ЯКИЙ РІК, ХРИСТИЯНИ? | Волинська єпархія Київського Патріархату – Газета «Волинські єпархіальні відомості»\nРимляни за 45 років до Різдва Христового почали святкувати новоліття 1 січня, коли до виконання обов’язків приступали новообрані сенатори, замість 1 березня, як це було раніше. Проводили цей день у безчинних, шумних забавах з переодяганням, в ігрищах і розпусті. За віруваннями римлян-язичників, перші миттєвості нового року мали доленосний вплив на весь рік: хто весело зустріне і проведе його перший день, той цілий рік буде жити весело. Звідси і виник звичай гульбища. Бути п’яним цього дня вважалося необхідним навіть для тих, хто не любив упиватися вином. Шум, крик, пісні, танці наповнювали вулиці й будинки протягом ночі.\nУ християн днями новоліття в різних країнах і в різні часи були 25 березня, 1 вересня, 23 вересня і 25 грудня, а згодом стало 1 січня. Щоб було «по-європейськи», Петро І наказав з 1700 року зустрічати Новий рік у своїй імперії 1 січня (доти ж Новий рік на Русі святкували 1 вересня, бо це початок нового церковного року). З наказу царя придворні почали ставити і ялинки (а це давньогерманський язичницький звичай) та цілу ніч бенкетувати посеред Різдвяного посту. Бо ж відомо, що Петро І до Церкви був неприхильний. А згодом цей звичай заполонив мало не все суспільство.\nТож дивлячись на те, як ми зустрічаємо Новий рік сьогодні, запитаймо себе: «Невже нині 45 рік до Різдва Христового, а не 2008-й після приходу Спасителя, і ми живемо в язичницькій Римській імперії, а не в християнській Україні?» Святитель Йоан Золотоустий казав: «Якщо ти хочеш отримати користь і від першого дня цього місяця (січня), то чини так: подякуй Богу ... і скажи самому собі: „Дні біжать і проходять, роки закінчуються ... а що зробили ми доброго?..“» Тож перш ніж завершиться 2008-й і розпочнеться 2009 рік Божий, запросіть до своєї оселі, до свого новорічного столу Господа. Зробити це можна лише звернувшись до Нього з молитвою подяки за прожитий рік і проханням благословити новий. Зустрічаючи його передусім молитвою, пам’ятаймо, що цей рік Божий, а не корови, свині, миші, і ми – діти Божі, а не... Чи не так?\n26 січня 2009 р. Версія для друку


“Свобода” програла війну: Надал і компанія легалізували стихійний ринок на Шептицького. Нібито тимчасово – Провсе\n“Свобода” програла війну: Надал і компанія легалізували стихійний ринок на Шептицького. Нібито тимчасово\n28.02.2012, 10:18 1.6k перегляди\n16 лютого 2012 року виконком Тернопільської міської ради дозволив продаж овочів і фруктів з автопричепів та автомашин на вулиці Шептицького.\nКеруючись ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи звернення ТзОВ «Тернопільський речовий ринок», з метою створення належних умов для торгівлі овочами та фруктами на вул. Митрополита А.Шептицького, запобігання виникнення несанкціонованої торгівлі виконавчий комітет міської ради вирішив:\n1.Дозволити ТзОВ «Тернопільський речовий ринок» тимчасово до 01.06.2012р. проводити торгівлю овочами та фруктами з автомашин та автопричепів (без облаштування торгових рядів) на земельній ділянці, наданій товариству в оренду, відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 28.02.2002р. «Про надання товариству з обмеженою відповідальністю «Тернопільський речовий ринок» для обслуговування автостоянки № 2 за адресою вул. Митрополита А.Шептицького.\n2.ТзОВ «Тернопільський речовий ринок»: 2.1 Визначити місця для торгівлі, встановити в доступному для покупців місці контрольні ваги та облаштувати лабораторію ветеринарно – санітарної експертизи. 2.2 Забезпечити належний санітарний стан на території, на якій буде здійснюватись торгівля та прилеглій до неї території.\n3.Погодити режим роботи з 7.30.год до 20.00 год.\nПопередня Півтораку-старшому вже не допоможе політика і козаки?\nНаступна Енергетики Тернополя зроблять “подарунок” до 8 березня – періодично не буде світла в місті\nПівтораку-старшому вже не допоможе політика і козаки?\nЕнергетики Тернополя зроблять “подарунок” до 8 березня – періодично не буде світла в місті


Новий рік українці зустрічатимуть з морозами | ВолиньPost\nУ зв'язку з ультраполярним вторгненням арктичного повітря в Україні наступного тижня очікується різка зміна погоди.\n"28-29 грудня в Україні, починаючи з північних областей, відбудеться зниження температури повітря вночі та вдень до 1-9° морозу", - йдеться у повідомленні.\n30-31 грудня відбудеться подальше похолодання: вночі до 8-14° морозу, місцями до 17° морозу, вдень до 4-10° морозу, на крайньому півдні та Закарпатті вночі до 6-12° морозу, вдень до 1-5° морозу. В Україні, крім західних областей, невеликий сніг.\n1-3 січня утримається холодна погода, переважно без опадів.\nНагадаємо, 2015 рік був найтеплішим за останні 1500 років.\nТеги: зима, погода, мороз\nВолинян попереджають про морози\n04 лютий, 16:27


Валентин Наливайченко відкрив пам’ятний знак у «Тюрмі на Лонцького» - новини ZIK.UA\nНовини » Львів понеділок, 8 червня, 2015, 18:24\nВалентин Наливайченко відкрив пам’ятний знак у «Тюрмі на Лонцького»\nВалентин Наливайченко та Андрій Садовий під час відкриття пам’ятного знаку у «Тюрмі на Лонцького». Фото: sbu.gov.ua\nУ Львові 8 червня, на подвір’ї Національного музею-меморіалу «Тюрма на Лонцького», голова Служби безпеки України Валентин Наливайченко разом з очільниками області та міста відкрив пам’ятний знак та передав подвір’я у користування музею.\nХоча цей захід прес-служба СБУ взагалі не аносувала у місцевій пресі, однак він виявився велелюдним за активної участі особового складу управління СБУ у Львівській області, представників творчих спілок, громадських організацій та Правого сектору. Услід за високим гостем та першими посадовими особами області й міста прибув чималий десант представників «четвертої влади», щоб висвітлити урочисту подію.\nСпільну молитву за жертвами масових розстрілів в’язнів «Тюрми на Лонцького», де розташовувався слідчий ізолятор НКВС у червні 1941 року, відслужили четверо священиків різних християнських конфесій: декан УАПЦ о. Олег, проректор Львівської богословської академії УПЦ КП о. Віталій, представник римо-католицької метрополії о. Володимир та настоятель церкви св. Юра УГКЦ о. Роман.\nЗвертаючись до присутніх, Валентин Наливайченко сказав: «Дорогі українці! Окупація, агресія, тортури, смерті. Все це було тут у червні 41-го. Нас не жаліли кати, незалежно від того, чи були вони нацистами, чи комуністами, не жаліли українців, не жаліли поляків, знищували євреїв. Наймолодший, хто загинув тут, у цій катівні у червні 41-го – це Вітольд Марцеховський, молодий поляк. Найбільші жертви, яких понесли українці в таких катівнях по всій державі, по всіх українських землях, були через те, що боролися проти поневолення, очолювали український визвольний рух. Тут і зараз сьогодні ми розуміємо, хто ми є після цієї боротьби, хто ми є під час продовження цієї боротьби. Зараз на цьому місці збереглася віра, але й головне – з’явилася далі гідність та звитяга кожного українця. Півтора року тому ми, українці, я вас впізнаю в обличчя, йшли без зброї, незахищені, з дерев’яними щитами проти автоматів Януковича. Через рік, зараз, продовжують наші патріоти – добровольці, військові офіцери СБУ і Збройних сил, всі українці –боронити рідну землю від новітнього московського агресора, який насправді давно і злочинно планував поневолити українців, знищити українців. А не вдалося це тому (і не вдасться!) бо такі місця – в наших серцях! Тому що українська дія і боротьба проти поневолення в наших серцях, в наших обличчях – і в цьому є наше майбутнє! І ми його будемо боронити, і ми його будемо захищати шануючи, вшановуючи, пам’ятаючи».\n«Дорога громадо, дорогі українці, я маю честь під патронатом Президента України Петра Порошенка і на його доручення зробити наступний важливий крок для меморіалу жертв каральних режимів – комуністичного і нацистського: передати громаді Львова, так як належить, те, що було забрано у наших людей. Забрали нерухомість, забрали землю та ще й збудували катівню. Настав час продовжити те, що ми починали із шановною львівською громадою в 2008-2009 роках. Настав час іти далі й передати вам землі – для того, щоб тут з’явився і назавжди став оборонний рубіж України. Оборонний рубіж через пам’ять, віру, гідність тих, хто не скорився, тих, хто далі буде боронити рідну землю. Тому акт на землію і подальші дії на підтримку цього меморіалу будемо продовжувати. Маю честь сьогодні, за вашої присутності, передати перші документи, які продовжать спільну нашу працю з ушанування й встановлення меморіалу, шановному голові міста пану Андрієві Садовому», – пояснив Валентин Наливайченко, передавши меру Львова тубус із невідомими документами.\nПісля голови Служби безпеки України до присутніх на церемонії звернулися міський голова Львова Андрій Садовий, голова ЛОДА Олег Синютка та народний депутат ВРУ Герой України Юрій Шухевич. Достойники урочисто стягнули з пам’ятного знака драперію і те, що оголошувалася як таке, що мало щойно закладатися, вже постало у всій красі.\nВідкритий пам’ятний знак має вигляд полірованої плити червоного граніту, на якій визолочено напис: «На цьому місці буде споруджено меморіал пам’яті жертв тоталітарних режимів».\nОскільки очільник управління СБУ у Львівській області п. Андрейчук розпорядився повісити поруч банер з проектом пам’ятника жертвам тоталітарних режимів, то виникла стійка асоціація, що саме цей твір (дипломну роботу випускника художнього коледжу) запропоновано до спорудження.\nЗагалом церемонія закладення пам’ятної таблиці своїм ритуалом та антуражем до болю нагадувала «показуху» радянських часів: курсанти, почесна варта, яка дослівно вмлівала на сонці, оркестр Академії сухопутних військ ім. Гетьмана Сагайдачного, хорова капела «Трембіта», історичні реконструктори із сальвою, масовка з працівників спецслужб тощо. Якийсь відвертий несмак був у тому, як «забули» надати слово дисиденту Ігорю Калинцю чи вітали голову СБУ із уродинами, як тюремний двір устелили ковроліном «штучна трава», розставили крісла для віп-осіб, «насадили» у пластмасових вазах туй, сакур, лаврів та петуній. А після забезпечення красивої картинки для телеоператорів усю цю недоречну бутафорію повантажили в автобус і вивезли.\nПід дерев’яним хрестом залишилися два однотипні вінки зі штучних квітів (один від Львівського управління СБУ, другий – особисто від Наливайченка), і великий біло-червоний букет живих квітів – від Генерального консульства Республіки Польща у Львові.\nКому потрібен був цей відвертий піар на кістках: місцевим політикам і чиновникам? Хто кому що передавав, яке майно, які акти на землі? Яким має бути ким і коли споруджений «меморіал пам’яті»? Ці запитання так і залишилися без відповіді.


