П'ятниця, 30.07.2021 03:53\nИндекс UX по итогам дня: 1508,9+0,26%\nВчора індекс ПФТС знизився на 1,1% і оновив свій більш, ніж річний мінімум, Рис. 1 в кінці цього огляду. При цьому по динаміці він зблизився з індексом Української біржі, Рис. 2 там же.\nЗниження відбулось незважаючи на те, що ціна єдиної «індексної» акції, яка торгувалась по безадресним заявкам минулого дня, «Центренерго», по останній угоді зросла цього понеділка на 4,1% з 8,5 до 8,85 гривень за акцію. Попередня угода з цими паперами на ринку безадресних заявок ПФТС мала місце 28 листопада минулого року. Біржовий курс акцій «Центренерго» в перший торговий день цього тижня не сформувався.\nПо трьом останнім угодам середня ціна акцій «Центренерго» вчора знизилась на 3,3% з 9,023(3) до 8,716(6). Саме ця зміна приймається до розрахунку індексу ПФТС.\nУ серпні-вересні 2019 року акції «Центренерго» торгувались на ПФТС в ціновому діапазоні 10,3-10,8 гривень за акцію. 9 жовтня минулого року на ПФТС пройшла угода з цими паперами при ціні 9,77 гривні за акцію. Після цього угоди з акціями «Цетренерго» до вчорашнього дня відбулись лише 20 та 28 листопада 2019 по цінам відповідно 8,8 та 8,5 гривень за акцію. Саме тому що в порівнянні цін акцій з вагою 1/3 увійшла ціна 9,77 гривні за акцію «Центренерго», індекс ПФТС вчора знизився.\nЗниження ціни акцій «Центренерго» пояснюється в першу чергу вкрай сумнівними угодами з продажу електроенергії цієї компанії в другій половині 2019 року, про що ми вже кілька разів писали в наших оглядах, а також загальним ціновим зниженням на ринку електроенергії в Україні.\nКрім двох угод по безадресним заявкам з акціями «Центренерго» загальним обсягом 14,19 тисяч гривень, вчора на ПФТС також мали місце адресні угоди з акціями «Укртелекому» та «Вінницягаз». Остання - обсягом лише 5 акцій чи 0,5 гривень в грошовому вираженні. Умовна ціна акцій «Укртелекому» по вчорашній адресній угоді 0,0915 гривень за папір, істотно нижча ніж днем раніше по безадресним заявкам, – 0,11 гривень. При цьому варто підкреслити, що ціна по адресним заявкам є доволі умовною, лише орієнтиром за відсутності інших, оскільки угода адресна, тобто по домовленості між її сторонами.\nОбсяг вчорашньої адресної угоди з акціями «Укртелекому» на ПФТС - 500 тисяч паперів або 45,75 тисяч гривень в грошовому вираженні.\nІнших угод з акціями на ПФТС минулого дня не було.\nВ сегменті акцій минулого дня на УБ відбулась лише одна угода рівно з одним мільйоном акцій Райффайзен Банк Аваль на суму 320 тисяч гривень. Оскільки угода була адресна. впливу на індекс Української біржі вона не мала.\nІнших значимих подій в сегменті акцій на Українській біржі вчора не було.\nЗначима новина, яку ми в силу її значимості, відтворюємо доволі детально.\nІндекс очікувань ділової активності (ІОДА), що характеризує покращення (від 50 до 100) або погіршення (від 50 до 0) очікувань керівників підприємств порівняно з попереднім місяцем, знизився в грудні 2019 року на 0,5 пункти – до позначки 48,6.\n«Підприємства всіх секторів, залучених до щомісячного опитування, песимістично оцінили економічні результати грудня. Це можна пояснити подальшим погіршенням зовнішньої кон’юнктури, а також сезонним зниженням ділової активності», – констатується в повідомленні.\nЗа результатами опитувань, найвищі очікування продемонстрували підприємства у сфері торгівлі, ІОДА яких у грудні зріс на 0,6, проте залишився песимістичним і склав 49,9. Зокрема, посилились очікування щодо вартості товарів, закуплених для продажу – індекс зріс до 58,0 з 51,1 в листопаді. Крім того, респонденти оптимістично налаштовані щодо збільшення товарообігу (індекс зріс до 51,8 з 47,8 у листопаді) і обсягів закупівлі товарів для продажу (до 52,7 з 52,2).\nРазом з тим, індекс очікувань компаній, що надають послуги, в грудні знизився на 2,2 і також склав 49,9. Зокрема, респонденти песимістично налаштовані щодо обсягу нових замовлень на послуги – індекс знизився до 48,6 з 54,9 в листопаді.\nЗгідно з даними Нацбанку, незначно покращилися очікування підприємств промисловості до 47,8 з 47,7 в листопаді. На фоні посилення очікувань щодо збільшення залишків готової продукції – індекс зріс до 57,6 з 50 в листопаді, респонденти очікують зниження обсягів нових замовлень на продукцію (до 43,8 з 48,4), у тому числі на експортну (до 46,9 з 48,9).\nЗа результатами опитувань, істотно посилилися песимістичні очікування у підприємств будівництва – індекс в грудні скоротився до рекордних 39,7 з 43,5 в листопаді. Зокрема, респонденти песимістично налаштовані щодо обсягів будівництва (індекс знизився до 34,2 з 42,1 в листопаді) та нових замовлень (до 39,5 з 36,8). При цьому підприємства будівництва очікують підвищення ціни на послуги та продукцію власного виробництва (до 60,5 з 52,6).\nКрім того, у всіх секторах респонденти очікують скорочення кількості зайнятих працівників на своїх підприємствах. Зокрема, індекс очікувань підприємств промисловості склав 45,8 (44,4 в листопаді), будівництва – 39,5 (44,7), сфери торгівлі – 47,3 (48,9) і сфери послуг – 47,9 (45,1), уточнюється в результатах опитування.\nЦе доволі неприємна новина, яка доволі чітко сигналізує про сповільнення темпів росту української економіки в наступні кілька місяців. До цього показав скорочення індекс споживчих настроїв, щоправда незначне. Проте індекс ділових очікувань підприємств більш значимий індикатор.\nРіст економіки важливий як самий по собі, так і для зниження боргового навантаження на нашу країну.\nІндекс ділових очікувань зараз розраховується Національним банком щомісяця. До жовтня минулого року він розраховувався раз на квартал.\nВже про більш приємне.\nНа думку професора Асвата Дамодорана, якого іноді називають «деканом інвестиційної оцінки» і на яку часто посилаються аналітики фондового ринку, за минулий рік ставка дисконтування для України зменшилась з 19,05%/17,66% до 14,51%/13,25% в номінальному вираженні в доларах США. Зменшення відбулось в першу чергу за рахунок скорочення суверенного спреду між 10-и річними державними борговими паперами України та США з 7,33% до 6,27%, в другу - за рахунок зменшення уявлюваної дохідності на власний капітал індексу S&P 500 з 8,67% до 7,12%.\nФормально це означає значне підвищення цін українських акцій. Проте, наразі ціни місцевих акцій на жаль не дуже чутливі до подій на світових фондових ринках через зниження прибутків протягом минулого року, як «Центренерго» чи значні фінансові проблеми, як у «Укрнафти», а також маніпулювання звітністю.\nВчора широкий фондовий індекс США S&P 500 зріс на 0,7% і оновив свій недавній історичний максимум, досягнутий минулого четверга. Широкий загальноєвропейський фондовий індекс STOXX 600 втратив минулого дня незначні 0,2% і ще трохи відступив від свого локального максимуму, який лише на лічені 0,02% є нижчим за його недавній історичний максимум. Широкий композитний доларовий фондовий індекс країн, які розвиваються, MSCI EM, минулої п’ятниці підріс ще на 0,9% і оновив свій більш, ніж півторарічний локальний максимум, досягнутий минулої п’ятниці.\nЯк бачимо, світові фондові індекси рухаються в напрямку протилежному українським – уверх.\nСьогодні зранку ф’ючерси та американські фондові індекси незначно знижуються; на європейські – торгуються різноспрямовано. Згідно з IG, яка дає котирування фондових індексів, в тому числі і до початку біржових торгів, сьогодні німецький фондовий індекс DAX відразу після офіційного початку торгів можливо несильно знизиться. Індекс MSCI EM зранку мало змінюється, знижуючись на величину менше 0,1%.\nСьогодні розпочинається публікація квартальних звітів найбільших корпорацій США. Після закінчення торгів в США будуть опубліковані звіти трьох банків з числа найбільших в країні: Citigroup, JP Morgan Chase і Wells Fargo.\nАналітики зараз перед початком публікацій очікують зниження квартальних прибутків американських корпорацій в четвертому кварталі 2019 на 1,7% рік до року. Однак враховуючи навмисне занижені очікування перед публікаціями більш імовірно, що результат буде слабко позитивним.\nСьогодні зранку зовнішній фон для торгів акціями на українських біржах, враховуючи вчорашні більше позитивні результати торгів на світових фондових біржах, і негативний початок дня в сенсі торгів акціями сьогодні, - нейтральний.\nЯк будуть розвиватись торги на місцевому ринку акцій сьогодні побачимо. Значимих місцевих новин, які б вплинули на ці торги практично немає. Однак, можливо торги на Українській біржі минулої п’ятниці і вчорашня угода на ПФТС з акціями «Центренерго» відображають комусь вже відомі, а можливо кимось просто очікувані результати місцевих емітентів за 2019 рік. Якщо це дійсно так, то це недобра новина для місцевого ринку акцій.\nНастроение рынка на 14 января 2020


Українські імена та прізвища - Ukrainian people\nГоловна Ukrainian Tradition Українські імена та прізвища\nБагато народів світу вірили в магічну силу імені, його нерозривний зв’язок з людиною, яку воно називає. Вірили в це і давні слов’яни. Тому часто нарікали дітей назвами звірів — Вовк, Ведмідь, Зубр, вважаючи, що такі імена відлякуватимуть злих духів. Дитину могли назвати й негарним ім’ям (Некрас, Поганка, Нехорош, Мал, Крив), сподіваючись, що воно не сподобається нечистій силі і вона залишить дитину в спокої. Про це розповідає АРАТТА.\nДеякі давньослов’янські язичницькі вірування і забобони, пов’язані з вибором імені для дитини, збереглися до нового часу. Так, видатний сербський філолог Вук Караджич в укладеному ним «Сербському словнику…» 1818 р. під словом вук (вовк) написав: «Коли у якої-небудь жінки діти довго не живуть, тоді дитині дають ім’я Вук — вовк (щоб відьми не могли її звести з світу і тому й мені дали таке ім’я)».\nВелике поширення в Давній Русі мали двоосновні слов’янські імена з другим компонентом -волод, -мир, -слав, -полк, -гост, -жир і под.: Всеволод, Володимир, Житомир, Боримир, Творимир, Брячислав, Мстислав, Ростислав, Ярослав, Ярополк, Святополк, Доброгост, Мутижир і т. п.\nУ кінці IX ст., коли Київська Русь прийняла християнство, на зміну давньоруським найменням прийшли християнські імена грецького, латинського і староєврейського походження, запозичені з Візантії разом з релігією. Але давньоруські імена ще тривалий час продовжували побутувати паралельно з новими християнськими іменами. Так, великий київський князь Володимир, який запровадив на Русі християнство, одержав при хрещенні ім’я Василій, а його син Ярослав Мудрий звався церковним ім’ям Юрій. Проте літописці іменують обох князів лише своїми, слов’янськими іменами. І не тільки в Х ст., а й пізніше, у XI і XII ст., особи князівського дому мали по два імені — при хрещенні дитина одержувала церковне ім’я, але одночасно вона нарікалась давньоруським, так званим «мирським», іменем. У староукраїнській мові поширеним було також усічення основи імені, скорочення його до початкового складу: Хведь, Клим, Юр замість Хведор, Климент, Юрій .