Як прикрасити скляні ялинкові кулі? | Вироби\nЯк прикрасити скляні ялинкові кулі?\nКулі новорічні скляні для ялинки вважаються найбільш популярним прикрасою, яке використовують напередодні свята. Існує ще величезна кількість матеріалів, з яких виготовляються іграшки, проте саме скло користується найбільшою популярністю. Існує величезна кількість варіантів їх оформлення, що дозволяє вибрати новорічну прикрасу на свій смак.\nПроте буває так, що кулі зі скла втрачають свою привабливість з плином часу, і вішати їх на ялинку вже немає жодного бажання. Але не варто впадати у відчай і викидати старі іграшки — за допомогою нехитрих способів їм можна подарувати нове життя.\nНа сьогоднішній день умільці придумали величезну кількість варіантів, як декорувати старі скляні кулі. Головне достоїнство полягає в тому, що для роботи можна використовувати практично будь-які підручні матеріали. Це допоможе заощадити пристойну суму грошей. Взявши старі скляні кулі і підручні матеріали, можна практично безкоштовно принести святкову атмосферу у власний будинок.\nКульки зі скла можна декорувати величезною кількістю варіантів. Але варто розглянути саме ті способи, які є найбільш популярними, простими і в той же час привабливими.\n1 Розпис своїми руками\n2 Інші варіанти декорування\nРозпис своїми руками\nРозпис кульки зі скла по праву вважається найбільш популярним методом.\nВикористовуючи простий спосіб, можна перетворити старі новорічні прикраси у щось нове і оригінальне.\nСам кулю зі скла.\nФарба вітражна, вона повинна бути на лакової основі.\n2 тонкі круглі пензлики, трохи відрізняються в розмірах. В ідеалі потрібно придбати по одній пензлику для кожного використовуваного кольору.\nРідина для зняття лаку — ацетон.\nДля виконання роботи потрібно взяти ялинкова куля і ретельно продумати, що на ньому буде зображено. Для початку можна навіть за допомогою маркера нанести схематичний малюнок на скло . Щоб виконати роботи якісно, куля потрібно зафіксувати.\nЧитайте також: Мила фатиновая ялинка своїми руками\nКращим варіантом стане помістити його в кухоль трохи меншого діаметру, ніж ялинкова куля. У такому випадку робота буде здійснюватися у 2 етапи: спочатку розписана буде одна сторона кульки, а після того, як вона підсохне — інша.\nНайчастіше кулі на ялинку розписують, використовуючи будь-які контури або мережива. На початковому етапі необхідно взяти контур вподобаного кольору, і нанести малюнок. Після того як малюнок підсохне, можна приступати до наступного етапу робіт. Обравши вподобаний колір фарби, потрібно капнути її на певний фрагмент візерунка і рівномірно розподілити пензликом.\nТакий процес потрібно виконувати протягом всього декорування скла. Особливістю вітражного фарби є те, що вона вкрай швидко засихає, а також не передбачає утворення бульбашок з повітрям.\nФото 1. Розписні кулі.\nУ разі, якщо малюнок нанесений неправильно або фарба потекла, то помилки можна легко видалити за допомогою ацетону. Потрібно акуратно рідину нанести на ватний диск і стерти невдалий елемент. Для більш дрібної роботи можна використовувати вушні палички.\nНе рекомендується виконувати розпис всього скляної кулі відразу. Краще робити це поступово, даючи кожній частині просохнути. Перед тим як залишати куля висихати, потрібно переконатися в тому, що за цей час фарба не потече.\nВ результаті вийде новорічне прикраса, яку можна повісити на ялинку. Приклад подібної роботи можна бачити на фото 1.\nІнші варіанти декорування\nКульки для ялин, крім розпису, можна реставрувати іншими способами. Однак багато з них важкі для недосвідченого людини. Розглянемо 2 способи, які є легким варіантом і під силу кожному, хто візьметься за цю роботу.\nСкляні кулі на ялинку можна прикрасити, використовуючи старі комп’ютерні диски.\nТакий спосіб буде вельми оригінальним і привабливим і практично не вимагає ніяких витрат.\nФото 2. Декор кулі з осколками диска.\nДля виконання роботи потрібно підготувати наступні предмети:\nНоворічні кулі. Бажано, щоб вони були без малюнка. Якщо він є, то його можна усунути за допомогою ацетону.\nКілька CD дисків.\nЯскрава і блискуча тканина.\nНа першому етапі робіт необхідно порізати диск на дрібні шматочки довільної форми. Далі за допомогою клею ці шматочки потрібно закріпити на скло. Робити це потрібно не суцільно, а залишаючи невеликі проміжки між частинками диска. Після того як весь кулька буде покритий частинками диска, необхідно засунути всередину шматок блискучої тканини, щоб надати прикрасі ще більше краси. Прикраса на ялинку готово. Приклад прикраси можна бачити на фото 2.\nРеставрувати кулі на ялинку можна, використовуючи навіть саму звичайну фарбу. Особливо до душі таке заняття доведеться дітям, адже вони так люблять малювати.\nДля того щоб прикрасити кулька зі скла знадобляться наступні предмети:\nкулі скляні без якого-небудь малюнка;\nпензлі різного розміру;\nщо-небудь, щоб не забруднити робоче місце.\nПідготувавши все необхідне, можна приступати до роботи. Тут вже немає ніяких обмежень: можна втілювати в життя всі свої задуми і фантазії. Часом навіть не потрібно використовувати пензлик, для того щоб нанести малюнок. Наприклад, можна занурити палець у фарбу, після чого притулити до поверхні кульки.\nА вже після доповнити плямочка різними елементами.\nТака робота особливо припаде до душі дітям. Таким нехитрим способом можна виготовити привабливі прикраси для ялинки.


Купити Вікна Rehau в кредит по IQ Energy\nз компенсацією до 35%\nПрограма IQ energy – компенсація кредитів для придбання\nенергоефективних матеріалів та робіт з їх монтажу\nПрограма IQ energy це Фінансовий Інструмент для сприяння удосконаленням у сфері енергоефективності в житловому секторі України відповідно до європейських стандартів. Програму було розроблено Європейським банком реконструкції та розвитку (ЄБРР) за підтримки донорів.\nДо 15 тисяч євро у гривневому еквіваленті. Один позичальник може брати необмежену кількість кредитів, якщо їхня загальна сума (відповідно до кредитних договорів) не перевищує максимально дозволену.\nЗалежить від умов конкретного банку – від 1 до 5 років. Дозволяється погасити достроково після подачі заявки на отримання гранту.\nCredit Agricole, ОТП банк (ці банки вже вичерпали ліміт на 2018 рік), Райффайзен банк Аваль, Укрсиббанк. Позики в інших банках під компенсацію не підпадають.\n35 % від суми кредиту, максимум 3 000 євро.\nРозмір компенсації за кредитами, отриманим до 10.07.2017 року включно:\n20 % від суми кредиту – якщо використовувались дві або більше категорії. Наприклад, були встановлені вікна і проведена теплоізоляція зовнішніх стін – деталі.\n1. Бути фізичною особою – громадянином України. Також гранти надаються ОСББ. Фізичні особи – підприємці повинні отримати кредит саме як фізичні особи. Якщо підприємець розрахується за енергоефективні матеріали кредитною карткою, яка була надана йому як ФОП – грант він отримати не зможе. Уточнити чи підпадає конкретний кредит під дану програму можна у відповідному банку-партнері.\n2. Мати доступ до житлового об'єкта (квартири або будинку) в якому здійснюється модернізація та надати можливість інженерам IQ energy здійснити перевірку модернізації (якщо така перевірка вимагатиметься). При цьому не обов’язково бути власником цього житла. У т.ч. дозволяється отримати грант навіть для житла на стадії будівництва.\n3. Не отримувати гранти на цей же проект за іншими програмами, наприклад Тепла оселя. При цьому дозволяється модернізувати одне і те ж приміщення за кількома програмами, але не можна купувати одні й ті ж матеріали. Наприклад, дозволено купити вікна за програмою Тепла оселя, а котел – за IQ energy. А заборонено – купувати одні й ті самі вікна за обома програмами одночасно.\n4. Проект повинен відповідати українському законодавству, будівельним нормам та стандартам. Наприклад, не дозволяється зовнішнє утеплення однієї окремої квартири у багатоквартирному будинку або від’єднання такої квартири від централізованого теплопостачання. Ці заходи можна здійснити лише для усього будинку.\nОплачувати матеріали/обладнання потрібно тільки кредитними коштами. Наприклад, якщо по цій програмі позичальник оформив кредитну картку, то він повинен здійснити оплату коштом кредитного ліміту. При оплаті шляхом власних коштів – компенсації не буде. Якщо платіж було здійснено частково з використанням кредитного ліміту – то компенсація буде розрахована на цю частку.\nДетальний огляд кредитних карток Райффайзен банку Аваль, у т.ч. калькулятор та порівняння із конкурентами.\nдо 50 000 грн – у розмірі трьох заробітних плат позичальника.\nвік – 23 – 68 років;\nпрацевлаштування – офіційне, а також ФОП та пенсіонери;\nПлатежі по кредиту:\nпроцентна ставка – 45 % річних;\nабонплата – 15 грн на місяць;\nпільговий період по кредиту – до 57 днів.\nвік – 21 – 65 років;\nмінімальний стаж роботи на нинішньому підприємстві – 6 місяців;\nпроцентна ставка – 55 % річних;\nстраховка – 0.1 % на місяць.\nВизначитись із матеріалами та/або обладнанням, яке Ви плануєте купити в кредит – перелік. Потрібно завантажити або роздрукувати сертифікат відповідності товару, який Ви плануєте купити – серійний номер з нього знадобиться на четвертому етапі.\nОтримати кредит готівкою або кредитну картку в банку-партнері – онлайн заявка на офіційних сайтах ОТП банку та Райффайзен банку Аваль.\nПісля цього проводиться верифікація проекту. У 90 % позичальників будуть просто перевірені ті документи, які вони подали на попередньому етапі. Інші 10 % проектів, які будуть обрані шляхом випадкового жеребкування, будуть перевірені інженерами IQ energy з виїздом на місце встановлення матеріалів або обладнання.\nПісля верифікації позичальник може у будь-який момент погасити кредит, отриманий у банківській установі. Це дозволяється зробити вже після подачі заявки на отримання гранту на четвертому етапі, але у випадку помилок нову заявку після погашення кредиту Ви подати не зможете.\nРозрахунок вартості кожного замовлення здійснюється за габаритами конструкції з урахуванням матеріалів та обсягу робіт. Для максимальної доступності ми пропонуємо знижені ціни на віконні блоки та послуги. Здешевити замовлення допоможуть знижки та наявні акційні пропозиції. На всі види робіт надаємо гарантію. Тому, звернувшись до компанії ТеплоВін, Ви отримаєте оптимальний результат за якістю і бюджетом. Зателефонуйте до нас і ми дамо Вам найкращу ціну!


