Гомеопатія | МСІ-Milites Christi Imperatoris\nД-р Пол Рейссер, д-р Дейл Мабі, Роберт Веларде\nГомеопатія практично нічим не схожа на прояв постмодернізму. Швидше, вона нагадує релігійну секту з двохсотрічною історією і зі всіма характерними особливостями: шанобливим засновником (авторитет якого незаперечний), метафізичними передумовами, агресивними претензіями на виняткове володіння істиною, зведенням незмінних вчень, ритуалами, дієвість яких залежить від точності їх виконання, а також проповідниками і захопленими шанувальниками. Її рекламні проспекти сповнені такої неприборканої пристрасті, що в думці мимоволі виникає образ Церкви Гомеопатії. Жодна з цих рис не відповідає великому лозунгу постмодернізму: «Все, що завгодно». Однак постмодерністське мислення передбачає, що ми не можемо дивитися звисока на ексцентричні постулати гомеопатії відносно здоров'я і хвороби, якщо хтось вірить в їх корисність. Отже, в'їхавши в XXI століття на зап'ятках постмодернізму, гомеопатія як і раніше широко рекламується як «натуральне» лікування, хоча в праві іменуватися традиційною наукою їй було відмовлено ще багато десятиліть тому.\nГомеопатія: історія і принципи\nНімецький лікар Самуїл (Саму-ель) Ганеманн (1755 - 1843) користується визнанням і пошаною як першовідкривач і дослідник гомеопатії. Він добре знав декілька мов і свого часу, кажуть, був відомий як перекладач медичної літератури. Його лякали (і це недивно) багато жорстоких медичних процедур, які широко застосовувалися в ті роки. Це була епоха так званих героїчних заходів, які посилювали страждання хворих. Доктори часто прописували кровоспускання, банки, проносне і блювотне, і у багатьох випадках ці засоби, поза всяким сумнівом, не лише не рятували хворого від смерті, але і зводили його в могилу. Наприклад, безконечні кровоспускання, приписані лікарями, явно прискорили смерть Джорджа Вашингтона, який помер від важкої інфекції дихальних шляхів.\nУ 1789 році, перекладаючи підручник з медицини шотландського лікаря Уїльяма Каллена, Ганеманн не погодився із твердженням автора, що добре вивчена дія кори цинхони - хінного дерева - при лікуванні малярії є наслідком її різкого гіркого смаку. Якщо це так, чому ще більш гіркі речовини не володіють більшою ефективністю при лікуванні малярії? Ганеманн сам неодноразово приймав великі дози кори цинхони і описав повторювані симптоми: лихоманку, загальну слабкість, пітливість і озноб, - схожі на симптоми малярії. Це спостереження навело його на думку про те, що речовина, яка у великих дозах викликає певні симптоми, в малих дозах може їх усунути. (В результаті виявилось, що і Каллен, і Ганеманн однаково помилялися. Кора цинхони допомагала хворим лише тому, що в ній міститься речовина хінін, ефективність якої при лікуванні малярії загальновизнана.)\nГанеманн проводив аналогічні експерименти з найрізноманітнішими речовинами, використовуючи як піддослідного самого себе, свою сім'ю, своїх друзів і студентів, і ретельно фіксував на папері симптоми, що все виявляються у них. Він назвав цей процес «випробуванням», а складений таким чином каталог речовин і пов'язаних з ними симптомів став основою його фармакології - переліком лікарських засобів, які він прописував пацієнтам. Трохи нижче ми повернемося до розмови про унікальну методику Ганеманна, а зараз достатньо сказати, що розроблена ним всеосяжна система радикально відрізнялася від теорії і практики того часу. Ганеманн продовжував збирати свої спостереження і в 1810 році випустив перше видання свого magnum opus, «Органон лікарського мистецтва». До його смерті в 1843 році книга була перевидана чотири рази, оскільки автор продовжував «випробовувати» нові речовини і надавати допомогу все ширшому колу пацієнтів.\nСистема, яку Ганеманн створив і назвав «гомеопатією» (від грецьких слів, що означають «подібний» і «страждання»), закріпилась в Європі і знайшла привітний прийом в Америці. По обидві сторони Атлантики її визнали королівські сім'ї (у тому числі і британська - в 1830 році) і видатні діячі політики і мистецтва. У Європі прибічниками гомеопатії вважалися Чарльз Діккенс, Уїльям Теккерей, Іоганн Вольфганг фон Гете і Бенжамін Дізраелі, тоді як Натаніель Хоторн, Генрі Уодсворт Лонгфелло, Хорас Грилі, Уїльям Сьюард, Гаррієт Бічер-Стоу, Денієл Вебстер і Джон Д. Рокфеллер з ентузіазмом пропагували її в Америці. З іншого боку, в 1843 році Олівер Уенделл Холмс написав з приводу гомеопатії грунтовну і їдку критичну статтю. До кінця XIX століття Сполучені Штати могли похвалитися вже двадцятьма двома гомеопатичними медичними школами, сотнею гомеопатичних лікарень і тисячею гомеопатичних аптек1.\nНедивно, що багато світил медицини Європи і Америки скептично дивилися на Ганеманна з його ідеями. В кінці XIX - початку XX століття ще не зріла Американська медична асоціація вдавалася до примусових заходів, таких як «статті про консультації», щоб уникнути співпраці своїх членів з гомеопатами і іншими «нерегулярними» цілителями. Сучасні гомеопати, як правило, пояснюють опір традиційних лікарів політичними і економічними факторами, і ці фактори дійсно повпливали на вирішення питання в не меншій (якщо не більшій) мірі, ніж чисто наукові заперечення. Багато пацієнтів вияснили, що гомеопатичні лікарства часто діють слабше, ніж їх звичайні аналоги, і, можливо, вдаються до цієї альтернативи з чистого самозбереження або просто щоб уникнути дискомфорту. Слід віддати гомеопатії належне - готуючи і розповсюджуючи нейтральні речовини, викликаючи в людях позитивні очікування і не дозволяючи багатьом пацієнтам вдатися до лікування, яке б їм лише нашкодило, лікарі-гомеопати врятували багато життів, особливо в XIX і початку XX століття. Оскільки значна частка смертей щорічно пов'язана з побічними реакціями на лікарства, сьогоднішні гомеопати скажуть, що вони і досі рятують життя. Але важливо відзначити, що спасительні досягнення гомеопатії пояснюються не стільки перевагою в теорії і практиці, скільки простим фактом: виздоровіти набагато легше, якщо ніхто не шкодить твоєму здоров'ю. За останні два століття гомеопатія збільшила шанси багатьох людей на одужання.\nУ всіх інших відношеннях гомеопатія рішуче не бажає розлучатися з XVIII століттям, зациклившись на низці вчень, які ніхто з прибічників гомеопатії, схоже, не бажає переглядати. В порівнянні з незламною впертістю гомеопатів зростаючий інтерес хіропрактиків до сучасних досліджень (не кажучи вже про бажання багатьох з них відмовитися від вчення про хребетні підвивихи як причину всіх хвороб) - це просто зразок пристосовності.\nКредо гомеопатії включає такі ключові моменти:\nSimilia similibus curantur або «подібне лікується подібним»\nЦей «закон подібності» Ганеманн вважав всеосяжним, ключовим і безперечним принципом лікування. Для гомеопата заперечувати цю ідею - все одно, що засумніватися в законі всесвітнього тяжіння. З моменту легендарного першого знайомства з «корою цинхони» і аж до сьогоднішнього дня гомеопати наполягають на тому, що цьому закону підкоряються всі симптоми і захворювання. Дана Улльман - один з найбільш помітних і плідних проповідників сучасної гомеопатії - дає дуже просте пояснення: «Гомеопатична медицина - натуральна фармацевтична наука, послідовники якої прагнуть відшукати речовину, яка в надлишковій дозі викликає симптоми, схожі на симптоми хвороби, від якої страждає пацієнт. Коли відповідна речовина знайдена, її прописують в дуже малих, безпечних дозах, які часто виявляють вражаючий вплив» 2.\nЩоб додати вищесказаному ваги в очах сучасної аудиторії, апологети гомеопатії виявляють винахідливість у виборі прикладів і ілюстрацій. Так, Улльман знаходить в своїй книзі Discovering Homeopathy: Medicine for the Twenty-First Century («Відкриття гомеопатії: медицина для XXI століття» - вже в самій цій назві легке перебільшення) докази «закону подібності» в деяких незвичних сферах:\n·\tУлльман порівнює гомеопатію зі щепленнями, оскільки, за його словами, ця процедура також заснована на принципі подібності. Але коли ми в процесі вакцинації піддаємося дії частинки вірусу або бактерії, це викликає добре вивчену і вимірну реакцію імунної системи. Гомеопатичні ж ліки, як ми скоро відзначимо, нібито впливають на «життєву енергію». Вони не виявляють одноманітну, вимірну дію ні на одну фізіологічну функцію; крім того, вони часто розбавлені до такої міри, що в ліках не залишається ні єдиної молекули початкової речовини. Цікаво те, що багато гомеопатів виступають проти звичайних щеплень3. Улльман використовує цитати і\nприклади з таких різних джерел, як Гіппократ, оракул Дельфійський, троянський герой Телеф і алхімік Парацельс. Гіппократа давно вважають батьком сучасної медицини, оскільки він наполягав, що медицина як природна наука повинна грунтуватися на уважних спостереженнях (а не на забобонах) і що лікарі повинні поводитися етично. Немає жодних вказівок на те, що він проповідував закон подібності. У Дельфійського оракула медичних порад нині вже ніхто не запитує; зцілення Телефа шматочком списа, що пронизав його, - не більше ніж казка з грецької міфології; а Парацельс був прибічником\nіншого вчення, «теорії характеристик (сигнатур)», відповідно до якої ліки зовнішньо схожі на орган, який вони лікують (отже, орхідею, що має форму чоловічого яєчка, можна використовувати для лікування венеричних хвороб). Ці приклади непереконливі.\n·\tУлльман стверджує, що традиційна медицина інколи використовує принципи гомеопатії, і як приклад посилається на «дигіталіс від серцевих розладів (дигіталіс викликає серцеві розлади)». Хоча при передозуванні дигіталіс дійсно негативно впливає на роботу серця, те ж саме можна сказати про десятки інших ліків і токсинів, які жодним чином не використовуються для лікування серцевих захворювань.\nУлльман навіть наводить цитати з «Ромео і Джульєти» Шекспіра і «Фауста» Гете («...Але ми подібне подібним лікуємо, стопу - стопою, спинним хребтом - хребет»). Однак ці стовпи світової літератури в XXI столітті не обов'язково є достовірними джерелами медичних знань4.\nМи допускаємо, що ці приклади, швидше за все, повинні були послужити не однозначним доказом справедливості закону подібності, а простими ілюстраціями того, що ця ідея приходила в голову не одному лише Ганеманну. Однак ці приклади в кращому разі невдалі, а в гіршому вони вводять читача в оману. І така тенденція прослідковується не лише в книзі Улльмана, але і в гомеопатичній літературі як такій. Не варто і говорити, що серед величезної кількості речовин, що впливають на людину, обов'язково знайдуться такі, які у великих дозах отруйні для того ж самого органу, якому вони в малих дозах йдуть на користь. Але впевненість в тому, що цей феномен можна вважати найвищим принципом лікування, є унікальною рисою вузької гомеопатичної традиції.\nНебезпека «придушення» симптомів\nГомеопатія відкидає поширену ідею про те, що хворобу можна визначити, зрозуміти і вилікувати на фізичному рівні. Вона виходить з того, що симптоми є спробами організму «повідомити» про порушення на якомусь глибокому внутрішньому рівні, не пошкоджуючи життєво важливі внутрішні органи. Тому, з точки зору гомеопатії, зусилля західної медицини класифікувати захворювання - це колосальна втрата часу, а будь-які спроби боротися з симптомами (навіть така проста дія як пропозиція аспірину при головному болі) насправді погіршують стан пацієнта. По суті, гомеопатія заявляє західній медицині: «Всі ваші знання помилкові».