\nВеликою варіативністю у творенні похідних від особових власних імен характеризуються деякі говори сучасної української мови. Наприклад, на Закарпатті жіноче ім’я Ганна має понад 70 розмовних варіантів: Аннуся, Ануша, Аннушка, Ангорка, Анниско, Аннище, Аннуца, Андя, Анніка, Ганя, Ганька, Ганиско, Ганьча, Ганьчуша, Нйзя, Нйця, Онйзя, Онуша тощо. Ім’я Микола побутує на цій же території у таких формах: Миколав, Миколай, Миколайко, Миколаїк, Миколайцьо, Микула, Микулик, Микульцьо, Никола, Никора, Никбцьо, Коця, Кбцьо та ряд інших.\nРозмовні форми імен лишаються основним джерелом поповнення офіційного іменника і в наш час. Так, до недавнього часу ім’я Леся вживалося лише як пестлива форма повних імен Лариса, Олександра, Олена, але, за вимогами батьків, які хотіли записати ім’я дочки в документах саме в такій формі, ім’я Леся набуло прав повного імені. У згадуваному вище словнику-довіднику ім’я Леся винесено в реєстр з такою позначкою: «скороч. варіант від ряду імен (Лариса, Олександра та ін.), який все частіше фіксують як документальне ім’я на честь української поетеси Лесі Українки».\nСтатусу офіційного набуло в наш час і ймення Олеся, а також паралельні форми чоловічого імені — Олесь, Лесь, що раніше побутували лише як здрібніло-пестливі варіанти повного імені Олександр. На усталення цих імен у ролі офіційних великий вплив мали літературні наймення видатних українських письменників і діячів культури, таких як Лесь Мартович (документальне ім’я та ім’я по батькові Олекса Семенович), Лесь Курбас (Олександр Степанович), Олесь Гончар (Олександр Терентійович).\nЛьвівський мовознавець Р. І. Осташ провів дослідження відомих козацьких «Реєстрів», складених після Зборівської угоди 1649 р. і виданих О. Бодянським у 1875 р. «Реєстри» зберігають імена й прізвища (правильніше, «прізвищеві назви», оскільки «прізвище» в сучасному розумінні цього слова — явище пізнішого часу) понад 40 тисяч козаків з Наддніпрянської України. За підрахунками Р. І. Осташа, у «Реєстрах» зафіксовано близько 200 імен. Основне навантаження припадає на 120. За частотою вживання вони розподіляються у такій послідовності. Першість належить двом іменам—Іван (11 % від загальної кількості імен), Василь — 6 %. Далі йде 9 імен, кожне з яких має частотність 2—3 %. Це Федір, Степан, Грицько, Михайло, Семен, Андрій, Яків, Олексій, Фесько (похідне від Феодосій). Близько 1 % набрали імена: Гаврило, Данило, Ігнат, Роман, Савка, Дмитро, Максим, Мартин; 0,5 % — Кондрат, Левко, Лук’ян, Марко, Матвій, Микита, Остап, Павел, Пилип, Юрко, Ярема, Ясько (похідне від Яків).\nВзагалі, у дореволюційний період обряд наречення новонародженого належав церкві. Під час церковного обряду хрещення піп обирав із святців, календарного церковного списку святих, ім’я для новонародженого. Процес наречення дитини не був лише формальним ритуалом, він розглядався як духовне прилучення людини через ім’я до релігії. Ім’я в християнській релігійній традиції виконувало сакральну функцію. Святий, ім’ям якого було наречено дитину, вважався її духовним охоронцем, небесним заступником. У церковних календарях вказувалась і етимологія кожного імені, тому значення їх було загальновідомим.\nУ православних святцях, на відміну від католицьких, на кожен день року припадає, як правило, поминання кількох святих, отже піп мав можливість вибору імені з-поміж кількох. Деякі імена згадувались у святцях неодноразово, іноді понад 10 разів (ім’я Іван поминалось 79 днів на рік, лише в січні були дні Іоанна Предтечі, Іоанна Кушника, Іоанна Златоуста тощо) ‘, інші ж були рідкісними, екзотичними. Згадаймо в цьому зв’язку історію наречення героїні повісті І. Нечуя-Левицького «Микола Джеря»: «Ту дівчину звали Нимидорою. Піп був сердитий на ЇЇ неслухняного батька й надавав його дітям таких іменнів, що всі люди на селі ніяк не могли убгати їх собі в голову, а баба-повитуха ніколи не могла донести в своїй голові того ймення додому і губила його на поповому порозі. Тій дівчині піп дав ймення Минодора, а люди на селі звали її Нимидорою».\nВнаслідок протистояння православної та греко-католицької церков з’явилося багато біблійних, переважно старозавітних, імен типу Авраам, Веньямін, Герасим, Давид, Дамнян, Инокентій, Єлисей, Иов, Лазарь, Макарій, Назарій, Пантелеймон, Парфеній, Саватій, Самуїл, Серафим, Соломон, Філімбн, Версавія, Гликерія, Діонісія, Єфросінія, Макрина, Рахйля, Ребека, Соломія, Таїса, та ряд інших.\nПісля Жовтневого перевороту було ліквідовано церковний список і введено свободу вибору імені. У 20-х роках іменник значно розширився й оновився. Оновлювання здійснювалося за рахунок запозичення західноєвропейських імен, як: Альберт, Артур, Едуард, Еміль, Роберт, Альбіна, Гертруда, Елла, Елеонора, Ельвіра, Емілія, Емма, Жанна та ін.; повернення давніх імен Олег, Ігор, Вячеслав; створення нових, зокрема абревіатур: Владлен (з рос. Владимир Ленин), Кім «Комуністичний Інтернаціонал молоді»; Рем — «революція, електрифікація, машинобудування», Ревмира — (рос. революция мировая), Пятвчет— (рос. пятилетка в четыре года) та ін.\nУ нових іменах знайшли відбиття революційні події, атрибутика революції, настрої масового ентузіазму, сподівань на швидку індустріалізацію країни. Дітей називали такими іменами, як: Революція, Інтернаціонал, Авангард, Геній, Граніт, Іскра, Май, Майя, Воля, Титан, Зоря, Індустрія, Електростанція, Енергія, Електрифікація, Мартен, Трактор і т. п. Щоправда, побутування таких імен не набуло масового характеру, більшість з них не витримала перевірки часом і вже в 30-х роках вони почали щезати. Лишились у вжитку лише деякі з новостворених імен, такі як Вілен, Владлен, Октябрина, Майя та деякі інші. Значно суттєвішими виявилися малопомітні в той час глибинні масові процеси, які відбувались у вживанні імен і які призвели до значної перебудови старого іменника. Уже в 30-ті роки у містах вийшли на перше місце за частотою вживання імена Володимир, Юрій, Ніна, Валентина, Галина, тоді як популярні до революції Іван, Василь, Ганна, Марія з’являлися рідше. У селах цей процес протікав повільніше, але й там у 30-х роках першість зайняли жіночі імена Валентина, Ніна, Галина, Тамара, залишивши далеко позаду Ганну, Марію і Євдокію.\nУ наш час усталився досить постійний і компактний набір імен. Спостерігається, крім того, значна концентрація імен, тобто невелика кількість їх охоплює переважну більшість новонароджених. Так, за підрахунками, проведеними за даними загсів, у м. Ульяновську п’ять найпоширеніших чоловічих імен (Сергій, Олександр, Андрій, Володимир, Ігор) і шість жіночих (Олена, Світлана, Наталя, Ірина, Ольга, Марина) одержали майже три чверті всіх народжених у 1967 р. хлопчиків та дівчаток. Така ж група найпоширеніших імен (з незначними змінами) отримала першість у 1967 р. і в м. Києві. Всього у 1967 р. в Києві було використано лише 66 жіночих і 52 чоловічих імені. Більше того, п’ять жіночих імен (Олена, Ірина, Світлана, Тетяна, Наталя) охопили половину маленьких киянок. А серед чоловічих імен першість зайняли Олександр, Сергій, Олег, Володимир, Ігор.\nОтже, цілком добровільно обираючи ім’я для дитини, ми, не усвідомлюючи цього, підкоряємось певному колективному смакові, моді на імена, примхи якої не завжди вдається встановити.\nНа закінчення розмови про імена хотілося б нагадати ще одну народну традицію, пов’язану з обранням імені для дитини, а саме звичай називати її на честь котрогось з батьків подружжя. На Закарпатті до нашого часу зберігається традиція наречення першого сина іменем діда, а другого — іменем батька. Отже, давши дитині ім’я свого батька чи матері, ми не лише виявляємо цим свою любов і повагу до них, а й продовжуємо життя імені у колі нашої родини, створюємо певну традицію роду, яку, можливо, продовжать і наші діти.\nСучасне прізвище, як і повне офіційне найменування людини, що складається з імені, імені по батькові та прізвища,— явище нового часу. У минулі віки єдиних, введених державою норм ідентифікації особи не існувало і в адміністративно-юридичній практиці для позначення людини використовували різноманітні мовні засоби. Вживались одночленні наймення, виражені індивідуальним ім’ям, патронімом або відтопонімічною назвою (Бог-дашко, Миклич, Охлоповський), двочленні, що найчастіше складались із християнського імені і патроніма або прізвиська (Гришко Шульжич, Маско Микитеня), тричленні, виражені християнським іменем, патронімом і прізвиськом (Максим Харитонович Гаркавий, Лука Григорович Губа) і описові назви (Тимко з Тернополя, Гаврило Маслов зять, Миско трубач пана Черленковского).\nДодаткові до індивідуального імені особові назви, зафіксовані в староукраїнських пам’ятках, ще не можна вважати прізвищами в сучасному розумінні цього слова. Вони не мали головної ознаки сучасного прізвища — не були спадковими найменуваннями, які у єдиній незмінній формі переходили від батька до сина.\nПроцес виникнення і усталення прізвищ як окремого класу спадкових найменувань людей охоплює великий проміжок часу. Найраніше спадкові родові назви виникли в середовищі вищих верств феодального суспільства — князів, магнатів, власників земельних володінь і маєтків. Уже джерела XVI ст. фіксують такі князівські найменування, як Андрей Михайловича Сангушковичь Каширский. Другу частину цих наймень дослідники кваліфікують як родову прізвищеву назву, тобто вона позначала Андрія Михайловича з роду Сангушковичів каширських. Поширеним типом спадкових іменувань князівських і шляхетських родів були наймення, що утворювались від назв населених пунктів за допомогою суфіксів -ський, -цькнй, -зький. Є численні докази того, що назви представників феодальної верхівки на -ський, -цький, -зький, особливо у XIV—XVI ст., у більшості випадків – це назви за певним населеним пунктом, що був місцем проживання князя і тому вважався центром феодального володіння, а такі назви представників соціальних низів та середніх станів у більшості прямо вказували на місце їхнього походження. Наприклад, князь Порицький (Порицьк — містечко у Володимирському повіті), князь Буремський (Боремель, Боремля – містечко у Дубнівському повіті), пан Ощовський (Ощов – село у Володимирському повіті), князь Дольськнй (Дольськ – село у Ковельському повіті), Охлоповськпй (Охлопов — село у Володимирському повіті).\nСпадкові прізвищеві назви на -ський, похідні від назв населених пунктів, відомі всім слов’янським народам, але особливого поширення набули в Польщі. У середньовічному Королівстві Польському прізвищеві назви на -скі, -цькі були ознакою шляхетного походження і протиставлялись міщанським і «хлопським» особовим найменуванням. Польська аристократія навіть вимагала від уряду офіційної заборони іменуватись прізвищами цього типу нешляхтичам.