Це місце, де черепахи, щури і змії мирно співіснують, а про звичайну корову можна дізнатися несподівані факти. Говорить відвідувач музею Тім Вотерс:\n«Я не очікував побачити такого у музеї».\nВізьмемо, наприклад, експонат корови. Виявляється саме завдяки цій великій рогатій худобі, а точніше її посліду, у Лос-Анджелесі з’явилися нові види трав, завезені разом з коровами з-за кодону, – каже куратор виставки Джонатан Джилет:\nІсторія Лос-Анджелеса тісно пов’язана з кіноіндустрією, підкреслює Джилет, і розповідати про місто неможливо без згадки про Голлівуд:\nЯк розповідає куратор природничого музею Крістін Фредрік, у додаток до голлівудських артефактів, виставка фокусується на рослинному і тваринному світах:\n«У тріщинах тротуарів чи димарях будівель Лос-Анджелеса вирує неймовірне життя. І чимало цих видів, які ми досліджуємо, знаходять можливість жити в місті точнісінько як і ми знаходимо спосіб жити в місті».\nОрганізатори виставки кажуть, що намагалися відійти від традиційного уявлення про природничий музей. Розповідає Крістін Фредрік:\n«Традиційно, музей природничої історії роблять за моделлю XIX століття. У ті часи мертві речі клали на полиці у шафи, а люди ходили і розглядали їх у темних коридорах».\nВідвідувачам,таким як Тім Вотерс, подобається такий підхід:\n«Такі виставки розповідають про нашу історію і дозволяють зазирнути не лише у стародавню історію, але й побачити наше місце в історії так, як ми творимо цю історію».\nВиставка Чемберлейна - мистецтво чи металобрухт\nЩоправда деяким молодшим відвідувачам більше до вподоби традиційні експонати. Говорить Ваят Вотерс:\n«Я думаю, що експозиція динозаврів цікавіша від цієї виставки».\nЯ впевнений, що Україна отримає американські літаки - Тарас Чмут, фонд "Повернись живим" (8722)


Ой смереко | Гурт Експрес - Українська пісня\nОй смереко - Гурт Експрес\nПісня - Смерека ( скачати і слухати, слова пісні скачать )\nОй Смереко скачать\nПісня - Смерека\nТекст пісні - Ой смереко\nВийди, любко, до потічка\nВже Карпати вкрила осінь .\nЖуравлі вже відлетіли.\nА весну, кохана, й досі,\nЛюбомир Яким автор пісні - Смерека (Ой смереко)\nБіографія Любомира Якима\nЛюбомир Антонович – поет-пісняр, музикант, композитор, художник, організатор, педагог та просто скромна, доброзичлива Людина. Він автор дитячої збірки «Дзвіночок кличе» та збірки «Моя пісня» автор пісні «Смерека» .\nЛіто 2014 року. Телеканал Інтер вперше приїхав знімати фільм про підбужанина – світлу, добру людину, про великого українського патріота, який без зайвого галасу, без намагань привернути увагу до своєї особи, наполегливо робив свою Справу. Просто навчав людей бути кращими, людянішим. На жаль, автор не побачив фільму, він відійшов у вічність за два дні до його виходу в ефір. Та сотні підбужан, і не тільки, переглядали цей фільм із почуттям вдячності та гордості за свого земляка.


Грати в популярні ігрові автомати онлайн: переваги для гравця\nПлатна та безкоштовна версії\nПереваги автоматів для гравця\nСкільки грошей можна виграти в автоматах?\nДе грати в апарати?\nСьогодні ігрові автомати користуються високою популярністю серед гравців. В інтернеті можна знайти десятки казино, які пропонують апарати різних тематик: пригодницької, фруктової, містичної та інших. Регулярно світові провайдери пропонують ліцензійні новинки, які відразу потрапляють в ігрові зали популярних віртуальних клубів та стають доступними для запуску.\nКожний слот можна протестувати у демо-версії. Грати безкоштовно можна без реєстрації та депозиту. Режим депо дозволяє перевірити технічні характеристики гри, вивчити правила, набратися досвіду. Від повної демоверсія відрізняється тим, що вивести виграші неможливо.\nДля гри в автомати онлайн на гроші треба створити обліковий запис, поповнити рахунок. Також рекомендується активувати доступні бонуси, щоб підвищити шанси на успіх. Новачкам рекомендується починати з мінімальних ставок, поступово підвищувати банкрол.\nПрактично всі гральні автомати, представлені в казино, пропонують приблизно однакову схему. В слотах є кілька барабанів та ліній для виплат. Для отримання виплати треба зібрати призову комбінацію від трьох однакових символів. Сума виграшу залежить від коефіцієнту зображення, ставки.\nВ деяких відеослотах барабани можна зупинити у будь-який момент, інші працюють у автоматичному режимі — все залежить від удачі. Для отримання виграшів рекомендується вибирати апарати з високим рівнем повернення (RTP) від 95%. Також більше виграти допоможуть онлайн автомати зі спеціальними символами, додатковими опціями.\nВ казино сьогодні представлені ігрові автомати онлайн у великій кількості. Для зручного пошуку часто вони діляться на категорії:\nстоли (покер, баккара, блекджек);\nНайпопулярнішими багато років поспіль залишаються класичні слоти. Також гравці часто грають у сучасні відеослоти з яскравою графікою, додатковими можливостями. Виграти більше можна в турнірах, які регулярно проводяться на сторінках рейтингових азартних клубів.\nНе у кожного гравця є можливість відвідувати наземні казино. Тому можливість грати в режимі онлайн стане головною перевагою автоматів. Запускати слоти можна з ПК або мобільних пристроїв. Сучасні розробники використовують технології, що допомагають апаратам адаптуватися під різні розміри екранів, зберігати функції та оформлення.\nДо переваг автоматів варто віднести великий асортимент, можливість виграти крупні суми. Кожен гравець, граючи в казино, у будь-який момент може зірвати джекпот.\nІгровий автомат — програмне забезпечення, призначене для відтворення азартної гри. Буває різних тематик та жанрів: слоти, відеослоти, столи а інші.\nРозмір виграшу залежить від ставки і збігу обставин, але іноді і з маленькою сумою вдається вигравати великі гроші. Відомі випадки, коли гравцям вдалося виграти 28 302,6 євро, 414 000 доларів та 533 328 доларів в ігрових автоматах Blazing Bull 2, Das xBoot та Mental.\nГрати рекомендується в перевірених онлайн-клубах з ліцензією та хорошими відгуками реальних клієнтів.\nТреба поставити ставки, запустити обертання барабанів та чекати формування виграшу або активації переходу до бонусного раунду.\nДеномінацією називають процес обміну кредитів на внутрішню ігрову валюту, якою зазвичай є монети (іноді навпаки).\nThrone of Egypt у казино онлайн на гроші або безкоштовно\nАзартні слот-машини Marco Polo грати онлайн\nSea Sirens: грайте безкоштовно в гральний автомат онлайн\nЦікаві азартні ігри Wild Spirit онлайн можуть випробувати всі\nГральні слоти Champion Of The Track вмикаються без реєстрації\nSpace Wars – чудовий і прибутковий гральний автомат на гроші\nЦікавий гральний автомат Mega Joker онлайн без реєстрації\nСлоти Around The World у казино онлайн представлені безкоштовно\nГральний автомат Illusionist в онлайн-казино Вулкан із бонусами\nВирушайте в онлайн пригоди з гральним апаратом Crusade Of Fortune!\nГрайте в азартні ігри та гральні автомати безкоштовно Andre The Giant\nАзартні апарати Mermaid’s Pearl Deluxe грати онлайн\nСлот Avalon у режимі безкоштовної гри\nKoi Princess – гральний апарат від компанії NetEnt\nФруктовий ігровий автомат Fruit Shop у казино\nЗнайдіть Скарби Пустелі в онлайн світі азартних ігор!\nОнлайн автомати Orca грати безкоштовно\nГральні автомати Break Away онлайн дозволяють відвідати хокей\nMarilyn Monroe: онлайн-автомат із 5 барабанами та джекпотом у 500 000$\nОнлайн слот Jack And The Beanstalk відчинить двері в казку\nБезкоштовний гральний апарат John Wayne у стилі кантрі\nОгляд гральних онлайн автоматів Panther Moon\nГральні святкові автомати Halloweenies із демо\nStinkin Rich: грати онлайн у слоти на гроші та з бонусами