Як скасувати синхронізацію |ЯкПросто\nСинхронізація часу зі спеціальним сервером допомагає відображати коректне час для вашого часового поясу. В настройках аплету «Дата і час» дану опцію можна відключити, але в майбутньому ви можете спостерігати різницю в поточному і реальному часі.\nСинхронізація часу використовується як додаткова опція, яку можна відключити. Як правило, це відбувається з двох причин: непотрібність звірки часу і при виникненні проблем при виконанні цієї операції. Самий простий і доступний метод відключення синхронізації часу з сервером — запуск апплета «Властивості: Дата і час».\nІснує кілька способів запуску цього аплету. Перейдіть до робочого столу і двічі клацніть лівою кнопкою миші по годинах в системній панелі (треї). Трей знаходиться в правому нижньому кутку вікна робочого столу. Те ж саме вікно відкривається через «Панель управління», якщо двічі клацнути по значку «Дата і час».\nПерейдіть до вкладки «Час інтернету» і зніміть позначку з пункту «Виконувати синхронізацію з сервером часу в інтернеті». Натисніть кнопку «Застосувати», а потім кнопку ОК.\nЩойно виконану вами операцію можна здійснити через реєстр операційної системи. Для цього вам знадобиться створити reg-файл, в якому будуть містити три кодові рядка. Запустіть будь-який текстовий редактор або створіть новий текстовий документ на робочому столі.\nУ порожній файл необхідно скопіювати наступні рядки:\n[HKEY_LOCAL_MACHINE SYSTEM CurrentControlSet Services W32Time Parameters]\n«Type» = «NoSync»\nПотім збережіть файл, натиснувши поєднання клавіш Ctrl + S (меню «Файл» пункт «Зберегти»). У вікні імпорту введіть його назву, наприклад, «Сінхрон.reg». В полі «Тип файлу» виберіть рядок «Всі файли».\nЗбережений таким чином файл слід запустити, двічі клацнувши по ньому лівою кнопкою миші. У діалоговому вікні погодьтеся зі змінами, натиснувши кнопку «Так». Тут же на екрані з’явиться вікно з повідомленням про внесені зміни, натисніть ОК або клавішу Enter.\nЯкщо ви шукайте причину некоректної синхронізації, слід розглянути два варіанти. Перший полягає в слабкому заряді харчування акумуляторної батареї на материнській платі. Рішенням даної проблеми є придбання такого ж елемента живлення і заміна старої батареї на нову.\nДругою причиною є вступ в силу постанови Президента РФ про скасування переведення часу, який було затверджено влітку 2011 року. Компанією Microsoft було розроблено спеціальне доповнення, яке можна завантажити за наступним посиланням http://support.microsoft.com/kb/2570791 ( http://support.microsoft.com/kb/2570791 ) .


На Гаваях туристів змусять самих платити за свій порятунок\nСобытия в миреparlament.ua3 мар.\nВлада американського штату Гаваї хоче змусити туристів, які не читають або ігнорують попереджувальні знаки та через це наражаються на небезпеку, самих платити за свій порятунок.\nПро це повідомило видання New York Post.\nГавайські законодавці розглядають законопроєкт, який може вимагати від туристів відшкодувати витрати місцевим рятувальним бригадам, якщо мандрівників потрібно було врятувати, бо вони зійшли з промаркованих стежок, увійшли на приватну територію або проігнорували попереджувальні знаки про те, що стежка закрита, – йдеться в повідомленні.\nТакі законопроєкти розглядали у штаті й раніше, однак вони не мали достатньої підтримки. Нині ж через пандемію коронавірусу бюджет штату сильно постраждав і влада шукає нові способи його наповнення.


Міжнародні експерти розповіли, як протидіяти дезінформації Росії та Китаю - Детектор медіа.\nУчасники тематичної дискусії на міжнародному громадсько-політичному форумі «Democracy in Action: Zero Corruption» резюмували, що ключові кроки для протидії російській і китайській дезінформації — вивчення, регулювання та об'єднання.\nЗокрема Наталія Лигачова, голова ГО «Детектор медіа» зауважила, що, по-перше, Україна й міжнародні партнери мають спонукати зміни в законодавствах, які би підсилили фінансову прозорість ЗМІ та внеможливили б існування дезінформаційних майданчиків. По-друге, треба спонукати підтримувати якісні ЗМІ. По-третє, слід докладати зусиль для об'єднання, зокрема з бізнесом задля підтримки рекламними майданчиками, грантами тощо. Також потрібна консолідація дій у міжнародних структурах, зауважила спікерка.\nПітер Померанцев, старший аналітик Університету Джона Гопкінса, директор ініціативи «Арена» резюмував, що протидіяти дезінформації потрібно в двох площинах — забезпечити регулювання та належну комунікацію з аудиторією. Щодо першої він нагадав, що дезінформація насамперед — це скоординована поведінка, а не зміст контенту. Пітер Померанцев вважає, що слід забезпечити правові засоби протидії дезінформації, але регулювати потрібно «не свободу слова і контент», а поширення. Зокрема заборонити створення мереж облікових записів усередині країн та закордоном, зауважив спікер. По-друге, за словами Пітера Померанцева, «ми маємо розуміти наші аудиторії краще, ніж пропагандисти, взаємодіяти прозоро, демократично і розуміти, що йде на користь.\nУ розрізі китайської дезінформації Девід Шуллман, старший радник Міжнародного республіканського інституту, зауважив, що країнам важливо розуміти, як китайська комуністична партія формує інформаційний простір у них країнах і світі загалом. По-друге, за словами спікера, країнам потрібен «здоровий журналістський блок», щоби не було плідного ґрунту для формування китайського дезінформаційного поля.\nОксана Романюк, Наталія Лигачова, Давід Стулік, Любов Цибульська, Катерина Крук, Девід Шуллман, Пітер Померанцев\nКатерина Крук, менеджерка з питань публічної політики Facebook в Україні, наголосила, що важливо інвестувати в місцеві організації й фактчекерів і вирішити проблему загального регулювання. Однак Facebook може протидіяти дезінформації тільки в межах своєї платформи, а оскільки проблеми, за словами спікерки, сфокусовані в кількох шарах, то й вимагають багатовекторного вирішення. Facebook зі свого боку працює над поширенням у різних країнах спеціальних сервісів — програм для журналістів, Індексу якості новин тощо; з часом вони будуть доступні й в Україні, сказала спікерка. «За останні роки нам не бракує координації між Facebook і українськими активістами і інституціями. Ми почули звернення України і створили канали співпраці», — додала Катерина Крук. Для протидії дезінформаційним кампаніям потрібно концентруватися на поведінці і мотивації зловмисників, резюмувала вона.\nДавід Стулік, керівник Східноєвропейської програми безпекового центру «Європейські цінності» у Чехії, ексречник представництва ЄС в Україні Давід Стулік звернув увагу на розвиток медіаграмотності та критичного мислення, проведення журналістських розслідувань про носіїв пропагандистських тез і джерела їх фінансування, а також порадив Україні залучати діаспору, зокрема в Чехії.\nЛюбов Цибульська, керівниця Центру стратегічних комунікацій та інформаційної безпеки України зауважила, що Росія працює проти України в 7 – 8 напрямках: військовий, кібератаки, медіа, корумповані політики, церква, ультраправі/ліві, громадські організації. «Коли ми говоримо винятково про боротьбу з дезінформацією, це все одно що гасити пожежі. Ми мусимо дивитися на всю лернейську гідру, у неї багато голів», — сказала Любов Цибульська. — Треба працювати в усіх цих напрямках і, насамперед, розслідувати діяльність і фінансування агентів впливу».\nНа думку Любові Цибульської, проти чужих наративів потрібно виставляти власні й робити це спільними зусиллями держави й суспільства. «Який би позитивний наратив держава не запропонувала, якщо його не підхопить громадянське суспільство, медіа і громадяни, він ніколи не буде успішним, — зауважила вона. — Об'єднання громадських організацій, об'єднання журналістів і особливо об'єднання держави і громадянського суспільства — запорука успіху в протидії дезінформації. Росія таргетує нашу єдність. Це сигнал, що нам потрібно робити — об'єднуватися, а не сваритися». Любові Цибульська додала, що Україні важливо навчитися не толерувати олігархічні медіа, показувати міжнародним партнерам сильні сторони і реформуватися в слабких місяцях.\nНагадаємо, під час дискусії «Міжнародна відповідь на дезінформацію» експерти також обговорили тенденції проросійських й антизахідних меседжів в українському медіапросторі та китайських дезінформаційних кампаній. Давід Стулік, керівник Східноєвропейської програми безпекового центру «Європейські цінності» у Чехії, ексречник представництва ЄС в Україні, зауважив, що наразі Україна перемагає в інформаційній війні.\nМіжнародний громадсько-політичний форум Democracy in Action організували громадська організація «Центр Протидії Корупції», голова конференції Ганна Гопко, мережа захисту національних інтересів «АНТС» і більше 30 громадських і міжнародних організацій та медіа. Як зауважили організатори, форум відбувається за тиждень до зустрічі президента США Джо Байдена з президентом РФ Володимиром Путіним, перед самітами «Великої Сімки» та НАТО. Форум відбувся 7 – 8 червня в Києві за участю 65 спікерів з усього світу — лідерів країн, представникв НАТО, Пентагону та ФБР, Єврокомісії та Європарламенту, громадських діячів, журналістів-розслідувачів. Мета — спільний пошук рішень гібридних загроз демократії.\nЦентру стратегічних комунікацій та інформаційної безпеки


Чому болить зліва внизу живота: пояснення та рішення жіночої проблеми\n03.05.2019 1 156 0 newsdaily.org.ua\nБіль внизу живота зліва у жінок може бути ознакою захворювань органів ШКТ, селезінки, яєчників, матки, лівих придатків і т. д. Якщо ви зіткнулися з болем внизу живота, слід з'ясувати її причину і вчасно звернутися до лікаря. Детальніше про те, чому можуть виникнути больові відчуття, розповідає портал klimakspms.\nЧому болить внизу живота зліва?\nЯк лікувати біль внизу живота?\nЗверніть увагу на представлені нижче поширені причини болю в нижній частині живота. Пам'ятайте, самолікування може бути небезпечним для вашого здоров'я.\nПричини болю внизу живота у жінок можуть бути абсолютно різними. Серед них кишкові проблеми, патології урологічних органів, розлади статевої сфери, неврологічні захворювання і т. д. Всі види болю відносяться до 2 групи: органічні та функціональні. Як правило, біль внизу живота – результат запалення, інфекційних уражень, порушення кровообігу, спазмів м'язів, дистрофічних змін. Крім усього іншого, больові відчуття можуть виникати з-за ураженого органу в місці, де він розташований, або віддаватися від інших, віддалених органів.\nГоловними ознаками гінекологічних патологій вважається біль внизу живота, збій менструального циклу, безпліддя, а також загальна втома і слабкість. Найбільш частими захворюваннями в даному випадку є ендометріоз, яєчникові кісти, спайкова хвороба, або позаматкова трубна вагітність, сальпінгіт та сальпінгоофорит, овуляторний синдром і синдром залишкового яєчника. Крім того, є ймовірність, що біль внизу живота вказує на маткові патології, такі як аденоміоз, ендометрит, міому, поліпи і дисменорею.\nКрім позаматкових і маткових розладів, біль може виникнути після абортів, після пологів і під час менструації. В такому випадку це можна вважати нормою. Однак, якщо больові відчуття виникають до чи після менструації, це може вказувати на серйозні захворювання. У період менопаузи болі внизу живота можуть бути ознакою появи доброякісної пухлини на яєчниках.\nКишкові порушення. Часто біль зліва внизу живота є результатом патології сигмовидної кишки. В даному випадку хвороба супроводжується гострою схваткообразной болем, а також загальною інтоксикацією організму. До найбільш поширених кишкових порушень відносяться хронічний неязвенный сигмоидит, хвороба Крона, апендицит, виразковий коліт, а також дивертикулез товстого кишечника.\nЕтіологія, пов'язана з селезінкою. До цього пункту відносяться пухлини, заворот органу, абсцеси і т. д. В даному випадку біль може вказувати на Лімфо - і мієлолейкоз, абсцес або заворот селезінки.\nУрологічні проблеми. Ріжуча біль зліва внизу живота також може бути ознакою пієлонефриту, каменів у нирках і ниркової кольки.\nВагітність. Гострі, ріжучі болі в нижній частині живота під час вагітності можуть бути ознакою позаматкової вагітності, передчасного відшарування плаценти, загрози викидня, проблем з ШКТ, розтягування підтримують зв'язок матки, а також хірургічних патологій.\nНевдалий статевий акт. Після невдалого статевого акту ви можете відчувати тягнучий біль в нижній частині живота. Це пов'язано з моральним незадоволенням. Такий біль, як правило, проходить сама.\nЯкою б не була причина вашої болю, необхідно пройти діагностику у лікаря. Щоб визначити патологію, може знадобитися УЗД, КТ, МРТ, рентген тазу, черевної порожнини і хребта, лапароскопія, а також іригоскопія. Після того, як лікар визначить причину вашої проблеми, він призначить відповідне лікування. Пам'ятайте, що краще всього звернутися до лікаря якомога раніше, щоб мати високі шанси на повне одужання.\nЧитайте також Чому не можна мочити щеплення: розвінчання популярного міфу\nПоширені причини, чому турбує біль внизу живота\n© gpointstudio/IStock Чому виникає біль внизу живота? Більшість жінок страждає із-за цього симптому. Але не завжди ми усвідомлюємо, коли потрібно йти до лікаря. Netdoctor\nЧому болить праворуч вгорі живота: поширені причини\n© shih-wei/iStock Відчуваєте біль в животі? Причин цьому може бути багато. Все залежить від того, де конкретно локалізується біль. Біль у животі може бути наслідком\n10 причин, чому болить живіт\n© Cüneyt Genç/Flickr Гастроентеролог Марія Коновалова вважає, що не варто ігнорувати біль у животі, адже деколи вона може бути пов'язана з серйозними проблемами зі