\nТрадиційну медицину часто називають «алопатією» - цей термін дослівно перекладається як «інше страждання» (на противагу «гомеопатії», «тому ж стражданню»). У гомеопатичній літературі термін «алопатія» зазвичай має принизливий зміст і має на увазі, що прихильники традиційної медицини зосереджують увагу на видимих симптомах і прагнуть всього лише подавити їх за допомогою сильнодіючих ліків, але не намагаються зрозуміти, що вони насправді означають. Багато гомеопатів звинувачують традиційну медицину в тому, що, «подавляючи» симптоми, вона завдає світу зайвий біль і страждання. Наприклад, коннектикутський гомеопат Вінтон Мак-Кейб пише:\nСхоже використання пригнічуючого лікування в цілях заперечення хвороби, якщо його застосовувати неодноразово, послаблює всю систему в цілому. І чим сильніше придушення, тим обширнішим є наслідок. Таким чином, час від часу приймаючи аспірин, ви отруюєте організм в набагато меншій мірі, ніж час від часу приймаючи антибіотики або стероїди. В міру того як наші лікарі все ширше і ширше застосовують сильнодіючі алопатичні ліки, які маскують симптоми, але не лікують їх, нам доводиться за це розплачуватися. З кожним новим поколінням ми стаємо все слабшими - кожен з нас зокрема і наше суспільство в цілому, - ми все більше залежимо від ліків і все менше здатні протистояти хворобі як такій5.\nГанеманн вчив, що загальна схильність до захворювання під назвою «міазм», викликана лікуванням шкірних захворювань - в даному випадку міазм називався «псорою» або коростою - або спробами «подавити» сифіліс і гонорею. Безсумнівно, Ганеманн бачив, що ліки від цих венеричних хворіб, які були доступні в його час, на якийсь час, здавалося, покращували стан хворого лише для того, щоб потім хвороба повернулася з ще більшою силою. По суті справи, він спостерігав природний розвиток хвороби в епоху до появи антибіотиків: самопочуття хворого на сифіліс (яскравий приклад) покращувалося незалежно від методу лікування, а потім хвороба поверталась з новою силою. Однак триматися за цю ідею зараз, через два століття після того, не цілком розумно. Одне з сумнівних достоїнств книги Мак-Кейба полягає в тому, що це один з небагатьох творів сучасних авторів, в якому сказано, що лікування сифілісу і гонореї - невдала ідея.\nПрихильники гомеопатії наполегливо проповідують ідею Ганеманна про те, що будь-яке лікування, яке не базується на законі подібності, лише заганяє хворобу глибше в тіло людини. Вони часто говорять, що традиційна медицина прагне лише подавити симптоми, замість того щоб розібратися в причинах, якими вони викликані. Навіть коли західні методи ставлять конкретний діагноз і успішно вирішують проблему пацієнта, гомеопати, як правило, стверджують, що таке лікування не зачіпає справжньої причини захворювання. У якомусь сенсі вони мають рацію: виявити і описати суть проблеми часом набагато простіше, ніж виявити її причини. Коли у цілком здорової у всіх інших відношеннях людини виникає бородавка, розвивається пневмонія, рак або синусит, коли в неї трапляється інсульт - по суті, при будь-якій хворобі у неї незмінно виникає питання: «Чому зі мною це сталося, і чому саме зараз?» Як правило, чесна відповідь: «Не знаю». Це не означає, що відповіді не існує. Багато захворювань спричинені збудником, що добре ідентифікується, або фактором ризику - наприклад, вірусом (вітрянка) або курінням (емфізема), - але зазвичай навіть найбільш хитромудрі аналізи не можуть виявити точного переліку умов, які стали причиною даного конкретного захворювання в даний конкретний момент.\nПоборники нетрадиційних методів лікування часто претендують на здатність розуміти і визначати «дійсну» причину конкретного захворювання - як правило, це буває порушення енергетичного потоку або якийсь інший глибинний (і такий що не піддається вимірюванню) феномен. Проте подібні пояснення суб'єктивні, голослівні, а деколи навіть фантастичні і не можуть вважатися розумними і достовірними відповідями на питання про причини, а тим більше про суть хвороби. Якщо існує порушення в потоці життєвої енергії, яким чином і чому воно виникло? Чому це порушення сталося у даної людини і в даний момент? Інколи фахівці з нетрадиційної медицини настоюють на тому, що у них більше шансів знайти відповіді, і їх запевнення в деяких випадках співпадають з глибинними прагненнями хворого. На жаль, при сьогоднішньому неподільному пануванні постмодернізму, переконливе, але натягнене за вуха пояснення має однакову вагу з поясненням менш переконливим, але чесним і реалістичним. До тих пір, поки людина почуває себе краще, істина не має значення.\nУ гомеопатів є і ще одне (зовні) справедливе твердження. Вони вказують на те, що симптоми не завжди є нашими ворогами. Це важливе спостереження. Запитаєте будь-якого хворого на проказу, чого б йому хотілося більш всього, і він, швидше за все, скаже: відчувати біль. Каліцтва і потворність, викликані проказою, виникають, перш за все, через необроблені рани, оскільки хвороба впливає на больові відчуття. Біль повідомляє нам, коли ми поранилися, і дуже часто (принаймні, коли йдеться про скелетно-м'язові травми) допомагає нам зрозуміти, чого не слід робити щоб уникнути нових травм. Кашель - це не лише важливий симптом, він виконує необхідну функцію видалення з дихальних шляхів слизу і чужорідних тіл. Людині, яка хвора настільки, що не в змозі кашляти, загрожує серйозна небезпека, і хтось інший повинен відкачувати мокроту з її бронхів. Аналогічним чином, лихоманка, судячи з усього, активізує імунну систему і рідко шкідлива сама по собі. Деколи батьки впадають в паніку, коли у дитини температура зашкалює за 38° С, і часто тягнуться однією рукою до упаковки жарознижуючого, а іншою - до телефону, щоб викликати швидку. Без сумніву, жар - важлива ознака того, що в організмі щось відбувається (звичайно це інфекція), однак якщо хвороба, що викликає його, сама по собі не небезпечна, необхідності штучно знижувати температуру майже ніколи немає.\nОднак всі ці приклади, можливо, занадто позитивні. Біль може бути таким, що спустошує і навіть вимучує, і хоча зрозуміти його причину необхідно, милосердя вимагає також якоюсь мірою його зменшити. Кашель може стати настільки частим і сильним, що вам не вдасться заснути. Прийнявши лікарство від кашлю, ви, звичайно, не позбавитеся від нього повністю, проте отримаєте короткий, але такий необхідний відпочинок. Крім того, ще ніхто не довів, що вживати ліки, щоб знизити температуру на градус або два для покращення самопочуття, шкідливо. Гомеопатія відкидає використання «подавлюючих» ліків, але чи дійсно так погано спробувати полегшити страждання людини? Гомеопати ризикують стати продовжувачами справи християн-фундаменталістів XIX століття, які засуджували будь-які спроби полегшити жінкам родові муки, оскільки це дозволило б їм втекти від покарання, накладеного Господом в Бутті 3,16 («...в болях народжуватимеш дітей...»).\nЦікаво, що у випадку багатьох поширених порушень гомеопати використовують певні засоби «першої допомоги» - очевидно, для того, щоб надати хворому негайне полегшення, яке не «взаємодіє» з опором організму, а пригнічує його. Але навіть якщо ви переконані, що такі засоби ефективніші, ніж звичайні медикаменти, лікарські трави або відсутність будь-якого лікування, ви ніяк не зможете довести, що один вид терапії «пригнічує» функції організму, а інший - ні.\nВажливість точної відповідності між ліками і симптомами\nКоли гомеопатія критикує «алопатію» за надмірну увагу до симптомів, це виглядає трохи безглуздо на фоні її власної пильної уваги до останніх. Для того, щоб подібне лікувало подібне, доводиться скласти надзвичайно детальний перелік людських симптомів. Дана Улльман зазначає:\nКожен, хто звертався до лікаря-гомеопата, знає, що гомеопат задає безліч питань про ваші основні скарги, про ваші побічні скарги і про всілякі інші фізіологічні і психологічні симптоми. Гомеопати бачать свою велику заслугу в тому, що вони виявляють серйозну зацікавленість характеристиками ідіосинкразій кожного пацієнта і використовують їх. Гомеопат, як правило, ставить такі питання: У який час доби ви почуваєте себе гірше або краще? Коли виявляються ті або інші конкретні симптоми? Як на вас впливає погода? Як ви почуваєте себе на морському узбережжі або в горах? Чи є їжа, яку ви обожнюєте, і їжа, до якої ви почуваєте відразу?»6\nМета такого детального опитування полягає не в тому, аби логічно прослідкувати історію хвороби пацієнта або систематично оцінити його симптоми з метою знайти розумний підхід до лікування. Ці питання переслідують одну-єдину мету: знайти відповідність між даним конкретним набором симптомів і симптомами, які спричиняються великими дозами однієї з речовин, перерахованих в працях по гомеопатії. («Найбільш подібні ліки» називаються «Similimum».) Такий підхід до симптомів на диво одномірний. В порівнянні з ним навіть найбільш поверхневе опитування, проведене в поспіху рядовим ординатором, здасться нам суворим інтелектуальним завданням, враховуючи кількість і різноманітність необхідних аналізів.\nСаме тут ми зустрічаємося з важливою, але надзвичайно сумнівною фундаментальною передумовою гомеопатії. Набір симптомів, викликаних ліками, - вони повинні точно відповідати симптомам, які спостерігаються у пацієнта, - був ретельно виявлений і зафіксований під час гомеопатичних «випробувань», суть яких зводиться до того, щоб давати ті або інші речовини нормальним, здоровим людям і ретельно спостерігати за тим, що станеться. При цьому гомеопати ставлять собі в заслугу те, що вони мають справу з індивідуальними особливостями кожного пацієнта. Але ніхто не переносить, наприклад, грип абсолютно однаково, і гомеопати погодяться, що при загальній подібності симптомів мій грип потребує абсолютно іншого лікування, ніж ваш. То чому ми не зважаємо на можливість існування значних відмінностей між людьми, що «випробовують» ліки? Чи не розумно передбачити, що моя реакція на беладону, аконіт або чілібуху (nux vomica) хоч би в чомусь відрізнятиметься від вашої?\nЯскраву ілюстрацію цього факту можна знайти в «Настільному довіднику лікаря» (Physician's Desk Reference, PDR) - збірці офіційних і обов'язкових відомостей про ліки, що видаються по рецепту лікаря, - в розділі «Можливі ускладнення» з опису будь-якого конкретного препарату. У цьому розділі фіксується будь-який симптом, про який повідомила людина, що приймала дані ліки під час клінічних випробувань, - яким би слабким не був зв'язок симптоматики з вживанням ліків. Зазвичай перелік настільки довгий і переобтяжений всілякими симптомами, що в повсякденній практиці від нього немає жодної користі. Однак сам факт його існування ставить під сумнів достовірність детального списку симптомів, складеного гомеопатами за допомогою «випробувань», - адже всі ці симптоми вважаються настільки передбаченими, що в списку завжди можна знайти потрібний засіб для пацієнта з відповідними симптомами.\nБезсумнівно, гомеопати заперечать, що безладність побічних ефектів, перерахованих в «Настільному довіднику лікаря», пояснюється тим, що люди, що вживали ліки, були хворі або мали якісь інші «аномалії». Гомеопатичні ж «випробування», навпаки, базуються на скрупульозних спостереженнях за «здоровими» людьми, які приймали ту або іншу гомеопатичну речовину протягом декількох тижнів. Але навіть якщо допустити, що такі обставини сприяють більшій достовірності результатів, сумнів викликає напрочуд детальний опис симптомів, викликаних певними речовинами. В одному з самовчителів по гомеопатії, «Гомеопатична самодопомога: Коротке і просте керівництво для всієї сім'ї» (Homeopathic Self-Care: The Quick and Easy Guide for the Whole Family), можна знайти декілька варіантів лікування для поширених захворювань і нездужань. Читач повинен відшукати якомога точнішу відповідність між власними симптомами і симптомами, що приписуються одній з гомеопатичних речовин. Проте список симптомів не відповідає здоровому глузду. Наприклад, таке звичайне нездужання, як біль в горлі, можна лікувати беладоною, якщо окрім інших симптомів у вас спостерігається жар, дратівливість, тонзиліт з правого боку і «бажання лимонів і лимонаду». З іншого боку, якщо біль сильніший зліва, пацієнт «балакучий», відчуває «напруження і тиск», і йому хочеться «устриць і спиртного», слід подумати про препарат Лахезіс. Опис шести інших зіль включають такі унікальні симптоми, як «абсцес, що пахне старим сиром» і «бажання оцту», або «неприємний запах від поту і тіла» і «бажання хліба з маслом» (лікувати ртуттю, але використовувати mercurius iodatus ruber [бійодид ртуті], якщо болить тільки зліва, і mercurius iodatus flavus [протойодид ртуті], якщо болить справа)7 .