Калина – наша “берегиня” - Урок Безплатно скачать реферат, курсову, дипломну роботу\nГоловна → Українознавство → Калина – наша “берегиня” - Урок\nКалина – наша “берегиня” - Урок\nКалина - наша "берегиня"\nТема: "Наша Берегиня"\nМета: поглибити знання учнів про національні символи, розширити розуміння поняття "Берегиня" . Виховати шану і повагу до калини, як до безсмертного символу нашого народу.\nОбладнання: на дошці рушник вишитий, на партах в учнів вишиті рушники, а на них китяги червоної калини. Нижче рушника букет калини, а під нею тема: Наша берегиня".\nВчитель: Ми сьогодні поговоримо про безсмертні символи нашого українського краю, про те, як їх знати і оберігати. І тому тема звучить "Наша Берегиня". Слово не нове, але маловідоме вам. Бо слово, як люди мають свою історію. Іноді ми і не підозрюємо, який глибокий зміст вони несуть. Одні прийшли до нас з молоком матері, другі відкрилися зі сторінок букваря, книг. І саме слово "Берегиня" прийшло до нас від матері, батька, нашої оселі.\nІ все те, що ми маємо, що приберегли від своїх батьків та дідусів, чим збагатилися і освятилися - хатнім добром, піснею, злагодою, добрим словом, добрим поглядом, спогадом - це все ми повинні шанувати, берегти, а це і є Берегиня.\nОсь і сьогодні ми будемо говорити про символи України. Майже у всіх народів є улюблені рослини-символи. У канадців, наприклад, клен, у росіян - берізка, а в нас калина, верба. Правду каже українське прислів'я: "Без верби та калини нема України.\nЗ давніх-давен наш народ опоетизував цей кущ калини, оспівав у піснях, легендах. Ось послухайте одну із них:\nУчень: жила собі дівчину кав Калинка. Дуже вона любила квіти. Яких тільки квітів не росло у неї попідвіконню. Їх вона попереносила з лісу. Видко й рослинам було до вподоби ця маленька дівчинка, бо ще жоден кущик, жодне стебельце не зів'яло. Всі люди в селі любили Калинку за її добре та щире серце.\nНавесні Калинка, як завжди, пішла у ліс. Нелегко було їй сюди добиратися. Довгий курнневий шлях пролягав од оселі до лісу. А обабіч ні деревця, ні кущика. "Дай, - думає Калинка, - посаджу тут щось, нехай росте". Такі зробила. Викопала в гущавині лісу тонесеньке стебельце і посадила край шляху. А щоб прийнялося воно, Калинка аж від своєї хати з криниці воду носила та поливала.\nЗвеселилося стебельце. Росло воно в гущавині, ніколи не бачило ясного сонечка й водиці не пило доволі. А тут, на привіллі, швидко розрослося у великий кущ. Іде якось шляхом подорожній. Стомився. Під кущем трава зеленіє. Польові квіти привітно голівками кивають. Пташечки між віттями радісно щебечуть. Ну як ти не сядеш тут перепочити? Усміхнувся весело подорожній і сказав:\n-\tСпасибі тим роботящим рукам, що цей кущ посадили, і тому доброму серцю, о його викохало!\nТут увесь кущ немов од сну стрепенувся. Гіллячки напружились, листочки поширшали. Гульк - і в раз укрався ніжним білим-білим цвітом.\nДивиться перехожий - що ж воно далі буде? Обсипався цвіт, а замість нього ягоди червоні, як намистини виблискують.\nІ дивно - в кожній ягідці заховано зернятко, схоже на маленьке серце.\nПрийшла й Калинка до свого улюбленця - і здивувалася. Звідки такі зернятка?\n-\tЦе на згадку про твоє добре серце. А щоб люди тебе не забули, подаруй мені своє ім'я. Калинко.\nВідтоді всі так і називають той кущ, ту рослин у- калиною.\nВчитель: А ось і друга історія.\nУчень: В час монголо-татарського лихоліття Україна лежала в руїнах. Монголо-татари все палили, нищили. Чоловіків вбивали, маленьких хлопчиків забирали в яничари, а дівчат забирали в полон. Потім їх продавали на східних ринках, або забирали в гареми до татарських і монгольських ханів. Дівчата, щоб не попасти в полон, виходили на високу гору, зв'язувалися своїми косами і кидались у прірву. Так було у Кременці. Ці скелясті гори носять назву "дівочі скелі".\nВ одному селі була дуже гарна вродлива дівчина. Одного разу татари запалили солом'яні стріхи. Розпачливий зойк пронісся над селом. Кричали діти, мліли матері. Кров лилася рікою. Дівчата, щоб не потрапили в полон до монголо-татар, побігли ховатись в хащі, в болото. А болото було в'язкою трясовиною. І дівчата в тяжких муках потопилися. На цих місцях виросли розлогі кущі калини.\nВчитель: Люди України з давніх-давен шанували цю рослину. Не було хати, біля якої не пишалася червона калина. Бувало, як зацвіте калина білим пишним цвітом, дівчата ними коси прикрашали. А коли кетяги дозрівали, то вішали їх попід стріхами. І довго-довго до морозів хати стояли неначе в коралях. Калина була потрібна і в численних обрядах.\nУчень: Особливо в обрядах коли приходили привітати батьків з народженням дитини. Обов'язково приносили хліб, як символ достатку, гроші як символ багатства і обов'язково калину, як символ краси, здоров'я і як нев'янучий символ України - своєї рідної землі.\nУчень: обов'язково була калина у весільному обряді. Коли випікали коровай, неодмінно прикрашали його вервечкою калини. Калиновим цвітом та ягодами оздоблювали вілце молодої, тобто вінок молодої. Коли його плели, то співали:\nМатуся, вічні берегині,\nУчень: А коли в далеке часи дружини виряджали своїх чоловіків у далекі походи, то вони давали їм русинки з вишитими кетягами калини, ніби цей рушник в чужині буде оберігати життя чоловіка і простелить стежину до рідного дому. А коли помирав суджений на чужині, то останнє що він просив, як співається у козацькій пісні:\nБудуть пташки прилітати - калину їсти,\nУчень: Часто на могилах садили в головах червону калину, як символ безсмертя. У карпатській пісні співається:\nІз Чорногорки вітер буйнесенький\nПриніс з калини цвіт біленький\nЗамість хреста кущик калини.\nВчитель: У нашому краї дуже оберігали і оберігають калину. Наруга над нею вкривала людину ганьбою. Дітям, аби не ламали, не нівечили калину казали: "Не ламай калину. Бо накличеш мороз". Справді, калина цвіте на самий кінець весни, коли вже відходять заморозки. А тепер послухайте декілька слів про цілющі властивості калини.\nУчень: У козачій і народній медицині помітніших ліків від калини не було. Свіжі ягоди з медом та водою вживали при калині, серцевих захворюваннях, для регулювання травлення, тиску крові. Соком калини навіть очищали обличчя, щоб рум'янилось.\nВчитель: Із калиною український народ пов'язував назви своїх поселень - Калинівка, Калина, Калинова.\nОбраз калини проходить через творчість великого кобзаря Т.Г. Шевченка. Він дуже любив цей кущ. І тому багато творів оспівують калину. Хоча б "зацвіла в долині червона калина".\nУ своїй творчості до калин зверталась і Леся Українка. У драмі - феєрії "Лісова пісня", де сопілка з калини в руках Лукаша стає живою, пробуджує із сну Мавку, оживляє природу, заставляє жити, думати, мріяти, бути безсмертним. У "Лісовій пісні" Леся Українка чотири рази звертається до образу калини. Калина в неї живуча, гірка ісолодка, безсмертна як Україна.\nНа нашій планеті росте понад 200 видів калини. На Україні 2 види - калина звичайна, калина цілолиста. Вона не вибаглива до кліматичних умов і тому росте всюди, окрім Криму. В кожному регіоні вона має свою назву: калина лісова, калина черлена, бмбара, гордина, свіба, карліса.\nАле яку б назву не мала, де б не росла - вона для українців рідна і священна. Емігранти - українці, приїжджаючи як туристи у різні краї, як найдорожчу реліквію хочуть із собою взяти калину, як частину землі своїх предків, вона для них пахне: і хлібом, і цвітом, і прадідом-дідом, пахне рідним селом його отчим домом.\nУчні а чи є у вас вдома кущі калини? Піднесіть руки в кого є калина.\nОсь бачте, як багато кущів калини є у вас. Очевидно любов до калини така палка і велика, що кожен хоче цей безсмертний кущ посадити біля своєї оселі.\n-\tДіти, а які пісні чи вірші про калину ви знаєте?\nУчні: "Ой єсть в лісі калина"\nОй у лузі червона калина похилилася"\n"При долину кущ калини, похилився до води"\n"Одна калина за вікном"\n"Тече вода з під явора, яром на долину\nПишається над водою червона калина"\n"Зацвіла в долині червона калина"\nВчитель: А ще про калину народ складав прислів'я та приказки: "Цвіте, як калина в лузі", "любуйся калиною коли цвіте, а дитиною - коли росте".\nА зараз я пропоную послухати декілька віршів про калину які підготували учні.\nУчень: Знайомі стежини і безліч калини\nБарвінку й латаття ту цвіт.\nІ річка струмує в широкій долині\nЙ дорога, що кличе у світ.\nУчень: Калино, безсмертна калино.\nТи символ калини й добра.\nВигойдана співом солов'я.\nЗвеселися веселково Україною,\nНаче, зачарована моя.\nВишиту колоссями і калиною,\nВчитель: Дуже добре що ви знаєте так багато пісень і віршів про калину. Бережете її вдома любуєтеся її цвітом і плодом. Кожен з вас повинне посадити цей кущ калини біля своєї оселі.\nТо ж пам'ятайте, що у злих, недобрих людей калина не росте, а тільки у щирих, добрих. То ж будьте добрими і чуйними, всі, як один, посадіть біля своїх осель калину. Хай цей диво-кущ прикрасить ваш дім, хай у кущі калини соловейко зів'є своє гніздечко і співає вам.\nЗ калини зробіть сопілку, бо калина співуча, як наша Україна і її діти. Червона калина біля батьківської хати - це не тільки окраса, а й глибокий символ, наш духовний світ, наша спадщина.\nДорогі учні. Ніжними струнами своїх душ доторкніться дорідної історії, українських традицій, народних чистих джерел мудрості. Хай ваші душі не заростуть ряскою байдужості, бо такий ваш батьківський наказ, клич рідної землі, тож будьте гідні цього.\nІ на завершення я хотіла б прочитати такі рядки:\nМені над усе більш нічного не треба:\nВишневий світанок, полив'яне небою\nТаке все тут лише, доступне і гідне -\nЯ більшого щасті на світі не хочу,\nЩоб лиш Україна на міцніла й цвіла.