Флісову кофту Зеленського продали на аукціоні в Лондоні за £90 тисяч – NizhynNEWS\nГоловна/Україна і світ/Флісову кофту Зеленського продали на аукціоні в Лондоні за £90 тисяч\nФлісову кофту Зеленського продали на аукціоні в Лондоні за £90 тисяч\nУ Лондоні (Велика Британія) відбувся благодійний аукціон зі збору коштів на підтримку України. Серед лотів була флісова кофта українського лідера Володимира Зеленського, яку вдалося продати за £90 тис.\nЯк поінформували в посольстві України у Великій Британії, благодійний захід відбувся 5 травня під назвою Brave Ukraine (Хоробра Україна).\n– Метою було розповісти історії хоробрості українців, що стали іконічними за час війни, а також зібрати кошти на підтримку цієї хоробрості. Гостями вечора стали 400 найвпливовіших людей політики, культури, бізнесу, спорту та медіа, – наголосили в посольстві.\nЯк інформує британське видання The Telegraph, аукціоном особисто керував прем’єр-міністр Великої Британії Борис Джонсон.\nОдним із лотів стала флісова кофта Володимира Зеленського кольору хакі, в якій він записував свої перші відеозвернення після початку повномасштабного вторгнення російських військ в Україну. Український лідер залишив на кофті свій підпис та напис Слава Україні!\nПід час аукціону Борис Джонсон припустив, що ціна на цей лот повинна бути значно вищою за стартову, яку встановили на рівні £50 тис. У підсумку вартість лоту сягнула £90 тис.\nПід час виступу на заході Джонсон назвав президента України “одним із найнеймовірніших лідерів сучасності”. Очільник британського уряду також наголосив, що Кремль не зможе зламати дух українців, як би не старався.\n– Йому (Володимиру Путіну, – Ред.) ніколи не здолати ті незламні Збройні сили, які вже відбили російську армію від воріт Києва, а тому здійснили найбільший воєнний подвиг ХХI століття. Тому я, як ніколи, впевнений, що Україна переможе. Україна буде вільною, і суверенна Україна знову підніметься, – наголосив Джонсон.\nВін додав, що повномасштабна війна в Україні є боротьбою між свободою і гнобленням, між демократією та тиранією, незалежністю та імперіалізмом, світлом і пітьмою, добром та злом. Джонсон запевнив, що Британія продовжить надавати Україні допомогу, доки в цьому буде потреба.\nПід час заходу виступив і Володимир Зеленський за допомогою відеозв’язку. Президент похвалив Велику Британію, а також особисто Бориса Джонсона та назвав його “хоробрим”.\nСеред інших лотів аукціону, організованого Christie’s, були:\n• прогулянка Києвом разом із мером міста Віталієм Кличком;\n• керамічний півник– ідентичний тому, якого подарували Джонсону під час його прогулянки із Зеленським вулицями Києва (подібний півник стояв на кухонній шафі, яка вціліла у зруйнованій багатоповерхівці в Бородянці і став символом незламності України);\n• марки, присвячені крилатій фразі про російський воєнний корабель (з підписом автора фрази);\n• три роботи української художниці Алевтини Кахідзе на тему війни;\n• новорічні кульки, які перша леді України Олена Зеленська розмалювала разом із дітьми з інвалідністю;\n• фотографія авторства вбитого російськими загарбниками фотокореспондента Макса Левіна, яку обрала його родина.\nЗа даними українського посольства, завдяки аукціону вдалося зібрати понад $1 млн на допомогу дітям.


Вакцина від коронавірусу AstraZeneca: в ПАР відмовилися від препарату - Главред\nУ ПАР забракували вакцину від коронавірусу, яку поставлять до України\n8 лютого 2021, 08:27\nПрепарат забезпечує мінімальний захист від інфекції, викликаної домінівним в країні штамом коронавірусу.\nУ ПАР забракували вакцину від коронавірусу, яку поставлять до України / Фото Reuters\nУ Південно-Африканській Республіці припинили використання вакцини від коронавірусу шведсько-британської фармацевтичної компанії AstraZeneca. Препарат забезпечує мінімальний захист від інфекції, викликаної домінівним в країні штамом коронавірусу.\nAstraZeneca заявила в суботу, що вважає, що її вакцина може захистити від важкого захворювання, і що вона вже почала адаптувати її проти варіанту 501Y.V2, пише Reuters.\nВодночас провідний дослідник випробування AstraZeneca в Південній Африці професор Шабір Мадхі сказав, що дані про вакцину були перевіркою реальності і що настав час "переглянути наші очікування щодо вакцин COVID-19".\nУ Бразилії доброволець помер під час випробування вакцини від коронавірусу шведсько-британської фармацевтичної компанії AstraZeneca.\nВакцину від коронавірусу, розроблену англо-шведською фармацевтичною компанією AstraZeneca, порекомендували використовувати тільки для вакцинації людей у віці від 18 до 64 років.\nВакцина від коронавірусу британсько-шведської компанії AstraZeneca, яка надійде і до України, малоефективна проти штаму з ПАР. Але виробники пообіцяли поліпшити препарат.\nЗараз ви переглядаєте новину «У ПАР забракували вакцину від коронавірусу, яку поставлять до України». Інші новини коронавіруса читайте в розділі «Коронавірус». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


§ 4. Спеціальні види умислу в кримінальному праві / Lib-Net.com\n§ 4. Спеціальні види умислу в кримінальному праві\nКрім прямого і непрямого умислу, передбачених безпосередньо в КК, теорія та практика знає інші (спеціальні) види умислу, що впливають на кваліфікацію злочинів та індивідуалізацію покарання.\nЗалежно від часу виникнення розрізняють заздалегідь обміркований і раптово виниклий умисли.\nПри заздалегідь обміркованому умислі між виникненням умислу вчинити злочин і його реалізацію є певний, іноді досить тривалий проміжок часу. Даний вид умислу слід аналізувати в сукупності з іншими обставинами справи: характером і ступенем суспільної небезпеки злочину, що готується, способом вчинення, засобами і знаряддями вчинення злочину, заходами, що вживаються особою для наступного приховування злочину, і т.п. Тривалий період підготовки злочину може в одних випадках свідчити про більший ступінь його суспільної небезпеки, наприклад, при підготовці терористичного акту, створенні банди і т.д., а в іншому – про сумніви особи, що готує, наприклад, вбивство людини з мотиву ревнощів, а в іншій ситуації з почуття жалості до потерпілого і т.п. Тільки всебічна оцінка всіх обставин у справі дозволить суду правильно визначити значення такого умислу.\nЗаздалегідь обміркований умисел може бути як прямим, так і непрямим. Перший зустрічається частіше, тому що тривала підготовка звичайно свідчить про те, що особа не тільки поставила мету, але і бажає настання злочинного результату.\nРаптово виниклий умисел є характерним для випадків, коли між виникненням і реалізацією умислу на вчинення злочину практично немає розриву в часі або розрив вкрай незначний. Даний вид умислу характерний для побутових злочинів, діянь, вчинених на ґрунті особистих неприязних відносин або в стані алкогольного сп’яніння і т.п.\nРізновидом раптово виниклого умислу є афектований умисел. Він характеризується раптовістю виникнення, короткочасністю протікання. На відміну від інших видів даний умисел виникає як реакція на неправомірну поведінку потерпілого у відношенні винного. Раптово виникаюче сильне душевне хвилювання служить спонукальним мотивом до злочинної поведінки. Афектований умисел оцінюється законодавцем як обставина, що істотно впливає на зниження суспільної небезпеки злочину і, відповідно, пом´якшення покарання.\nЗалежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків у теорії кримінального права прийнято виділяти умисел конкретизований (визначений) і неконкретизований (невизначений).\nКонкретизований – це вид умислу, при якому особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння і розмір заподіяної шкоди. Цей вид умислу підрозділяється в свою чергу на простий і альтернативний.\nПри простому конкретизованому умислі винний передбачає, що в результаті вчиненого їм діяння наступить один конкретний (певний) наслідок, наприклад, смерть жертви від сильного удару сокирою по голові.\nПри альтернативному конкретизованому умислі особа передбачає, що в результаті вчиненого їм діяння може наступити або цей, або інший певний наслідок. Кожен з них йому однаково бажаний.\nНеконкретизований – це вид умислу, при якому особа взагалі передбачає настання суспільно небезпечних наслідків, але не представляє, у чому вони конкретно виразяться. Свідомістю винного в цьому випадку охоплюється кілька наслідків від незначного до самого тяжкого, кожний з яких йому однаково бажаний. Даний вид умислу найчастіше зустрічається в злочинах проти життя і здоров’я та дає значний відсоток помилок при кваліфікації злочинів.\nСлід мати на увазі, що при неконкретизованому (невизначеному) умислі винний відповідає за наслідки, що фактично наступили.


Резюме Стіва Джобса виставили на аукціон як NFT-токен / Новини / Finance.ua\n23.07.2021, 23:17 - 265 0\nУ Сполучених Штатах виставили на аукціон резюме, яке власноруч написав співзасновник корпорації Apple Inc. Стів Джобс в 1973 році, і планують продати його в друкованому вигляді і у вигляді невзаємозамінних токенів (NFT).\nЗазначається, що Джобс заповнив цю форму прийому на роботу після того, як покинув навчання в коледжі і за три роки до заснування Apple. У ній він написав, що зацікавлений працювати інженером-конструктором або інженером-електронником, а також має навички працювати з комп’ютером.\nНа сайті аукціону відзначили, що продають паперову копію і NFT-токен, щоб побачити, яка з цих версій збере більше коштів.\nСтаном на п’ятницю за фізичну версію резюме готові заплатити понад 32 тис. доларів, найвища ставка за NFT-токен становить трохи більше 1 тис. доларів.\nРаніше резюме Джобса вже продавали на аукціонах тричі. Останній раз його купили за 222 тис. доларів у березні цього року.\n«Everydays: The First 5000 Days» була представлена на торгах у вигляді NFT (non-fungible token, або невзаємозамінного токену) – унікального запису в блокчейні, що підтверджує право володіння віртуальним активом.