\nДивна сила розбавлення і струшування\nДругою, після закону подібності, відомою особливістю гомеопатії є використанням вкрай розбавлених розчинів. Намагаючись уникнути сильних побічних ефектів, властивих сучасним йому лікам, Ганеманн піддавав своє зілля багаторазовому розбавленню. Настойка речовини розбавлялася десяти- і навіть стократно: одну частину речовини змішували з дев'ятьма (дев'яносто дев'ятьма) частинами дистильованої води в скляній колбі. Потім отриманий розчин енергійно струшували - не стільки для того, щоб досягти рівномірної щільності, скільки для того, щоб «потенціювати» розчин. Яким чином струшування може підсилити дію речовини, незрозуміло (є багато різних пояснень, у тому числі «вивільнення енергії»), але легковажити цією процедурою не можна.\nЗілля розбавляють знову і знову - кожного разу в десяти- або стократній пропорції, - і кожного разу за цим слідує ритуал струшування. Гомеопатичний закон нескінченно малих величин свідчить: чим сильніше розбавлений розчин, тим сильнішою є його дія. «Перш за все, вас вражає новина про те, що ліки, розбавлені стільки раз, взагалі проводять якусь дію. Ще дивніше інше: впродовж останніх 200 років гомеопати спостерігали, що, чим більше речовина була потенційована - тобто розбавлена таким чином, - тим довше вона загалом діє, тим глибше вона зазвичай виліковує, і тим менше доз потрібно для зцілення» 8.\nОдин критик гомеопатії влучно назвав ці горезвісні переваги «розбавленням багатства»9. Серйозніші критики вказують на те, що після тисяча двохсотого або дві тисячі чотирьохсотого розбавлення у воді, швидше за все, вже не залишається ні єдиної молекули первинної речовини. Як не дивно, багато гомеопатичних препаратів розбавлені набагато сильніше. Д-р Стівен Барретт, творець сайту Quackwatch («Нагляд за шарлатанами»; www.quackwatch.com), що відверто критикує багато альтернативних методів лікування, описав, що відбувається внаслідок подібних неймовірних розбавлень. Розчинення в пропорції один до десяти, проведене тридцять разів (на етикетці цей факт наголошується знаком 30Х, де римська цифра Х позначає десять), означає, що оригінальний препарат був розбавлений в пропорції 1/1030. Якщо ви хочете відчути, наскільки це мало, уявіть собі, що оригінальний препарат був об'ємом з краплю, а його розчинили в кількості води, в 50 разів більшому, ніж об'єм планети Земля. Розчинення в пропорції один до ста, виконане тридцять разів (на етикетці значитиметься 30С, де С - римська цифра сто), ще важче собі уявити, оскільки розбавлення відбувається в пропорції 1/1060. Якщо помістити одну-єдину молекулу первинної речовини в розчин 1060 молекул води, це кількість води зайняла б об'єм, що в 30 млрд. разів перевищує об'єм Землі10. Ця цифра не просто незбагненна - вона також ставить виробників і розробників гомеопатичних розчинів перед серйозною проблемою: як можна гарантувати, що вода в цих високорозбавлених (а тому нібито надефективних) розчинах настільки чиста, що не містить одну-дві молекули якоїсь іншої речовини? Стаття Барретта допомагає нам чітко з'ясувати суть проблеми:\nНавіть у особливо стерильних умовах пил, що висить в повітрі виробничого приміщення, неминуче несе в собі тисячі різних молекул біологічного походження, отриманих з місцевих джерел (бактерії, віруси, грибки, найдрібніші краплі вологи, відлущені клітини шкіри, виділення комах), а також мінеральні частинки земного і навіть позаземного походження (метеоритний пил). Аналогічним чином, «інертні» розчинники, що використовуються в даному процесі, неминуче містять свій набір мікроскопічних забруднень. Яким чином, під час поетапного процесу, лікарський препарат, що утворюється, дізнається, яка з незліченних речовин в контейнері і є ТА САМА, з серйозними намірами? Звідки тисячі (мільйони?) хімічних сполук знають, що їм потрібно зачаїтися і стояти збоку, поки ТА САМА СИЛЬНА РЕЧОВИНА не буде піднесена в ранг Цілителя? 11\nСхоже, гомеопатів подібні аргументи не тривожать. Більш того, вони нерідко - і навіть з гордістю - заявляють, що у високо-розбавлених розчинах, швидше за все, не можна знайти жодної вихідної речовини. За їх словами, це доводить, що дія гомеопатичного зілля заснована на абсолютно інших принципах, ніж дія звичайних ліків. Перш за все, вони, мабуть, впливають на «життєву силу» людини (або тварини). Але навіть якщо допустити, що невидима життєва енергія існує, як може бульбашка багато разів збовтаної дистильованої води, в якій, очевидно, немає ні єдиної молекули чого-небудь ще, здійснити такий ефект? Щодо цього існують різні теорії. Дехто вважає, що в результаті розбавлення і струшування структура води зазнає тонких змін. У XIX столітті схоже пояснення, можливо, і звучало правдоподібно, але сучасні методи аналізу структури речовини - у тому числі спектроскопія, аналіз ультрафіолетового випромінювання, електронна мікроскопія - не змогли виявити жодних специфічних або постійних змін в гомеопатично потенційованій воді12.\nТаким чином, найпоширеніші пояснення базуються на припущенні, що використовувана для розбавлення вода якимсь чином зберігає енергетичну структуру, магнітне поле, голографічний образ або флюїди, які якимсь чином резонують з комбінацією симптомів конкретного пацієнта. Дехто навіть вірить, що дія сильно-розбавлених розчинів поширюється за межі бульбашок, в яких вони зберігаються. Одне дослідження нібито виявило, що гомеопатичний розчин гормону щитовидної залози, доданий в акваріум з пуголовками, вплинув на швидкість їх перетворення на жаб. Проте схожі результати були отримані, коли в акваріум помістили запечатану колбу з препаратом. Замість того, щоб засумніватися в спроможності свого експерименту, дослідники прийшли до висновку, що потенційована вода, розміщена в колбі, якимсь чином впливала на пуголовків через шкло13. Це крайній, але далеко не єдиний приклад ситуації, коли вся отримувана інформація розглядається через призму переконань людини. Негативним даним знаходять інше пояснення, або просто оголошують їх неправильними.\nНаполеглива прихильність вченню гомеопатії, яку продемонстрували дослідники пуголовків, викликає в пам'яті один смішний і відповідний до випадку анекдот. Одного енергійного молодого лікаря-психіатра познайомили з давнім пацієнтом лікарні - шизофреніком, який вважав себе мертвим. Інші лікарі роками намагалися переконати хворого в зворотному, але не добились успіху, проте і це не стримало молодого лікаря від того, щоб спробувати сміливіший підхід. «Хіба в мертвих йде кров?» - запитав він одного дня в пацієнта. «Звичайно, ні», - не задумуючись, відповів той. Тоді лікар витягнув з кишені стерильну голку і вколов його в палець. З проколу тут же виступила кров. Пацієнт декілька секунд дивився на свій палець. «Ну, ви тільки подумайте, - заявив він. - Виявляється, і в мертвих йде кров!»\nВажлива роль «життєвої енергії»\nЯкщо сильно-розбавлені розчини не можуть впливати на біохімічному рівні, вони, ймовірно, впливають на щось, що не піддається жодним вимірам. Ганеманн вірив в «життєву силу», і сучасні гомеопати теж називають життєву енергію середовищем, на яке впливає їх терапія. Дана Улльман пише:\nГомеопати говорять про «життєву силу» або «життєву енергію», яку вони описують як спочатку властивий людині основоположний процес самооздоровлення організму. Ця біоенергетична сила аналогічна тому, що китайці називають «ци», японці - «кі», йоги - «праной», російські вчені - «біоплазмою», а персонажі «Зоряних воєн» - «Силою». Згідно з гомеопатичними теоріями, цей біоенергетичний процес чутливий до дії субмолекулярних гомеопатичних ліків. Вважається, що резонанс цієї мікродози речовини впливає на резонанс життєвої сили людини14.\nПрагнучи примирити свої переконання з сучасною наукою, гомеопати виходять з невірного розуміння ейнштейнівського рівняння E=mc2. Вінтон Мак-Кейб в своїй книзі Let Like Cure Like («Хай подібне лікує подібне») служить цьому хорошим прикладом: «Подібно до того, як відкриття Ейнштейна розширюють наші уявлення про сотворений світ, вони поглиблюють і наше розуміння гомеопатії. Ейнштейн дає нам наступний принцип: матерія і енергія, по суті, взаємозамінні, а процес їх перетворення вічний і безперервний. Отже, вся матерія - енергія. Ви енергетичне створіння» 15.\nОднак рівняння Ейнштейна, що описує перетворення матерії в енергію, працює в унікальних ситуаціях, які мають місце, наприклад, в ядерному реакторі або в ядрі зірки. Воно ніяким чином не застосовується до біологічних систем, у тому числі і до людського тіла.\nПовна індивідуальність лікування і лише одні ліки на прийом\nЯк вже відзначалося вище, в основі гомеопатичної практики лежить ідея про те, що кожна людина має свій унікальний набір симптомів і потребує одні-єдині відповідні ліки, які підбираються в строгій відповідності з симптомами, що викликаються різними речовинами і перераховані в гомеопатичному довіднику. Деколи аптеки і магазини здорової їжі продають гомеопатичні препарати, орієнтовані на конкретні симптоми, такі як головний біль або артрит, але така практика погано сумісна із справжніми гомеопатичними принципами. Такі препарати містять декілька найбільш популярних речовин, що використовуються при конкретній гострій проблемі і слабо «потенційовані» (тобто розбавлені). Виробники цих ліків сподіваються, що хоч би один з набору компонентів виявиться тим, який потрібний покупцеві. Однак ставлення до таких ліків в гомеопатичних колах неоднозначне - дехто стверджує, що дія одного компоненту може нейтралізувати дію іншого, і що використання комплексних препаратів стимулює алопатичний підхід до лікування, який пригнічує симптоми і пропонує універсальні ліки, що неприйнятно для гомеопатії.\nГомеопати будують свої діагнози не лише на вивченні поточної симптоматики - багато хто з них переконаний, що кожна людина відповідає тій або інший «конституції», і що існують визначені «конституціональні засоби», здатні допомогти при цілій низці різних захворювань. Типи класифікуються по назві відповідного лікарства і носять настільки загальний характер, що важко зрозуміти, як можна було обчислити їх шляхом «апробації». Стівен Барретт наводить короткий опис декількох типів, а потім ставить важливе риторичне запитання:\nВважається, наприклад, що тип «ігнація» нервовий, схильний до сліз і не виносить тютюнового диму. Типова «пульсатілла» - це молода жінка з білявим або світло-каштановим волоссям, блакитними очима і ніжною шкірою обличчя. Вона ніжна, полохлива, романтична, емоційна і надзвичайно активна. Тип «сера» цінує незалежність. І так далі. Невже ви думаєте, що це розумна підстава для діагностування і лікування?16\nНасправді, наведені Барретом приклади сильно урізані - той, хто вивчає гомеопатію вздовж і поперек, зможе знайти деякі напрочуд детальні «портрети» конституціональних типів. Припускається, що всі ці характеристики, разом з вивченням поточних симптомів (і, можливо, деякою часткою уваги до наявності одного з описаних вище «міазмів»), мають бути враховані при виборі єдиного необхідного даній конкретній людині лікарства.\nГомеопати мають рацію в тому, що неможливо знайти двох людей, в яких хвороба протікала б абсолютно однаково, і навіть самі традиційні лікарі з готовністю визнають, що лікувати людей (особливо тих, що страждають декількома хворобами) «по книзі» не можна у жодному випадку. Проте останні також відзначать, що серед хвороб існують певні закономірності і загальні принципи, які можна ефективно застосовувати до різних людей, страждаючих від схожих проблем. Якби ми не шукали ці закономірності і принципи і не відбирали з їх числа тих, що піддаються виготовленню і приносять незмінний результат, ми взагалі не досягли б жодного прогресу в області медицини.