\nСоціальне маркованим у минулі епохи був ще один словотвірний тип найменувань, що згодом закріпились як прізвища – прізвищеві назви на -ович, -евич, генетично пов’язані з іменами по батькові. Переважна більшість прізвищ на -ич, -ович, -евич походить від різних форм імені: Андрухович, Антонич, Антонович, Базилевич, Давидович, Дашкевич, Захаркевкч, Зінкевич, Лукашевич, Тишкевич, Федоркевич, Філевич, Якубович та ін., що підтверджує їх безпосередній зв’язок з патронімами. Оскільки імена по батькові цього типу побутували в середовищі шляхти і міщанства, слід припускати, що й у ролі спадкових родових назв найменування на -ович, -евич закріпились насамперед серед привілейованих верств населення. Як показало проведене С. П. Бевзенком дослідження козацьких реєстрів, складених після Зборівської угоди 1649 р., велика кількість прізвищевих назв на -ський, -цький, -зький та -ович, -евич фіксується в реєстрі Київського полку, до якого потрапила значна частина української шляхти та київських міщан зі старокиївською антропонімією.\nУ пам’ятках XVI ст. патроніми на -енко локалізуються в основному на Брацлавщині, зрідка зустрічаються на Київщині, Житомирщині, в Галичині. У XVII ст. утворення на -енко уже належать до найпоширенішого антропонімічного типу на території Східної України. У козацьких реєстрах, складених після Зборівської угоди 1649 р., прізвищеві назви на -енко мають абсолютну кількісну перевагу над всіма іншими. За підрахунками С. П. Бевзенка, у реєстрі Київського полку найменування на -енко становлять 60 % від усього складу прізвищевих назв. Справедливим слід вважати й висловлене дослідником пояснення такої величезної кількості назв на -енко у основному джерелі української антропонімії XVII ст. тією обставиною, що до реєстрів записувались переважно молоді козаки, тоді як їхні батьки мали найменування без суфікса -енко: Коваль — Коваленко і т. ін. Зазначений факт свідчить і про те, що прізвищеві форми у XVII ст. ще не мали тієї стабільності, якої вони набули пізніше, зокрема, антропоніми на -енко ще не втратили живого зв’язку із загальними словами, вживаними на позначення синів за батьком. Цей зв’язок простежується навіть у першій половині XIX ст., коли вже розпочалось офіційне впровадження прізвищ серед широких мас населення.\nЩо стосується утворень на -ук (-юк), -чук, то вони зустрічаються в ролі найменувань за батьком уже в джерелах XVI ст. з території західного регіону: Сенко Павлюк, Омельян Менюк, Сава Сниманюк та ін. На інші території такі найменування поширюються у XVII – XVIII ст., представлені вони і в козацьких реєстрах: Федор Гаврук, Пилип Бунчук, Грицько Карасюк та ін. Як і патроніми на -енко, іменування по батькові на -ук (-юк), -чук протягом XIX ст. переходять у розряд спадкових прізвищ.\nУ наш час розглядувані антропонімічні типи належать до найпоширеніших українських прізвищ, що побутують на всій території України, проте мають виразний регіональний розподіл за ступенем поширеності. Якщо прізвища на -енко можна вважати основним східноукраїнським типом, то прізвища на -ук (-юк), -чук належать до західноукраїнського типу. З найменуваннями по батькові генетично пов’язані зокрема характерні для західноукраїнського ареалуутворення на -ак (-як), -чак: Андрусяк, Грицак, Юрчак. Ганусяк, Марунчак, Прицак, Собчак, Худяк, Бариляк, Верхоляк та деякі інші типи антропонімів, які сьогодні належать до рідкісних серед українських прізвищ,— утворення на -енок, -онок (Остап Дудиченок, Макарей Борисенок), -еня (Масло Микитеня), -а (-я), -ат(-ят) (Яцько Пахирча, Олекса Занчя), та ін.\nСеред зазначених типів прізвищ, в тому числі й прізвищ на -енко та -ук(-юк), -чук, абсолютну більшість становлять утворення, що в минулі віки побутували як патроніми, тобто імена по батькові. Від імені матері наймення дітей утворювались дуже рідко, головним чином у тих випадках, коли жінка рано лишалась вдовою і ставала главою сім’ї (поширене прізвище Вдовиченко, Удовиченко). Тому серед основних типів українських прізвищ найменування, похідні від жіночих імен, представлені невеликою кількістю утворень: Ганненко, Катренко, Марусенко, Мотренко, Настенко, Пазенко (від Пазя — здрібніле від Палажка), Улитенко, Явдощенко, Гандзюк, Маланчук, Паращук, Химчук та ін. Дещо вищий процент похідних від жіночих імен виділяється в групі прізвищ на -ак (-як): Ганусяк, Ганущак, Мариняк, Марунчак, Марущак, Марусяк, Настасяк, Паращак, Хим’як і т. ін., що локалізуються у Наддністрянщині.\nЦерковнослужителі різного рангу представлені в таких прізвищах, як Дяк, Дяченко, Дячук, Попенко, Попик, Паламар, Паламарчук, Паламаренко, Пономар, Пономаренко, Титар, Титаренко, Титарчук, колишнє міське й сільське начальство – у прізвищах Війт, Войтенко, Пустовійт, Комісар, Комісаренко, Возний, Ратушний, Ратушняк, Гуменний, Гуменюк, Присяжний, Присяжнюк і т. ін.\nУ окрему групу виділяються прізвища, походження яких пов’язане із перебуванням їх перших носіїв у Запорізькій Січі: Запорожець, Запорожченко, Козак, Козачук, Козаченко, Січовик, Кошовий, Хорунжий, Хорунженко, Довбиш, Пушкар, Пушкаренко, Гармаш, Гармащук, Гармашенко та ін. Про часи Гетьманщини нагадують прізвища Гетьман, Сердюк («гетьманський охоронець»), назви народних месників дійшли до нашого часу у прізвищах Гайдамак, Гайдамака, Дейнека, Левенець.\nЧималу групу становлять антропоніми, похідні від назв осіб за етнічною приналежністю: Литвин, Литвиненко, Литвинчук (литвинами на Україні називали не лише литовців, а й білорусів), Турчин, Турченко, Турченяк, Москаль, Москаленко, Циган, Циганенко, Циганчук, Лях, Ляшенко, Чех, Чешко, Молдаван (Молдован), Волошин, Татаренко, Татарчук і т. ін. Слід зауважити, що далеко не завжди перший носій такого прізвиська належав до неукраїнського етносу. Досить було кому-небудь пуститися на якийсь час у мандри до іншого краю, щоб після повернення одержати від земляків відповідне прізвисько. Згадаймо, як пояснює своє наймення кобзар з Шевченкової поеми «Гайдамаки»: «Та я й не волох; так тілько — був колись у Волощині, а люде й звуть Волохом, сам не знаю за що». Прізвисько Москаль могло бути первісне найменуванням росіянина (як у п’єсі І. Котляревського «Москаль-чарівник»), але частіше так називали в народі солдатів, які відслужили в царській армії (порівняймо найменування героя поеми Т. Шевченка «Москалева криниця»).\nВ той же час на інонаціональне походження першого носія могли вказувати такі прізвиська як Німий, Німець (і похідні – Німенко, Німченко, Німчук), оскільки німими в народі називали не тільки людей із вродженим каліцтвом, але й зайшлих іноземців, які говорили незрозумілою мовою (порівняймо етимологічне значення слова «німець», «німота»).\nВихідців з інших областей України первісне позначали такі найменування, як Бойко (похідні Бойченко, Бойчук), Волинець, Подолян, Гуцул, Гоцул (похідні Гуцуленко, Гоцуленко), Поліщук, Віштяк ( виштак— прізвисько подільського селянина за те, що, поганяючи коней, кричать «віштя!». У прізвищах може зберігатися пам’ять про давні територіальні назви, що належать далекому минулому. Так, «Реєстри всього війська запорізького неодноразово фіксують прізвищеве найменування Болоховець, генетичне споріднене із назвою давньоруської Болохівської землі, яка зникла з сторінок літописів ще в 1262 р. після драматичної боротьби Данила Галицького з болоховцями.\nГоворячи про походження сучасних українських прізвищ, ке можна оминути й таке важливе їх джерело, як вуличні прізвиська. Генетичний зв’язок із прізвиськом закріпився в самому значенні українського слова «прізвище». Інше походження має російське слово «фамилия», запозичене через польську або німецьку мову з латинського familia — «домочадці, родина». Щоправда, слово «фамилия» почало вживатися лише з часів Петра І, до того друге найменування людини позначали в російській мові словом «прозвище».\nПрізвиська, в тому числі й спадкові, були невід’ємною рисою сільського народного антропонімікону. Показово, що навіть офіційне закріплення прізвищ не змогло витіснити вуличні прізвиська, які дожили до нашого часу. Мешканці багатьох українських сіл, крім прізвища, мають вуличне прізвисько, причому останнє нерідко є більш вживаним серед односельців. Паралельне побутування офіційного й вуличного прізвища є як типовою рисою сучасного закарпатського антропонімікону.\nСпецифічне для певної говірки діалектне слово або вигук, незвичний для мешканців сусідніх областей, може спричинитися до виникнення колективного прізвиська, яке поширюється на всіх представників говірки. Так з’явилися, зокрема, відомі колективні назви жителів Карпат – бойки і лемки, перше з яких походить від характерного для місцевого діалекту вигуку бой (бойє) «їй-богу», а друге — від частки лем «лише, тільки».\nДалеко не кожне прізвище легко піддається тепер поясненню навіть у тих випадках, коли основа його прозора. Як пояснити, наприклад, мотиви виникнення таких прізвищ, як Буряк, Куліш, Лобода, Плачинда, Пиріг, Мороз, Стародуб, Качур, Редька, Книш, Цвях, Ковбаса, Король, Апостол, Шелест, Явір, Шабатура та багатьох інших? Можна припускати, що котрийсь із прадідів Тара-пати був неспокійним за вдачею чоловіком (слово «тара-пата» означає «клопоти, неспокій»), Недайкаші чи Недайборща – неподільчивим, а Простибоженко занадто часто повторював слова «прости боже». Проте справжні причини появи цих і багатьох інших прізвищ, в основу яких лягли прізвиська, сьогодні встановити неможливо. Мотиви надання прізвиськ у будь-якому колективі є надзвичайно примхливими. Ось яку історію про походження свого прізвища переповідає, наприклад, колишній запорізький козак: «Я був дуже прудкий і проворний: одного разу, їдучи з Нових Кодаків у Січ, ми виїхали на високу могилу й, поскакавши кілька хвилин, стали спускатися. Мої товариші пішли втоптаною стежкою, а я надумав іти просто, але курган був дуже крутий, а трава суха, я послизнувся, упав і покотився униз стрімголов, як клубок або корж. «Коржем, коржем покотився!» закричали козаки, і з того дня всі мене звали Микитою, а на прізвисько Коржем. Мій хрещений батько, довідавшись про це, сказав мені: «Нехай буде й Корж».\n«Прийнятий до лав запорізьких козаків насамперед записувався в один із 38 січових куренів, у той чи інший з них, залежно від власного вибору, й тут же, при записі в курінь, міняв своє власне прізвище на якесь нове прізвисько, котре дуже часто характеризувало його з зовнішнього чи внутрішнього боку; цю зміну прізвища робили для того, щоб приховати минуле новоприйнятих у Січ. Часто на запит російського чи польського уряду, чи нема в Січі якогось Іванова чи Войновича, запорізький Кіш відповідав, що таких осіб на Січі немає, а є Задерихвіст чи Загубиколесо, котрі вступили до лав козаків приблизно в той час, про який запитують московські чи польські люди. Змінивши ім’я й приписавшись до куреня, новачок приходив у той курінь, і курінний отаман у присутності козаків відводив йому місце завдовжки три аршини й завширшки два, кажучи при цьому: «От тобі й домовина! А як умреш, то зробим ще коротшу».