Рада безпеки ООН схвалила орган, що має визначити винних у хімічних атаках у Сирії\n18 Жовтень 2018, Київ 01:54\n07 Серпень 2015, 18:11\nРада безпеки ООН одноголосно схвалила резолюцію, що має на меті визначити винних у застосуванні хімічної зброї в перебігу війни в Сирії.\nРезолюція передбачає створення спеціального органу ООН, що має за завдання встановити, хто вчиняв у Сирії напади з використанням небезпечних хімічних речовин, зокрема, хлору та бойових отруйних газів.\nПопередніми днями текст резолюції остаточно узгодили державний секретар США Джон Керрі і міністр закордонних справ Росії Сергій Лавров.\nНа Заході, зокрема, у США, вважають, що до хімічних атак у Сирії, внаслідок яких потерпало цивільне населення, вдавався режим президента Башара аль-Асада. Росія натомість стверджує, що принаймні частину цих атак вчинили угруповання супротивників цього режиму, який вона фактично підтримує.\nНині в Сирії працює Організація за заборону хімічної зброї, яка фіксує там самі факти застосування хімічної зброї. Але ні ця організація, ні ООН сама по собі не уповноважені визначати, хто відповідальний за це.\nПорошенко подякував українській делегації в ПАРЄ «за перемогу»\nУ Керчі загинули українські громадяни – Порошенко\nПорошенко запропонував Верховній Раді передати Андріївську церкву у користування Вселенському патріархату


Осень-зима 2020: модные вещи нового сезона\nщо носити осінь зима 2020\nГоловний мультиаудиторний шопінг-майданчик столиці ЦУМ Київ представив лукбук #TsumKyivCityGuide, в якому зібрав усі найбажаніші речі осінньо-зимового сезону міжнародних і українських брендів. Кампейн натхненний Києвом, містом з приголомшливими локаціями і історією. Зйомки проводили в улюблених місцях прогулянок киян – на пішохідно-велосипедному мосту через Володимирський узвіз, біля фонтану на Володимирській гірці та сквері ім. Івана Франка, біля станції метро Хрещатик і на даху ЦУМу з панорамним видом на головну вулицю міста.\nБаєри ЦУМ в новому сезоні радять з голови до ніг одягатися в усі відтінки бежевого, додавати в свій гардероб речі в клітинку, не нехтувати анімалістичними принтами і аксесуарами з кольорової шкіри.\nУ лукбуці зібрано сорок образів на всі випадки життя: ранкові пробіжки на одинці з собою, ділові зустрічі з партнерами, бранчі з подругами, романтичні вечори або сімейні вечері. У ЦУМі представлені нові колекції вже улюблених брендів – Proenza Schouler, Victoria Victoria Beckham, Jimmy Choo, Sergio Rossi, Versace, Dolce&Gabbana, N21, See by Chloe, Nanushka, Manu Atelier, Bally, Y-3, – так і нових – By Far, AAPE by A Bathing Ape, Bimba Y Lola, Cortigiani, Norse Projects і Wood Wood.\nУ новому сезоні ЦУМ продовжує працювати з брендами, які розвивають екостійкість. Наприклад, бренд нижньої білизни Organic Basics з Копенгагена, етичний джинсовий бренд Boyish з Лос-Анджелеса, бренд жіночого одягу з Данії Gestuz та інші.\nНа третьому поверсі в ЦУМ представлена селекція з понад 90 українських дизайнерів. У новому сезоні до таких імен, як Ksenia Schnaider, Anna October, Sleeper, Elena Reva, Litkovskaya, приєднався Frolov, Gudu, Katrine K. та інші.


Порошенко виступив із заявою про теракт у Маріуполі. Повний текст - Українська газета Час\nЗаява Президента України у зв\_’язку з терористичним актом у Маріуполі.\nПрес-служба глави держави поширила заяву Порошенка про події в Маріуполі\nКриваве вбивство проросійськими терористами десятків мирних людей, і поранення майже ста мирних мешканців Маріуполя є не просто терористичним актом. Це – злочин проти людяності, підсудний Гаагському трибуналу. Відкривши прицільний вогонь по житлових кварталах Маріуполя, бойовики продовжили чергу терористичних актів, серед яких, лише за останні дні – розстріл пасажирського автобуса під Волновахою і вбивство людей на зупинці і в тролейбусі у Донецьку, вогонь по житлових кварталах багатьох міст і сіл.\nСхиляю голову перед пам\_’яттю всіх, хто загинув і сьогодні, й раніше. Так званий наступ терористів – це їхня атака проти мирних мешканців Донбасу. Українські воїни, ризикуючи життям, захищають мирних співвітчизників і дають гідну відсіч сепаратистській наволочі по всіх азимутах. Міжнародна коаліція на підтримку України має надати рішучу відсіч злочинам терористів, посилити всі форми тиску на тих, хто їх спонсорує та всебічно підтримує. Саме про це сьогодні я говорив у Ер-Ріяді та по телефону із лідерами провідних країн світу, і зараз терміново повертаюсь в Україну для проведення засідання РНБОУ задля рішучої координації дій у зв\_’язку з цим жахливим злочином. Цивілізовані країни повинні ще більше об\_’єднати зусилля і зупинити розповзання терористичної загрози.\nТак звані \_”ДНР\_” і \_”ЛНР\_” мають бути визнані терористичними організаціями. Настає час називати по імені і їхніх покровителів. Будь-яка допомога бойовикам, постачання зброї, техніки і добре тренованої живої сили – хіба це не є підтримкою тероризму, наочною для всього світу?\nМи за мир, але виклик ворога – приймаємо. Будемо боронити свою Вітчизну так, як належить справжнім патріотам. І до повної перемоги. Я звертаюся до жителів Донбасу, до усіх громадян України, які потерпають від терористів та агресора: як Президент України я зроблю все, щоб захистити кожного громадянина, щоб припинити біль та страждання, щоб повернути мир та спокій у кожну українську родину – від Львова до Луганська, від Чернігова до Керчі.\nОб\_’єднавши наші зусилля, ми захистимо нашу свободу!\nБільше читайте тут: http://tsn.ua/politika/poroshenko-vistupiv-iz-zayavoyu-pro-terakt-u-mariupoli-povniy-tekst-404867.html\nФищук і Куліш повертаються на керівництво Буковиною


Цикламат натрію — Сахарный диабет и все что с ним связано\nДля того щоб замінити цукор, використовують різні речовини, їх безліч, і всі вони володіють різними властивостями і відрізняються своїм впливом на організм людини. Одне з таких речовин – цикламат натрію. Варто ознайомитися з його особливостями та основними властивостями, щоб зрозуміти, чи безпечний він при частому застосуванні.\nЦінність цей продукт представляє для людей з надмірною масою тіла або цукровий діабет. Але навіть їм слід проявляти обережність при його використанні, оскільки є у з’єднання і негативні властивості. Недовіра людей до цієї добавці можна пояснити забороною на її вживання в багатьох країнах. Однак дослідження не підтвердили її токсичність.


110-116 (4-5 AGE) 122-128 (6-7 AGE) 134-140 (8-9 AGE) 146-152 (10-11 AGE) 158-164 (12-13 AGE) 98-104 (2-3 AGE)\nЗелений,\tБлакитний,\tЧервоний,\tПомаранчевий\n110-116 (4-5 AGE),\t122-128 (6-7 AGE),\t134-140 (8-9 AGE),\t146-152 (10-11 AGE),\t158-164 (12-13 AGE),\t98-104 (2-3 AGE)\nОригінальна та яскрава футболка для дівчинки, недорого купити яку можна у нас, прикрасить будь-яку юну модницю. Широка колірна палітра і розмірний ряд дозволяють вибрати потрібну модель легко. Детальна розмірна сітка представлена тут: https://kosta.ua/page/rozmirna-sitka.html.\nЦей повсякденний одяг пошитий з якісної кулірної гладі, основою якої є бавовняне волокно, що робить цей виріб комфортним і дихаючим. А завдяки еластану воно ще й міцне, добре зберігає гарний зовнішній вигляд та колір після багаторазового прання.\nФутболка для дівчинки – повсякденний одяг, який не тільки зручний, а й красивий. Виріб укорочений до талії. За рахунок прямого крою футболка нещільно прилягає до тіла та не сковує руху. Є короткі рукавчики до середини передпліччя.\nОригінальним рішенням є оформлення горловини – V-подібний виріз із особливим кроєм. Додатковою прикрасою є напис великими літерами спереду виробу.\nДля своїх партнерів виробник Kosta пропонує придбати продукцію по системі дропшипінг. Також є опт без розмірних рядів та роздріб.\nПро умови оплати можна дізнатися, перейшовши за посиланням: https://kosta.ua/page/dostavka-i-oplata.html.