\n«Лікарські закони Герінга»\nЦі закони, названі так на честь д-ра Костянтина Герінга (1800-1880), якого вважають батьком американської гомеопатії, насправді є спостереженнями і не володіють авторитетом вчень Ганеманна. Тим не менше, вони дають пояснення чи не будь-якої реакції на гомеопатичне лікування, а тому заслуговують на те, щоб про них згадати.\nПо-перше, Герінг стверджував, що тіло прагне виразити хворобу «у видимій формі». Іншими словами, воно прагне в буквальному розумінні виштовхнути симптоми на поверхню (тобто, на шкіру), щоб запобігти серйознішим внутрішнім порушенням. Так, наприклад, в астматика при поліпшенні стану може виникнути висип на шкірі. В такому разі, спроби усунути висип можуть викликати нове загострення астми17.\nДруге спостереження Герінга полягає в тому, що реакція на гомеопатичне лікування найчастіше виявляється в тілі в напрямку зверху вниз. Вважається, що це спостереження допомагає відрізнити справжню реакцію від ефекту плацебо.\nЙого третє спостереження - можливо, найбільш корисне для розуміння причин очевидної відсутності реакції на лікування, - полягає в тому, що гомеопатичне лікування відбувається в зворотному порядку відносно черговості появи симптомів. Отже, у пацієнта можуть знов виникнути колишні симптоми, які або не отримали належного лікування, або були пригнічені алопатичними ліками. Цей гомеопатичний принцип унікальний - він явно йде врозріз як з традиційною медициною, так і з практичним досвідом, згідно якого рецидив симптомів ніколи (у всякому випадку, майже ніколи) не пояснюється як ознака видужання.\nЗ врахуванням того, що гомеопатія значно відхиляється від загальноприйнятих принципів наукового мислення, цікаво зазначити, що найбільш активні гомеопати розвивають це вчення в досить нетрадиційних напрямах. Ми вже згадували про комплексні препарати, які є відхиленням від початкового розуміння закону про подібне. Найбільш екзотичні підходи до діагностування не мають на увазі детального знайомства з історією хвороби і ретельного вивчення списку ліків в гомеопатичному довіднику у пошуках потрібного рецепту. Деякі лікарі вимірюють електричний опір шкіри в акупунктурних точках, а потім повторюють виміри в точках з аномальними параметрами, коли пацієнт тримає в руці колби з тими чи іншими гомеопатичними ліками. Зілля, яке найбільшою мірою «нормалізує» параметри точок вважається найкращим для даного пацієнта. Невелика група гомеопатів використовує для пошуку потрібного препарату маятник - старомодний засіб для ворожіння. Інші використовують для того ж вкрай суб'єктивні прийоми прикладної кінезіології18. Не варто і говорити, що всі ці методи перетворюють дивацтва гомеопатії на крайнощі і таким чином ще більше збільшують її розбіжності з сучасною наукою.\nМи досить детально розглянули ключові положення гомеопатії і витікаючі з них серйозні наслідки. Але мета, яку ми переслідували насправді, набагато ширша і фундаментальніша - просто гомеопатія являє собою відмінний наочний приклад. Ми стверджуємо, що ні зовнішня респектабельність, ні яскрава історія, ні переконливі міркування, ні оптимізм прихильників, ні культурна пристосовність, ні відгуки клієнтів не доводять справедливість домагань гомеопатії. Всі ці складові можна знайти і в тих методах лікування, які цілком невірно розуміють, як функціонує організм здорової і хворої людини (або тварини). Ми також стверджуємо, що в цій сфері, як і в будь-якій іншій, істина має значення. Постмодерністи заперечать, що істина і реальність - це питання особистої думки людини, і ще енергійніше протестуватимуть проти того, що ми ставимо під сумнів вчення, яке інші вважають для себе потрібним і корисним, які б факти не стояли за нашими словами. Якщо самопочуття людей покращується, і нікому не спричинюється шкода, то хіба це не вища істина?\nПроблема в тому, що здоров'я і хвороба, страждання і спокій, життя і смерть - надзвичайно важливі речі, як для окремої людини, так і для суспільства в цілому. Догляд за хворими - не гра, не телевізійне шоу і не філософська абстракція. Щоб досягти хоч якого-небудь прогресу в позбавленні людей від страждань і продовженні їх життя, необхідно прагнути до точних і достовірних знань про принципи функціонування організму. Крім того, всупереч переконань постмодерністів, якщо достовірні, ретельно перевірені факти вказують на істинність якої-небудь гіпотези, то всі останні гіпотези, які явно противляться першій, істинними бути не можуть. Якщо йдеться про те, щоб відмовитися від достовірних наукових знань, причини для такого кроку мають бути дуже вагомими.\nПрихильники гомеопатії і багатьох інших нетрадиційних методів лікування, що існують у відриві від традиційної науки, в своє виправдання незмінно кажуть одне і те ж: «Ми не розуміємо, як діє наш метод, але він діє». Таким чином, сліпа прихильність до окремого методу породжує передбачене ставлення до будь-яких фактів, що ставлять під сумнів його істинність.\nЯкщо складається враження, що самопочуття клієнта після лікування покращало, репутація методу підвищується. Можливо, ця історія навіть увійде до статті або книги про методику лікування - особливо якщо захворювання серйозне, а покращення суттєве. Це називається прикладом з практики (або свідченням, якщо людина сама хвалить методику з якихось особистих чи комерційних мотивів). Подібні дані не завжди помилкові і можуть навіть дати поштовх для подальшого дослідження в новому напрямі, проте їх не можна вважати достатньою основою для ствердження, що методика А допомагає при захворюванні Б, тому що стан багатьох інших людей, що страждають від Б, може і не покращати після застосування А. Зрештою, дослідники повинні зіставити людей, які піддалися А, з тими, хто приймав плацебо (контрольна група). Плацебо (фальшиві ліки) вдає із себе щось зовні схоже на ліки, що використовуються в методиці А, але є абсолютно нейтральними. Більше того, експеримент слід проводити так, щоб ні пацієнти, ні вчені не знали, де справжні ліки, а де фальшиві. Такий підхід називається подвійним сліпим дослідженням, і при належній організації він є еталоном медичного експерименту.\nГомеопатія, як і багато інших нетрадиційних методів лікування, настільки орієнтована на лікування кожного конкретного пацієнта, що прикладів з практики, швидше за все, буде в надлишку, а проведення подвійного сліпого дослідження буде важко здійснити. Крім того, гомеопати можуть не розглядати захворювання Б як окрему категорію хворіб, що має певні ознаки. Навіть якщо гомеопат орієнтується не на конкретну хворобу, а на симптом (наприклад, головний біль), то двадцять п'ять чоловік з однаковою симптоматикою, скоріше всього, отримають двадцять п'ять абсолютно різних ліків - з врахуванням побічних симптомів, конституціонального типу і міазмів. Наполягати на тому, що всі вони повинні піддатися однаковому лікуванню, означає перекреслити весь сенс гомеопатичного лікування.\nЯкщо хтось в результаті лікування не відчуває жодного покращення, скажуть, що гомеопатичні ліки були підібрані неправильно, або що організм все ще бореться з прихованими порушеннями потоку життєвої енергії. Якщо в результаті лікування симптоми посилюються, гомеопати зазвичай знаходять готове пояснення в Законах Герінга; тимчасовий регрес - це ознака того, що організм заново переживає колишні симптоми, які були пригнічені, або, можливо, виводить на поверхню серйозніші внутрішні розлади. Якщо науковий журнал публікує дослідження, яке підтверджує ефективність гомеопатичного лікування при якомусь певному захворюванні, дослідження одержує хвалебні відгуки і широкий розголос. Подальша критика результатів цього дослідження просто ігнорується19. Навпаки, будь-яке дослідження, яке не демонструє ефективність гомеопатії, тут же піддають критиці або відкидають, як таке, що порушує основні принципи гомеопатії - особливо принцип індивідуальності.\nНасправді, дослідження, пов'язані з гомеопатією, дуже неоднорідні (як з точки зору результатів, так і з точки зору якості) настільки, що важко підвести їм якийсь об'єктивний підсумок. Ситуація ускладнюється цілком зрозумілою тенденцією дослідників оцінювати результати через призму власної думки про методику, що вивчається, або власних очікувань відносно того, який висновок має бути отриманий. Наприклад, в шанованому науковому журналі Nature, була опублікована робота, автори якої проаналізували статті, опубліковані протягом року (всього 204 статті) в чотирьох журналах по нетрадиційній медицині, і оцінили «висновок» кожної публікації як позитивний, негативний або нейтральний. В цілому, майже дві третини (64%) статей висловилися на користь досліджуваної методики лікування, 35% були нейтральними і лише 1% містив негативну оцінку. Автори огляду прийшли до висновку, що журнали по нетрадиційній медицині, судячи з усього, віддають перевагу дослідженням, що виставляють альтернативні методи в хорошому світлі20. Аналогічним чином, скептика може підстерігати спокуса пройтися дрібною гребінкою по дослідженню, яке оцінює альтернативну медицину позитивно, і прийняти без зайвих питань негативні або незавершені дослідження. Група з чотирьох авторів, які не є прихильниками альтернативних методів лікування, піддала неупередженому аналізу шість оглядових статей і чотири «метадослідження» (тобто дослідження, що узагальнюють результати декількох інших досліджень), присвячених гомеопатичному лікуванню людей і тварин. (Гомеопатію рекламували серед ветеринарів, а заяви про її ефективне застосування до тварин використовували як доказ того, що дієвість гомеопатичних ліків не можна пояснити ефектом плацебо.) Автори наводять цитати з оригінальних публікацій, які, в своїй більшості, закінчуються такими висновками: «Не дивлячись на безліч проведених порівняльних перевірок, жодних доказів того, що гомеопатія ефективніша, ніж лікування-плацебо, застосоване в точно таких же умовах, досі нема»21. Найбільш позитивний коментар, приведений в британському журналі Lancet за 1997 рік, навряд чи можна тлумачити як схвалення:\nДані нашого метадослідження не дозволяють говорити про те, що клінічні результати гомеопатичного лікування пояснюються виключно ефектом плацебо. Проте ці дослідження не дають нам достатніх підтверджень явної ефективності гомеопатії при будь-якому конкретному клінічному стані. Наше дослідження не представляє великої цінності для клінічної практики, оскільки ми знайшли дуже мало доказів ефективності будь-якої окремо взятої гомеопатичної методики при будь-якому окремо взятому клінічному стані22.\nАвтори більшості оглядів вказують на низьку методологічну якість багатьох досліджень - особливо тих, що проводилися на тваринах. Четвірка авторів узагальнювального аналізу цих оглядів також відзначає, що «жодне дослідження в області гомеопатії, що дало позитивні результати, не вдалося повторити з тим же успіхом» 23.\nДуже цікава точка зору на результати досліджень в традиційній науці і відсутність подібних результатів в гомеопатії відображена в одній критичній статті, написаній спільно психіатром, психологом і двома ветеринарами. (Цю аналогію можна з легкістю застосувати і до багатьох інших нетрадиційних методів лікування, в основі яких лежать релігійні вчення, віра і голий ентузіазм.)\nЦікаво порівняти шляхи, якими йшов розвиток аспірину і гомеопатичних ліків. Багато століть людям було відомо, що, жуючи вербову кору, можна стримати біль і зняти запалення.\nАктивний компонент аспірину, спочатку названий «саліцином», був виділений в 1823 році, незабаром після появи гомеопатії. У 1899 році була створена і вперше поступила в продаж похідна саліцину, ацетилсаліцилова кислота. Механізм дії аспірину став відомий приблизно півстоліття після того. На основі цих принципів почали широко застосовуватися ефективні нестероїдні протизапальні засоби. Цей процес розвитку відбувався завдяки зусиль незлічених дослідників, починаючи з Байера і закінчуючи нашими сучасниками.