\nПородженням відчайдушного й розкутого духу запорізького січового товариства є, очевидно, така своєрідна за значенням сполучуваних основ і за самим способом творення група прізвищ, що не має аналогій в антропонімії інших слов’янських мов, як Затуливітер, Неїжборщ, Недайкаша, Непийвода, Непийпиво, Підкуй-муха, Задерихвіст, Нагнибіда, Убийвовк, Паливода, Перебийніс, Покиньчереда, Прудивус (Прудиус), Роздайбіда, Цідибрага, Куйбіда та ін.\n«…А як тебе Зовуть? Я не знаю».\n«Хіба байстрюк? Без прізвища –\nУ реєстер. Нехай буде…\nУ цьому короткому огляді особових найменувань, що стали основою сучасних прізвищ, звичайно, не можна охопити всі типи українських прізвищ -цього величезного за обсягом і надзвичайно розмаїтого за будовою і значенням основ лексичного шару нашої мови. Хочеться лише ще раз підкреслити, що наше прізвище – це не сухий, позбавлений смислу паспортний знак. Це живе слово, пам’ять роду. І якщо одне прізвище несе в собі історію роду, то всі разом вони складають історію народу.\nРіздвяний дарунок українцям всього світу: другий сезон українсько-американського проєкту “Батьківська Хата. Homestead”\nВечорниці (українські народні традиції)\nКоровай – невід’ємний атрибут традиційного українського весілля


Жінки у музиці: як Україна підхоплює світові гендерні тренди\nУкраїнські жінки на музичній сцені сьогодні цікавіші, яскравіші, загалом помітніші, ніж чоловіки. Гучна та смілива теза, і давайте розберемося, чому це так.\nУ 2017 році розкрився величезний страшний гнійник — непомітний і мовчазний світ сексуального насильства. За глянцевими обкладинками і стерильними соцмережами з яскравими фотографіями жінок крились кошмари. Поштовхом до викриття стала справа Гарві Вайнштайна та її наслідки у вигляді соціальних ініціатив #metoo, #timesup, #янебоюсьсказати.\nТак вкотре похитнувся звичний маскулінний світ. Спочатку в Голлівуді та всередині індустрії розваг. Американські селебріті своїми розповідями надихнули інших жінок і чоловіків ділитися історіями про насильство, яке вони всі перенесли або від якого потерпали на той момент. Відкрилася темна сторона маскулінної влади всередині американського шоу-бізнесу. Актори Кевін Спейсі, Дастін Хоффман, Стівен Сігал, Річард Дрейфус, режисер Бретт Ратнер, комік Луї Сі Кей, фотограф Террі Річардсон та ще купа медіаперсон різних масштабів отримали звинувачення в сексуальному насильстві та були піддані закономірному загальному осуду.\nЯк хиталася музична індустрія\nСправа Вайнштайна і потужні соціальні процеси після голлівудських скандалів вплинули і на музичну індустрію. У 2017-му ВВС провело дослідження, яке виявило, що 80% слотів на британських фестивалях належить артистам-чоловікам. Жіночий гурт Haim звільняє свого менеджера через те, що чоловік-артист отримав у 10 разів більший гонорар, ніж самі Haim за виступ на одній сцені. І так, це все — ланки одного ланцюга, який поступово обплутує світ чоловіків.\nНа 60-ій церемонії нагородження «Греммі» також сталися гендерні скандали. Серед усіх номінантів статуетку отримала лише одна жінка — Алессія Кара. Всі інші «золоті грамофони» дістались чоловікам. Навіть у категорії «Найкращий сольний поп-виступ», де номінувались чотири жінки — Келлі Кларксон, Lady Gaga, Kesha, Pink — і один Ед Ширан, премію отримав останній. А співачка Жанель Моне підрахувала, що між 2013 та 2018 роками кількість номінованих чоловіків склала 90,7% у порівнянні з жінками.\n— Janelle Monáe, Cindi (@JanelleMonae) 28 січня 2018 р.\nУ твіттері був запущений хештег #GrammySoMale, а музичні досягнення 2017 року в історії премії пройшли під неофіційною назвою Women Got Robbed («Жінки були пограбовані»). Ніл Портнов, президент Академії звукозапису США, відреагував на звинувачення необачним висловом, за який йому сповна дісталось від цієї самої музичної галузі:\n«Жінкам, які мають творчість у своїх серцях і душах, які хочуть бути музикантами, саунд-інженерами, продюсерами і хочуть бути частиною музичної галузі, потрібно напружитись»\nОднак американське суспільство чутливо реагує на дискримінацію. У лютому 2019 року в номінаціях 61-ї церемонії нагородження «Греммі» домінували жінки, а Ніл Портнов заявив, що йде з посту Президента Академії звукозапису США вже цього літа.\nАртистки ще довго будуть боротися за рівні права, гендерно збалансовані слоти на фестивалях і рівну з чоловіками оплату праці. Проблеми все ще актуальні, але присутні й певні перемоги. Так, найбільший іспанський фестиваль Primavera Sound 2019 оголосив гендерно-збалансований лайнап, в якому артистів і артисток буде 50/50.\nЦі всі скандали, інтриги та розслідування свідчать про те, що західна музична індустрія функціонує і може дозволити собі займатись складними питаннями гендерної та расової дискримінації. Музичний світ змінюється, нехай і маленькими кроками.\nХоча наше далеке від червоних доріжок Голлівуду і «Греммі»-залів суспільство ці зміни не відчуває так гостро, проте гендерна рівність — це питання часу. Згідно індексу гендерної нерівності за версією Всесвітнього економічного форуму, сьогодні Україна посідає 65-е місце серед 144 країн світу. І це вже після виникнення закону №2227-VIII про обов’язковий дозвіл на секс та різних освітніх ініціатив на кшталт «Повага. Кампанія проти сексизму». Ми поки що не впевнено, але крокуємо вперед.\nУ такій ситуації здавалося б, що українські музикантки й музиканти перебувають в одній площині і в одних умовах. Однак сьогодні можна побачити, як українська жіноча музика стрімко виривається вперед, артистки сміливішають і про них все більше говорять. Найсвіжіший приклад — alyona alyona, умовно незалежна і сильна дівчина, яка наслідує світові хіп-хоп-тренди, читає про досить абстрактні речі й робить це надзвичайно, ще й паралельно потрапляє на шпальти українських і світових ЗМІ.\nНа фіналі нацвідбору на «Євробачення» 2019 року з шести фіналістів тільки Brunettes Shoot Blondes були гуртом, що складається з чоловіків. Усі інші — YUKO, MARUV, ANNA MARIA, Freedom Jazz, KAZKA, — представлені або очолювані жінками, хоча в YUKO ще можна посперечатися між Юлією Юріною та Стасом Корольовим. На 8-й церемонії нагородження YUNA більшість головних нагород також отримали жінки: MARUV, Настя Каменських, Аліна Паш, або колективи з фронтвумен: The Hardkiss, KAZKA. На врученні премій APrize від «Радіо Аристократи» та Jager Music Awards жінки забрали половину нагород. Так, ONUKA перемогла в номінаціях «Альбом року» від APrize і «Гурт року» від Jager Music Awards.\nАртистки збирають зали. На другому за місткістю майданчику країни, в Палаці Спорту, виступила Джамала у 2017-му. Тіна Кароль взагалі це робить постійно, а минулого року до них приєдналася і Оля Полякова. А 5-го жовтня 2019 в «Палаці Спорту» вперше заспівають «Время и Стекло».\nІнтерес до музиканток можна прослідкувати також і за метриками переглядів на YouTube. Останній кліп Jamala на пісню «Крила» за 7 місяців набрав 3 300 000 переглядів, відео STRUM від ONUKA — 1 100 000 за 8 місяців. «Думаю про тебе» Vivienne Mort — 630 000. Bitanga Аліни Паш — 710 000 переглядів за рік; «Плакала» KAZKA — майже 207 000 000 переглядів за півроку; «Ніж» Стасіка — 187 000 переглядів за два тижні; Vesnianka YUKO — 200 000 за місяць, а хіт цієї весни «Охрана, отмєна» блогерки Jerry Heil — 4 000 000 переглядів за місяць. Наприклад, кліп Сергія Бабкіна на пісню «Моє кохання» зібрав за місяць 303 000 переглядів; «Назовні» O.Torvald — 370 000 за два тижні; «Дощ/Хай вмиє нас» гурту «Друга Ріка» — 840 000. Однак це гранди, які вже існують на цьому світі по 10 і більше років у той час, як виконавиці в більшості — свіжі або нещодавно помічені таланти.\nСпробуємо намацати причину виникнення такої гендерно-музичної переваги. Здається, що образ чоловіка-музиканта зав’яз у минулому і нікуди не рухається. Це завжди або романтичний коханець, або самозакоханий мачо, або веселий чи сумний панк-рок-метал-чувак з гітарою. Українським музикантам не вистачає сміливості бути чимось більшим за музичний стереотип у той час, як жінки демонструють широту самовираження. Даніела Заюшкіна — загадка, яку хочеться розгадати, DaKooka, схоже, живе в образі інопланетянки, Аліна Паш підкупає своєю гуцульською бравадою, яка йде поряд з swag-модою.\nСправа вже не в оголеному тілі та заграванні з сексуальністю. Рухи, міміка, сміливість бути не тільки собою, а ще й кимось іншим, можливість і бажання дозволити собі експеримент — саме музикантки сьогодні ловлять тренди яскравого західного шоу-бізнесу і намагаються виділятися. Можна любити чи не любити їхній музичний матеріал, але на слуху сьогодні саме Аліна Паш, Alyona Alyona, Надя Дорофеєва, Даніела Заюшкіна, MARUV, YUKO.\nФестиваль RespublicaFEST цього року підписав міжнародний протокол Keychange, щоб підтримати світові гуманістичні принципи та українських артисток зокрема. Це означає, що до 2022 року RespublicaFEST зобов’язаний підтримувати гендерний баланс не тільки серед учасників-артистів, але і в організаторському та волонтерському колі. Це сміливі зміни, які, здавалося, ще не скоро дійдуть до пострадянської України, де домінує патріархат.\nЯкщо у США та Європі ця сміливість виникла завдяки маркетингу і запитам ринку, то в Україні, здається, вона з’явилася якраз завдяки внутрішній ситуації. І як виявилось у 2017-му, гострі проблеми з рівними правами виникають і у визнано розвинутій велетенській музичній індустрії США.\nМайдан, війна, нескінченна боротьба за власну країну як в культурній, так і в соціально-політичній сферах, прагнення стати ближчими до Європи культурно і ментально — все це прискорило появу поки що вузького феміністичного дискурсу та уваги до гендерної рівності. Ми завжди були країною, що відставала у цих аспектах. Тому, на жаль, нам ще довго крокувати до рівності, причому не тільки гендерної, але й етичної — тобто до гуманізму.\nКуди піти у травні: головні концерти місяця у фактах2 Тра 20192307\nЯку музику слухають у тюрмі: інтерв’ю з довічно ув’язненим7 Тра 20194582\nЦілий рік старалися: як СЛУХ змінює підхід до музичної журналістики8 Тра 20192557\nГоловна музика тижня: Mac DeMarco, «Ціна Ритму», Denzel Curry та багато іншого11 Тра 20191763