Хто ж вигадав Санта-Клауса? | NewsMarket - Новини України та світу\nНовини світу. 21 грудня. Прийнято вважати, що батьківщиною Санта-Клауса є Лапландія.\nПрийнято вважати, що батьківщиною Санта-Клауса є Лапландія\nОднак, як стверджують в Нью-йоркському історичному суспільстві, насправді цей казковий персонаж був… американцем.\n“Незважаючи на популярну легенду про те, що” історичні корені “Санта-Клауса йдуть на Північний полюс, насправді він з’явився на світ в Нью-Йорку. Його вигадав у 1822 році, напередодні Різдва, викладач літератури Клемент Кларк Мур, який написав для своїх шістьох дітей віршовану казку.\nГоловним героєм казки став Святий Миколай – покровитель голландських поселенців в Нью-Йорку, який тоді називався Новий Амстердам”, – пояснюють в США. Згодом Святий Миколай “американізуватися”, перетворившись на Санта-Клауса.\nУ вірші Мура “одягнений в хутра з голови і до п’ят” і з перекинутим через плече мішком з іграшками Санта-Клаус з’являється в ніч перед Різдвом і спускається через димохід у будинок, щоб наповнити подарунками дитячі панчішки біля каміна. Санта – “кумедний товстун”, схожий на ельфа – роз’їжджає на упряжці з восьми оленів, а про його наближення свідчить “дзвінких копит перестук”.\nМур не збирався публікувати свій твір. Однак один з його друзів відніс текст вірша в газету невеликого американського містечка Трой в штаті Нью-Йорк, яка і надрукувала його напередодні Різдва 1823 року. Вірш тут же розлетівся по всій країні, і Санта-Клаус став відомий мільйонам американців.\nПодальшої популяризації образу Санти сприяла серія політичних карикатур і веселих малюнків для дітей, виконаних знаменитим американським художником Томасом Настом для видання “Харпер уїклі” починаючи з 1863 року. У своїх малюнках Наст докладно живописав побут Санти. Приміром, він вперше згадав, що Санта живе на Північному полюсі і веде спеціальну книгу, куди записує вчинки хороших і поганих дітей.\nУ 1931 році компанія “Кока-кола” запустила рекламну кампанію, в якій представила дещо модернізований образ Санти, розроблений художником з Чикаго Хеддоном Сандбломом, зобразивши його в червоно-білих кольорах компанії.\nЩоб краще дізнатися історію виникнення і трансформації образу Санти, всі бажаючі можуть до 8 січня 2012 року відвідає виставку “Це сталося тут: Винахід Санта-Клауса” у Центрі вивчення американської культури Нью-йоркського історичного товариства. Там, зокрема, представлена рукописна копія вірша Мура, яка датується 1862-м роком, а також малюнки Наста для “Харпер уїклі”.\nУ Сирії за добу в результаті заколотів загинули близько 100 осіб


Надія - мати безумців чи відважних? - Українська Служба - polskieradio.pl\nТоді, скажете ви, не кожна надія виявляється такою дієвою і розумною. Більше того, не кожна надія, отже, є чеснотою. Так, це правда. З тим, лише, що не кожна надія виявляється надією\nПевне польське прислів’я досить провокаційно і категорично заявляє, що «надія – це мати дурнів». Зрештою, очевидно, що це прислів’я не лише польське й сягає своїм корінням стародавніх скептиків, може навіть найзавзятіших і найрішучіших із них – давньогрецьких стоїків. Ці ж бо вважали надію не лише проявом легкодухості, несміливості. Життя – це вервиця викликів, - казали вони, - і треба бути мужнім, щоб їх прийняти, а не ховатися у теплих і солодких мріях, котрі лише посилять всі ті удари, що приносить нам доля. А хочемо ми того, чи ні, життя продовжить нас бити до скону. Тому отаке легкодухе надавання переваги ілюзіям, вкоріненим, на додаток, у майбутньому, є ще й найвищим проявом нерозумності. Ба, навіть божевілля!\nІ, що ж тут сказати, принаймні почасти стоїки мали рацію. Часом зручніше й безпечніше вкоритися долі, аніж впиратися, ризикуючи виставити власне життя на поталу. Такою начебто є людська доля, що – як навчають прадавні міфології – не повинна мати нічого спільного із долею богів. Це вони пристрасні та безтурботні мають привілей віддаватися шаленству. Що є нічим іншим, як божевіллям. Лише вслухаймося в це слово! Адже воно зовсім не обов’язково значить лише того, хто відданий волі Бога або богів. Заразом цей підозрілий в людському світі діагноз вказує на сваволю, й то не будь-кого, а вищої – може й найвищої – істоти. Залишмо шаленство богів та божих людей (як, наприклад, православних юродивих – мудрих безумців), для однієї з майбутніх розмов, обмежившись тут лише божевіллям надії.\nОтже, саме так сприймали її давньогрецькі стоїки. Та хто б міг подумати, що саме їхні прагматичні сучасники давні римляни – принаймні, саме такий образ приписують їм численні й неймовірно потужні стереотипи – стали авторами сентенцій, котрі, парадоксально, не заперечуючи стоїчного підходу, повністю надію реабілітували. Найвідомішими з таких виразів є два: dum spiro spero – сподіваюся, доки дихаю, та contra spem spero – сподіваюся всупереч надії. І така реабілітація божевілля і бунту, себто надії, у культурі європейській прижилася. «Так! я буду крізь сльози сміятись, / Серед лиха співати пісні, / Без надії таки сподіватись, / Буду жити! Геть думи сумні!», - писала через багато сторіч Леся Українка.\nА, отже, надія: божевілля, нерозумність чи мудрість, страх чи відвага? Такий собі Сократ радше не став би говорити про те, що одне цілковито заперечується іншим; натякнув би, що істина може лежати десь посередині. Однак, важко встояти перед спокусою внести до цього питання ясність. Отже, піддаймося їй.\nУ невеличкій статті «Як питати про надію» Барбара Скарґа, «дама польської філософії», звертає увагу читача на етимологію, тобто походження цього поняття. Її спостереження стосуються не лише польського, але й українського слова, адже вони мають те саме коріння: nadzieja і надія. Що ж, отже, ми можемо у ньому вичитати. А те, що вона вказує на наслідок нашої дії у майбутньому: щось має насправді відбуватись, діятись, вимагати докладеного зусилля, аби згодом принести результати. Лише за цих умов надія може народитися і стати або сповненням, або визволенням. Притому, що цікаво, попри докладене зусилля, жодне сподівання не принесе певності (хоча його міра прямо пропорційна мірі дій, до яких ми вдаємося).\nВарто повторити цей дуже важливий момент: надія вимагає активності. Можу собі мріяти стати видатним спортсменом, однак, гідний надії я стану лише тоді, коли без залишку віддаватимуся тренуванням. Зусилля, звісно, не повинні бути змарнованими: нерозумно марити про світові рекорди за відсутності необхідних фізичних даних на початку спортивного шляху. Отже, не така вже надія й нерозумна: вона вимагає попередньої оцінки ймовірності власного сповнення. І зовсім вона не пасивна, бо жодне сподівання не має сенсу без зусиль, докладених заради його сповнення. Чи ж бо не дію, - повторю цей момент, - ми чуємо в слові надія? І, по-третє, надія, народжуючись зараз, скерована у майбутнє. Вона існує поміж ними, даючи теперішності продовження у тому, що має статися згодом. Більше того, нерідко саме завдяки ній ми й очікуємо того, що буде згодом. Надія – це те, що надійде.\nТоді, скажете ви, не кожна надія виявляється такою дієвою і розумною. Більше того, не кожна надія, отже, є чеснотою. Так, це правда. З тим, лише, що не кожна надія виявляється надією. Тут її варто відділити від поняття, яке я вже наводив: від мрії або марення; або теж, як її називав Юзеф Тішнер, від надії незрілої.\nВіддаючись чомусь такому, ми лише чекаємо, аж воно сповниться якось саме, без нашої участі (хіба що йдеться про насолодження від результатів). Не заглиблюючись у деталі, приймімо, що таке розрізнення між надією та мрією існує. І саме його, швидше за все, не знали давньогрецькі стоїки.\nХоч заперечити божевілля надії нам, однак, не вдасться. І це добре. Так є, оскільки надія не ґрунтується на жодних фактах, даних нам тут і тепер. Надія – це проект, до якого ще слід дійти, на який слід відважитись, ставлячи на кін не лише усі свої статки, але, нерідко, й репутацію. Як такий собі Філеас Фоґ, що зарікся об’їхати довкола світу за 80 днів. Божевілля? У тому сенсі, про який я сказав на початку: безсумнівно. Адже надія, що стала стрижнем Фоґового проекту, разом з тим виявилась бунтом проти всіх уявлень про світ і людські можливості. Але вона була теж відвагою, поєднаною з шаленим зусиллям та розумом, що ним керував.\nПритому, слід тут виразно підкреслити, що одночасно цей візіонерський приклад з Жюля Верна (а реальних життєвих взірців більшості з нас також не бракуватиме) зобразив народження нового майбутнього, що його без шаленого ризику, на який відважився герой роману, напевно б не було. Надія народжує майбутнє.\nЧи ви коли-небудь звертали увагу на те, що у більшості європейських мов слова, які означають надію, мають жіночий рід? Надія, nadzieja, надежда, espérance (хоча у французькій існує також чоловічий відповідник espoir), speranza або esperanza, Hoffnung, а давньогрецькою та латиною, відповідно, ἐλπίς і spes. Що б це могло значити? Гадаю, що тут дається взнаки прадавній поділ на жіноче та чоловіче начала. А він, у свою чергу, супроводжується поділом фізіологічних та культурних ролей жінки і чоловіка. І треба мати дуже міцну надію, аби на зміну цій рівновазі прийшла інша.\nОтже, тримаючись цієї матриці, можемо сказати, що за нею головним обов’язком чоловіка є дбання про теперішність родини: про захист і поживу для неї, а, отже, про її збереження такою, якою вона є. Жінка ж буквально і метафорично втілює її непевне й спонтанне майбутнє. У цьому контексті незмірно цікавим виявляється міф про Кроноса. Знаменно, що ім’я цього титана можна перекласти як час; проте цей час, на відміну від Кайроса, скажімо, неповороткий та майже незмінний. Отже, Кронос пожирав власних дітей не лише тому, щоб не допустити з’явлення когось, хто міг би посісти його місце. Передусім бо йшлося про захист свого світу від будь-якої зміни. Саме через це Рея, його дружина, замість чергової дитини – Зевса – підсунула йому камінь, і, ошукуючи так свого чоловіка, зруйнувала незмінне панування теперішності. Даючи початок новому поколінню, життю, яке триватиме нескінченно довго згодом, іншими словами, завдяки своїй плідності та винахідливості, вона створила підґрунтя для майбутнього. Таким чином, цей міф навчає нас зокрема, того, що Рея стала праматір’ю життя і втіленням жіночого начала. Сексизм такої інтерпретації компенсується тим, що – не лише згідно з найдавнішими греками, але й з тим, що ми можемо почути у сучасних мовах – саме в жіночості народжується надія. Адже вона, як я вже сказав, також є нашим скеруванням у бік майбутнього. Його найбільш оптимістичним різновидом. Отже, й така жіночість може бути притаманною кожній та кожному з нас. Як, зрештою, й мужність.