Танцюють всі 9 випуск 10 Клавдія Магомедтагирова кастинг в Києві дивитися онлайн | Танцюють всі\nVideo: Випуск 10. Частина 9. Танцюють всі! Сезон 9. Клавдія Магомедтагирова. Кастинг в Києві\nДивитися онлайн Танцюють всі 9 випуск 10 Клавдія Магомедтагирова кастинг в Києві\nКлавдія Магомедтагірова з Дагестану. Незважаючи на те, що в її місті Махачкалі танці не можна назвати популярним хобі для молоді, ця дівчина знайшла у своїй душі місце для танцю. Заради улюбленої справи Клавдія втекла з дому в 20 років і відправилася шукати свободу. А все тому, що її брати не приймали захоплення дівчини… Дивись соло бунтарки в шоу «Танцюють всі! – 9», випуск 10.\nДивіться онлайн Випуск 10 Кідонь Влад і Макс Танцюють всі 9 сезон


Китайський завод швидкого зчеплення та виробники | Дунхуань\nШвидкі муфти, які ми в основному виготовляли, відходять із шкарпеток, гайок та хомутів тощо. Усі стандартні характеристики виготовляються відповідно до креслення. Взагалі кажучи, всі розміри точні, тому що дуже важливо зібрати. Для всіх розеток перед відправкою ми всі проводимо 100% перевірку тиску повітря. Поверхня гаряче оцинкована та чорна, ми також експортуємо грубу продукцію.\n1.Швидкі муфти, які ми в основному виготовляємо, відходять із затертих, гайок та затискачів тощо. Усі стандартні характеристики виготовляються відповідно до креслення. Взагалі кажучи, всі розміри точні, тому що дуже важливо зібрати. Для всіх розеток перед відправкою ми всі проводимо 100% перевірку тиску повітря. Поверхня гаряче оцинкована та чорна, ми також експортуємо грубу продукцію.\n2. швидкі фітинги використовуються для з'єднання сталевих, поліетиленових та інших труб.\n3.Матеріал: ковке залізо\n4. доступний розмір: 1/2 `` - 2 ''\n5.Перевага: ми маємо свої власні умови проектування, будь-яку проблему на формі ми можемо вдосконалити та переглянути. Наприклад, проблема продукту полягає в тому, що деякі мають отвори на поверхні, ми робимо трохи на формі, щоб переконатись, що розплавлене залізо може рухатися гладко. деякі при відливанні швидкість випуску готової продукції нижча, тому ми переглянули метод лиття.\n6.Поверхня: гаряче оцинкована або чорна. Цинкове покриття гарячим зануренням: там, де необхідний захист цинковим покриттям, цинкове покриття наноситься за допомогою процесу гарячого занурення і повинно відповідати наступним вимогам.\n7.Максимальна робоча температура: 80 ° C\n8.Післяпродажне обслуговування: якщо клієнт знаходить проблемний товар, такий як витік, поломка, великий задир, після перевірки всього ми можемо доставити таку ж кількість безкоштовно клієнту.\nПопередній: Парова муфта\nДалі: Шланг Мендер\nСоски з нержавіючої сталі, Муфта повітряного шланга, Соски для труб з нержавіючої сталі, Соски та фітинги з нержавіючої сталі, З'єднувач повітряного шланга європейського типу, Муфта повітряного шланга,


Ігор БАЛУХ: «Будемо готуватись до наступних контрольних поєдинків» | ФК Львів\nІгор БАЛУХ: «Будемо готуватись до наступних контрольних поєдинків»\n23-ох річний форвард, який нещодавно виступав на обласному рівні у Футбольному клубі «Куликів» (ФК «Куликів» смт. Куликів – Чемпіон та володар Суперкубку Львівщини 2011-го року,- авт.), а зараз перебуває на перегляді в когорті «Львова», вже встиг відзначитись своїм дебютним голом за Львівських Левів…\n– Чи було для тебе несподіваним запрошення перейти із аматорського клубу ФК «Куликів» у професійний ФК «Львів» і як взагалі це відбулося?\n– Так, справді, це було дещо несподівано. Я грав на обласному рівні, наша команда стала Чемпіоном, після цього я їздив у місто Біла Церква на перегляд, але там не склалося. Пізніше мені зателефонував Роман МАРИЧ (тренер ФК «Львів»,- авт.) і запропонував спробувати себе у «Львові». Я, звісно ж, погодився, адже це Перша ліга – зовсім інший рівень. Навіть в області перехід із Другої ліги в Першу – велике досягнення.\n– Ти вже встиг відзначитися за «синьо-золотих» забитим голом у ворота винниківського «Руху» (контрольна гра «Львів» – «Рух» 1-2 (0-2),- авт.), які твої враження?\n– Ну, дуже приємно, звичайно, бажав, аби ми тоді виграли, але склалось по-іншому. Будемо готуватись до наступних контрольних поєдинків.\n– Де саме на полі ти відчуваєш себе найкраще?\n– Попереду в атаці.\n– Чи познайомився вже тісніше із командою?\n– Колектив у нас хороший, команда нова тільки почали товаришувати один з одним, потроху, награємося, звичайно. Рівень Першої ліги це не область – кожен день два тренування, а на обласному рівні, при можливості, тренувалися два рази на тиждень…\n– Як тобі умови проживання на десятиденному зборі у Винниках?\n– Чудові, мешкаємо по-двоє чоловік у номері, а кімнати дуже гарні. Харчування відмінне й на високому рівні (команда проживає у «Готельно-ресторанному комплексі «Святослав»,- авт.).\n– Поруч з вами – молодими футболістами – займаються ще й досвідчені гравці, чи відчувається підтримка від них?\n– Так, звичайно, набираємось досвіду від Олега ГАРАСА, Павла ОНИСЬКА й інших футболістів, які вже довго грають у футбол.\nСвітлина – Миколи ВОЛОШИНА\nРозмовляли: Віталій ПАВЛИШИНі Богдан ТИМОВЧАК\n← Грають всі!\nКостянтин ГРИЩЕНКО: «Рік пройде під знаком Євро-2012» →