«УкрАинский выбор»: у парламенті Медведчук відстоюватиме інтереси Путіна\n▪ Андрій Скумін 2 липня, 2012\nУже кілька місяців кум Владіміра Путіна намагається переконати українців, щоб вони сприйняли нав’язуваний іззовні цивілізаційний вибір за власний, або принаймні потрапити до напівмажоритарного парламенту з метою координації проросійського лобі\nПро останнього главу Адміністрації Кучми та батька темників в українських ЗМІ Віктора Медведчука знову заговорили політичні коментатори. Адже його білборди та «джинса» в ЗМІ за своєю чисельністю й нав’язливістю поступаються хіба що рекламі Наталії Королевської, якій уже майже неприховано підігрує влада.\nЧитайте також: І знову Медведчук\nПростежується чимало ознак того, що лідер «Украинского выбора» реалізує суто кремлівський передвиборний проект, виконуючи погрозу, озвучену під час газових перемовин торік восени Путіним та Мєдвєдєвим на адресу Януковича: «Або ви дружите з нами, або електорат не дружить з вами». У риториці Медведчука проглядається те, чого не було раніше. Він наполегливо критикує нинішню владу. Зокрема, за провал ялтинського саміту, ініціативи Сергія Тігіпка. Узгоджена з російськими заявами в нього й позиція щодо Тимошенко.\nВодночас гасла нової громадської ініціативи до непристойного заяложені – справжній гербарій засушених совкових та русофільсько-євразійських гасел, поєднаних із цинічним соціальним популізмом, тобто головне – процес. Тут і орієнтування на інтеграцію в межах Єдиного економічного простору з Росією, Білоруссю, Казахстаном, і російська як державна мова, і збільшення соціальних видатків загалом та на науку й освіту зокрема.\nА реклама «Украинского выбора» всіляко підкреслює відданість демократичним цінностям і ставить за мету розбудову громадянського суспільства, хоча такі заклики від ідеолога «темників» Медведчука і спричиняють чималий когнітивний дисонанс. Демонстративним бачиться той факт, що агітпродукція та зовнішня реклама «Украинского выбора» – переважно російською, все спілкування в соцмережах із потенційним електоратом раніше україномовний на публіці Віктор Володимирович веде також нею. Це досить аномально для нашої держави, оскільки її політика загалом україномовна – цієї традиції значною мірою певний час дотримувалася навіть Партія регіонів.\nУ Медведчука можна знайти безліч недоліків. Але все-таки головний із них – неприхований цинізм у ставленні до інших. Ті, хто мав нагоду працювати з ним, відзначають його характерну особливість: він не бачить перед собою людини й переконаний, що все вирішують технології та гроші. Очевидно, важливу роль у цьому відіграла особиста біографія Медведчука, який, бувши сином репресованих за співпрацю з нацистами виселенців, у юнацькому віці, за деякими даними, став інформатором радянських правоохоронних органів. Коли це так, то не дивно, що він виявився центральним кремлівським проектом в Україні – тамтешнє кагебістське керівництво «знаєт толк» у покалічених репресивною системою душах.\nЧитайте також: Медведчук виходить на стежку КПУ\nКоли проаналізувати діяльність Віктора Медведчука на різних етапах, то складається враження, що вона ніколи не несла позитиву для України. Із ним іще за часів СРСР асоціювали ув’язнення символу опору окупаційній тоталітарній владі – Василя Стуса. У 1990-х – на початку 2000-х років в інформаційному просторі циркулювала інформація про його причетність до рейдерських захоплень власності та проведення російського впливу в Адміністрації пізнього Кучми. А ще Медведчука вважають одним із авторів ідеї закладання міни уповільненої дії під здобутки Помаранчевої революції у вигляді «конституційної реформи» 2004-го й самих виборчих технологій того ж таки року, метою яких було посіяти міжрегіональну ненависть і порушити роками делікатно плеканий громадянський мир.\nСам Медведчук переконує, що наміру брати участь у парламентських перегонах не має, а мета діяльності його громадської ініціативи – це насамперед тиск на владу задля вирішення тих чи тих актуальних, на його погляд, завдань. Однак насправді змінити хоч би й в останній момент власну позицію, звісно ж, «через непереборні обставини», не буде йому важко. Як і в останній момент придбати одну зі ста «диванних» політсил (згідно із законодавством, у виборах може брати участь партія, зареєстрована за рік до них) і перейменувати її на розрекламований нині «украинский выбор». Інша річ, що навіть, у «тепличних» умовах за сприяння адмінресурсу та з допомогою медіа-імперії Медведчук у попередні роки демонстрував дуже слабкі результати партійного менеджменту.\nНаприклад, коли обирали парламент 1998 року, очолювана ним СДПУ(о) здобула лише 4,1% за рахунок Закарпаття. Частка цієї області в результаті партії – 17,78%, майже удвічі більша за показник Києва. Для порівняння: майже таким самим відсотком (4,04%) 1998-го могла похвалитися вітренківська ПСПУ, яка не витратила на електоральну кампанію і десятої частини бюджету СДПУ(о). 2002-го об’єднані есдеки, володіючи колосальним (як для України) фінансовим і адміністративним ресурсом, вибороли тільки 6,2%. Реальним підсумком менеджменту Медведчука можна вважати «успішність» кампанії «опозиційного» блоку «Не Так!» на виборах до Верховної Ради 2006-го. Позбавлене адміністративного ресурсу, з послабленим фінансовим становищем це дітище Медведчука завоювало лише 1,01% голосів.\nСумнівні перспективи щодо потрапляння до парламенту «Украинского выбора» Медведчука можуть компенсуватися особистими, значною мірою психологічними мотивами. Він порівняно безславно пішов із вітчизняної політики. На відміну від таких однопартійців, як Нестор Шуфрич та Ігор Шурма, він так і не знайшов себе серед біло-блакитної еліти. Ходили навіть чутки про жорстоке побиття Медведчука Віктором Януковичем. Для компенсації морально-політичних збитків і підвищення самооцінки вибори не обов’язково вигравати, головне – процес.\nПо-друге, до парламенту за партійними списками політсила Медведчука може й не пройти, однак її висуванці в розчарованих нинішньою владою проросійських округах на південному сході таки мають шанс. І вже у Верховній Раді нового скликання майстер підкилимних домовленостей 10-річної давнини може розпочати формування з лояльних/залежних щодо Москви мажоритарників та списочників формальну чи неформальну міжфракційну групу, покликану змусити владу «зсередини» зробити правильний «УкрАинский выбор» у напрямку до євразійської інтеграції.\nДавно відторгнутий українським суспільством і демонізований персонаж, Медведчук може реалізуватися в українському політикумі лише як ідеальний емісар свого кума Владіміра Путіна. На спроби грати самостійну роль, за прикладом Януковича, він не спроможний, хоча б з огляду на відсутність у нього будь-яких шансів стати популярним політиком, а от як транслятор широкого арсеналу засобів упливу Кремля на вітчизняну «креольську» еліту, з огляду на свій багатий досвід політичних маніпуляцій, Віктор Медведчук поза конкуренцією.\nЧитайте також: «Український вибір» Медведчука грає на користь Путіна і Януковича\nвибори-2012, Віктор Медведчук\nВіктор Медведчук. Адвокат Путіна\nЗа місяць до офіційної виборчої кампанії агітація у розпалі\nОперація “праймеріз” Валентина Наливайченка – сумнівний успіх\nНаталія Королевська пропонує замість праймеріз дорогий цирк із безкоштовними квитками\nАктивісти ГО "Вільні Люди" назвали "проукраїнських" політиків, які відвідують пропутінські канали\n"Боїться минулого". Реакція соцмереж на видалення згадок про Медведчука з фільму про Стуса\nЕксперт: кадрову політику влади визначають внутрішні суперечки кланів\nНа Миколаївщині опозиція нарахувала 21 порушення до початку виборчої кампанії\nЕксперт: адміністративний тиск може викликати зворотній ефект у виборців\nЛитвин уже агітує своїх виборців «прекрасними позиціями» Конституції\nГриценко: люди Януковича триматимуться за владу набагато потужніше, ніж Кучми чи Ющенка


Авіаквитки дешево без націнкі | Дешеві авіаквитки онлайн Perelit.com.ua\nАвіаквитки дешево без націнкі\nКерівництво: що звітність, знаті щоб купити дешеві авіаквитки.\nІнтернет система, что предлагает авіа квитки Тільки під власним ім'ям предлагает квитки на літак Рідко за низьких ціною.\nWeb ресурси авіа компаний НЕ предлагают Вигідні авіаквитки.\nІнтернет ресурси туроператорів мают комерційний Інтерес від авіакомпаній, так что квитки на літак у туристичних агентств дорогі.\nОднозначно будь-який користувач корістується своим путем у поиска квитків на літак, но віщевікладеній ПЕРЕЛІК поможет Певного пасажиру, Який бажає відшукаті авіаквитки дешево.\nПодорожі в Різні країни (Європейські, заокеанські та екзотичні азіатські) сегодня привертають чималий число туристов, Які неодмінно спочатку зіткнуться з Деяк проблемами Вибори и подготовки до поїздкі.\nОднак Клієнтам Компанії «Мосінтур» вірішуваті подібні питання не доводити, тому як досвідченімі експертами гранично конкретно опрацьовується КОЖЕН можливий варіант туру-подорожі, а для его организации надається повний спектр услуг.\nНаші Клієнти НЕ зайняті поиск дешевих авіаквитків, тому як авіаквитки без націнок можна в будь-який час прідбаті у нас. Такоже, скоріставшісь веб-ресурсом mosintour.ru, ві з легкістю підберете автомобіль напрокат або ж залиша заявку на підбір туру. На mosintour.ru всегда свіжа інформація про проведені виставках в Европе самого різного напрямку и тематики: виставки медичного обладнання та техніки; трафаретного, цифровий та текстильного друку; виставки еко-технологій для захисту навколишнього середовища; всесвітня виставка підлоговіх покриттів и килимів и безліч других ЗАХОДІВ. Зайшовші на mosintour.ru, можна відразу и з легкістю спланувати и забронювати поїздку на відомій німецький фестиваль «Октоберфест».\nЩо ж до питання бронювання автомобіля напрокат, то на страницах mosintour.ru дані вічерпні поймет на питання, что стосують вартості оренди авто, форми оплати, знижок, что Надаються компанією на оренду машини, а такоже поймет на запитання, что стосують необхідніх у таких випадка документів. Тут же находится и детальна інформація относительно страховки авто, взятого напрокат, віпадків ДТП, В якому випадка будут потрібні права МІЖНАРОДНОГО бланках и т. Д.\nІ если Говорити про Варіанти бронювання турів и їх планування, то прідбаті тур в Австрію, Який корістується НЕ МЕНШЕ популярністю, чем тури в Домінікану, всегда можна у відповідному розділі сайту mosintour.ru. Наші Експерти будут раді підказати вам найбільш відповідній вашим перевага маршрут з пізнавальнімі цікавімі екскурсіямі в Дивовижні міста цієї країни, Гірськолижні и бальнеологічні курорти. Який бі варіант туру НЕ БУВ обраних нашим Клієнтом, море захоплюючіх емоцій, пріємніх спогадів и Комфортний відпочинок гарантовані, чому БАГАТО хто, одного разу Зроби подорож з нами, стають постійнімі клієнтами «Мосінтур».