\nІсторія гомеопатії виглядає абсолютно інакше. Сьогодні, двісті років опісля, ефективність гомеопатії при будь-якому конкретному захворюванні все ще не доведена. Механізм її дії невідомий. Принципи лікування анітрохи не змінилися з тих пір, як вони були сформульовані Ганеманном, і ті, хто практикує таке лікування, мало що додали до початкових принципів. Якщо гомеопатія - наука, то вона, судячи з усього, не розвивається24.\nНа завершення розмови ми повинні торкнутися ще одного питання. Основні принципи і передумови гомеопатії, як і багатьох інших нетрадиційних методів лікування, не відповідають жодним загальноприйнятим або підтвердженим в ході незалежних досліджень принципам фізики, біохімії, біології, психології і фармакології. Гомеопатія як метод лікування якого б то не було конкретного захворювання не витримала перевірки в ході керованих випробувань. Так чому ж вона досі пробуджує в своїх прихильників настільки гарячу відданість? У вже згаданому вище огляді статей дається можливе пояснення, і після хвилинного роздумування воно стає цілком розумним: ідеальніше плацебо важко придумати.\nПерш за все, надто високий рівень розбавлення, по суті, нейтралізує токсичні властивості будь-якого препарату. Впродовж двох сотень років безпека залишалася головною перевагою гомеопатії перед традиційною медициною - якщо, звичайно, не рахувати тих випадків, коли через надію на засоби гомеопатії пацієнти надто пізно зверталися за належним лікуванням від серйозної хвороби. По-друге, постійну і пильну увагу до симптомів кожного конкретного пацієнта нечасто можна зустріти в приймальні звичайного лікаря (як, втім, і в будь-якому іншому місці) - особливо, якщо скарг багато. Той факт, що лікар уважно вас слухає і звертає увагу на найменш значимі деталі, викликає довіру до його здібностей і сприятливо позначається на вашій самооцінці. По-третє, що найсуттєвіше, ліки підбираються з врахуванням особливостей кожного пацієнта, і це надає особливої ваги словам лікаря: «Я точно знаю, що поліпшить Ваше самопочуття». Це особливо приємно чути, коли у вас безліч проблем, а у звичайних лікарів немає відповідей на багато питань. Додайте значну установку на позитивні очікування з регенеративними здібностями організму, додайте до цього крупицю особистої свободи («Цей підхід вибираю я, а не мій лікар») і кишенькові витрати на придбання ліків, приправте готовністю гомеопатів до того, що їх ліки діятимуть не відразу, і ви отримаєте надійний спосіб покращити своє самопочуття.\nТаке ставлення підігрівають еклектичні проповідники альтернативної медицина (наприклад, Ендрю Вейл), які без особливих зусиль переконують себе в тому, що реальний ефект гомеопатії цілком може відповідати рекламним заявам. Якщо гомеопатія дійсно ефективна, і нам доведеться переписати свої підручники з врахуванням цього, хай так і буде. Але якщо виявиться, що насправді гомеопатія - всього лише дієве плацебо, такий варіант їх теж сповна влаштує. Все, що послужило причиною ефекту плацебо - чи то ретельно перевірений лікарський засіб, індивідуально підібране гомеопатичне зілля, магнетичні паси, танці шаманів у нетрях Амазонки або мертва кішка, підкинута опівночі на кладовищі, - має право на життя, оскільки дає результат. І для цих людей не важливо, на чому базується практика, що привела до одужання, - на істині чи на вигадках.\nПроблема такого підходу полягає в тому, що він, в кінцевому результаті, неетичний. Якщо ми підтримуємо гомеопатів або прихильників інших альтернативних методів, робити те, що вони роблять, оскільки їх дії обманним шляхом наводять пацієнта до виздоровлення, - навіть якщо факти і логіка підказують нам, що насправді їх методи є підробкою - чи не стаємо ми співучасниками шахрайства? Якщо ми дозволяємо гомеопатам безкарно використовувати принцип «подібне лікується подібним» і інші ключові твердження їх теорії, з тим же успіхом можна закинути всі традиційні напрямки наукових досліджень, а взамін повністю зосередитися на мистецтві переконання, красномовстві і, можливо, творчому підході до ритуалів. І ті, хто попав під вплив постмодернізму, скажуть, що саме на цьому нам і слід зосередитися.\nЦентр апологетичних досліджень, 2004.\n1.\tDana Ullman, Discovering Homeo-\npathy: Medicine for the Twenty-First Century (Berkeley, Calif.: North Atlantic, 1991), р. 40.\nНаприклад, Дана Улльман готовий визнати, що вакцинація була корисна хоч би тим, що колись поширені дитячі хвороби почали зустрічатися набагато рідше. Але гомеопат Вінтон Мак-Кейб покладає на вакцинацію провину за різні прояви жорстокої і навіть сексуально-агресивної поведінки. Vinton McCabe, Let Like Cure Like (New York: St. Martin's, 1997), pp. 251-257.\nUllman, Discovering Homeopathy\nMcCabe, Let Like Cure Like, р. 28.\neds., Examining Holistic Medicine (New York: Prometheus, 1985).\nStephen Barrett, «Homeopathy: The Ultimate Fake» (February 24, 2000), Quackwatch. URL: <>\nD. Ramey, W. Wagner, R. H. Imrie and V. Stenger", Homeopathy and Science: A Closer Look", University of Hawaii <>.\nSteven Novella, «Homeopathy", The Connecticut Skeptic 1, no. 3 (summer 1996), available online at Healthcare Reality Check <>. Про експеримент з пуголовками і дивні висновки його авторів розповів лікар на ім'я Уім Бетц, який у минулому сам був гомеопатом, а тепер відкрито критикує цей метод лікування. Дана Улльман теж з ентузіазмом описує цей експеримент і цитує висновок про те, що гомеопатичні ліки, очевидно, можуть діяти через скло. Dana Ullman. Homeopathic Healing audiotape series (Boulder, Colo.: Sounds True Audio, 1995), tape three.\nUllman, Discovering Homeopathy, р. 15.\nMcCabe, Let Like Cure Like, р. 16.\nUllman, Discovering Homeopathy, р. 17.\nТам же. С. 23-24. Аналізуючи ці різні нетрадиційні версії, Улльман досить спокійно відкликується не лише про відступи від принципів традиційної гомеопатії, але і про такі методи, як використання маятника і витягування рук. Наприклад, автори книг по гомеопатії часто посилаються на дослідження 1994 року, результати яких були опубліковані в консервативному журналі Pediatrics, і яке довело, що гомеопатичне лікування інфекційної діареї у нікарагуанських дітей було ефективнішим, ніж звичайне відновлення ввідно-електролітного балансу (J. Jacob et al., «Treatment of Childhood Diarrhea with Homeopathic Medicine: A randomized Clinical Trial in Nicaragua», Pediatrics 93 : 719-925). Але мало хто з них згадує про статтю, опубліковану роком пізніше, яка описувала цілий ряд методологічних помилок, допущених при проведенні цього дослідження (W. Sampson and W. London, «Analysis of Homeopathic Treatment of Childhood Diarrhea», Pediatrics 96 (1995): 961-964).\n20.\tE. Ernst and M. Pittler, «Alternative\nTherapy Bias», Nature 365 (1997):\n21.\tJ. Aulas, «Homeopathy Update»,\nPrescrire International 15 (1996):\n674-84, quoted in Ramey et al.,\n«Homeopathy and Science».\nK. Linde et al., «Are the Clinical Effects of Homeopathy Placebo Effects? A Meta-analysis of Placebo-controlled Trials», Tin-Lancet 350 (1997): 834-843.


Право на спогади – Слово Просвіти\nдоктор філологічних наук, академік, м. Львів\nІм’я Михайла Кочергана відоме ученим-мовознавцям і студентам, які навчаються за його підручниками з порівняльного мовознавства. І ось приємна несподіванка — книга спогадів.\nЄ різні типи спогадів: егоцентричні, де все зосереджується на особі спогадальника, і такі, де автор прагне більше розповісти про оточення, намагаючись залишатися у затінку, мовби за кулісами театрального дійства. Важко віддати перевагу якомусь із цих типів, та вони й не існують у чистому вигляді, бо тоді й не були б спогадами, а спогади мусять бути про щось.\nМихайло Кочерган намагається зрівноважити всі три зазначені в назві книги компоненти, розташувавши їх у певній послідовності й визначаючи своєрідну градацію рівнів: час, я, люди. Така послідовність, зновутаки, умовна, бо час сприймається через призму особистості, поведінка й характери виявляються у певних ситуаціях, обставинах, в які ставить людину час. Мені, може, ще й тому захотілося відгукнутися на книжку спогадів Михайла Кочергана, що на певному етапі його і мого життя наші шляхи перетнулися, і я став навіть епізодичним персонажем його книжки. Власне, того епізоду, який наклав певний відбиток на наші подальші долі чи принаймні визначив певні орієнтири, лінії поведінки.\nЯ пишу не рецензію, а читацький відгук, тому дозволю собі порушити пропорції щодо вагомості подій, і почну з епізоду, коли доля звела нас під час навчання у Дрогобицькому педагогічному інституті імені Івана Франка, де склалася група студентів, які вчилися думати не зовсім так, як цього вимагали тогочасні навчальні програми. Власне, ми могли б познайомитися значно раніше. Річ у тім, що Михайло Кочерган після закінчення сільської семирічної школи навчався у Самбірському педагогічному училищі. Я теж після семирічної школи у своєму селі відіслав документи в те училище. Але мені забули надіслати повідомлення, що я прийнятий (усі оцінки були відмінні), і я пішов у 8 клас середньої школи в місті Турці. Цікаво, що з деякими учителями Самбірського педагогічного училища згодом мене зводила доля. Так, у Дрогобицькому педінституті викладав Іван Васильович Рибінцев, переведений сюди з Самбірського педучилища. А через багато років, 1973го, відгук на мою кандидатську дисертацію від провідної установи — Київського педінституту ім. М. Горького (тепер Київський державний університет ім. Михайла Драгоманова) писав доцент цього інституту, полтавець Петро Панасович Хропко, який у 1950ті теж викладав у Самбірському педагогічному училищі, про що мені тоді розповів.\nЧіпка пам’ять Михайла Кочергана зафіксувала події, які сталися під час нашого навчання у Дрогобицькому педінституті. Зокрема те, що 1957 року група студентів створила літературне об’єднання і його учасники намагалися оприлюднити свої твори. “Пам’ятаю, — пише Михайло Петрович, — як ми випускали стіннівку “Молоді голоси”, як обговорювали її макет, як компонували зміст. Передову написав Ільницький […], потім — лірична поезія (зокрема й мої вправи), а далі — байки (наприклад, “Ослицялінгвіст”) і сатиричні твори, якто “Еврика” Петра Кантаровського. Газета викликала нечуваний інтерес. На перерві вишикувалася до неї черга, чути було, як студенти коментують прочитане, вгадують, про кого той чи інший сатиричний опус. На другій перерві газети на стіні вже не було. …Кантаровський розплачувався за неї ще дуже довго. Після закінчення інституту він влаштувався на роботу на обласне радіо, однак через тиждень чи два змушений був залишити роботу (як йому пояснили, “не ми в цьому винні”), тоді він влаштувався в районну газету, але й там йому не дали довго затриматися. Тоді він звернувся в облвно, однак вакансії вчителя у всій Львівській області для нього не виявилося. Згодом після тривалої перерви знайшов роботу вчителем у селі Смолин Яворівського району” (с. 81), нарешті, додам уже від себе, остаточно осів у рідному селі Великі Дідушичі Стрийського району, де й передчасно закінчив свій життєвий шлях.\nІсторія з літературною стіннівкою була лише першим дзвіночком тривоги, який надто часто дзеленчав на життєвій дорозі Михайла Кочергана, та все ж усупереч обставинам він зумів реалізувати свій талант, утвердити себе як учений.\nЗагалом уся книжка спогадів “Про час, про себе і людей” — своєрідна одіссея з рифами, підступними сиренами, проходами між Сціллою і Харибдою, які всетаки вдавалося обійти, здолати і врештірешт добратися до своєї духовної Ітаки. Не без підтримки людей, які в подібних випадках завжди приходять на допомогу.