Глава четверта *. ХАРАКТЕРИСТИКА І ПОНЯТТЯ ДЕРЖАВИ - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nГлава четверта *. ХАРАКТЕРИСТИКА І ПОНЯТТЯ ДЕРЖАВИ\n* Окремі фрагменти цієї глави написані спільно з доктором філософських наук, професором З. ш. Гафурова.\nПитання про сутність держави. Держава як політична, структурна і територіальна організація класового суспільства. Общесоциальное і класове в сутності держави. Зв'язок держави з соціально-економічним ладом. Типологія держави. Формаційний і цивілізаційний підходи і їх сучасна оцінка. Рабовласницька, феодальна, буржуазна, соціалістична держава. Держава азіатського способу виробництва. Зміна типів держави. «Людський вимір» як критерій прогресу державності.\nВизначити і пояснити основні характеристики держави, тобто вказати його головні ознаки та, тим самим, розкрити природу держави, сформувати його розуміння (поняття), - одна з основних задач теорії держави. Пізнати природу держави - значить виявити головне і визначальне в його функціонуванні та розвитку, в його соціальній цінності і призначення. Це означає зрозуміти держава в єдності всіх різноманітних і суперечливих властивостей, сторін і форм, як самостійний і цілісний соціальний інститут. У розділі другому вже розглядалася характеристика держави як політичної організації ранньокласового суспільства, т. Е. Розглядалося це властивість на етапі виникнення і становлення держави. Розкриття природи держави на етапі його існування, функціонування і розвитку вимагає подальшого теоретичного просування в цьому напрямку, передбачає аналіз держави як політичної організації зрілого, сформованого класового суспільства. Таким чином, сучасна теорія держави розглядає два тісно пов'язаних між собою, протяжних в часі процесу в державній організації людства - процес походження держави і процес його існування, функціонування і розвитку.\nСаме поняття «сутність держави» стало широко використовуватися на попередньому етапі вітчизняної теорії держави і права, що спиралася на матеріалістичну інтерпретацію платонівської і гегелівської діалектики. В рамках цієї інтерпретації стверджувалося, що наукова мисльне повинна зупинятися на сприйнятті лише зовнішніх, поверхневих, позитивістських сторін держави, а проникати вглиб будь-яких явищ і процесів, в тому числі і держави. І під сутністю держави розумілися його класова природа, використання держави для утвердження влади пануючого класу. Держава розумілося як машина, знаряддя для насильства одного класу над іншим, для забезпечення експлуатації (крім соціалістичної держави). Стверджувалося, що відкриття класової природи держави і тим самим його сутності - це велика наукова заслуга марксистської теорії держави і права, а характеристики форми держави, його функцій - це хоча і важливе, але все ж вторинне для пізнання держави позначення. Ці характеристики визначаються сутністю держави.\nЗа бортом міркувань про сутність держави залишалися багато інших його характеристики.\nВ першу чергу це стосується того общесоциального змісту, що укладена в державній організації суспільства, тієї соціальної цінності порядку, стабільності, яке несе з собою держава. Цей культурологічний підхід до держави додає і оцінку ролі держави як зберігача прав і свобод людини і громадянина, демократичних процесів, що дозволяють етносу вижити і відтворюватися в сучасних умовах глобальних криз: екологічного, демографічного, енергетичного, сировинного і ін.\nТому в рамках сучасної теорії держави стає актуальним не стільки догматичне і вульгаризованому опис класової суті держави, скільки всебічне розкриття його багатогранного соціального призначення, структурної і територіальної організації, інших важливих сторін життя сучасної держави. При цьому важливо враховувати, що і сама-то класова природа сучасних держав змінювалася дуже зримо в напрямку вираження і забезпечення загальносоціальних цілей і інтересів суспільства.\nСаме всебічна характеристика держави, а не тільки зведення її до класової «сутності» веде до необхідного розуміння і визначення держави. Тільки такий підхід дозволяє відмовитися від попередніх застиглих визначень держави, які в достатку є у багатьох філософів, юристів і політиків.\nОсь чому, незмінно враховуючи «класовий слід» в природі держави, стає необхідним розглядати і інші його характеристики, такі як, політичну, структурну, територіальну організацію, взаємозв'язок з етнокультурними пластами, традиціями, духовним життям і т. П. Держава виявляється не тільки машиною , знаряддям, механізмом примусу, насильства, по і великою соціальною і культурною цінністю, об'єктивної організацією на етапі формування ранньокласових товариств, «міської революції» (міста-держави), становлення цивілізації. І сутність його не зводиться тільки до класової природі.\nІснування держави як політичної організації в суспільстві пов'язано перш за все з тим, що воно є особливою організацією політичної влади. Політична влада характеризується здатністю впливати на напрямок діяльності людей, соціальних груп, верств, класів за допомогою економічних, ідеологічних та організаційно-правових впливів, а також за допомогою авторитету, традицій, насильства. Це потужний фактор організації і регулювання спільної діяльності людей, засіб упорядкування їх взаємовідносин, спосіб забезпечення порядку і стабільності в суспільстві.\nПолітична влада має концентрованої силою, що перетворює її в дієвий фактор соціального буття. Такою силою виступають різні інститути держави, організаційно які оформляють влада і надають їй постійно функціонуючий і загальнообов'язковий характер. Цими інститутами є державні органи влади з їх матеріальними придатками у вигляді армії, каральних органів, в'язниць, суду, а також правові норми.\nІншими словами, головна відмінність політичної влади від влади взагалі корениться в її нерозривному зв'язку з тією або іншою формою і ступенем розвитку державності.\nПолітична влада, по суті справи, отримує матеріальне втілення в системі органів і установ, що утворюють її механізм. Будучи втіленою в державно-правові інститути, політична влада стає державною владою. Ось чому ці два поняття, по суті, є ідентичними і як такі застосовуються в юридичній літературі.\nПолітичну (державну) владу відрізняє від соціальної влади і те, що перша виражає потреби, інтереси, волю не просто різних груп суспільства, а таких соціальних груп, домінуюче становище серед яких протягом довгих століть займали і продовжують займати класи. Вираз в першу чергу саме класових інтересів надавало і надає сьогодні влада, а разом з нею і державі політичний характер. Але це зовсім не означає, що якщо в ході історичного розвитку раптом зникнуть класові відмінності, то, як стверджується в марксистській літературі, публічна влада повністю втратить свій політичний характер.\nПолітичний характер держави обумовлений не тільки тим, що воно виступає регулятором класових відносин. Держава так чи інакше регулює відносини між усіма соціальними групами, включаючи і класи. Політика - це перш за все сфера відносин між соціальними групами, а вони існували і будуть існувати завжди. Класи виникли лише на певному етапі розвитку суспільства, коли відбулося велике розподіл праці і на його основі майнове поділ членів суспільства.\nСоціальні групи не перестануть існувати після гіпотетичного зникнення класів, теоретично допускається в майбутньому (наприклад, гіпотезою комуністичного суспільства). У суспільстві завжди буде мати місце диференціація інтересів у різних індивідів і їх різноманітних груп. Ці інтереси були і будуть різними у різних поколінь суспільства, у чоловіків і жінок, представників різних професій, регіонів, релігій, національностей і т. Д. Регулювання цих інтересів і є політика. А політика потребує позовом арбітра, авторитеті, т. Е. Влади, немислимою без певної сили, нехай демократично контрольованої або навіть представленої самим населенням. Організацією ж цієї сили є та чи інша форма державності, яка існує реально або в потенції (зародку).\nСвого часу Ф. Енгельс правильно зауважив: «До державі стихійно сформовані групи одноплемінних громад в результаті свого розвитку прийшли спочатку тільки з метою задоволення своїх загальних інтересів (наприклад, на Сході - зрошення) і для захисту від зовнішніх ворогів. Тільки після того, як стався розкол на протилежні класи, у держави з'являється ще одна, принципово нова функція - за допомогою насильства охороняти умови існування і панування правлячого класу проти класу пригніченого ».\nНадалі, проте, в працях К. Маркса, Ф. Енгельса, В. Леніна панувала інша концепція генезису держави. Відповідно до неї держава не може зародитися на грунті, вільної від класів і класових антагонізмів, держава - продукт і головне знаряддя класової боротьби. І це була помилкова концепція, сформована на попередньому рівні історичних знань в умовах гострої політичної боротьби. Наприклад, підкреслюючи, що в сучасному суспільстві політична влада, як і держава, має не просто вольову, а класово-вольову природу, основоположники марксизму і їх послідовники гіпертрофували класово-насильницьку природу політичної влади, стверджували, що політична влада у власному розумінні слова - це організоване насильство одного класу для придушення іншого. Звідси і марксистське визначення держави як засобу, знаряддя, інструмента і навіть машини в руках пануючого класу для придушення опору пригноблених класів. А В. Ленін писав, що держава є машина для гноблення одного класу іншим, машина, щоб тримати в покорі одному класові інші, підлеглі класи. У цьому марксизм бачив сутність держави.\nЗрозуміло, взагалі відкидати положення про класову функції держави було б невірно. Особливо коли мова йде про переломних періодах в людській історії, наприклад в епоху становлення капіталізму. Тоді домінантою суспільного розвитку дійсно була жорстка соціальна ломка людського суспільства за класовими параметрам. Протягом довгих століть все різноманіття типів і модифікацій політичної влади і відповідно держави мало спільне джерело - співвідношення інтересів не взагалі соціальних груп і прошарків, а саме класів з інтересами суспільства в цілому.\nСьогодні ж класи як соціальні угруповання людства в багатьох випадках поступово починають втрачати свої всепроникні, що детермінують державну владу здатності. В першу чергу це відноситься до розвинених країн Заходу, по відношенню до яких трактування марксизмом держави як знаряддя політичного панування одного класу над іншим вимагає переосмислення, але, зрозуміло, без зряче заперечення. І це не дивно.\nЗокрема, К. Поппер відзначав, що «сучасна приватна власність на засоби виробництва виступає головним чином в акціонерній формі, а в число найбільших власників акцій на Заході входять пенсійні фонди, які розпоряджаються частиною заощаджень мільйонів робочих, які таким чином стають маленькими« капіталістами »» .\nТаким чином, зі сказаного можна зробити висновок, що політична влада і сьогодні повинна розглядатися в якості що конструюють загальної ознаки держави. Саме буття держави як основного знаряддя цієї влади надає їй характер політичної організації. Нове ж в цій характеристиці полягає в тому, що політичний характер держави не пов'язаний виключно лише з його класовою природою. Ні, політичний характер держави не в меншій мірі обумовлений його буттям як регулятора відносин між усіма індивідами, соціальними групами, верствами, а не тільки відносин між класами.\nБільш того, характеризуючи державу як політичну організацію суспільства, необхідно багато в чому переглянути такі постулати марксистської теорії, як «клас - основна одиниця суспільства і головний суб'єкт історії». У сучасних умовах стає все більш очевидним, що чим сильніше роль ідеального фактора і слабкіше (або опосередковано) базисна роль виробничих відносин, тим вже об'єктивні основи буття класу як головної структурують одиниці суспільства. Відповідно звужується і пізнавальна сила поняття «клас», що стає ясно, якщо цю категорію зіставити з реальними процесами, що розгортаються в сучасному суспільстві - і всередині класових спільностей, і за їх межами. Стосовно до самих класів дане поняття вимагає модифікації для вивчення шарів, побічно беруть участь у створенні додаткової вартості (наука, освіта, інформатика). При дослідженні осіб найманої праці, що входять до складу власників, застосування поняття «клас» стає проблематичним, бо в найманій праці даних груп зняті риси класової полярності.\nЦя проблематичність різко зростає, коли досліджується феномен классоподобних утворень, т. Е. Спільнот, природа яких визначена не тільки і навіть не стільки їх зв'язком із суспільним виробництвом, а й іншими факторами (влада і громадські функції). Подібна освіта є клас в одному відношенні і некласс - в іншому, що і виражається в антиномії: «і клас і некласс».\nПрирода держави як політичної організації особливо яскраво проявляється в його зіставленні з громадянським суспільством. Поняття «громадянське суспільство» - одне з основних в теоретичній спадщині класиків державно-правової думки - було довгий час забуто у вітчизняній юридичній науці і практично зведено до поняття «виробничі відносини». Насправді ж «громадянське суспільство» - категорія набагато ширша, ніж ці відносини. І вона буде розглянута в спеціальному розділі. Тут же важливо підкреслити, що вона включає в себе все багатство суспільних відносин за межами політичного держави: економічні, соціальні, ідеологічні, моральні, релігійні, культурні, сімейні та ін. Саме громадянське суспільство становить реальну основу держави.\nІ в зв'язку з цим в пізнавальному відношенні цінним є положення про те, що держава і громадянське суспільство постають як єдність форми і змісту, в якому форма представлена ??політичним державою, а зміст громадянським суспільством. Як політична форма, політична оболонка суспільства держава розглядається в працях, наприклад, Гегеля, який вважав, що політичний устрій суспільства «є організація держави і процес його органічного життя в співвідношенні з самим собою».\nТак, не менш важлива характеристика держави полягає в тому, що воно являє собою особливу структурну організацію. Це знаходить своє вираження, як уже зазначалося вище, в наявності у нього спеціального апарату в особі особливого розряду людей, що володіють публічно-владними повноваженнями і професійно займаються виконанням функцій управління і керівництва, охороною економічного, соціального і політичного ладу суспільства, в тому числі шляхом примусу . Саме ця характеристика держави як організації публічної влади поряд з деякими іншими його специфічними рисами робить держава не просто політичною організацією класового суспільства, а його особливою політичною організацією. Адже держава не єдине знаряддя здійснення політичної влади. Поряд з ним є й інші досить ефективні засоби реалізації цієї влади, які носять недержавний характер. Серед них політичні партії і рухи, профспілки, трудові колективи, релігійні установи і т. Д. Від них держава відрізняється чітко структурованою системою спеціальних державних органів, що здійснюють його різноманітні внутрішні і зовнішні функції, що представляють те, що позначають як механізм держави.\nДо тих нір поки суспільство було економічно нсдіфференціровано і поділялося тільки соціально, перш за все з точки зору статевовікових, регіональних, етнічних, релігійних та інших відмінностей, т. Е. На етапі присвоює економіки, важливі функції цього суспільства - оборона від зовнішніх ворогів і підтримку внутрішнього порядку - могли в значній, хоча і неповною мірою, здійснюватися колективними зусиллями без свідомого створення численних спеціально виділених соціальних інститутів. Положення змінилося в умовах виконує економіки, коли в результаті розвитку продуктивних сил, поділу праці та накопичення майна в руках окремих осіб і груп сталася глибша диференціація суспільства і воно розділилося на класи і інші соціальні освіти, коли виникли міста-держави.\nПісля цього, як вже було показано у другому розділі, відбулося остаточне відокремлення дотеперішніх, в ранніх етапах розвитку суспільства, в основному лише в зародку особливих інститутів. Відтепер вони стали здійснювати не просто потестарной влада, а політичну публічну владу, причому на певних етапах свого подальшого розвитку, перш за все (але не виключно), в інтересах пануючого класу. Її різноманітні структури і ставали поступово державою, надаючи йому вигляд структурної організації класового суспільства. Основні органи держави - це урядовий апарат, адміністративна та фінансова системи, збройні сили, поліція, суд каральні установи.\nСистему цих органів часом називають власне державою. Держава зводиться саме до такого виділеного з людського суспільства апарату управління, писав В. Ленін. І хоча таке розуміння природи держави, безумовно, неповно і однобічно, воно схоплює все ж важливий аспект його соціального призначення, підкреслюючи структурний характер його організації, наявність розгалуженої системи найрізноманітніших і тісно взаємопов'язаних між собою державних органів. Ще однією принциповою характеристикою держави виступає його існування в якості територіальної організації. Маються на увазі поділ населення за територіальною ознакою і територіальна цілісність держави. Якщо недержавні організації в стані об'єднувати людей за світоглядом, політичним устремлінням, роду занять, професійним інтересам і т. Д., То специфічна риса державної організації полягає в об'єднанні населення певної території з подальшим поділом останньої на адміністративно-територіальні одиниці. Іншими словами, ця риса полягає в строгому обмеженні державою своєї території. На цю територію поширюються влада, правові норми держави, т. Е. Його юрисдикція.\nЯк вже зазначалося, до виникнення держави люди об'єднувалися не стільки на основі проживання на певній території, скільки за ознакою спорідненості. Однак з часом зв'язок членів громад з певною територією посилювалася, а при переході до землеробства стала основною. Вихідним пунктом організації суспільства стало територіальний поділ, і громадянам надали здійснювати свої громадські права і обов'язки там, де вони оселялися, вже, як правило, безвідносно до родинним стосункам. Організація населення за місцем проживання стала основною в усіх державах.\nЗ характеристикою держави як особливої ??організації політичної влади, як структурної і територіальної організації тісно пов'язаний і цілий ряд інших принципово важливих специфічних рис держави, які докорінно відрізняють його від інших елементів політичної системи суспільства. Найважливішими серед них є:\n- Монополія на примусову владу в ставленні населення. Ніяка інша організація суспільства не має права на застосування сили, у всякому разі, без санкції держави;\n- Суверенітет державної влади, т. Е. Її верховенство і незалежність від будь-якої іншої влади, право і можливість здійснювати внутрішню і зовнішню політику від імені всього суспільства всередині і поза країною;\n- Видання законів і правил, обов'язкових для всього населення, для всіх, без винятку, громадян цієї держави;\n- Стягування податків і зборів з населення даної території для утримання державного апарату, формування загальнонаціонального бюджету.\nГоворячи про перерахованих атрибутах держави, багаторазово описаних в юридичній літературі, в той же час дуже важливо не допустити формування помилкового стереотипу держави, уявлень про нього як тільки про комплекс різних установ публічної влади, як адміністративного апарату, відокремленого від суспільства і зверху керуючого їм, як механізму , що здійснює примусовий влада. Для теорії держави така абстракція мало придатна, хоча вона і виникла не на порожньому місці. Державі дійсно притаманна кардинальна риса - бути публічною владою, безпосередньо з населенням не збігається і складається не тільки з чиновників, а й їх речових придатків - різних установ, в тому числі примусових.\nАле як справедливо підкреслюється в сучасних юридичних виданнях, схоплюючи дійсність держави лише частково, ця абстракція помилково претендує па повне відображення держави у всій його багатовимірності. Тим часом таке відображення неможливо також без характеристики держави як певної колективності, асоціації, интегрируемой публічно-владними відносинами та інститутами.\nДержава - це союз, об'єднання людей для забезпечення їх благоденства, захисту і т. П. Основа цього союзу, об'єднання може мати різні форми правові, моральні, організаційно-трудові і т. Д. З філософським обгрунтуванням такої позиції виступав ще І. Кант. «Держава, - писав він, - це об'єднання безлічі людей, підлеглих правовим законам». Благо держави, з точки зору І. Канта, полягає в узгодженості державного устрою з правовими принципами, що об'єднують людей загальною мірою їх волі за допомогою категоричного імперативу.\nДержава - це певна колективність, асоціація, створювана публічно-владними відносинами та інститутами. Так, в трактуванні Гегеля, держава як моральне ціле виступала не як агрегату атомізованих індивідів з їх відокремленими правами, що не мертвого механізму влади, а живого суспільного організму. Тому Гегель передбачає єдність волі, з одного боку, індивіда, громадянина, а з іншого - держави, не протистояння їх автономних і незалежних прав і свобод, а органічну цілісну свободу - свободу державно організованого народу (нації), що включає в себе свободу окремих індивідів і сфер народного життя.\nІнша позиція визначає держава як апарат, особливий шар людей, покликаних керувати іншими людьми.\nІснують позиції, що визначають державу як інструмент, машину, призначену для здійснення справедливості. Причому під справедливістю розуміли в різні часи, починаючи з Платона, найрізноманітніші соціальні цінності - від влади сильного, влади мудрого, від панування еліти, розподілу людей по каст, станів, стабільності до рівності в розподілах, рівності у виборі, рівності в стартових можливостях, в забезпеченні свободи особистості і т. д.\nВизначалося держава і як дійсність моральної ідеї, живий організм, що розвивається. А по «протекціоністської» концепції К. Поп-пера держава - це інститут для захисту громадян.\nМарксистська концепція визначає держава як знаряддя панівного класу, для придушення класових ворогів.\nРазом з тим на чітких позиціях по відношенню до держави як в першу чергу політично, структурно, територіально організованого суспільства стояли багато видатних теоретики держави і вдачі. Вони також виходили з того, що держава слід розглядати кік певну асоціацію, члени якої інтегруються в єдине ціле публічно-владними структурами і відносинами.\nТакий підхід, як справедливо підкреслюється в сучасній вітчизняній політико-правовій літературі, полегшує проникнення в найглибше розуміння держави. По-перше, він дає можливість відобразити один з найважливіших аспектів дійсної структури цього соціального інституту. По-друге, завдяки йому полегшується усунення застарілого політичного забобону, ніби тільки службовці держапарату і є справжня держава, а всі інші члени суспільства суть лише пасивні об'єкти, які відчувають вплив даного апарату. і, нарешті, по-третє, такий підхід створює плацдарм для наступу на ще один забобон - віру в патерналізм держави, нібито займається мудрою опікою і батьківським облагодетельствованія своїх громадян. Адже саме звідси беруть початок ще недавно нескінченно повторювалися славослів'я на адресу держави: «держава піклується», «держава забезпечує», «держава повинна дати» і т. П.\nТакі найзагальніші, відправні характеристики держави. У своїй єдності вони представляють ту вихідну теоретичну конструкцію, яка дозволяє думки рухатися далі, до все більш повного, всебічного і цілісного відтворення розглянутого предмета. Рух теоретичної думки, спрямоване в кінцевому рахунку на з'ясування справжньої природи держави, передбачає і виявлення протиріч, що характеризують державу.\nЯк і будь-яке явище соціального життя, держава містить суперечливі сторони і тенденції. Одне з протиріч полягає в тому, що держава одночасно виражає класові і загальносоціальні інтереси. Саме це протиріччя випливає з того, що придушення опору пригноблених класів на певних етапах розвитку держави аж ніяк не єдине завдання держави. Будучи офіційним представником усього суспільства, завідуючи його загальними справами, воно виражає і загальнонаціональні інтереси. Тому можна говорити про державу як про носія якоїсь «загальної функції», т. Е. Публічної влади, яка належить не пануючому класу, а всьому суспільству і здійснюється з метою його підтримки.\nЗазначене протиріччя в діяльності держави, що виражає в один і той же час класові і загальносоціальні інтереси, реально існує у вигляді протиріччя між державою і громадянським суспільством. Як політична форма цього суспільства держава є вираз спільності, тоді як громадянське суспільство, навпаки, - вираз відмінності. Метою будь-якого держави виступає загальний інтерес. Взаємовідносини між державою і суспільством характеризуються конфліктом між загальним інтересом і приватним інтересом, розколом між політичним державою і громадянським суспільством, що, однак, не виводить їх за рамки єдності. Тісно переплітаючись, обидві сторони єдності можуть перетворюватися на якийсь час і політичну спільність, в якій державне стає не відрізнятись від суспільного.\nГромадянське суспільство і держава перебувають у стані безперервного суперечливого взаємодії) характер якого багато в чому залежить від ступеня розвитку суспільства і його інститутів, від можливості останнього контролювати дії державної влади. В умовах недостатньої розвиненості громадянського суспільства держава може проковтнути його, узурпувавши права і свободи громадян.\nОсь чому держава як форма має відповідати своїм змістом -Внутрішній потребам громадянського суспільства. Про це писав ще І. Кант. «Громадянську свободу не можна скільки-небудь значно порушити, не завдаючи шкоди всім галузям господарства, особливо торгівлі, а тим самим не послаблюючи сил держави в його зовнішніх справах ...». Щоб функція держави як вираження спільності поєднувалася з його роллю як інструменту класового панування, воно змушене брати на себе місію відомого компромісу між різними громадськими силами і їхніми інтересами, т. Е. Кожен раз знаходити форму дозволу своїх протиріч.\nТаким чином, аналіз одного з протиріч держави показує, що воно, будучи формою суспільний лад, уособлює у своїй особі як загальні інтереси (інтереси нації або суспільства в цілому), так і інтереси спеціальні (інтереси панівного класу). У різні історичні періоди різні співвідношення і пріоритетність тих чи інших. З'ясування цього співвідношення передбачає в кожному окремому випадку конкретно-історичний аналіз.\nАле в будь-якому випадку держава виступає не тільки бездушною машиною класового придушення, а й інструментом підтримки громадського порядку, виконання спільних завдань. Звідси прогресуюче в XX столітті зростання регулятивної ролі держави, розростання всієї системи відповідних механізмів, покликаних максимально обмежити сферу класового примусу і насильства.\nПодальше, більш глибоке виявлення природи держави передбачає розгляд як питання про його співвідношенні з соціально-економічним ладом, так і особливо проблеми типології держави. Рішення того й іншого питання у вітчизняній теорії держави раніше традиційно спиралося на марксистське вчення про суспільно-економічних формаціях, т. Е. На формаційний підхід.\nВідповідно до марксистськими положеннями про формаційному підході класова сутність держави, як і інших соціальних інститутів, в кінцевому рахунку визначається економічним чинником, станом виробничих відносин, способом виробництва в цілому, а сама держава є лише надбудовою над економічним базисом. Інакше кажучи, і по суті, і по формі держава обумовлено економічним ладом суспільства. Воно вдруге, економіка є первинною. Економічна структура суспільства кожної даної епохи, підкреслював Ф. Енгельс, утворює ту реальну основу, якої і пояснюється в остаточному підсумку вся надбудова правових і політичних установ. Звідси похідний характер держави від соціально-економічного ладу.\nСьогодні поряд з формаційним підходом до вирішення питання про співвідношення держави і соціально-економічного ладу широко застосовується і інший, який отримав в суспільних науках назву цивілізаційного підходу.\nПоняття «цивілізація» утвердилось в європейській науці в епоху Просвітництва і з того часу набуло такої ж багатозначності, як і поняття «культура». З урахуванням цієї багатозначності і розробляється сьогодні цивілізаційний підхід вченими Заходу і Сходу. У своїх дослідженнях вони спираються на праці таких найбільших представників філософсько-соціо-логічної думки, як О. Шпенглер, А. Тойнбі, М. Вебер, С. Ейзенштадт, П. Сорокін, М. Зінгер і ін. У найзагальнішому вигляді поняття « цивілізація »можна визначити як соціокультурну систему, що забезпечує високу ступінь диференціації життєдіяльності відповідно до потреб складного, розвиненого суспільства і разом з тим поддержівающуюегонеобходімую інтеграцію через створення регульованих духовно-культурних чинників і необхідної ієрархії структур і цінностей.