\nПора Відпусток не за горами, и більшість росіян Вже задаються Харчування: куди поїхаті відпочіваті влітку, та так, щоб недорого? Ключовими словами у Авторитети пітанні є самє «недорого». Дешево – для багатьох головне и чи не єдине міркування при плануванні відпустки.\nПерельот дешево – міф чи реальність?\nЛітак, як вид Пасажирський транспорту, з'явився в 20-х роках Минулого століття. І НЕ дивно, что за квиток на него нужно Було віддаті почти всю місячну зарплату – конкуренції ніякої. Пройшов почти століття, Кількість авіакомпаній рості, конкуренція Величезна, но… авіаквитки часто як и раніше стояти, як середня зарплата. Чому? Давайте Трохи порахуємо.\nПочаткові витрати на Видобуток и транспортування нефти; ее переробка – витрати на електроенергію, очистку и т.п. после чего ціна растет ще як мінімум раз на п'ять. Потім сховище, звідкі власник паливо продасть Компанії-заправник в аеропорту, а тієї підніме Ціну ще. Скільки коштуватіме паливо до того моменту, коли попал в літак, що не знає деколі даже сама авіакомпанія.\nАвіаційний гас – значний частина собівартості перельот, и від цих витрат нікуді НЕ дітіся. Зрозуміло, что авіакомпаніям цікаво НЕ Тільки окупіті свои витрати, а й отріматі прибуток. Пасажири в Цій ситуации знаходяться по іншу боки барикад, їх мета – затратіті якомога менше коштів. Альо компроміс Цілком можливий, способи заощадіті є. І ми розповімо вам, як можна найти переліт дешево и Чимаев зекономити, дотрімуючісь Деяк простих правил.\nПочнемо з того, что в АВІАЦІЇ, як и в туристичному бізнесі, існують Високі та нізькі сезони. Високі – це літо, свят і канікули, нізькі – в проміжку. Очевидно, что у вересні відпочіті буде дешевше, чем у серпні. Саме в міжсезоння БАГАТО авіакомпаній оголошують розпродажі, что дает ще один Привід задуматись про відпустку в цею период.\nКрім розпродажів можна купити авіаквитки дешево акцією. Їх умовно розділімо на подієві и рекламні. Рекламний акціямі авіакомпанії зазвічай відзначають Нові напрямки або послуги. З подійнімі все зовсім просто – тиждень вісокої моди, день медпрацівніка або автомобіліста и т.п. Як правило, Такі Акції спрямовані на ОКРЕМІ групи населення и очень швідкоплінні. Альо купити, пріміром, два квитки за ціною одного на честь дня святого Валентина або отріматі безкоштовна квиток для дівчини в честь 8 березня – Цілком реально. Природно, все це треба відстежуваті. До речі, відстежуючі Загальну дінаміку Зміни цен на якомусь напрямку, ві будете мати непоганий уявлення про ті, скільки реально может коштуваті квиток. Це поможет вам зрозуміті, наскількі переліт дешево або дорого предлагает та чи Інша авіакомпанія, І, в кінцевому підсумку, теж поможет НЕ переплатіті.\nМаленька тонкість: ті, что авіакомпанії Постійно рахують собівартість крісел – ілюзія. Як правило, если компанія давно на ринку, ее Завдання – Максимально завантаження, а ціни діктує ринок. Чім вища конкуренція, тім нижчих ВАРТІСТЬ перельотів. Парадокс, но в борьбе авіакомпаній за прибуток виграє пасажир и тієї перевізник, что максимально знизу Ціну. Звідсі порада: если ві Бачите розпродаж в однієї авіакомпанії, має сенс ПОДИВИТИСЬ, що не відповів чи зниженя цен конкурент Авторитети напрямку.\nСпоконвічно самим Бюджетним варіантом авіа перельотів вважаються чартери. Вся справа в тому, что регулярний рейс Рідко заповнений на 100%, І, Щоб не опінітіся в програші, авіакомпанія зобов'язана перестрахуватіся. Кожна компанія має свою Певного зайнятість крісел, до якої вона прагнем. Фактично пасажири змушені купуваті два місця – тоді при завантаженні рейсу наполовину, переліт окупити витрати авіакомпанії, а заповнений Повністю, рейс принесе 100% прибутку. Аеропортівські служби не роблять різниці между чартерами и регулярними рейсами – обслуговують смороду однаково ретельно. Різниця Тільки в тому, что за чартерний рейс авіакомпанія свои деньги получила Вже в будь-якому випадка. Заповнений літак чи ні – неважливо. Ризиків немає, а тому ціна крісла на борту Мінімальна и около до собівартості. Інша справа, что туроператор не всегда хотят продавать авіаквитки окремо. Альо Взагалі повінні. І часто продаються, чи не бажаючих залишитись зовсім в програші. Тільки реагуваті нужно очень Швидко, Такі квитки НЕ залежуються.\nКрім чартерів є ще лоукостер. Другий раз продати Продана и Повернення крісло очень доладно. Тобто спрацьовує тієї ж Механізм, что и на чартер – авіакомпанія может Запропонувати переліт дешево за мінімальною ціною, Якщо не Несе ФІНАНСОВИХ Ризиків. За дешеві тарифи гроші відбіваються Додатковий рядами крісел, відсутністю безкоштовна услуг, мінімальною кількістю СЛУЖБОВЦІВ, відсутністю посередників… Найчастіше годину Вільота буде незручно – авіакомпанії скорочують годину стоянок в аеропортах, щоб збільшити Кількість рейсів. Тому Найдешевші квитки – НЕ змінює. Однак, за російськімі законами авіакомпанії зобов'язані повертаті гроші даже за ним. З одного боку, цею закон Зручний для российских пасажирів. А з Іншого боці, на ціновій політіці российских лоукостерів ВІН погано позначається. Тому немає возможности НЕ віплачуваті гроші, то и немає возможности ставити очень дешеві тарифи. Це суперечіть основному принципу бюджетної авіакомпанії. А іноземних лоукостерів в Росію пускають неохоче. Їм поставили жорсткий умову – дешевше вітчізняніх компаний квитки НЕ продаватімуть. Альо гра коштує свічок даже у Нашій дійсності. А Вже если ві плануєте подорож по Европе, тім более.\nСледующие поради стосують Деяк спеціальніх умів тарифів. Обов'язково звертайте на це Рамус, іноді можна полетіті дешевше в кілька разів. По-перше, існують пільгові тарифи, что діють Постійно. Це могут буті знижки для інвалідів, ветеранів, дітей, молоді, сімейні або групові знижки, знижки для жителей которого-небудь регіону и т.д.\nВеликою підмогою может стать широко Поширення практично у всех авіакомпаній т.зв. «правило неділі». Сенс простий: зворотнього віліт нужно плануваті так, щоб провести в пункті призначення ніч з суботи на неділю. ВАРТІСТЬ перельот при дотріманні цієї умови может стать менше в рази. Причина в тому, что на вихідних люди зазвічай їздять в необов'язкові поїздкі, а значити могут перенести політ за умови вісокої ціни. А по буднях велика частина пасажирів – відряджені службовці, бізнесмени, Які полетять у будь-якому випадка. Авіакомпанії ЦІМ корістуються, скорістайтеся ї ві.\nЩе один відмінний способ відчутно Зменшити ВАРТІСТЬ перельот – купити его заздалегідь. Наприклад, новорічна подорож плануваті в червні. Це назівається глибінь продажів – чім раніше ві купите квиток, тім ВІН буде дешевше. Авіакомпанія заздалегідь окупає свой рейс, а значити буде застрахована від збитків. А вісь чім Ближче до дати Вільота – тім вищє ціна.\nСамий Невигідний варіант перельот – квиток в один кінець. За возможности треба всегда купуваті квиток туди-назад. Іноді даже у тому випадка, если летіті нужно в одну сторону. Приклад: авіаквіток за маршрутом Москва – Лондон – Москва коштує 460 $, а переліт Москва – Лондон Вже 480 $. А если до цього ще Додати ВАРТІСТЬ зворотнього перельот, то Вийди зовсім немало. І це й достатньо Поширена практика на очень багатьох Напрямки.\nПерефразовуючі відому приказки, сформулюємо Наступний правило економії: двічі платити не скупляться, а невпевненій пасажир. Це про квитки з відкрітою Датою повернення. Набагато дешевше буде купити звичайний квиток, а потім поміняти его. Знову ж приклад: квиток за тарифом 400 $ можна поміняти зі штрафом в 100 $, а квиток з відкрітою Датою коштує 770 $. До того ж зворотнього переліт на конкретну дату можна поміняти Тільки за наявності Місць. Вигода очевидна.\nТі, хто літає й достатньо часто, напевно знають про бонусні програми, Які мают практично всі авіакомпанії. Для тих, хто Ніколи про таке НЕ чув, пояснімо: щоб залучіті ї утріматі пасажирів, авіакомпанія за КОЖЕН здійсненій на ее рейсі переліт нараховує вам Певного Кількість миль (балів, бонусів – назіватіся может по-різному). Набравши таких миль Певного Кількість, ві отрімуєте можлівість прідбаті квиток нема за гроші, а за ЦІ милі. За паливо, звічайній, доведеться Заплатити, но крісло и послуги ві отрімаєте безкоштовно. Особливо актуально це у Високі сезони, коли переліт дешево днем з вогнем НЕ знайдеш. Так что если ві сідаєте в літак хоча б двічі на рік, має сенс вступитися в таку програму. Або в кілька відразу – у різніх авіакомпаній. Рано чи Пізно, ві «налітав» свой бонусний квиток.\nНайпростішій и всегда дієвій способ отріматі знижку на переліт – це купуваті електронні квитки через інтернет. ВАРТІСТЬ авіаквітка в звічайній касах всегда будет вищє, что легко поясніті, порахувавші витрати на оренду, обладнання, зарплату и т.д. Заощадіті можна до 10% вартості перельот и до 100% вашого годині и ваших нервів. Дрібниця, а приємно.\nІ наостанок, ще одна порада: купили квиток – НЕ дивитеся более ціни на цею напрямок. Если Раптена знайдете дешевше, все одне Вже Нічого НЕ змініте, Тільки настрій Собі зіпсуєте. А гарний настрій – головна Умова відмінного відпочинку!\n← Aviabileti dishevli skay skanner\nДешеві авіаквитки москва петропавловск камчатський →


Кролик кольоровий карлик: характер, опис | Господарство\nГоловна » Господарство » Кролик кольоровий карлик: характер, опис\nКролик кольоровий карлик: характер, опис\nНа читання 5 хв Переглядів 9 Оновлено 22.05.2019\nОпис і стандарти\nУ любителів домашніх вихованців карликові кролики завойовують все більшу популярність. Розумні тварини мають доброзичливим характером, прості у догляді. Кольоровий кролик відноситься до найменших представників свого роду, його можна містити в невеликій клітці. Різноманітні варіанти забарвлення шерсті тварини дозволяють вибрати вихованця на будь-який смак.\nКольорові карликові кролики були виведені в Нідерландах в першій половині XX століття. Для отримання цих крихт схрещували польських кроликів і диких представників виду. Отримане потомство розводили, відбираючи невеликих тварин, що мають яскраве і незвичайне забарвлення.\nУ характеристиці породи є згадка про більш ніж десятці відтінків кольору шерсті.\nВідповідно до діючого стандарту породи, маса дорослої тварини не може перевищувати 1250 р. Для домашнього утримання без мети племінного розведення допустима вага дорослої особини — 1,5 кг.\nтіло звірка короткий, міцно збите;\nлапки короткі, добре опушені;\nголова кругла, маленька, посаджена на короткій шиї;\nзакруглені вуха, довжиною не більше 5,5 см, прямі, притиснуті один до одного.\nОчі — великі, темні, виразні. Зовнішнім виглядом гризун нагадує милу плюшеву іграшку з короткою густою шерстю.\nКороткошерстий карликовий кролик може мати будь-яку масть, властиву іншим породам. Популярні й улюблені такі забарвлення:\nросійська (горностаєвий), сіамський;\nсріблястий, блакитний, палевий;\nУ кольорового кролика чисто-білий колір шубки зустрічається рідко і високо цінується любителями тварин.