\nІ ще дещо на завершення: надія є однією з найбільших або й найбільшою цінністю в людському існуванні. Чи ж бо не вона лишається останньою всупереч будь-якій житейській логіці, коли для неї вже немає жодних підстав і не лишається ані промінчика світла, через який можна було б ще триматись? Жодного, крім неї. Якщо надія і вмирає, то останньою. Або ж, неначе у міфі про скриню Пандори, єдиною лишається на її дні.\nАнтон Марчинський, 2016 рік\nЧим є мислення? (Частина VI: Міф та волання)\n"Мислитель" Оґюста Родена в Художній галереї Вінніпеґа. Автор фото - Роб Свистун. CC BY 2.0Foto: Wikimedia: Rob Swystun from Winnipeg, Canada - A cast of Auguste Rodin's "The Thinker" in the Winnipeg Art Gallery - CC BY 2.0\n09'50 «Грецьке слово mythos є початково синонімом двох інших – epos і logos, – пише у книжці "Діоніс. Три нариси" польський давньогрецької культури Влодзімєж Лєнґауер. – Кожне з них значило колись те саме – "слово", "мова", "розповідь, оповідання", "те, що говориться"» додай до списку відтворення\nМислення – «це розмова, що її сама із собою веде душа», - каже Сократ у Теететі. А вдаючись до такого визначення, розмову він називає за допомогою слова logos. Не можна, однак, забувати, що різниця між logos, «лоґосом», «розмовою», «мовою», «словом», та mythos, що його прийнято перекладати як «міф», ще за часів Сократа не була виразною. А отже нічого дивного, що мислення також визначають як процес, якому міф аж ніяк не був чужий. Саме цим твердженням я закінчив попередній фейлетон з циклу, присвяченого мисленню, і з цього почну сьогоднішній.\n«Грецьке слово mythos є початково синонімом двох інших – epos (множина epe або епічна форма epea) і logos, – пише у книжці "Діоніс. Три нариси" польський класичний філолог та знавець давньогрецької культури Влодзімєж Лєнґауер. – Кожне з них значило колись те саме – "слово", "мова", "розповідь, оповідання", "те, що говориться". Такий сенс цього терміну найліпше видно в Гомера: все, що говориться (як правда, так і неправда) – це mythos, а дієслово mytheo/mytheomai – це майже синонім legein і просто значить "говорити". Геродот, історик V сторіччя до н.е., різноманітні історії про богів і героїв, незалежно від того, чи в них вірить, чи ні, чи також має сумніви, завжди називає терміном logos, тобто розповідь, а в декількох місцях вживає поняття hiros (hieros) logos – "свята розповідь" […]. Але мабуть за часів Геродота вперше з’явилося розрізнення понять mythos і logos. Згідно зі свідоцтвом Платона, у діалозі Протаґор це здійснив цей, власне, софіст. Mythos – це, відповідно до нього, "поетична притча", а logos – "точне судження". Це розрізнення не визначає, однак, істинності цих розповідей, тож як mythos, так і logos можуть бути істинними (або ж навіть є)». Різницю, отже, наголошує Лєнґауер, ми бачимо вже у Платона, або ж у Протаґора.\nІ коли б такий logos, «точне судження», становив квінтесенцію мислення і в його найбільш дисциплінованій, себто – як не крути, не уникнути тут тавтології – логічній чи силогічній формі, і у формі «розмови душі із самою собою», тоді він був би, без перебільшення, подібний до філософії або й тотожний із нею. Що ж до неї, то це, - пише вже італійський есеїст П’єтро Чітаті, - «лише "невиразна мрія", в котрій людина, тут на землі, залишаючись бранкою тіла і пристрасті, спроможна наблизитися до божественності». Міф, натомість, - додає він далі, - набагато складніший: «ми не в змозі перекласти міфу на людську історичну дійсність або на звичайне біологічне, чи теж астральне явище». «Мислити міфічно, - продовжує Чітаті, - значить опинитися в такому місці, де "принцип суперечності" не діє». Та, врешті, спрямований до божественності, він не в стані її схопити безпосередньо, проте відкриває шлях до «карколомного якісного стрибка, яким є екстаз»: «Міф анґажує нас цілковито. Народжений з позачасового світла Першої Причини, він спрямовує нас у бік пітьми, ночі, мандрівки, болю, відокремлення, розірваності, смерті – нашої розірваності і нашої смерті – відкуплених назавжди їхньою божественною противагою» .\nТак, міф не є мовою розуму. Він є таким мисленням, що не має мети, вільним від світу, від сущого, хіба що розповідає про його появу. Сам по собі він безплідний – безрезультатний, але й безкорисливий. Незбагнений, нащо ж бо таке мислення? Звідки воно й куди кличе? Що ним зветься?\nІ так, від греків, пояснюваних польською, італійською, німецькою, українською мовами, ми повертаємося до питання, наведеного в одному з минулих фейлетонів; питання, що, безсумнівно, є єдиним питанням цього циклу; питання, що лише випадково, здається, було сформульоване німецькою, та може бути поставлене українською, польською…; питання: «Was heißt Denken?», «Що зветься мисленням?», «Co zwie się myśleniem?»… Питання, що може бути поставлене не стільки будь-якою етнічною мовою, скільки в тому просторі, що їх єднає. Чи, отже, у мові? А коли так, то чи в лоґосі? Чи у міфі?\nТут варто слова Чітаті повторити ще раз: «Мислити міфічно – значить опинитися в такому місці, де "принцип суперечності" не діє» . Отже, чи це значить, що таке мислення, зароджуючись в міфі, діється так само і в лоґосі? Одна мова випливає з другої? І що ж вона мовить?\n«Міф – це слово, що мовить. Для греків "мовити" значить: пред’являти, дозволяти на явлення того, що явиться, і того, що осутнюється (wesen) у явленні, в його епіфанії. Μῦθος є тим, що осутнюється в його мові (Sage): тим, що явиться в неприхованості його намови. Початково і суттєво μῦθος є намовою, що стосується кожної людини і дозволяє мислити те, що явиться, те, що осутнюється», - так поглиблює питання про те, що зветься мисленням, Мартін Гайдеґґер.\nІнакше кажучи, мислення, що його можна було б назвати міфічним, є найбільш фундаментальною формою мислення як такого. Воно не є, по суті, таким логічним судженням, що оперує вже існуючими даними, встановлює зв’язки між сущим та робить про це висновки. Таке мислення – це theoria, достеменна теорія, тобто чисте споглядання того, як суще перед нами явиться, випливає з небуття, стає собою, стається, осутнюється.\nПритому, Мартін Гайдеґґер також не вбачає істотного протиріччя між лоґосом та міфом, або ж інакше: поруч із міфом протиріччя тут неможливе (і тут вже втретє варто згадати слова П’єтро Чітаті про те, що у міфі «принцип суперечності» не діє). Отже, у лекції про мислення Гайдеґґер стверджує: «μῦθος і λόγος не суперечать одне одному на ґрунті філософії, як твердить звичайна історія філософії, оскільки саме ранні грецькі мислителі (Парменід, 8 фрагмент) вживають слів μῦθος і λόγος в однаковому значенні; μῦθος і λόγος з’являються окремо та відокремлено лише там, де ані одне, ані друге не може утримати своєї початкової сутності. Так вже сталося в Платона. Переконання про знищення μῦθος з боку λόγος є забобоном історії і філології, прийнятим з сучасного раціоналізму, що спирається на платонізм. Це не логіка знищує релігійне, а невловимість Бога».\nІ це, як бачимо, дуже непересічна, небанальна інтерпретація мислення. По суті бо міф є розмовою із тим, що невловиме – із самим буттям, або ж із тим, що божественне. Все інше – вторинне. Така ж розмова не починається за нашою власною ініціативою, вона діється лише у відповідь і аж ніяк не стосується повсякденних питань. Вона є слуханням і слухняністю: «Мислення мислить, коли відповідає тому, що найважливіше. Найважливіше ж у наш непевний час, - додає німецький філософ, - це те, що ми ще не мислимо». Чому? Тому бо, що мислення про найважливіше, якщо про нього не дбати, миттєво втрачає свою силу, стає банальністю і балаканиною, пустими фразами, що «описують те, чого в своїй суті не можна описати, а що могло би помислити лише мислення, що є чимось подібним до поклику і тому часом мусить переходити у волання».\nМіф – це слово, що переходить у волання, надія на розмову, споглядання джерела всіх речей, пам’ять про нього, думка, що бентежить і вдень, і вночі.\nАле цю тему ми продовжимо у наступному фейлетоні.\n Plato, Theaetetus [в:] Plato, Platonis Opera, ed. John Burnet. Oxford University Press. 1903. (http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3atext%3a1999.01.0171%3atext%3dTheaet., доступ: 20.11.2021), 189e.\n Włodzimierz Lengauer, Dionizos. Trzy szkice, Kraków: Homini 2020, с. 93-94.\n Pietro Citati, Światło nocy, Warszawa: Czytelnik 2003, с.63.\n Там само, с.64.\n Martin Heidegger, Co zwie się myśleniem?, przeł. Janusz Mizera, PWN, Warszawa, 2000, с. 16.\n Там само, с. 29.\nЧим є мислення? (Частина VII: Ремесло і початок світу)\nФілософський фейлетон Антона Марчинського на завершення циклу про мислення\nОґюст Роден в однаковій позі зі своїм "Мислителем". Фото Едварда Стайхена. 1 січня 1905 рокуFoto: Wikimedia: Edward Steichen - Public Domain\n08'53 Цезари Водзінський питав: «В якому сенсі мислення – активність, що її завжди вважали розумовою – може бути ручною роботою? Чи терен майстерні може тоді бути простором мислення?». додай до списку відтворення\nПеред брамою, що вела до подвір’я мого друга і вчителя, вже померлого видатного польського філософа Цезари Водзінського, на березі мазурського озера Ублік, стояла таблиця із цитатою з Мартіна Гайдеґґера: «Rękodzieło jest rzadkie i drogocenne», тобто «Ремесло рідкісне і дорогоцінне». І більшість з тих, хто цю браму минав або ж входив крізь неї, безперечно, могли мати рацію, коли припускали, що йдеться про рекламу чи навіть дорожній знак, який вказував на мистецьку галерею дружини Цезари Юстини Ґурецької відразу за ним. Проте вони б також не помилилися, коли б сприйняли цей напис як слід, натяк на філософію та мислення, що творилося в цьому місці.