\nЦивілізаційний підхід до вирішення питання про співвідношення держави і соціально-економічного ладу виходить з прагнення покінчити з абсолютизацією матеріально-економічного начала, з погляду на державу з гранично широких позицій визначального впливу на нього перш за все духовно-моральних і культурних чинників суспільного розвитку. На відміну від формаційної теорії, що обгрунтовує наявність тотальної детермінації держави економічними причинами, цивілізаційна теорія доводить поряд з нею і існування настільки ж загальної детермінації духовними факторами. Духовно-культурні та моральні чинники можуть блокувати або, навпаки, заохочувати розвиток держави. Але було б невірним в характеристиці і розумінні держави стояти на позиціях визнання «рівноправності» двох підходів, або уявлень, що цивілізаційний вплив на розвиток держави, здійснюється в рамках формаційного, базисно-надбудовних, соціально-економічного підходу.\nПрихильники такого підходу аргументують це наступним. В основі держави лежать, ті, економічні фактори, але вплив на ці економічні чинники досягається виробленням таких стереотипів поведінки, які або сприяють, або заважають продуктивної праці. А стереотипи поведінки, трудова мораль, менталітет людини формуються саме в тій сфері людської діяльності, яка позначається терміном «культура» або «цивілізація». У підсумку «цивілізація», її рівень, її цінності впливають і на соціальну, в тому числі державну організацію суспільства. Іншими словами, культурно-ідеологічні принципи життя цілком здатні послабити вплив способу виробництва і тим самим перервати поступальний формаційні розвиток як виробництва, так і обумовленого ним процесу формування і функціонування держави. Свідченням цього є приклади циклічного розвитку державних форм в країнах арабського світу, Китаї, Америці до IX століття і т. Д. І навпаки, соціокультурні, духовні чинники можуть різко посилити формаційний прогрес економіки і державно-правової сфери. Класичним прикладом останнього є Європа, в якій, наприклад, протестантська церква з її культом праці та трудової етики зіграла роль каталізатора капіталістичної еволюції регіону і визрівання адекватних їй державно-правових засад, а також сучасна Японія.\nКожна окрема держава стає полем боротьби двох видів впливу на нього: формаційного, т. Е. Матеріально-виробничого, і культурно-духовного, цивілізаційного. Яка з них переможе навіть в кінцевому рахунку, заздалегідь сказати не можна. Саме з цим пов'язані альтернативність і багатоваріантність розвитку в державній та інших сферах суспільного життя. Сказане дозволяє зробити висновок про те, що правильне розуміння співвідношення держави з соціально-економічним ладом передбачає використання обох підходів: формаційного і цивілізаційного. Однак історичний досвід державності, узагальнений на теоретичному рівні, показує, що жорстка прив'язка природи тієї чи іншої держави до соціально-економічної формації, ще не дає відповіді на багато питань, що виникають в середовищі державності.\nТут лежить і потужний пласт цивілізаційних, соціокультурних, національних чинників і традицій, поряд зрозуміло і з економічними факторами.\nУ роботах А. Тойнбі, С. Хантінгтона та інших виділяються ті культурні та цивілізовані критерії, які дозволяють класифікувати різні види держав, розуміти події співробітництва, протистояння, навіть потужного протиборства між ними. Наприклад, у С. Хантінгтона виділяються християнські, особливо православні, і мусульманські цивілізації, які за прогнозом С. Хантінгтона вже увійшли в протистояння.\nТакий підхід наповнює певним, конкретним політико-правовим і економічним змістом такі категорії, як «Схід-Захід», «Північ-Південь». Формаційні критерії мало що пояснюють в сучасних державних протиборствах, внутрішньому розвитку конкретного держави. Але, зрозуміло, неправильним було б виключати і роль соціально-економічного ладу в існуванні, функціонуванні та розвитку державності.\nУ формаційної теорії велике значення має типологія держави. Це пов'язано з тим, що на думку прихильників цієї теорії природа держав різних історичних епох відрізняється принциповими особливостями. Поняття «тип держави» дуже ємко виражає історично змінюється соціальну природу держави, дозволяє досить точно визначити характер держави найрізноманітніших епох історії. Тип держави являє собою сувору систему його найважливіших сторін і властивостей, породжуваних відповідної історичної епохою. В рамках цієї теорії стверджується, що всім державам певної історичної епохи властиві одні і ті ж сутнісні риси.\nЗ позицій формаційної теорії, як вона традиційно трактувалася в вітчизняної марксистсько-ленінської теорії держави, тип держави, т. Е. Фактично головне і вирішальне в його природі, визначається тим, якого класу (класів) воно служить, а значить, в кінцевому рахунку якого економічного базису даного суспільства, формує ці класи. Іншими словами, тип держави з цих позицій є сукупність тісно взаємопов'язаних рис держави, відповідних певній класовій структурі суспільства, яка в свою чергу обумовлена ??економічним базисом суспільства.\nІнакше вирішується питання про тип держави (і відповідно типології держав) в рамках цивілізаційного підходу. Згідно цивілізаційної теорії тип держави, його соціальна природа визначаються в кінцевому рахунку, як уже підкреслювалося, не так об'єктивно-матеріальними, скільки ідеально-духовними, культурними факторами. Як пише, наприклад, в своїй фундаментальній праці «Осягнення історії» відомий англійський історик і філософ А. Тойнбі, «культурний елемент являє собою душу, кров, лімфу, сутність цивілізації; в порівнянні з ним економічний і тим більше політичний плани здаються штучними, несуттєвими, пересічними створіннями природи і рушійних сил цивілізації ».\nЦивілізаційний підхід виділяє три важливі принципи співвідношення держави і духовно-культурному житті суспільства.\n1. Природа держави визначається не тільки реально існуючим співвідношенням сил, але також накопиченими в ході історичного процесу і передаються в рамках культури уявленнями про світ, цінностями, зразками поведінки. Розглядаючи державу, необхідно враховувати не тільки соціальні інтереси і діючі сили, але й стійкі, нормативні зразки поведінки, весь історичний досвід минулого.\n2. Державна влада як центральне явище світу політики може розглядатися в той же час як частина світу культури. Це дозволяє уникнути схематизації держави і особливо проведеної ним політики як результату абстрактній гри сил і, навпаки, розкрити зв'язок державної влади і престижу, моралі, ціннісних орієнтацій, сформованого світогляду, символіки і т. Д.\n3. Різнорідність культур - у часі та просторі - дозволяє зрозуміти, чому деякі типи держав, відповідні одним умовам, зупинялися у своєму розвитку і інших умовах. У сфері державного життя особливе значення надається відмінностей, витекающімізсвоеобразія національних культур і рис національного характеру.\nВідповідно ж до догматизированной марксистської формаційної теорією типологія держав своїм підставою має суспільно-економічні формації. Кожна така формація викликає до життя певний історичний тип держави. Оскільки в історії людства таких формацій виділялося п'ять: первіснообщинна, рабовласницька, феодальна, буржуазна і комуністична (соціалістична), і з каждойізніх, крім першої, пов'язувався певний тип держави, був сформульований в рамках марксизму основна теза, який проголошував, що історія знає чотири історичних типу держави: рабовласницький, феодальний, буржуазний і соціалістичний.\nЗ точки зору традиційно тлумачиться догматизированной формаційної теорії, рабовласницьку державу - це перший історичний тип держави, що виник в результаті розкладання первіснообщинного ладу і представляв собою політичну організацію економічно пануючого класу рабовласників. Економічний базис рабовласницького суспільства становить повна власність рабовласників не тільки на знаряддя і засоби виробництва, а й на працівників виробництва - рабів. Рабовласницька власність є першою формою приватної власності. Рабовласницьку державу створено з метою охорони, зміцнення і розвитку власності рабовласників, як знаряддя їх класового панування, знаряддя їх диктатури.\nДержава необхідно рабовласникам для утримання в покорі величезних мас рабів, придушення їх опору. За своєю суттю, вона є машиною організованого насильства рабовласників, головним засобом охорони, зміцнення і розвитку рабовласницького економічного базису. Формаційних теорія, в її переважно сталінської інтерпретації, відносить до рабовласницькому типу держав крім античних держав - Афінського і Римського - численні держави Стародавнього Сходу: Єгипет, Вавилонське держава, Ассирію, Хетське царство, Індію та Китай. Як різновидів рабовласницького типу держави називають, наприклад, міста-держави Стародавньої Греції, що отримали назву полісів. Римську імперію, що виникла в I в. до н. е., і Спарту. Як було показано у другому розділі, такий підхід є помилковим з точки зору нових історичних даних.\nЧи не раби були основною продуктивною силою в державах Єгипту, Близького Сходу, інших регіонах, і не було рабовласницьким і господарство в цих державах. Основним соціально-економічною силою були общинники-землероби.\nЦі суспільства знали різні форми залежності між людьми, в цьому числі і такі, при яких в силу тих чи інших причин людина потрапляла в повну залежність від іншої людини, був обмежений в правах, був його рабом. Історія знає патріархальне рабство, колективні форми праці рабів на шкідливих і важких роботах (рудниках, фарбувального і т. П.). але тільки в Древній Греції і Древньому Римі працю раба склав економічне життя суспільства, визначив сутність цих товариств і їх державні утворення як рабовласницькі.\nОдне наявність рабської праці ще не дає підстави будь-яке суспільство зараховувати в розряд рабовласницьких. Інакше довелося б зарахувати до рабовласницького суспільства США в XVIII - XIX століттях (праця негрів-рабів на плантаціях), СРСР в XX столітті (ГУЛАГ з мільйонами в'язнів на рудниках, лісоповалах, «будовах комунізму» і т. П.).\nЗрозуміло, це питання залишається дискусійним. І однією із спроб зберегти старі уявлення про рабовласництво як соціально-економічною сутністю первинного держави є прагнення уточнити поняття «рабство». Мета такої спроби очевидна - зберегти за первинним державою характеристику рабовласницького, відстояти формаційний підхід.\nДля цього прагнуть, з одного боку, розширити саме поняття «рабство», а з іншого - дати рабству не юридичне, а виключно економічну характеристику. У першому випадку вводиться поряд з індивідуальним рабством поняття «колективне рабство», в рабів зараховують усіх общинників раннеклассового держави, громади визначаються як організації колективного рабства. У другому випадку при економічній характеристиці в рабів зараховують, по суті, всіх залежних людей, всі форми залежності, характерні для ранньокласового суспільства, визначаються як рабські. У рабів зараховують всіх тих, хто з тих чи інших причин був позбавлений економічних засобів існування, і перш за все землі.\nРабство - це, звичайно, економічну та юридичну стан, що виступає в своїй єдності. Воно мало місце і на певних подальших етапах розвитку ранньокласового держави, але не було соціально-економічним фундаментом в процесі становлення цієї держави, не була результатом розкладання первіснообщинного ладу. Не було такого розкладу, а сталося переростання первісного суспільства в ранньокласові держави. Що ж стосується виникнення рабства на наступних етапах розвитку державності в Афінах і Римі, що призвів кіхстановленію як рабовласницьких міст-держав, то це дійсно унікальний процес, характерний для конкретно-історичних умов цих міст-держав.\nВідповідно до традиційної трактуванням формаційної теорії феодальну державу є другим історичним типом держави. етоособая політична організація класу феодалів. Економічний базис феодального держави, основу виробничих відносин феодального держави, основу виробничих відносин феодального суспільства становить власність феодалів на землю як головний засіб виробництва в епоху феодалізму, які поєднувалися з власністю особисто залежних від них селян на необхідні для обробки землі сільськогосподарські знаряддя праці і їх працею на власників землі - феодалів.\nФеодальну державу, знову ж таки з позицій марксистського формаційного підходу, є знаряддя організованого насильства над кріпаками, орган диктатури феодалів, найважливіший засіб охорони, зміцнення і розвитку феодального економічного базису. У диктатурі класу феодалів полягає сутність феодальної держави. Політична влада в феодальному суспільстві, його політична організація - ні що інше як атрибути феодального землеволодіння. Такими вони були на всіх етапах розвитку феодального суспільства.\nДо основних різновидів феодального історичного типу держави, наприклад в Європі, цей формаційний підхід відносить ранньофеодальні держави (князівства, герцогства, графства), що прийшли Їмна зміну абсолютистські держави і, нарешті, вільні торгові міста, типу Венеції, Генуї, Новгорода і ін. Сучасні уявлення про феодальній державі є значно глибшими. Наприклад, виділяється договірна взаємозалежність сеньйорів і васалів, взаємна система прав і обов'язків, в тому числі обов'язок сеньйора захищати своїх васалів, обов'язок васалів утримувати своїх сеньйорів і т. П.\nБуржуазна держава - третій історичний тип держави, що передбачається формаційної типологією держав. Як надбудова над економічним базисом воно закріплює і захищає буржуазний економічний лад. Капіталістична держава охороняє умови буржуазної експлуатації, і перш за все її основу - приватну власність на знаряддя і засоби виробництва. Незалежно від своєї форми воно виступає як знаряддя панування капіталу над працею. Суть цього типу держави в тому, що воно являє собою диктатуру буржуазії, комітет, управляющійееобщімі справами, машину в руках капіталістів, щоб тримати в покорі робітничий клас і інші трудящі класи і шари.\nРазом з тим виникнення буржуазної держави і буржуазної демократії означає рух вперед в порівнянні з середньовіччям. Воно є частиною політичної надбудови над таким економічним базисом, який передбачає особисту свободу працівника, його незалежність як особистості від капіталіста. При капіталізмі не застосовуються позаекономічні засоби примусу до праці, як це було в умовах рабовласницького та феодального держав. На перший план тут виходить економічний примус. На наступних етапах розвитку капіталізму посилюється регулююча роль держави в усіх сферах суспільного життя. На стадії імперіалізму відбувається переростання капіталізму в державно-монополістичний капіталізм, що означає безпосереднє втручання держави в процес капіталістичного відтворення.\nВ рамках формаційної теорії це держава постає складним соціальним організмом, який не виключає, наприклад, протиріччя між державою як політичною організацією панівного класу в цілому і тими чи іншими його шарами і групами. Під тиском трудящих воно здатне обмежувати їх інтереси. Все ширше держава застосовує метод лібералізму, робить кроки в бік розвитку політичних прав, здійснення реформ і поступок. Про це ж говорять реалізовані державою широкі соціальні програми. Однак при будь-яких обставин в цілому капіталістична держава залишається знаряддям правлячого буржуазного класу, комітетом з управління справами монополістичної буржуазії. Головними різновидами буржуазного типу держави є домонополістичний буржуазно-демократичні держави, імперіалістичні держави державно-монополістичного капіталізму і, нарешті, сучасні держави Заходу.\nНарешті, ще один історичний тип держави, що виділяється в рамках формаційної теорії, про яку йде мова, - соціалістичну державу. Соціалістична держава апологізіруется в формаційному підході, стверджується, що воно являє собою вищий і останній історичний тип держави. Марксистська формаційних теорія держави визначала його сутність як організацію політичної влади трудящих на чолі з робочим класом, найважливішу організаційну форму економічного і соціально-культурного керівництва суспільством в умовах будівництва соціалізму і комунізму, знаряддя захисту революційних завоювань народу. Згідно формаційної теорії, на відміну від перерахованих історичних типів держав, соціалістична держава виявляє свою сутність в наступних принципових рисах.\nПо-перше, економічну базу соціалістичної держави становлять суспільні соціалістичні форми власності і соціалістична система господарства. Всі перераховані вище типи держав ґрунтувалися на приватній власності.\nПо-друге, соціалістична держава з моментасвоего народження стає знаряддям знищення будь-якої експлуатації і причин, що її породжують. Добуржуазних і буржуазні держави, навпаки, - це держави гнобителів, засіб підтримки експлуатації людини людиною, придушення і гноблення трудящих.\nПо-третє, соціалістична держава має набагато ширшу соціальну базу, ніж будь-який названа держава. У соціалістичному суспільстві на противагу досоціалістичне державам державою керують не представники привілейованого експлуататорського меншини, а трудящі маси.\nПо суті, стверджує формаційних теорія, соціалістична держава вже не є держава у власному розумінні, бо воно не є знаряддям влади експлуататорського меншини над трудящими масами. Фактично воно «полугосударство», яка виражає волю й інтереси абсолютної більшості членів суспільства: робітничого класу і всіх інших працівників. У майбутньому комуністичному суспільстві воно відімре, поступившись своїм місцем комуністичному суспільному самоврядуванню.\nКожен наступний тип держави є вищими порівняно з попереднім. Мається на увазі, що на сходинках соціального прогресу феодальну державу стоїть вище рабовласницького, буржуазне - феодального, соціалістичне - буржуазного. Досліджуючи сутність держави, формационная торію відмежовує експлуататорські держави від неексплуататорской. До перших відносяться рабовласницька, феодальна і буржуазна держави, до другого - соціалістичне. Виникло навіть поняття «експлуататорський тип держави» в оглічіе від «неексплуататорской» (соціалістичного) типу держави. Зміна одного історичного типу держави іншим відбувається закономірно, в результаті соціальної революції.\nГоворячи про основні історичні типи держави, як вони виглядають з позицій традиційного формаційного підходу, формаційних теорія стверджує, що в рамках одного і того ж історичного типу держави, як правило, існують його різноманітні конкретні різновиди. їх виникнення при однаковою економічної базі і класової природі пояснюється наявністю специфічних конкретно-історичних умов їх народження і функціонування. До цих умов належить співвідношення класових сил в країні, кліматичні умови, зовнішні загрози і т. Д.\nТакі різновиди держав в рамках одного і того ж історичного твань зазвичай носять проміжний (перехідний) характер. Перехідні держави, як правило, представляють собою держави, влада в яких належить не одному, а коаліції двох або декількох класів. Цей вид держав тому не вкладається в рамки поняття «історичний тип держави», що поєднує в собі риси різних типів державності. Як приклад перехідного держави формаційних теорія призводить держави, що виникали в період переростання буржуазно-демократичної революції в соціалістичну. У такі періоди виникали і хоча недовго, але все-таки функціонували держави революційно-демократичної диктатури пролетаріату і селянства. У перші роки після другої світової війни перехідну природу мали східно-європейські держави народної демократії, які пізніше, як правило, мирно еволюціонували в той чи інший різновид соціалістичної держави. Необхідність ввести в формаційну теорію поняття «різновид держави» випливає з того фундаментального обставини, що в рамках формаційного підходу виявляється скрутним описати, пояснити, спрогнозувати розвиток конкретної державності у конкретного народу. Але і поняття «різновид держави» не рятує обмеженість, догматичність формаційної теорії держави, її малозмістовними, абстрактний характер.\nСьогодні на порозі XXI століття стають очевидними недостатність і відома обмеженість такого підходу до розуміння соціального субстрату держави, неможливість його використання в якості єдиної методологічної і філософської основи пізнання державно-правових форм суспільного буття. Які ж, якщо їх систематизувати, основні недоліки цього підходу?\nПершим недоліком викладеного формаційного підходу до типології держави і взагалі до держави є його догматизация. В основі цього підходу лежить знаменита «п'ятичленці» - членування історії на п'ять суспільно-економічних формацій: первіснообщинний, рабовласницьку, феодальну, буржуазну, соціалістичну (комуністичну).\nТим часом в первісному формаційному підході, висловленому, до речі, самим Марксом, основу наукової періодизації історії і відповідно державно-правового життя людського суспільства становить інше членування світової історії, а саме на три макроформаціі: первинну (архаїчну), вторинну (економічну) і теоретична (комуністичну ). Ці макроформаціі отримали назву суспільних (а не суспільно-економічних) формацій.\nОсновними критеріями виділення названих формацій виступають наявність або відсутність: а) приватної власності; б) класів; в) товарного виробництва. При наявності цих ознак наявності економічна суспільна формація, яка не може обійтися без тієї чи іншої форми державності. При їх відсутності перед нами архаїчна або комуністична громадська формація, т. Е. Бездержавні (за Марксом) епохи людської історії. У гранично стислому вигляді суть справжньої формаційної теорії Маркса викладена в «Передмові до критики політичної економіки» (1859 р). «У загальних рисах, - пише Маркс у цій роботі, - азіатський, античний, феодальний і сучасний, буржуазний, способи виробництва можна позначати як прогресивні епохи економічної суспільної формації».\nЯк видно з наведеної витримки, Маркс виділяв, по-перше, в якості самостійного способу виробництва азіатський спосіб (і відповідний йому тип держави - східну деспотію), ставлячи його перед античним і феодальним. По-друге, поняття способу виробництва у нього не збігається ні хронологічно, ні тим більш змістовно з поняттям формації. Звідси необхідність перегляду типології держави, прийнятої в рамках формаційної теорії: її основою повинні бути не формації, а спосіб виробництва. По-третє, всередині економічної формації, по формаційної теорії Маркса, змінюється щонайменше чотири способи виробництва і відповідних типів держави: азіатський, античний, феодальний, буржуазний. За Марксом, по-четверте, світова історія - це процес зміни трьох загальних для всіх народів формацій і набагато більшого числа способів виробництва, що не володіють в більшості своїй характером універсальності.\nТому шляхи розвитку державних утворень різні тоді, коли здійснюється перехід від зрілого стану однієї суспільної формації, якою для архаїчної формації є позднеродовой громада, до зрілого стану іншої формації, якою для економічної формації є капіталізм з його державністю. І тільки зрілі форми вираження закономірностей тієї чи іншої суспільної формації суть історичні різновиди товариств і відповідно держав, властиві всьому людству. Ось чому в строгому сенсі слова тільки буржуазна держава, є історичною різновид держави, має універсальний характер. Що ж стосується держави, породженого азіатським способом виробництва, рабовласницького, феодального і соціалістичного держав, то вони таким характером не володіють і повинні розглядатися в якості типів держави, які не отримали загального поширення на Землі. Так, рабовласницькі держави в їх чистому вигляді існували практично тільки в Греції і Римі. Феодальні держави в класичному вигляді знала лише Європа. В інших регіонах типові були або змішані державні утворення, або (на незмірно більшій території Землі) державність, яка виникла на фундаменті азіатського способу виробництва. В основі всіх цих держав, і особливо останнього роду, лежало позаекономічний примус, і лише після промислового перевороту виникає буржуазна держава, засноване на економічній залежності.\nЯк відомо, в нашій країні десятиліттями ігнорувалися принципово найважливіші думки Маркса про азіатському способі виробництва. Спроби провести на цю тему наукові дискусії припинялися адміністративним шляхом. Тим часом ці думки проливають яскраве світло не тільки на генезис і природу держав Сходу, але і на сутність соціалістичної держави.\nАзіатський спосіб виробництва і засноване на ньому держава охоплюють епоху всесвітньої історії фактично від розкладу первісного суспільства до встановлення капіталістичного ладу. Найбільш повного розквіту азіатський спосіб виробництва досяг в давньосхідних цивілізаціях, але багато його суттєві риси збереглися до сьогоднішнього дня в країнах Азії, Африки, Латинської Америки, а ще недавно в СРСР і країнах Східної Європи. Цей спосіб виробництва представляє собою своєрідну систему землеробських громад, об'єднаних державою, що має своїм базисом громадську власність на землю і колективна праця. Стягуючи натуральну ренту, держава привласнює додатковий продукт, фактично захоплюючи таким чином верховну власність на землю і воду, ці основні засоби виробництва. Панівний клас збігався з ієрархією, що здійснює управління та очолюваної деспотичним правителем. Тому можна стверджувати, що при азіатському способі виробництва в певному сенсі не класи створюють держава, а навпаки, держава, яка захопила засоби виробництва, і перш за все землю, створює в особі чиновництва панівний клас.\nНа відміну від античної Європи, де держава була знаряддям управління в руках суспільства, олицетворенного класом приватних власників, на Сході - як древньому, середньовічному, гак в даному разі і сучасному, - держава, організоване в апарат примусу, саме панувало над підданими. В якості останніх, по суті, виступало все населення країни. Володіла вищої школи й абсолютною владою, контролювала всі надбання країни, що позбавила все своє населення приватної власності, держава, як верховного власника не могло не приймати деспотичного характеру. Саме в цьому одне з яскравих проявів азіатського способу виробництва, на якому, в загальному, застряг Схід, так і не знав суворого і послідовного сходження по лінії рабовласництво - феодалізм - капіталізм - соціалізм.\nПідкреслюючи відміну ранньої марксистської теорії формації від її догматизированной сталінської версії, в той же час треба зафіксувати і той факт, що в останніх працях основоположників марксистського вчення термін «азіатський спосіб виробництва» і пов'язана з ним поняття «східна деспотія» вживалися досить рідко. Однак навряд чи в зв'язку з цим можна погодитися з К. а. Вітфогель, який стверджував, що Маркс і Енгельс в кінці життя відмовилися від поняття «азіатський спосіб виробництва» через те, що воно могло наштовхнути на думку про неминучість деспотизму при соціалізмі, оскільки він передбачає відсутність приватної власності на засоби виробництва, і в першу чергу на землю, що на Сході послужило економічною базою тиранії держави по відношенню до суспільства. Але що, мабуть, слід вважати безперечним, так це відмова Сталіна саме з цих мотивів від згадки «азіатського способу виробництва», т. К. Склалося в СРСР до кінця 30-х років держава убивчо і недвозначно нагадувало найлютіші східні деспотії.\nІстотним недоліком догматизированной формаційної теорії як наукової основи дослідження сутності держави є і апологетика соціалістичної держави, уявлення про нього як про вищу неексплуататорской типі держави, «відмираючому» державі. Ця вада обумовлений вихідним становищем даної теорії, яким виступає принцип послідовного, із залізною необхідністю здійснюваного сходження від одного чітко визначеного типу держави до іншого, більш прогресивному. Черговість появи таких типів государствізнедр бездержавного суспільства встановлюється практично раз і назавжди: рабовласницький, феодальний, буржуазний, соціалістичний, причому кожен з них якісно перевершує пре\nЗВЕРНЕННЯ ДО ЧИТАЧА | ЧАСТИНА ПЕРША | Глава друга. ПОХОДЖЕННЯ ДЕРЖАВИ | Глава п'ята *. ПРИСТРІЙ ДЕРЖАВИ 2 сторінка | Глава п'ята *. ПРИСТРІЙ ДЕРЖАВИ 3 сторінка | Глава п'ята *. ПРИСТРІЙ ДЕРЖАВИ 4 сторінка | Глава шоста *. ФУНКЦІЇ І забезпечує їх СТРУКТУРНА ОРГАНІЗАЦІЯ ДЕРЖАВИ | Глава сьома. ДЕРЖАВА У ПОЛІТИЧНІЙ СИСТЕМІ СУСПІЛЬСТВА 1 сторінка | Глава сьома. ДЕРЖАВА У ПОЛІТИЧНІЙ СИСТЕМІ СУСПІЛЬСТВА 2 сторінка | Глава сьома. ДЕРЖАВА У ПОЛІТИЧНІЙ СИСТЕМІ СУСПІЛЬСТВА 3 сторінка |