\nЗавдяки цілеспрямованому розведення для домашнього утримання та тісного контакту з людиною тварини володіють спокійним і поступливим характером. В процесі селекційного відбору агресивні особини выбраковывались.\nЯкщо щодня спілкуватися і грати з вихованцем, лагідно і терпляче приручати його, кольоровий кролик швидко стане ручним і навчиться виконувати прості забавні трюки.\nВласнику необхідно пам’ятати, що гризун цікавий і полохливий. У разі переляку вихованець може вкусити або подряпати задніми лапами. Тварину треба оберігати від стресу.\nПридбаного в зоомагазині або у заводчика кроленяти селять в клітку розміром 60 на 80 див. Можна придбати більш просторий будиночок, спорудити вольєр. Вихованця, що мешкає у невеликому помешканні, необхідно випускати побігати.\nКлітку поміщають в тихе місце, подалі від протягів, батарей опалення. На кролячий дім не повинні потрапляти прямі сонячні промені. Комфортна температура — 20-22 градуси, спеку кольорові кролі переносять погано.\nУ клітці вішають вакуумну автопоїлка і годівниці для овочів і зерна. Сіно зручно класти в спеціальний шар з дроту, звідки кролик витягує його невеликими пучками. Деякі господарі ставлять у клітку лоток, куди він ходить в туалет.\nКлітку чистять щотижня, використовуючи в якості миючого засобу просте мило без ароматизаторів.\nТварин породи кольоровий карлик не купають. Раз на місяць внутрішню поверхню вух протирають вологою серветкою. У період линьки необхідно розчісувати вихованця щіткою.\nДля домашніх кроликів купують спеціальні кормові суміші, до складу яких входить:\nекструдоване зерно вівса, ячменю, кукурудзи, пшениці;\nшматочки сушеної моркви, буряка, яблука, гарбуза;\nГотові суміші збагачені вітамінами і мінеральними речовинами. Кращими виробниками кормів для декоративних кроликів вважаються Літл Він, Ваку, Тріол.\nКарликовому звірку в день дають по 1-1,5 столової ложки суміші. Крім того, в меню включають сіно або подвяленную траву, трохи свіжих овочів і фруктів. Не можна давати вихованцеві надмірно соковиті і викликають бродіння корму: капусту, червоний буряк, редис.\nГризун відчуває потребу в сточуванні зубів, тому може зіпсувати меблі та одяг. Щоб цього уникнути, улюбленцю дають погризти гілочки верби, яблуні, груші, горобини, дуба.\nВихованця краще купувати в солідних зоомагазинах або у перевірених заводчиків. Недобросовісні продавці можуть підсунути недосвідченому покупцеві кроленяти звичайної породи. Такий звір теж буде радувати власників, але до 7-8 місяців придбає розміри дорослого фермерського кролика без будь-яких ознак карликовості.\nУ чистокровної тварини є супровідні документи — родовід та довідка про отримані вакцинах.\nУ здорового вихованця чистий блискуча шерсть, відсутні виділення з вух, очей, носа. Звертають увагу і на поведінку кролика — він повинен бути активним і рухливим.\nСтатевозрілими тваринки стають у віці 12 тижнів, але злучати раніше 6 місяців їх не можна. Самочка приходить в охоту кожні 20 днів, стаючи неспокійною і дратівливою. Її підсаджують в клітку до самця, який здійснює садку.\nВагітність кролика триває 28-35 днів. За тиждень до передбачуваних пологів в клітку самки ставлять будиночок-гніздо і забезпечують її сіном. Кролиця сама натаскает сіна в будиночок і надергает пуху, щоб укрити потомство.\nНа світ народжується від 3 до 7 дитинчат — голих, сліпих і глухих. Самка годує їх молоком до 2 місяців. Вже в 18-20 днів малюки відкривають очі і починають виходити з гнізда в пошуках додаткових джерел їжі. З цього часу корму необхідно класти в 2-3 рази більше, з урахуванням споживання його молодняком.\nУтримання будинку декоративних кольорових кролів — необтяжливе і захоплююче заняття. Спілкування з цікавим і розумним звіром доставляє радість і допомагає розслабитися.


АМНІСТІЯ | цикл розслідувань «Слідами революції» | Громадське телебачення\n15 квітня, 2016 21:00\nПро нього у «Вікіпедії» досі написано: загинув від розриву гранати. Але один із Небесної сотні — Сергій Дідич — насправді загинув інакше.\nПро нього у «Вікіпедії» досі написано: загинув від розриву гранати. Але один із Небесної сотні — Сергій Дідич — насправді загинув інакше. На суд у справі щодо його загибелі не ходять журналісти, туди не приходять активісти, і не приходять однопартійці зі «Свободи», до якої він належав.\nСправжню історію загибелі сотника Івано-Франківської сотні розповідають вперше його дружина Галина Дідич, командир роти харківського підрозділу «Беркуту» — Віктор Шаповалов та людина, винна у його смерті, — Леонід Бібік.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ 20 лютого: ЗЛАМ | цикл розслідувань «Слідами революції»\nЦе був вівторок. Сесійний день парламенту. О 8 ранку люди з Майдану вирушили до будівлі Верховної Ради. Вони вимагали повернутися до Конституції 2004 року — парламентсько-президентської форми правління, — оскільки вважали, що на той час уся влада була узурпована однією людиною — Віктором Януковичем.\nЗаарештовані до цього дня мітингувальники стали фактично заручниками в руках влади — їх пропонували обміняти на захоплені адмінбудівлі. На той час в сутичках із силовиками вже загинули 4-ро протестувальників.\nАле й цього дня влада не пішла на поступки. Між мітингувальниками і силовиками швидко спалахнули сутички. Спочатку — на вулиці Садовій, потім — на розі Інститутської та Шовковичної. І врешті — у Маріїнському парку, де мітингувальників зустрів так званий «Антимайдан».\nДень закінчився спробою силовиків узяти Майдан штурмом. Загалом за ту добу загинули 28 мітингувальників та 9 силовиків.\nСлідство наразі змогло детально з’ясувати, хто та за яких обставин заподіяв смерть одному мітингувальнику — Сергію Дідичу, сотнику Івано-Франківської сотні Свободи.\nГАЛИНА ДІДИЧ, вдова Сергія Дідича, загиблого 18 лютого 2014 року під час сутичок у Кріпосному провулку. Приїхала на Майдан 7 грудня разом з чоловіком:\nВдова Сергія Дідича, загиблого 18 лютого 2014 року під час сутичок у Кріпосному провулку, Галина Дідич Фото: Громадське\n«Коли в кінці Кріпосного провулку з’явився «Беркут», то надійшла команда жінкам забрати прапори у нашої сотні і зійти з проїжджої частини. Ми так зробили і зайшли на територію парку.\nСтрій ВВ-шників, я так розумію, бо видно не було, почав наступ на мітингувальників, і я попала в ту масу людей, яка почала рухатися по парку. Далі я повернулася на Майдан. Нічого не знала, набирала Сергія — він був поза зоною. Потім між 6 і 7 годинами мені подзвонили з дому, з Городенки, і товариш Сергія кричить: Галино Іванівно, треба опізнати Сергія.\nПерша інформація в Інтернеті була, що він загинув від розриву гранати, потім була версія, що від наїзду водомета… Я думала, якщо це було щось таке велике, як водомет, і серед білого дня, то ми знайдемо очевидців тих подій, і ми з Андрієм (сином — ред.) цілий місяць шукали. Ми просто розвішували оголошення. Ми переглядали оголошення. Мені один народний депутат надіслав смс, що Сергій загинув від наїзду машини, але якої машини — не знала.\nСергій Дідич (в центрі) за мить до наїзду на нього вантажівки, 18 лютого 2014 року screenshot з відео Громадське\nЯкось дзвонить мені людина і каже, що хоче розказати про подію. Каже, що водій не винен. Я питаю: а ви були там? — «Так». — А де ви стояли? — «Я не буду казати, де я стояв». Я зрозуміла, що це був водій.\nСергій потрапив у полон до беркутівців. Я так розумію, що його тримали, доки вже за плечима не з’явилася машина.\nСергій біжить у тому вузькому коридорі по тротуару. І в той момент один з «беркутів» наносить Сергієві дуже сильний удар по голові кийком і розбиває голову. І фактично цей удар — це останні 10 — 15 секунд Сергієвого життя… Машина наздоганяє його в плечі і все.\nЯ сама собі не могла дати відповідь на питання, як, повернувшись на Майдан, я не відчувала, що буде щось таке страшне… Чи я така байдужа?»\nБоєць спецпідрозділу міліції Беркут біжить до Сергія Дідича (в центрі), 18 лютого 2014 року screenshot з відео Громадське Момент удару по голові Сергія Дідича, 18 лютого 2014 року screenshot з відео Громадське\nЛЕОНІД БІБІК, учасник протестів, водій автомобіля, від наїзду якого загинув Сергій Дідич:\n«Машина стояла відкрита з ключами, її вже почали палити. Я думав, як відволікти увагу працівників міліції на себе. Я сів у машину і поїхав. Думав доїхати до барикад на Інститутській. Не получилося.\nЯ не відчув, що наїхав на людину. Я вже був 2 рази поранений, мені було байдуже, куди я їду, аби тільки виїхати. Я чув і відчував, що відбувалося навколо машини. В мене було розбите переднє скло — закидали камінням, гранатами, обзору не було. Потім почали стріляти — поранили в руку, в плече.\nЯкі можуть бути думки, якщо ти дізнаєшся, що ти вбив людину? Я ходив на те місце (місце загибелі — ред.) і вибачався… перед Богом, перед його (Сергія Дідича — ред.) портретом. Я розумію, що нічого назад не поверну. Я і собі життя поламав, і Галині Іванівні, і сину».\nВодій автомобіля, від наїзду якого загинув Сергій Дідич, Леонід Бібік Фото: Громадське\nВІКТОР ШАПОВАЛОВ, командир роти харківського спецпідрозділу «Беркут». Один з 4-х підозрюваних у справі розгону протестувальників 18 лютого.\nШаповалов був серед беркутівців у Кріпосному провулку, коли загинув Сергій Дідич. Його підлеглий Андрій Єфімін вдаряє Дідича кийком по голові, перед тим, як на того наїжджає автомобіль. Шаповалов — єдиний з 4-х підозрюваних, хто наразі перебуває за ґратами (Андрій Єфімін — під особистим зобов’язанням, командири харківського та львівського батальйонів «Беркут» Владислав Лукаш і Ростислав Пацеляк — під домашнім арештом). За словами прокурора, який розслідує справу, Шаповалов не йде на співпрацю зі слідством.\nІз обвинувачення Віктора Шаповалова:\n«… Шаповаловим та іншими було незаконно здійснено силовий розгін громадян, які перебували на вул. Інститутській та у Кріпосному провулку м. Києва, внаслідок протиправного та надмірного застосування фізичної сили, спецзасобів та прихованого застосування набоїв для вогнепальної зброї було заподіяно тяжкі наслідки у вигляді вбивства 3 осіб, спричинено тяжкі тілесні ушкодження 13 особам, середньої тяжкості ушкодження — 31 особі…».\nКомандир роти харківського спецпідрозділу «Беркут», один з 4-х підозрюваних у справі розгону протестувальників 18 лютого 2014 року, під час засідання суду Фото: Громадське\n«Мені самому цікаво, в чому полягає перевищення мною повноважень. Нас було 100 людей з харківського «Беркуту», 150 — львівського, рота київського — це 50 — 60 людей, ще кіровоградський.\nКоманди були різні. Коли були біля Кабміну — Лукаш дав команду вишикуватися і йти за ним. Ми, як курчата, пішли за ним. Йшли по Кріпосному, і тут ця машина з-за рогу вилітає на шаленій швидкості з Грушевського. Цей водій цілеспрямовано їхав у стрій «Беркуту». Колеса відірвались від землі, коли він перескочив через гору цегли.