\nПритому, слова «філософія» та «мислення» варто було б, мабуть, взяти у лапки, адже їхні значення дещо б тут відрізнялися він пересічних уявлень про те, що під ними криється – вони були б, можливо, дещо заширокі, хоча й охоплювали б оті звичні, пересічні сенси. А те, що під ними криється, відбувалось би – та відбувалося – не лише у приголомшливій за своїм багатством бібліотеці Водзінського і його кабінеті на стриху традиційної мазурської хати, але й у стодолі, що звалася семінарською та містила всі невіддільні від своєї сутності атрибути – величезний стіл з білого дуба, за яким семінари й відбувалися, а також пили, сокири, рубанки та інші знаряддя, що дозволили філософу все це створити (позбавивши притому двох пальців на руці).\nОдне не виключало другого, адже ремесло, ручна робота, rękodzieło, Handwerk, у практиці і мисленні польського філософа, не відрізнялося за своєю сутністю від писання академічних книжок та виголошування лекцій на найбільш абстрактні теми. Ба, не відрізнялося від самого мислення.\nТут можна було б, посилаючись на вже згадуване в цьому циклі фейлетонів переконання Маркса, запитати: Що ж тут дивного? Мислення ж є безпосереднім, хоч і відірваним, на перший погляд, від свого джерела, продовженням будь-якої виконуваної людиною праці. А коли формою праці, чи то пак виробництва є ремесло, тоді й його можна включити до спектру зусиль, спроможних формувати з тварини людину.\nТа, однак, не про кожну працю йдеться у цьому випадку. Недарма бо ручна робота, rękodzieło, Handwerk суттєво звужує значення, до якого такі зусилля відносяться – це праця, виконувана руками, безпосередньо. А вони навіть не є нашим продовженням, й поготів не знаряддям, а невід’ємним атрибутом нашої сутності, тож і проявом нашої присутності. Можна, натомість, уявити собі безліч виробничих процесів, виконуваних за посередництвом тих чи інших пристроїв, що не становлять продовження, так би мовити, нашої руки, не передають її сили, вміння і почерку, натиску і тремору, але спроможні існувати без нас та байдуже виконувати свою працю для інших. «Ми також ще не знаємо, - твердить у цитованій вже в цьому циклі фейлетонів лекції "Що зветься мисленням?" Мартін Гайдеґґер, - до котрої ручної роботи (Hand-Werk, курсив мій – А.М.) мусить у технічному світі вдаватися сучасна людина, навіть коли вона вдаватися мусить, коли вона не є таким робітником, як робітник поруч із машиною. Як Геґель, так і Маркс ще не могли цього знати, ані питати про це, оскільки й їхнє мислення мусило обертатися у тіні сутності техніки і тому вони ніколи не осягнули свободи, аби ґрунтовно цю сутність обмислити».\nМислення, отже, співмірне, а навіть тотожне із ремеслом, ручною працею, але протилежне технічному виробництву. Тут мушу процитувати дещо довший фрагмент з іншого місця цієї Гайдеґґерівської лекції: «Ми намагаємося тут вчитися мислення. Можливо, таке мислення є чимось схожим на виготовлення скрині. Так чи інакше, це ручна робота (Hand-Werk, курсив мій – А.М.). З рукою, якій притаманна певна питома риса. Рука, згідно з поширеним уявленням, є частиною наших тіл. Проте сутність руки годі й визначити, як тілесний орган хапання, чи з огляду на це пояснити. Органами хапання володіє, на приклад, мавпа, але вона не має руки. Від кожного органу хапання – лап, кігтів, пазурів – рука відрізняється нескінченно, тобто між ними нездолана сутнісна прірва. Лише істота, що мовить, тобто мислить, може мати руку і спроможна виконувати ручну працю.\nПроте праця руки багатша, ніж ми звикли вважати. Рука не лише бере й хапає, не лише тисне і б’є. Рука подає й приймає, і не лише речі, але сама подається іншим і ними приймається. Рука тримає. Рука носить. Рука подає знаки, тому, ймовірно, що сама людина є знаком. Руки складаються, коли цей жест має звести людину до великої простої єдності. Всім цим є рука та, власне, є ручна праця (Hand-Werk). На цьому ґрунтується все те, що ми знаємо як ремесло (Handwerk) і на чому ми зупиняємося. Але жести рук завжди проходять крізь мову (Sprache), й саме тоді найчистіше, коли людина промовляє в мовчанні (wenn der Mensch spricht, indem er schweigt). Людина, однак, мислить лише остільки, оскільки мовить, а не навпаки, як це твердить метафізика. Кожен порух руки у кожному з її творів несеться крізь стихію, народжується в стихії мислення. Кожен твір руки ґрунтується на мисленні. Тому самé мислення, коли б воно мало сáме здійснюватися, є найлегшою, і тому найважчою ручною роботою (Hand-Werk, курсив мій – А.М.)».\nІ в цьому мисленні про мислення шлях польського філософа Цезари Водзінського був тим же, що й шлях німецького філософа Мартіна Гайдеґґера. У своїй лекції, присвяченій цьому питанню, а згодом у книжці «Кайрос», присвяченій принагідно зустрічі Гайдеґґера з Целаном, Цезари Водзінський питав: «В якому сенсі мислення – активність, що її завжди вважали розумовою – може бути ручною роботою? Чи терен майстерні може тоді бути простором мислення?». Та обіцяв: «В цьому місці ми мусимо відважитися на певний стрибок: Sprung, що лише здається якимось неймовірно великим перенесенням з одного берега на другий. По суті, це незначний рух, майже непомітне переміщення, що переносить нас до сфери, котру ми власне хочемо описати: Ursprung der Werkstatt. Джерело майстерні». Це дозволяє, - додає він далі, - «видобути значення руки з анатомічного контексту», а «діяльність руки – її рукодіяльність – не обмежується, однак, виготовленням предметів мануфактури». «Якщо ж тоді ми тоді, - продовжував Водзінський, - знаходимося у майстерні, (…) тоді ми є у майстерні мислення – in der Werkstatt des Denkens, а отже у місці, де виконується "найлегша, і тому найважча ручна робота"».\nТаким місцем, майстернею, в якій виконується ручна робота мислення, виявляється Hütte, хата Гайдеґґера у Тодтнауберзі у Шварцвальді. Ним же є хата з семінарською стодолою на березі мазурського озера Ублік. Та й сам Ублік, етимологію якого польський філософ виводив від сполучення Ur-Blick, пра-блиск, пра-сяйво, пра-бачення, арх-ідея, Архідея – місце початку, де руко-твориться мислення, де народжується світ.\n Martin Heidegger, Was heisst Denken?, Max Niemeyer Verlag, Tübingen, 1954, с. 54-55 (тут і далі переклад мій - А.М.).\n Там само, с. 50-51.\n Cezary Wodziński, Kairos. Konferencja w Todtnaubergu. Celan – Heidegger, słowo/obraz terytoria, Gdańsk 2010, с. 25.\n Martin Heidegger, Was heisst Denken?, Max Niemeyer Verlag, Tübingen, 1954, с. 51.\n Приватна лекція Цезари Водзінського «Ublik. Urblick. Archideia», виголошена 16 липня 2012 року в Убліку на Мазурах з нагоди візиту українського мовознавця Костянтина Тищенка до дому філософа.\nІнший без обличчя. Війна, філософія, питання\n«Питання з’явилося нагло, на третій день війни, коли у безпечній Варшаві я, спостерігаючи за подіями в Україні, мав першу в новому семестрі лекцію. "Введення до філософії". Як про це говорити? Навіщо?».\nКиїв, 24 березня 2022 рокуFoto: EPA/NUNO VEIGA\n10'20 Чому так сталося? Чому, занурившись в таку нещоденну повсякденність, жорстоку й примітивну до болю, можна винирнути над найглибшою морською прірвою? Чому саме завдяки всецілому виконанню журналістської повинності відмінний від неї досвід філософії раптом явився у своїй найяскравішій повноті? додай до списку відтворення\nКоли б сьогодні все було так, як дещо понад тридцять днів тому, до війни, світило б те саме сонце, а ввечері можна було б вглядатися у те саме зоряне небо, про яке свого часу згадував Кант, і коли б за всіх цих зовнішніх наче обставин і за весь цей час мені, так само як зараз, не вдалося написати ані рядка, присвяченого моїй справжній пристрасті у житті, філософії, то на щире питання, поставлене самому собі, я би не вагаючись відповів: «за весь останній місяць я дійсно не написав ані рядка». Славетна, наведена Плінієм Старшим максима Апеллеса «nulla dies sine linea», «ані дня без лінії», була би зламана, а весь цей час був би втрачений, беззаперечно змарнований. Плани ж на цей час я мав воістину грандіозні.\nІ, безумовно, жодним контраргументом не був би теж факт, що всі ці дні я писав, однак, інакші тексти – такі, що описували різноманітні конкретні події, з дня у день, хроніки, щоденники, журнали, що намагалися торкнутися і вплестися в ту живу і, може, невишукану матерію, котра зовсім необов’язково твориться в глибокому переживанні свого тут і тепер, а в якійсь інерційній повсякденності, котрій, однак, притаманні більш чи менш інтенсивні відчуття задоволення, розчарування, цікавість, принагідні зустрічі й так звані смол-токи, а часом теж шок, біль і гнів, що наче в калейдоскопі змінюються щораз новими подіями і відчуттями, немовби нитки в цій матерії занурюються одна під другу. Це були тексти, що, можливо, на виріст можна було б назвати журналістикою. Та, визнаю, мене ніколи не обходило досягнення того пункту, де потенційність оцього «на виріст» досягає свого сповнення, ентелехії у журналістиці, тому й чіткість окреслення цього заняття також залишалася для мене неважливою. Так само й називання моїх обов’язків журналістськими в колі друзів завжди викликало в мене спротив. Це, безумовно, не гірше, але просто інакше заняття, що в моєму випадку ніколи не було на першому плані. Безумовно, були сотні інтерв’ю, незліченні випуски новин тощо, та за свої 15 років, із нетривалими перервами, на радіо я передусім жив тут своїми щотижневими передачами, присвяченими філософії, котрі, своєю чергою, були відлунням мого головного, як видавалося, заняття.\nПроте за весь останній місяць я дійсно не написав ані рядка. Отакого, власне, рядка.\nІ впродовж останнього місяця я вперше за ці 15 років відчував свій обов’язок бути тільки й виключно журналістом. Це наразі найбільше, що я міг і досі можу в цей особливий час робити. Кожен з нас, зокрема й тих, до кого російський напад увійшов найглибше у душу, має виконувати свій обов’язок. І це наразі, здається, мій.\nЗвідси питання: чи в ситуації фундаментальної кризи філософія виявилася надлишковим декором, забаганкою, відірваною від життя й придатною лише в безтурботні дні миру (саму ж безтурботність тут можна було б поставити поруч із надією, що за простацьким визначенням була би матір’ю дурнів)? А отже чи з усім її академізмом й абстракцією філософії не знайшлося місця в брудній від крові, поту, сліз, багнюки і злоби, місця в найбільш реальній реальності й найдійснішій дійсності? (Це при тому, що я, питаючи про це, надалі багато в чому продовжую теоретизувати.)