\nНе переповідатиму всіх епізодів складних перипетій на життєвій і творчій дорозі Михайла Кочергана. Скажу тільки, що він веде розповідь спокійно і стримано, скрашуючи cвоє уже повторне переживання то пофілософськи вибачливо, то із щирою вдячністю. Такий тон не спонукає його ховати прізвища людей за початковими літерами чи фігурами умовчання. Стан стоїчної рівноваги не покидає його навіть тоді, коли після хвилі піднесення доводиться падати вниз без, здавалося б, особливої надії на порятунок. Як, приміром, в епізодах, коли після успішного захисту кандидатської дисертації і тріумфу студентського ансамблю “Пролісок”, яким він керував, на українській, союзній та зарубіжних сценах. Кар’єра круто обірвалася у зв’язку зі звинуваченням у “проявах українського буржуазного націоналізму”. Це був 1969 рік, рік між першою хвилею арештів 1965 року і другою — 1972го. Ось як описує Михайло Петрович обставини свого звільнення з роботи у Дрогобицькому педагогічному інституті після одного інциденту на державній екзаменаційній сесії: “Я сидів поруч з екзаменатором і тихо, щоб ніхто не чув, не погоджувався з деякими відповідями і просив пояснити суперечності в них. Зокрема я спитав, як стикується положення студентки про державність російської мови із […] статтею Леніна (“Чи потрібна обов’язкова державна мова”. — М. І.); чому нещодавно Український народний хор імені Верьовки у Дрогобичі виступав з концертом, цілий відділ якого утворювали колядки і щедрівки, що, за визначенням студентки, є проявами українського буржуазного націоналізму; як російська мова може стати єдиною світовою мовою, коли найсильнішими є позиції англійської, і невже всі нації добровільно відмовляться від своїх мов; як пояснити суперечність у відповідях студентів, коли один з них твердить про СРСР як єдину державу, а другий говорить, що УРСР є державою (то скільки у нас держав — одна чи п’ятнадцять?), і які ознаки держави, згідно з положеннями праці Леніна “Держава і революція”, має Україна (власна армія, власні гроші тощо”) (с.133).\nЗвісно, відповіді на ці питання одержати він не міг, зате справа з донесення співрозмовника пішла в КДБ, і на засіданні ради інституту Михайла Кочергана звільнили з роботи. Роки “ходіння по муках”, опис яких зайняв би надто багато місця, завершилися усетаки ІваноФранківським педінститутом (сьогодні Прикарпатський національний університет ім. Василя Стефаника), де ректором став недавній секретар парткому Дрогобицького педінституту О. Устенко, людина ініціативна й амбіційна, що знала фаховий рівень Кочергана, відтак — Черкаси, де працював на посаді професора, а потім завідувача кафедри загального і російського мовознавства, і нарешті, з 1992 року Михайло Кочерган — завідувач кафедри загального й українського мовознавства Київського лінгвістичного університету, в якому сьогодні є професоромконсультантом.\nЯк засвідчує біобібліографічний покажчик М. Кочергана, виданий 2006 року, учений до того часу підготував п’ять докторів і 16 кандидатів наук, виступив офіційним опонентом на 37 захистах (сьогодні ці дані застарілі).\nПопри напружену наукову працю Михайло Кочерган ніколи не був осторонь процесів, які відбувалися у суспільстві: він був учасником історичної демонстрації фільму Сергія Параджанова “Тіні забутих предків” і на заклик Василя Стуса разом із багатьма глядачами встав на знак протесту проти арештів української інтелігенції. 1988 року Михайла Кочергана обирають головою Товариства української мови імені Тараса Шевченка “Просвіта” Черкаського педагогічного інституту та одним із співголів обласного об’єднання “Просвіти” і Руху, а 2004 року він — серед учасників історичного Майдану 2004 року. Про ці та інші події автор розповідає колоритно, докладно й переконливо, наче пише розділ наукового дослідження.\nБібліографічний покажчик, виданий до 70річчя науковця, має назву “У дзеркалі часу”. Той час спотворював багато облич, але обличчя людини, про яку йдеться, постає без кривизни і деформації, тому дає їй право писати спогади, сповідатися перед сучасниками.


Російські військові обкрадають техніку ЗСУ, — Міноборони - Телеканал новин 24\nРосійські військові обкрадають техніку ЗСУ, — Міноборони\n17:21, 30 березня 2014 47 Читать новость на русском\nНевідомі люди у формі військовослужбовців РФ, які начебто охороняють місце завантаження автомобільної техніки ЗС України в Бахчисараї, незаконно знімають з неї все цінне обладнання.\n“Вкрадене завантажується в автомобілі “Газель” з цивільними номерами, які щовечора приїжджають до місця стоянки автомобільної техніки і вивозять матеріальні цінності у невідомому напрямку”, - розповіли у відомстві.\nКрім того, "охоронці" відмовляються випускати з автопарку для завантаження на платформи 30 автобензовозів, порушуючи попередню домовленість.\nУ Міноборони нагадали, що на залізничній станції Бахчисарай триває завантаження автомобільної техніки автомобільного батальйону Військово-Морських Сил Збройних Сил України. Планується, що на 38 залізничних платформ буде завантажено 74 автомобілі, в тому числі 30 бензовозів, які знаходяться на зберіганні "НЗ".\nТеги: Збройні Сили України Новини Росії Україна – Росія Анексія Криму Міністерство оборони України Новини Криму\nОльга Черненко 575\nЮлія Михайлова 1799\nБлог Медіа 4531


Компресор AL-FA ALC-24 24 літра - 1 поршневий компресор компресор повітряний: продаж, ціна у Львові. Компресори поршневі від "ВОЛЬТ — магазин електро, бензо и других иструментов" - 1196268879\nКомпресор AL-FA ALC-24 24 літра - 1 поршневий компресор компресор повітряний\nКомпресор AL-FA ALC-24 24 літра - 1 поршневий компресор компресор повітрянийВ наявності\nПотужний 1-поршневий компресор\nЗагартований чавунний циліндр\nКомпресор ALC-24 оснащений 1-поршневим компресором, який дозволяє досягти продуктивності 210 л / хв .\nКомпресор має циліндр із загартованого чавуну, встановлений для забезпечення тривалого терміну служби та ефективного охолодження компресора.\nКорпус компресорного блоку також був відлитий з міцного чавуну, що відрізняється високою стійкістю до механічних пошкоджень і дуже хорошою здатністю розсіювати тепло в навколишнє середовище.\nДвигун пристрою має максимальну потужність 2,8 кВт і обороти 2850 об / хв. Завдяки відповідному співвідношенню компресор працює на низьких оборотах 1200 об / хв, що збільшує термін його служби і обмежує нагрівання системи. Двигун оснащений тепловим захистом для захисту від перевантаження.\nКомпресор має редуктор тиску з двома швидкодіючими муфтами і двома манометрами. Використовується перемикач тиску дозволяє легко регулювати момент включення компресора в залежності від тиску на виходах роботи і в машині. Регулювання виконується шляхом затягування або відгвинчування однієї гайки, що робить її швидко, інтуїтивно зрозумілою і простою. Компресор вимикається автоматично, коли він досягає 8 бар.\nОбслуговування компресора надзвичайно просте завдяки використанню прозорого оглядового скла, який показує, чи є рівень масла правильним. Використання великих і міцних підшипників на колінчастому валу дозволяє уникнути непередбачених поломок і забезпечує тривалий термін служби всієї конструкції.\nКомпресор оснащений колесами і металевими ручками. Таке обладнання значно полегшує переміщення пристрою і його правильне розміщення на робочому місці.\nКомпресор і його окремі частини виготовлені з міцних і стійких до пошкоджень матеріалів , що дозволить його тривале і безпроблемне використання.\nпродажу - 2850 об / хв\nЄмність бака - 24л\nПодання - 210 л / хв


Артрит при діабеті 2 типу підвищений ризик… | Діагностика\nДіагностика 29 Жовтня 2018 407 Коментарі Вимкнено до Артрит при діабеті 2 типу підвищений ризик…\nАртрит при діабеті 2 типу підвищений ризик…\nНове дослідження показало, що діабет може збільшити ризик розвитку артриту і остеопорозу, особливо якщо ви старше 65 років. Зв’язок була найсильнішою для ревматоїдного артриту. Хоча остеоартрит є найбільш поширеним супутнім артрит у пацієнтів з діабетом. У минулому було встановлено зв’язок між діабетом і м’язово-скелетної болем. Але є обмежена інформація про вплив діабету на артрит, особливо остеоартрит, остеопороз і ревматоїдний артрит. У цій статті розглянемо артрит при діабеті 2 типу.\nДослідження включало 109 218 учасників у віці старше 40 років з інформацією, зібраною в Датському національному огляді стану здоров’я, проведеному в 2013 році. У загальній складності у 9 238 учасників був діагностований діабет на початку дослідження. Експериментальна група з діабетом кілька старше і важила більше, ніж контрольна група осіб без діабету. Дані були скориговані з урахуванням ролей віку, статі та ІМТ. Дослідники проаналізували вплив діабету на артрит, біль у спині, біль у спині, біль у шиї і рівень фізичної активності. Дієта для зв’язок і суглобів.\nАртрит при діабеті 2 типу пов’язаний з болем в цілому\nДослідники виявили, що у пацієнтів з діабетом були більш високі показники остеоартриту та остеопорозу. А також ревматоїдного артриту у порівнянні з контрольною групою. Вони виявили, що 61 відсоток пацієнтів з діабетом збільшили біль у попереку. І лише 51% контрольної групи повідомили про однієї і тієї ж проблеми. Особи, які страждають на діабет, повідомили про 56 процентної поширеності болі в плечах і шиї. Порівняно з тільки 52 відсотками учасників, які не страждали діабетом на момент складання звіту. Зелений чай при артриті.\nРезультати цього дослідження обмежені пацієнтами з діабетом типу 2. І можуть не ставитися так само тим, хто страждає діабетом 1 типу. Майбутні дослідження будуть необхідні для порівняння цих ефектів у пацієнтів з діабетом 1 типу. Додаткові дослідження також повинні вивчати групи населення, які молодше, щоб побачити, як ці результати можуть бути використані в якості предиктора розвитку артриту або остеопорозу з віком.\nХоча результати цього дослідження показують сильну зв’язок між діабетом типу 2 і артрит і остеопороз. Результати тут мають лише кореляційний характер. Причина двох супутніх захворювань поки невідома. Хоча існує зв’язок між ревматоїдної болем і зменшенням фізичної активності. Яка, як відомо, є фактором ризику розвитку діабету типу 2. Неясно, чи підвищує діабет ризик ревматоїдного артриту або якщо скелетно-м’язові умови підвищують ризик розвитку діабету у людини.\nДослідники радять лікарям нагадувати своїм пацієнтам, що страждають на діабет, продовжувати підтримувати фізичні вправи. І не допускати артриту або м’язово-скелетного болю, щоб відмовити їх від фізичної активності як частини здорового способу життя. Якщо ви страждаєте від діабету типу 2, обов’язково повідомте свого лікаря, що ви хочете регулярно обстежуватися на наявність ознак остеопорозу або артриту. Якщо ці стани з’являються або ви починаєте відчувати біль в суглобах, негайно зверніться до лікаря. Артрит при діабеті 2 типу дивіться вище. Вишня при артриті.


7 ДНІВ-УКРАЇНА » Анастасія Бачинська\nАрхіви міток: Анастасія Бачинська\nПредставниця Тернополя на Юнацькій Олімпіаді в Буенос-Айресі здобула другу медаль для України (Фото)\n12:01 | 16.10.2018\n15-річна гімнастка з Тернополя Анастасія Бачинська на Юнацькій Олімпіаді в Буенос-Айресі стала дворазовою бронзовою чемпіонкою. Загалом у збірної України на Юнацькій Олімпіаді-2018 в Буенос-Айресі наразі 19 медалей: 7 золотих, 5… Докладніше »\n© 1171 7 ДНІВ-УКРАЇНА. Усі права на інформаційні матеріали, розміщені на сайті «7 Днів-Україна» / 7days-ua.com, захищені українським законодавством про авторське право та інші суміжні права. При використанні, передруку інформаційних та фото-,відеоматеріалів сайту, гіперпосилання на «7 Днів-Україна» має міститися в першому абзаці тексту. Редакція може не поділяти погляди та думки, висловлені читачами сайту в коментарях до статей, а також не несе відповідальності за зміст авторських матеріалів у розділі «Блоги» » та новинних інформерів redtram. Матеріали з поміткою (R) публікуються на правах реклами.