• Переселенці зі Сходу відкрили в Ужгороді інформаційний центр • ЗакарпатПост •\n03.10.2015 post 244 Views\nПереселенці зі Сходу, за фінансової підтримки Європейського Союзу представництво в Україні, відкрили в Ужгороді «Центр з надання інформаційно-консультаційної допомоги».\nРозмістився він на базі громадської організації «Закарпаття-Донбас», яка об’єднує переселенців з Донецької і Луганської областей.\nОсновними завданнями даного центру є надання тимчасово переміщеним особам із зони проведення антитерористичної операції різного виду допомоги. У першу чергу – інформаційної, адже дуже часто, опиняючись на новому місці, люди просто не розуміють куди треба звертатися, аби отримати чи то статус переселенця, чи як звернутися до органів Міністерства Соцполітики для отриманням допомоги.\n«Ми самі були в такій ситуації, коли опинилися на Закарпатті, але за цей час набули певний досвід роботи як з органами місцевої влади, так і з іншими урядовими і неурядовими структурами. Тому накопичений досвід дозволив нам виробити певний механізм дій і ми готові тепер допомагати людям, які тікають від війни», – відзначив голова ГО «Закарпаття-Донбас» Костянтин Блажевич.\nНа базі центру функціонуватиме і єдина електронна база переселенців з Луганської і Донецької областей, які проживають на Закарпатті. «Це дозволить нам в оперативному режимі працювати з органами державної влади, роботодавцями та іншими зацікавленими вітчизняними і зарубіжними структурами.\n«Електронна база містить не лише потреби переселенців, але й показує освітній та кваліфікаційний рівень, трудовий потенціал ТПО, можливості бути залученими у різні соціально-економічні проекти Закарпатської області», – відзначають в ГО «Закарпаття-Донбас».\nІнформаційно-консультаційний центр розмістився за адресою: Ужгород, пл. Народна, 5, к. 16 тел.: +38 0312 614028\n← В Ужгородському районі чоловік декілька років гвалтував 12-річну доньку\nБій Кличко – Ф’юрі відбудеться 28 листопада →


