заборонена законом або договором найму (ст. 1717 ФГК). Так французький Кодекс законів про сільське господарство (ст. 832) забороняє суборенду земельних ділянок.\nПрактично всіма позитивними правами запозичене правило про доля договору майнового найму у разі відчуження власником-наймодавцем майна. Тут використовується й правило переваги наймача на придбання відчужуваного майна – предмету договору найму. Але здебільше застосовується принцип стабільності договірних відносин і перехід права власності на майно, що є об'єктом договору найму, не вважається підставою припинення зобов'язань, з договору найму. Відповідно новий власник займає в даному зобов'язанні місце наймодавця. Так за § 571 НЦУ відчуження наймодавцем найнятої нерухомості не припиняє договору найму, а новий власник вступає в права і обов'язки наймодавця. Майже подібне передбачене й ст. 1744 ФЦК за якою новий власник найнятої речі не може виселити наймача-фермера або наймача, що має засвідчений акт. Можливість виселення повинна бути обумовлена в договорі найму, але в цьому випадку наймодавець зобов'язаний відшкодувати наймачеві заподіяні таким виселенням збитки.\nВ Принципах європейського контактного права (ПЄКП) відтворені кращі зразки (моделі) договору найму. Конструкція договору оренди в зарубіжному праві була поширена й на інші відносини, зокрема з врегулювання відносин щодо використання професійних спортсменів, що за тих чи інших причин тимчасово не використовуються у своєму спортивному клубі. Вони передаються в оренду іншим спортивним клубам. Оренда використовується для найму й інших спеціалістів.


За тиждень – 57 фактів крадіжок електричної енергії на Закарпатті\nПочинаючи з 06 по 12 листопада 2017 року працівниками Товариства виявлено 57 фактів крадіжок електричної енергії.\nЗокрема, було складено 46 Актів про порушення Правил серед населення та 11 Актів – в юридичному секторі (приватні підприємці, фізичні особи підприємці, підприємства, фірми тощо).\nНайбільше фактів незаконного втручання в електромережі серед населення за останній тиждень було виявлено в Хустському та Перечинському районах (7 порушень відповідно). Найчастішим порушенням залишається втручання в роботу засобу обліку шляхом пошкодження останнього (пошкодження корпусу лічильника, розбите скло) і пошкодження та зриву пломб на засобі обліку.\nУ юридичному секторі факти крадіжок були виявлені у 5-ти районах Закарпатської області, серед яких найбільше у Рахівському районі (4 порушення відповідно). Найчастішим порушенням залишається втручання в роботу засобу обліку шляхом пошкодження останнього (пошкодження корпусу лічильника, розбите скло).\nТакож із 06 по 12 листопада 2017 року Комісіями з розгляду актів про порушення Правил нараховано штрафів на загальну суму 203,23 тис. грн, із яких:\n- у побуті – на суму 53,79 тис. грн;\n- у юридичному секторі – на суму 149,44 тис. грн.


Встановлено особи усіх загиблих внаслідок стрілянини у Бєлгороді - Korrespondent.net\nВстановлено особи усіх загиблих внаслідок стрілянини у Бєлгороді\n23 квітня 2013, 11:46\nУ Росії тривають пошуки стрільця, який убив шістьох осіб\nВстановлено особу останнього загиблого внаслідок стрілянини у Бєлгороді, повідомили у прес-службі управління МВС Бєлгородської області.\nЗагиблим виявився житель Бєлгорода Ігор Юрійович Болдирєв 1964 року народження.\nЯк повідомлялося, у вівторок, 23 квітня, в Росії тривають пошуки Сергія Помазуна, підозрюваного у вбивстві шести осіб у місті Бєлгород. До теперішнього часу у заходах щодо розшуку та затримання беруть участь вже понад дві тисячі поліцейських.\nУ російському Бєлгороді колишній в'язень розстріляв п'ятьох людей\nКрім того, як повідомлялося, орієнтування на Помазуна отримали правоохоронці трьох українських областей: Харківської, Луганської та Сумської.\nЯк повідомили у прес-службі СКР, підозрюваний у вбивстві викрав з магазину Полювання як мінімум одну рушницю, тому достовірно відомо, що він озброєний і небезпечний.\nНагадаємо, у вбивстві шести людей у Бєлгороді підозрюють Сергія Помазуна. За даними поліції, він народився в 1981 році, проживає в Бєлгороді, має одну судимість і відсидів чотири роки, але відразу за кількома статтями.\n"Його прикмети: був одягнений у синю куртку, сірі спортивні штани, чорну в'язану шапку. Волосся довге до плечей, при собі може мати газовий пістолет ІЖ-27, чотири патрони до нього, карабін ВЕПР-308, напівавтомат і 40 патронів до нього" , - йдеться у повідомленні МВС.