\nЩодо Дідича — нічого не можу сказати, я не знаю подробиць, чому співробітники намагалися його затримати. Я не бачив цієї ситуації. Якби я бачив дії моїх бійців, які перевищували їхні повноваження, то я мав би їх зупинити, але я цього не бачив.\nЯкщо нас карають за дії особового складу, то першим повинен відповідати командир батальйону, а не я.\nЯ не вважаю, що я повинен нести відповідальність за щось. Я охороняв громадський порядок. Я нікому не наносив ушкоджень».\nЗАКОН ПРО «АМНІСТІЮ»\nДоки триває суд над Віктором Шаповаловим, Леонід Бібік просить звільнити його від кримінальної відповідальності, посилаючись на закон «Про недопущення переслідувань учасників акцій протесту».\nЦей закон Верховна Рада України ухвалила 21 лютого 2014 року. Мета — захистити мітингувальників від свавілля тодішньої системи. За нього проголосували 372 народних депутати.\nЗакон, який тоді, як багатьом здавалось, мав благородну мету, через два роки правозахисники називають знущанням над правом. Кого та від кого цей закон насправді захищає? І чи можливо було обійтися без нього у час, коли більшість в парламенті становили «регіонали» та комуністи, а у в’язницях і досі лишалися сотні людей?\nЛеонід Бібік — не єдиний, хто хоче скористатися, вже скористався та ще може скористатися цим законом.\nВтім, у багатьох справах необхідність застосування такого закону викликає питання, адже в багатьох випадках протестувальників звинувачували у злочинах, яких вони не вчиняли.\nВодій автомобіля, від наїзду якого загинув Сергій Дідич, Леонід Бібік (праворуч) під час засідання суду Фото: Громадське\nЄВГЕНІЯ ЗАКРЕВСЬКА, адвокатка Галини Дідич:\n«В нас є Бібік, який учасник протестів, який вважає, що він діяв так, як він мав діяти і має тепер право на те, щоб не бути притягнутим до відповідальності. Тобто він вважає, що обставини, які на той момент склалися, позбавляють його відповідальності за те що сталося. Чому? От чисто по-людськи, чому?\nЦе знущання над правом, над законом. І це дуже цинічно, тому що фактично закон, який ухвалювали начебто на захист протестувальників, працює виключно проти них. Першими, хто цим законом скористалися, були Попов, Сівкович… не цим, але аналогічним законом по 30-му листопада щодо розгону студентів».\n19 грудня 2013 року Верховна Рада ухвалила перший закон про недопущення переслідування осіб за дії під час мирних зібрань. 16 і 29 січня 2014-го до закону внесли зміни. Посилаючись на них, суди закрили провадження проти екс-голови КМДА Олександра Попова, екс-голови РНБО Володимра Сівковича, колишнього начальника київської міліції Валерія Коряка та інших.\nАдвокатка Галини Дідич Євгенія Закревська Фото: Громадське\nОЛЕКСАНДР ПОПОВ, голова КМДА 2010 — 2014 рр. Його звинувачують у сприянні розгону студентів у ніч на 30 листопада, оскільки саме мотивуючись розпорядженням Попова завезти на Майдан конструкцію для новорічної ялинки, силовики розігнали мирний протест:\n«Цей закон не просто амністував, він припинив розслідування у всіх справах, пов’язаних з кримінальними або адміністративними правопорушеннями, як з одного, так і з іншого боку. Закон так прописаний, що я ніяких дій не вчиняв, воно все автоматично пройшло, було рішення суду про закриття справи, з яким мене ознайомили».\nПізніше ГПУ звернулася до суду з ініціативою скасувати це рішення. Однак, всі, кого відпустили за амністією, подали апеляцію. Серед них — на той час заступник секретаря РНБО Володимир Сівкович і колишній керівник столичної міліції Валерій Коряк. Олександр Попов цього не зробив.\n«Мені треба, щоб розслідування було проведено і в суді так само, тому що я таким чином зможу довести і собі, і громадськості, що я не порушував закон. Одна справа — просто завезти ялинку, це не є злочин. Інша справа — бути гвинтиком у грі. Я зараз розумію, що в моральному плані я не чистий до кінця, але от я хочу пройти ці іспити для себе — якщо я винен — нехай мене покарають».\nГолова КМДА (2010 — 2014 рр.) Олександр Попов Фото: Громадське\n«Якщо дослівно цю статтю виконувати, то виходить, що ми взагалі не повинні вести розслідування, бо ми збираємо дані стосовно потерпілих, які постраждали на Майдані, а стаття 9 забороняє нам це робити. А стаття 10 передбачає відповідальність за це.\nУ законі так виписана термінологія, що можна його трактувати двояко, або навіть трояко: учасники акцій протесту — це хто? Особи, котрі протестували проти режиму Януковича? В той час протестували і на «антимайдані» — вони були учасниками масових акцій протесту.\nЗаконодавець фактично вказує, що більшість осіб, які вчиняли злочини стосовно правоохоронців, — вони винні, але ми їх амністуємо. Але якби ми ці справи розслідували, то могли б встановити, що особа і не підпадає під кримінальну відповідальність, тому що вона діяла або в стані необхідної оборони, захищаючи власне життя чи здоров’я, або в стані крайньої необхідності, захищаючи життя та здоров’я інших людей, які піддавалися такій небезпеці».\nДекларація Прав людини ООН передбачає ситуацію, коли народ має право на повстання. За словами Сергія Горбатюка, в Україні у 2013 — 2014 роках склалася саме така ситуація — жодна з гілок влади не лише не забезпечувала охорону прав і законних інтересів громадян, а й створювала загрозу цим правам та інтересам.\nІ саме це мало б бути підставою для декриміналізації дій мітингувальників під час протесту. Але для цього потрібно зібрати достатньо чіткі докази, що стало фактично неможливим з ухваленням 21 лютого 2014 року «закону про амністію».\nНачальник управління спеціальних розслідувань ГПУ Сергій Горбатюк Фото: Громадське\nПечерський суд Києва звільнив Леоніда Бібіка від кримінальної відповідальності, пославшись на закон «Про недопущення переслідувань учасників акцій протесту». Адвокати Галини Дідич подали апеляцію на це рішення суду. Апеляція досі на розгляді.\nНині на Мінському процесі від України вимагають ухвалення «дзеркального» закону «про амністію» учасників подій на сході.


Сьогодні ми разом намалюємо Гулію Йелпс з Монстр Хай. Почнемо з кола для голови, потім проведемо лінію для шиї. Далі зробимо форму для тулуба і стегон. Проведемо напрямні лінії для обличчя і тіла, лініями намітимо руку і ноги.\nТепер визначимо форму обличчя і великі очі Гулии. Коли це буде готове перейдемо до малювання тулуба і рук, відтворимо рукава.\nЗакінчимо малювати обличчя. Для цього домалюємо очі, потім зробимо ескіз носа, рота і вух. Проведемо лінію волосся. Далі намалюємо блузу і штани довжиною до коліна, так як вона носить високі чоботи. Домалюємо руку і перейдемо до кроку чотири.\nПерше, що нам потрібно зробити, на цьому етапі це домалювати довгі і густі волосся Гулии. Потім зобразимо її стильні чоботи на високих підборах.\nОстаннім кроком малювання деталізуємо рот. Так само нам потрібно додати деталей і її одязі. Потім домалюємо чоботи і зобразимо шнурівку на них. Домалюємо волосся і зітремо чорнові лінії.\nНаш малюнок готовий. Тепер Ви вмієте малювати Гулію Йелпс. Залишилося тільки розфарбувати малюнок. Хороша робота!\nЯк намалювати Едварда Кенуэя з Assassins Creed 4 олівцем\nЯк намалювати Робекку Стім з мультсеріалу Монстер Хай олівцем\nЯк намалювати піктограму Гулии Йелпс з Монстр Хай простим олівцем


February 2017 - KyiPost\n28/02/2017 By Kyibiz with 0 Comments\n28/02/2017 By Kyipolit with 0 Comments\n«Перші дві спроби штурму були відбиті, тітушки відійшли та перекрили підходи та під’їзди до редуту. Діють сумісно із так званою поліцією», – додали в штабі.\nСьогодні також керівник Міністерства внутрішніх справ Арсен Аваков закликав керівників Антитерористичного центру ухвалити рішення для зняття блокади Донбасу.\nРеконструкція Шулявського мосту може тривати до двох років і коштуватиме близько півтора мільярди гривень. Про це Радіо Свобода повідомив мер Києва Віталій Кличко.\nПід час інспектування ремонтних робіт він заявив, що рух громадського та легкового транспорту на мосту наразі буде не обмеженим.\nЯк повідомили «Київавтодорі», причиною обвалу Шулявського мосту є, в першу чергу, пожежі, які сталися раніше біля шляхопроводу.\n«В даному випадку причиною обвалу є, в першу чергу, пожежі, що відбувались в 2005, 2007 роках. По-друге – це корозія бетону. Шляхопровід побудований в 1964 році, а у 1986 була остання реконструкція, з того часу капітальні ремонтні роботи на мосту не проводились», – повідомив генеральний директор комунальної корпорації «Київавтодор» Олександр Густєлєв.\nУ Києві ввечері 27 лютого обвалилася частина бетонної огорожі на Шулявському шляхопроводі, що є важливим сполученням для транспорту. За повідомленнями, ніхто не постраждав, але уламки пошкодили припарковані під мостом автівки.\nУ зв’язку з обвалом частини конструкцій Шулявського мосту в Києві столична влада закликала водіїв скористатися наземним та підземним громадським транспортом.\n28/02/2017 By Kyisvit with 0 Comments\nРосійську опозиційну активістку Таїсію Осипову, арештовану в 2010 році за звинуваченням в торгівлі наркотиками, звільнили після понад шести років позбавлення волі.\nОпозиційних рух «Інша Росія» повідомив у twitter, що до Осипової застосували умовно-дострокове звільнення і вона вийшла з в’язниці в Тверській області 28 лютого.\nОсипова була заарештована в листопаді 2010 року і засуджена до восьми років позбавлення волі в 2012 році в своєму рідному місті Смоленськ. Її засудили у справі щодо збуту наркотиків.\nОсипова, її адвокати і прихильники стверджують, що справа сфабрикована для того, щоб чинити тиск на її чоловіка, Сергія Фомченкова, члена виконкому «Іншої Росії».\nУ 2012 році Європейський парламент у своїй резолюції засудив використання Росією своєї судової системи в політичних цілях, також Осипову назвали однією з опозиційних активістів, які переслідуються через їхні політичні погляди.\nРосія: у Москві поліція проводить обшук в квартирі правозахисниці Зої Свєтової\nУ столиці Росії, Москві, співробітники поліції проводять обшук в будинку правозахисниці і журналістки «Відкритої Росії» Зої Свєтової. Про це на своїй сторінці у Facebook повідомила її адвокат Ганна Ставицька.\nЗа словами Тимофія Дзядко, сина Свєтової, обшук проходить «у справі ЮКОСа і Відкритої Росії».\nНаприкінці 2015 року співробітники Слідчого комітету Росії обшукали щонайменше квартири 10 співробітників створеного Михайлом Ходорковським руху «Відкрита Росія». У СК свої дії тоді пояснювали розслідуванням у справі ЮКОСа, яка була порушена ще в 2003 році.\nЗоя Свєтова також активно відстежує стан справ з українськими політичними в’язнями, які перебувають в ув’язненні в Росії.\n28/02/2017 By Kyieu with 0 Comments