У Дрогобичі незаконно працювали два гральні заклади - Варіанти\nУ Дрогобичі незаконно працювали два гральні заклади\nВівторок, 23 лютого 2016, 17:54\nОрганізатор двої незаконних гральних закладів у Дрогобичі сплатить штраф.\nЯк встановили під час досудового розслідування працівники управління захисту економіки у Львівській області, підозрюваний організував роботу двох гральних закладів у Дрогобичі. Клієнтам закладів надавались азартні послуги та виплачувались грошові винагороди від гри.\nЗазначимо, потрапити всередину закладів клієнти могли лише за попередньою домовленістю з адміністраторами або з власником.\nПід час обшуків, проведених у приміщеннях, правоохоронці виявили та вилучили: двадцять системних блоків з інстальованим спеціальним програмним забезпеченням; понад 3,7 тис грн, виручені від надання послуги; системні блоки та сервери із накопиченою на них відеоінформацією щодо функціонування гральних закладів, із записами камер відеоспостереження, а також бухгалтерську документацію закладів.\nНаразі підозрюваному в організації гральних закладів загрожує покарання – штраф від десяти тисяч до сорока тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією грального обладнання.\nМітки: азартні ігри, гральні заклади, Дрогобич, Національна поліція у Львівській області\nЗа добу на Львівщині виникло 56 ДТПУ Львові затримали крадія, який "обчистив" автоУ Львові засудили чоловіка, який підробляв акцизні маркиУ Турці автівка з'їлаха у кювет: є травмованіНа вулиці Городоцькій автівка збила пішохода


Затирка для швів | Клуб ремонта\n04 декабря 2021 (обновлено 07.12.2021) · На чтение: 5 мин Комментарии: 0\nПри укладанні плитки з кераміки сформіровивается шов, який оберігає матеріал для облицювання від статичних стресів при зміні температури навколишнього повітря. Не варто допускати, щоб в цей компенсаційний зазор потрапила вода. Систематичний вплив великої вологості погіршить робочі характеристики клею, зменшить міцність кераміки, не захищеної з тильного боку глазур’ю. Щоб цього не сталося-застосовують затірки для швів. Це еластичний матеріал з низьким вологопоглинанням. Кращі пасти для заповнення швів між плитками стійкі до впливу домашньої хімії, мають антисептичні та гідрофобними якостями.\nПро багатство російської мови знає кожен, хто хоч мало-мальськи вивчав його. Різноманітність доводить і морфологічний розбір слова затирка. Словники дають кілька трактувань:\nкаша з борошна;\nостання операція робіт пов’язаних зі штукатуркою;\nспеціалізована суміш для забивання стиків між покладеною плиткою. Іноді застосовується й інший термін: «фуга».\nНас цікавить останнє висловлювання. Більш повна версія трактування поняття звучить так: затирка-це ціла група будівельних матеріалів для наповнення щілин між плиткою.\nСуть техпроцесу-заповнення порожнього простору між покладеною обробкою пластичною масою, яка клеїться до крайок плитки, після цього твердне в процесі висихання або висихання. В результаті утворюється водостійка перегородка, що захищає клей для плитки від вологи. При цьому фуга в процесі затвердіння не просідає завдяки спеціальним добавкам. Немає усадки, немає тріщин.\nУ квартирах і будинках застосовують переважно дві великі групи затерли: цементну і епоксидну.\nПлюс: дуже міцна, а працювати з нею дуже просто. Вартість більш ніж рівноцінна, а приїлася, зіпсовану або потріскану від часу затірку дуже просто поміняти, не чіпаючи плитку.\nМінус: цементна затирка може пошкодити зовнішній вигляд матеріалів з відкритими порами (дерево, природний камінь, мармур). Абразивні речовини і тверді включення в складі можуть пошкодити мозаїку виконану зі скла або глазур на плитці. Зовні шорстка фактура досить погано комбінується з блискучою плиткою. По закінченню певного часу і під впливом вологи цементна затирка втрачає красу і захисні властивості: шви стають темними, виникає цвіль і тріщини.\nКолір цементної затірки не завжди повинен бути сірим.\nЛайфхак: можна додавати в сухий цементний матеріал затірки рідкі Латексні суміші, щоб поліпшити її властивості. Так затирка буде добре відштовхувати воду, стане більш еластичною і стійкою до зносу. Є і готові склади з добавками, кажучи інакше полімерні затірки.\nПлюс: краще відштовхує воду і бруд, інертна до агресивної хімії. Для скляної та мозаїки дзеркального типу гідний варіант, так як теж блищить.\nМінус: важче в роботі і дорожче.\nЕпоксидну двокомпонентну затірку називають » рідкої керамікою». Вона вважається чи не вічною: не змінює колір, має структуру плитки з кераміки. Цвіль і вода їй не страшні, як і температурні перепади, тому це прекрасний варіант для душу і навіть басейну або SPA. Є одна проблема: працювати з подібною затіркою необхідно досить швидко, застосовуючи особливі інструменти і розчини. Тому перекласти плитку самостійно не вдасться, необхідні фахівці. Фактично ті ж властивості і у фуранової затірки.\nЛайфхак: застосовуйте епоксидну затірку тільки там, де плитка найбільш відверто страждає від впливу води і бруду. Припустимо, біля входу, де збирається бруд від вуличного взуття, в «мокрих» зонах туалету, на кухонному фартусі біля плити і раковини.\nВибирайте тип затірки все залежить від виду плитки, проте необхідно взяти до уваги навантаження, роль кімнати і зовнішній вигляд поверхні в загальному. Цементна затирка добре комбінується з матовими і поверхнями з шорсткістю, а для дрібної мозаїки дзеркального типу найкраще взяти епоксидну. Майте на увазі, що затирка для електричного статі повинна добре тримати нагрів і температурні перепади і бути еластичною, щоб не потріскатися: краще не брати в даних випадках нехитру цементну без добавок, а пошукати тільки той який призначений для підлог з підігрівом бренд.\nПоказники вибору пасти для заповнення швів між плитками\nПлиткова затирка для швів-спеціалізований матеріал, який призначається для наповнення швів на кінцевому кроці після укладання плитки з кераміки. Матеріал виконує ряд функцій: служить елементом декору, оберігає підставу від проникнення вологи, оберігає стики від бруду, і ще оберігає виникнення грибка і цвілі. Під час вибору затирочної суміші професіонали керуються такими параметрами:\nЯкісний склад зобов’язаний бути однорідним і еластичним, щоб в момент його нанесення в міжплиточному просторі не з’являлися грудочки. За типом затірки бувають цементними, піщано-цементними, епоксидними, силіконовими, і ще полімерними. Детальніше про типи затирочних сумішей розказано в наступному розділі.\nКолір матеріалу вибирається виходячи з бажань домовласника. Наприклад, до плитки в світлому кольорі краще підбирати білі, пісочні, бежеві затірки. Якщо плитка темна, можна зіграти на контрастності і також вибрати світлий матеріал. Плитка різних кольорів вимагає однотонних поєднань: якщо кахель фіолетовий, то затирка може бути рожевою або на тон світліше кольору самої плитки.\nПопулярні виробники затерли випускають суміші всіх видів і кольорів, перераховувати асортимент немає сенсу. А якщо врахувати, що фуги від лідерів індустрії однаково якісні, рейтинг скласти важко. Краще розповісти про нюанси продукції.\nПід маркою Ceresit лінійку сумішей для будівництва поставляє компанія Henkel. Особливим елементом продукту вважається антигрибкова добавка MicroProtect, на основі якої випускається також екстракт біоцидів CT 99. Ще компанія рекламує ефект Aquastatic, ним володіє будь-яка водовідштовхувальна мастика Ceresit. Однак це просто наявність латексу.\nПродукція цієї італійської компанії теж включає антіплесень і непромокайку своєї розробки. З грибками бореться певна органічна добавка BioBlock, що перешкоджає розвитку спор. Вода з затерли MAPEI тече краплями, завдяки технології drop Effect.\nФірма LITOKOL теж з Італії. У збагаченні продукту ексклюзивними добавками не викрита, зате в числі іншого виробляє популярну латексну добавку IDROSTUK для замішування сумішей цементу.\nПольський концерн ATLAS заявляє про три інновації у власних фугах. Технологія COLOR PROTECT робить колір стійким, оберігає від вигорання на сонці, перешкоджає забрудненню. Гідрофобність забезпечує EFEKT PERLENIA якимись спеціалізованими молекулами. Ну і куди ж без захисту від грибка, за це відповідає MYKO BARIERA.


До політв’язня Сущенка вперше за 2,5 роки впустили на тривале побачення сім’ю — Високий Замок\nВ українського журналіста, політв’язня Романа Сущенка вперше за 2,5 роки було тривале побачення з дружиною і дочкою. Воно тривало три дні.\nПро це повідомив «Укрінформ».\n«В цілому побачення пройшло нормально. Батько схуд, видно, що етап дався йому нелегко. Почуває себе більш-менш нормально, місцевий лікар стежить за його тиском. Передали батькові слова підтримки і показали листівки від колег. Він передає всім подяку і вітання», — розповіла донька журналіста Юлія.\nВони зустрічалися в колонії Кіровської області у спеціальній кімнаті для тривалих побачень з ув'язненими.\nРоман Сущенко сказав, що побутові умови його утримання покращилися після того, як посольство України і омбудсмен зверталися до російської сторони з відповідним проханням. Політв'язня перевели в більш теплу камеру.\nОднак, за словами Юлії Сущенко, досі залишаються проблеми із телефонним зв'язком і листуванням. Політв'язню обіцяють надати можливість зателефонувати, але не виводять до телефону. Також йому не віддають листи.


Дієта на натуральних йогуртах, приготованих в йогуртниці | Здоров'я\nДієта на натуральних йогуртах, приготованих в йогуртниці\nГоловна › Здоров'я › Дієта на натуральних йогуртах, приготованих в йогуртниці\nЄ безліч корисних дієт, які допомагають скинути вагу. Наприклад, дієта на кефірі дозволяє за відносно короткий термін домогтися помітного ефекту. Але її досить складно дотримуватися. Багато хто не люблять цей продукт. Однак, при бажанні його легко можна замінити не менш корисним натуральним йогуртом. Тільки не намагайтеся знайти на прилавках, зараз це практично нереально. Навіть напис на етикетці «натуральний» не дає ніякої гарантії, що це дійсно так. Краще готувати йогурти самостійно. Вони виходять смачними і корисними. Такий натуральний продукт, зроблений своїми руками, допоможе вам схуднути, а також урізноманітнити харчування ваших дітей.\nЯк готувати в йогуртниці?\nМеню простий і корисної дієти на йогуртах\nЙогуртниця — досить проста в обігу техніка. У неї інтуїтивно зрозуміле меню. Часто комплектація товару включає буклет з рецептами приготування йогуртів з різними начинками і смаками. Але навіть якщо такого буклету немає, ви і самі зможете впоратися з приготуванням домашнього йогурту.\nВи купуєте молоко в супермаркеті, а по дорозі додому зайшли в найближчу аптеку і купуєте закваску, приміром, Наріне, Біфідумбактерин або Эвиталия.\nПеред приготуванням миєте або стерилизуете ємності.\nНа плиті нагріваєте молоко приблизно до 38 градусів, потім відкрити баночку з бактеріями, заливаєте її водою, струшуєте гарненько і виливаєте суспензію в молоко. Після цієї нескладної маніпуляції ви разливаете молоко по ємностях, і вам залишиться тільки включити йогуртницю і трохи почекати.\nКоли продукт буде готовий, його рекомендується трохи охолодити і за смаком додати наповнювач (варення, сироп, ягоди, фрукти, горіхи тощо).\nДля подальшого приготування йогурту вже не потрібно купувати біфідобактерії, цілком можна використати решту йогурту.\nЯк бачите, все досить просто і зрозуміло. Тепер повернемося до нашої дієті.\nВибір меню залежить від поставлених вам цілей. Якщо ви хочете скинути кілька кілограмів за три дні, то ваш раціон буде наступним:\nЙогуртове меню на три дні:\nСніданок ваш повинен складатися з фруктів і свіжовичавленого соку.\nДругий сніданок: натуральний йогурт (можна з ягодами або меленим горіхом).\nНа обід ви з’їдаєте тарілочку супу з овочів, приготованого на пісному курячому філе. Доповнити обід можна порцією вітамінного салату.\nПолуденок: фруктовий салат з йогуртом. Можна випити сік.\nНа вечерю ви їсте 100 або 200 грамів вареної птиці або яловичини. В якості гарніру допускаються відварні овочі (крім калорійного картоплі) або салат з помідора і огірка з соняшниковою олією.\nСніданок: йогурт з мюслі, чай або чорний несолодкий кави.\nДругий сніданок: сік і одне велике яблуко.\nОбід: нежирний борщ, приготовлений на пісній яловичині, овочі у вигляді салату або рагу, чай.\nПолудень: йогурт з хлібцями.\nВечеря: парова котлета, овочевий салатик.\nПізня вечеря: 200 мл, йогурту.\nСніданок: 150 гр., вівсянки на воді і йогурт з шматочками банана.\nДругий сніданок: натуральний сік і один апельсин.\nОбід: суп-пюре з брокколі або гарбуза, салат з овочів, чай.\nПолудень: йогурт з горіхами.\nВечеря: фарширований кабачок (фарш повинен бути пісним).\nПізня вечеря: 200-300 мл, йогурту.\nОсь така нескладна дієта у нас виходить. Зазначимо, що протягом кожного з трьох днів потрібно випивати літр, а краще два чистої води. Йогурт повинен бути натуральним, інакше ефекту від дієти ви не помітите. Краще готувати цей продукт самостійно, використовуючи для цього йогуртницю. Не хочете сильно витрачатися, купіть недорогу модель. Вона вам стане в нагоді і в подальшому. Для підтримки нормального травлення кисломолочні продукти потрібно їсти постійно. Подивитися йогуртниці різних виробників і порівняти їх технічні характеристики можна в інтернет-магазині MOYO. Там же їх можна придбати за недорогими цінами.\nПриємного апетиту і легкого схуднення!