США модернізують одні з найбільших авіабомб, - джерело - 112 Україна\nСША модернізують одні з найбільших авіабомб, - джерело\nНові авіабомби призначені для знищення таких цілей, як ядерні об'єкти Ірану\nКомандування ВПС США має намір найближчим часом підписати з авіабудівним концерном Boeing контракт на доопрацювання багатотонних противобункерных авіаційних бомб GBU-57 (Massive Ordnance Penetrator - MOP), які є найбільшими неядерними боєприпасами на озброєнні Сполучених Штатів. Про це з посиланням на видання Flightglobal.\nУ командуванні ВПС США підкреслили, що термінові оперативні потреби вимагають "негайного модифікації MOP".\nРобота над створенням GBU-57 почалася в 2004 році, і дані авіабомби ніколи не надходили в серійне виробництво. Повідомляється, що вони були вироблені в "невеликих кількостях".\nЗокрема, авіабомби GBU-57 призначені для знищення таких цілей, як ядерні об'єкти Ірану, які розташовані глибоко під землею. Повідомляється, що GBU-57 на випробуваннях скидалися з міжконтинентальних бомбардувальників B-52 Stratofortress, але їх доопрацювання, крім іншого, включає в себе можливість розміщення на малопомітні бомбардувальники B-2 Spirit.\nНагадаємо, сирійські урядові війська за підтримки російських повітряних ударів відкрили новий наступ проти повстанців на південь від міста Алеппо.\nНовини за темою: США збираються вжити заходів щодо Ірану через запуск ракети\n#Сирія #США #авіабомби