НАТО і Європейська комісія підписали Угоду про підтримку належного врядування\nLast updated 14-Dec-2018 12:57\nНАТО і Європейська комісія в понеділок, 10 грудня, підписали Угоду про співробітництво в галузі сприяння належного врядування в секторі оборони і безпеки. В рамках цієї Угоди Європейська комісія збирається внести два мільйони євро в Цільовий фонд НАТО з Розвитку доброчесності (BI) на 2019 – 2022 роки.\nУгоду підписали помічник Генерального секретаря НАТО з політичних справ і політики безпеки посол Алехандро Альваргонзалес і заступник генерального директора Європейської комісії з політики сусідства і переговорів про вступ Мачей Поповскі. Підписуючи цю Угоду, посол Альваргонзалес наголосив на важливості співробітництва між НАТО і ЄС і підкреслив прагнення обох організацій до зміцнення належного врядування. «Розвиток доброчесності виявився дієвим інструментом партнерства для підтримки країн, які прагнуть запровадити принципи прозорості, підзвітності і доброчесності в оборону і відповідний сектор безпеки», – сказав він.\nЦільовий фонд з Розвитку доброчесності надаватиме підтримку розвитку потенціалу з посилення прозорості, підзвітності і доброчесності в Міністерствах оборони і відповідному секторі безпеки. Програма НАТО з Розвитку доброчесності забезпечує проведення консультацій між колегами, освітню і тренувальну діяльність і доступ до експертів з цих питань, які представляють міжнародні організації, національні адміністрації, приватний сектор і громадянське суспільство.\nПрограма заходів з Розвитку доброчесності, яка була започаткована в 2007 році, відкрита для країн-членів і партнерів НАТО.\nВнески Європейської комісії до Цільового фонду НАТО з Розвитку доброчесності будуть використані для розширення поточної програми заходів, в якій можуть взяти участь 71 країна світу. Цільові пакети зараз впроваджуються у 20 державах.\nЗа допомогою програми НАТО з Розвитку доброчесності країни можуть взяти участь в навчанні і тренуванні цивільного і військового персоналу, ділитись набутим досвідом і сприяти поширенню кращих зразків. У 2018 році 2552 цивільних і військових особи взяли участь в заходах з розбудови потенціалу Розвитку доброчесності, які проводились в Європі, Африці, на Близькому Сході, в Латинській Америці і Азії.\nNATO and the EU sign an agreement to cooperate in promoting good governance in the defence and security sector 10. Dec. 2018 The European Commission Deputy Director-General for Neighbourhood Policy and Enlargement Negotiations, Maciej Popowski and NATO Assistant Secretary General for Political Affairs and Security Policy, Alejandro Alvargonzalez\nNATO and the EU sign an agreement to cooperate in promoting good governance in the defence and security sector 10. Dec. 2018 NATO Assistant Secretary General for Political Affairs and Security Policy, Alejandro Alvargonzalez and the European Commission Deputy Director-General for Neighbourhood Policy and Enlargement Negotiations, Maciej Popowski


Пила горілку та наїлась оселедця: Показали, як відсвяткувала Новий рік Алла Пугачова (фото)\n23:55 Хіти тижня. "Первый раунд Путин-Зеленский заканчивается сокрушительным поражением Зеленского", - фінансист Фурса Блог\n23:51 "ФСБ сыграла либо против самого близкого круга Путина, либо против его собственных интересов", - Анти-Колорадос Блог\n23:45 "Через 119 літ лиш подібне приходить весілля!" - Горобець Блог\n23:41 Роздягнулася, як вдома: У Дніпрі жінка милася на залізничних коліях з пожежного гідранта (фото)\n23:30 Хіти тижня. Втратив дружину і матір: Під Харковом сталася страшна НП через дерево (фото)\n23:28 "Через заяву Портнова українських моряків після звільнення будуть допитувати в ДБР", - політтехнолог\n23:15 "Перебуваючи у Маріуполі, президент не провідав поранених військових у шпиталі", - нардеп\nчетвер, 3 січень 2019, 19:58\nНоворічне застілля примадонна розділила зі своїм чоловіком Максимом Галкіним, співаком Олександром Буйновим і модельєром Валентином Юдашкіним з дружиною Мариною.\nПугачова ніколи не приховувала, що любить на Новий Рік випити добре горілочки - так вона поступила і цього разу, не дивлячись на заборони лікарів. Співачка Алла Пугачова продовжує відзначати Новий рік в компанії друзів, передають Патріоти України.\nТак, новорічне застілля примадонна розділила зі своїм чоловіком Максимом Галкіним, співаком Олександром Буйновим і модельєром Валентином Юдашкіним з дружиною Мариною. Знімком на своїй сторінці в Instagram поділилася Марина.\nСудячи з фото, Алла Борисівна приймала гостей в своєму заміському замку, а пригощала їх - олів'є і оселедцем з картоплею. Також на столі стояла горілка і чай.\nХіти тижня. Царство небесне... "Я на фінішній прямій": Відома українська письменниця напророчила свою смерть (фото)\nчетвер, 18 липень 2019, 2:00\n14 липня, в неділю, Олена Касьян померла від раку у віці 48 років. Відома українська письменниця, поетеса і бард із Харкова більше шести років боролася з онкологічним захворюванням молочних залоз. Про її смерть стало відомо з публікації на її сторінці ...\nНещодавно купив квартиру: В Одесі загадково загинув відомий телеведучий (фото)\nчетвер, 18 липень 2019, 0:27\nМедики швидкої допомоги тільки констатували смерть Євгена Щербакова. Так, чоловік випав з вікна квартири на 17-му поверсі, в яку тільки недавно заселився. Трагедія сталася близько 07:00 у дворі "Шостої перлини", на Гагарінському плато. Зазначається, що...


17 Жовтня, 00:12\n17 жовтня – День працівників паперово-целюлозної промисловості України\nСьогодні 17 жовтня, в Україні своє професійне свято відзначають працівники целюлозно-паперової промисловості. Встановлене указом президента України в 2008 році, святкується щорічно в третю суботу жовтня.\nТакож 17 жовтня проводиться Міжнародний день боротьби з бідністю. В цей день 1987 року більше 100 тисяч людей зібралися на площі Трокадеро в Парижі, де в 1948 році була підписана Загальна декларація прав людини, щоб віддати данину пам'яті жертв убогості, насильства і голоду.\nСьогодні ще проводять Всесвітній день донорства та трансплантації органів і відзначають День яскравого одягу.\nУ церкві 17 жовтня вшановується пам’ять мученика Єрофея (Ієрофея), який жив в Афінах у I столітті. Одночасно з Діонісієм навернений у християнство і став учнем апостола Павла. Ним же був присвячений і в сан єпископа, у той час Єрофей вже був членом афінського ареопагу. Переказ свідчить, що Єрофей і Діонісій своїми очима бачили поховання Богоматері. Що стосується подальшої долі Єрофея, то він був убитий язичниками після того, як намагався проповідувати християнство серед них.\nГосподині в Єрофеїв день традиційно переглядали і провітрювали зимовий одяг з взуттям. Слідуйте і ви цьому звичаю, підготуйтеся до холодів заздалегідь, щоб потім зима не застала зненацька.\nВасиль, Дмитро, Єрофій, Петро, Степан, Тихон, Вероніка.\nКиян запрошують відсвяткувати Всесвітній день краватки\nВесілля закінчилось розгоном та пораненими. Ізраїль жорстко карає порушників карантину (фото, відео)


Блог, оновлення програми, корисні статті для бізнесу — РемОнлайн – РемОнлайн\nАнна 17 січня 2021\nЗустрічайте Фінанси з Балансами та взаєморозрахунками в РемОнлайн\nЯк і обіцяли, першим оновленням 2021 року стали Баланси та взаєморозрахунки з клієнтами і постачальниками. Дізнайтеся в статті, які можливості у вас тепер є.\nАнна 4 січня 2021\nНа просторах інтернету вже давно склалася традиція підбивати підсумки минаючого року і озвучувати свої плани на наступний рік. Ми теж не відмовимо собі в такому задоволенні і розповімо про 2020 році для РемОнлайн, а також поділимося планами на 2021 рік.\nТестування нових Фінансів і мобільного додатка керівника\nМи не випускаємо Баланси та взаєморозрахунки до Нового року, але вже зараз у вас є можливість побачити їх та навіть протестувати. Також ми починаємо тестування мобільного додатка для керівників. Дізнайтеся всі подробиці в статті.\nАнна 24 грудня 2020\nВироби та Склади виробів у РемОнлайн: докладна стаття про новинки\nТепер ви можете створювати в РемОнлайн вироби ваших клієнтів і вашої компанії, щоб вести їх облік на складі, переміщати між складами відповідального зберігання та відслідковувати історію замовлень. Дізнайтеся всі подробиці.\nАнна 17 грудня 2020\nНоворічна акція від РемОнлайн: до -40% на будь-який тариф\nСкористайтеся новорічними знижками на передплату, які вже активовані у вашому акаунті.\nАнна 3 грудня 2020\nТепер ви можете розділяти звернення клієнтів за типами, задавати їм початковий статус і будувати окремі ланцюжки статусів для їх більш ефективної обробки. Також у цій статті ми розповідаємо, чого чекати від майбутньої появи Виробів у РемОнлайн. Дізнайтеся всі подробиці.\nАмалія 18 листопада 2020\nНевеликі поліпшення в РемОнлайн і майбутні зміни в інтеграції з касовим обладнанням\nДізнайтеся, які новинки з'явилися в РемОнлайн і як незабаром зміниться механізм інтеграції з фіскальними пристроями.\nОлег 5 листопада 2020\nЗустрічайте першу інтеграцію з РРО від Datecs, виправлення і доробки по зверненнях.\nАндрій 22 жовтня 2020\nЗустрічайте новий функціональний розділ "Звернення", який дозволяє зберігати і обробляти всі заявки клієнтів, щоб потім конвертувати їх в замовлення та продажі.\nАнна 22 вересня 2020\nНові діалоги платежів по касі та налаштування колонок у звітах\nРемОнлайн навчився рахувати решту, а у звітах тепер можна налаштовувати показ колонок – читайте докладніше про останні зміни в статті.