\nПитання з’явилося нагло, на третій день війни, коли у безпечній Варшаві я, спостерігаючи за подіями в Україні, мав першу в новому семестрі лекцію. «Введення до філософії». Як про це говорити? Навіщо? Коли все це починалося вісім років тому, коли росія захопила Крим, де я виріс, коли вона посувалася в бік Луганська, Донецька чи під Савур-Могилу, в мене частіше, ніж рідше відбирало в аудиторії мову.\nТа цього разу сама філософія раптом прийшла на допомогу. Дозволила говорити про неї, як про живу, вільну від академії (хоч академія ніколи не буде вільна від неї), не дисципліну, не-дисципліну, тільки неначе мистецтво, що сповнюється у вільному акті – знову вільне, визволене мистецтво. У часи війни воно явилося на тлі остаточності і справді мене здивувало. Тим, хоч би, що в моєму відчутті це була найліпша за всі роки мого досвіду лекція (а з нею наступні, що народжуються у ці дні). Та вже менше хотілось би про мене, хоч без особистого досвіду – подібного досвіду кожного з нас – цим шляхом живої філософії не ступити ні кроку.\nЧому так сталося? Чому, занурившись в таку нещоденну повсякденність, жорстоку й примітивну до болю, можна винирнути над найглибшою морською прірвою? Чому саме завдяки всецілому виконанню журналістської повинності відмінний від неї досвід філософії раптом явився у своїй найяскравішій повноті?\nКожен, хто трохи орієнтується в історії філософії, міг би тут послатися хоч би на Ясперса та описані ним граничні ситуації – ситуацію смерті, болю, вини та боротьби чи війни; або ж на інших екзистенціалістів, що писали задовго до нього і після; як теж на Гайдеґґера, що, однак, всупереч Сартрові та попри термінологічну співзвучність, екзистенціалістом не був – він писав про фундаментальний екзистенціал буття-до-смерті. І ми б знову поринули в численні томи, навіть якщо не народжені в Академії, то нею освоєні, в терміни та ситуації, що можуть нагадувати досвід війни, досвід цієї війни, досвіди кожного з нас, таких різних, що живуть у ці дні, та проте бути такими від них далекими. А подекуди, з усією своєю нездоланною переконливістю, так само сумнівними.\nІ тут виникає питання. Виникає багато великих питань.\nЧому, хоч би, лише мій особистий досвід може відкрити для себе цю живу філософію? А відкрити її передусім як ці, власне, питання, котрі неначе в circulus vitiosus, хибному колі, завжди нас приводять до себе, дивують і нагадують про остаточне, себто про смерть, необов’язково власну, часом про владу – так само, зрештою, хибну – над нею, про ситуацію диспозиції нею, готовність її прийняти, дати і в ній відмовити. Це страшна філософія і це перша філософія, що вкотре дається взнаки цими днями на вулицях українських міст, у селах, полях і лісах. Ця достеменно неакадемічна, питома метафізика до аудиторій приходить так само, як до звичайних, вже місяць обстрілюваних росіянами домівок, як до розбомблених ними із виведеними поруч величезними написами «Діти» театрів, дитячих лікарень, але теж до аеропортів і військових частин тих, хто на своїй землі.\nЦе питання про те, як на все це реагувати? Дати волю гніву чи простити? (Я особисто не можу збагнути, що б могло статися, аби можна було таке простити.) Відкинути техніку й віддатись стихії? Чи стриматися й шукати обличчя того, хто переступив через поріг? Це питання й про те, чому всі ці нестерпні питання не дають спокою мені, але ж безперечно – які можуть бути тут сумніви? – й іншим?\nІ знову та знову: це питання межі етики й права, межі прощення. Днями я мусив відповідати на це питання своєму старшому синові, і я не знав відповіді. Зіткнувся з філософією, настільки живою, що виривала серце. Врешті решт, сягнувши до історії філософії та історії філософів, я міг би собі ще якось порадити із багатьма суто теоретичними мотивами, як от зі стихією й технікою – поняттями, що принагідно з’являються в російського нациста Дуґіна, та зазвичай через марні його власні й інші російські переклади випливають з Гайдеґґера, котрий, до слова, теж аж ніяк не був без вини. На рівні теорії навіть Геґелеві розважання про війну як необхідне для кожного покоління очищення з його «Філософії історії» можуть надихати. Стикаюся, однак, із непроламною стіною, коли теорія спливає у практику. Коли, маючи за взірець, скажімо, двох євреїв, так чи інакше пов’язаних із культурою нашої частини Європи (один як передтеча, а другий – як майже сучасний нам її учасник), себто Ісуса та Емманюеля Левінаса, маю відповісти на збентежене питання дитини чи питання студентів про те, як вітати Іншого навіть коли він приходить з мечем. І не знаю, що на це сказати. Дедалі частіше мені здається, що подеколи не кожному іншому можна підставити другу щоку, що часом це просто неетично. І тоді, парафразуючи Левінаса, того, чия родина загинула в горнилі Голокосту, кого аж ніяк язик не повертається назвати відірваним від життя ідеалістом, сказати: «Il y a l'Autre sans visage», «є Інший без обличчя».\nТільки от як його впізнати?\nДієслова війни. Частина І\nРозмова з українською мислителькою Юлією Ємець-Доброносовою\nДмитрівка неподалік Києва. 2 квітня 2022 рокуFoto: EPA/SERGEY DOLZHENKO Dostawca: PAP/EPA\n11'35 Смітити/Руйнувати та інші дієслова війни додай до списку відтворення\nМинулого тижня до нашого ефіру повернулася присвячена як академічній філософії, так і живому мисленню рубрика «Hortus (in)Conclusus». Я говорив тоді про філософію і війну. Про війну, котрої, однак, не досвідчив так, як сьогодні переживають десятки мільйонів українців, що знаходяться під обстрілами, хтось в окупації, тимчасовій окупації, що зі зброєю в руках захищають свої родини, свої домівки, своїх співвітчизників, та несуть загарбникам справедливе покарання.\nЖиве філософське мислення народжується також у вирі цих подій, зокрема у текстах Юлії Ємець-Доброносової, письменниці та філософа з Києва.\nДнями ми записали із нею розмову про діє-слова війни, яким київська авторка присвятила вже низку своїх текстів. До вашої уваги перша частина нашої розмови.\nДієслова війни: «Називаючи, ми вже діємо»\nЧастина ІІ розмови з Юлією Ємець-Доброносовою: «Руйнівник, якщо не бачить людини як людини, він прагне бодай якимось чином, псевдосимволічно знищити її, знищивши її будинок, знищивши її речі особисті, які, можливо, не надто багато вартують чи їх не можна вкрасти. Або забрати все, що можна забрати, і перетворити щось – конкретне щось – на ніщо».\nБуча, 6 квітня 2022 рокуFoto: EPA/OLEG PETRASYUK Dostawca: PAP/EPA.\n15'03 «Руйнівник, якщо не бачить людини як людини, він прагне бодай якимось чином, псевдосимволічно знищити її, знищивши її будинок, знищивши її речі особисті, які, можливо, не надто багато вартують чи їх не можна вкрасти. Або забрати все, що можна забрати, і перетворити щось – конкретне щось – на ніщо». додай до списку відтворення\n«Мені йдеться про різноманіття дієслів, і мені б дуже не хотілося думати про дієслова, які характеризують агресорів, але не виходить не думати», - сказала письменниця та філософ з Києва Юлія Ємець-Доброносова в записаній минулого тижня розмові про діє-слова війни із господарем рубрики «Hortus (in)Conclusus» Антоном Марчинським.\nДо вашої уваги продовження цієї розмови. Учасники ефіру говорили про те, як мова пов’язана навіть із найбрутальнішою дійсністю та не лише формується під її впливом, але й сама, зі свого боку, надає значень світу, який нас оточує.\n«Це прагнення перетворити щось на ніщо, прагнення, яке заперечує здатність людини творити, - це, фактично, такий похід проти культури як такої. Але це не похід проти культури, яка є суто духовною. Це і похід проти от цього прекрасного зв’язку, який між матеріальним, між тілесністю світу і між тим, що є всередині людини, яка комунікує з культурою, яка творить культуру, яка живе в культурі, яка сама є ніби її частиною. Та не ніби – є її частиною. І от цей похід проти людини і проти культури водночас – це насправді дуже глибоке антивітальне спрямування. Тому що знищуючи навіть зразки побуту людей, навіть якісь звичні прості речі, які, можливо, для загальної вартості – не цінності, а вартості – мають не таку велику ціну, але вони мають внутрішню цінність для тої людини, яка комунікувала із цією річчю. І ось такий руйнівник, він, якщо не прагне знищити людину фізично, якщо людина не постала в нього на шляху його як фізична істота, то він знищити прагне бодай слід цієї людини. А культура – це і є слід людини, - каже Юлія Ємець-Доброносова. - Руйнівник, якщо не бачить людини як людини, він прагне бодай якимось чином, псевдосимволічно знищити її, знищивши її будинок, знищивши її речі особисті, які, можливо, не надто багато вартують чи їх не можна вкрасти. Або забрати все, що можна забрати, і перетворити щось – конкретне щось – на ніщо».\nСаме про це сьогодні, а також про вплив мови на дійсність, про страх і гнів, а також пол культурні аспекти біологічної таксономії йтиметься в другій частині цієї розмови, яку запрошуємо послухати в звуковому файлі.


Конкурс на кращого оратора 2018 | UCU Center\nКонкурс на кращого оратора 2018\n1 Грудня - 1 Листопада\nХто найкращий оратор у клубі YODA 2018 року?\nЗустрічай головну клубну подію року!\n8 учасників, 8 історій, ідей, емоцій, думок і світоглядів. Промовці будуть переконувати, надихати, розважати та хвилювати – робитимуть усе, щоб вразити глядачів, суддів та перемогти в конкурсі.\nТебе також чекає конкурс експромт-промов серед глядачів. Буде весело! Готуйся! Але і це ще не все. Після конкурсу у нас буде крутий нетворкінг з членами клубу YODА.\nХочеш відвідати захід? – реєструйся: http://bit.ly/2PMid5Z\n12.00 – Відкриття конкурсу;\n13.25 – Конкурс експромт промов серед глядачів;\n13.50 – Оголошення результатів;\n14.15 – Нетворкінг в холі Центру Шептицького.\n➤ до 18 листопада включно – 50 грн;\n➤ до 25 листопада включно – 70 грн;\n➤ в день заходу 1 грудня – 100 грн.\nПоспішай. У нас лише 110 сидячих місць))\nМаєш додаткові запитання – телефонуй ☎098-589-06-53\nКоли: 1 грудня 2018 року, початок о 12.00 год.\nДе: УКУ, Центр Шептицького. м.Львів, Козельницька,2а, ауд.127 (паркова аудиторія)


Головна > Досвід > Історії компаній > Все для дому: як мережа Епіцентр розвиває напрямок ДЕКО\nІсторії компаній Новини партнерів Розвиток 21 Жов 2019 Симоненко Константин\nУ мережі Епіцентр розповіли про розвиток сегменту товарів для будинку, зростанні обороту і частки компанії в цьому сегменті, а також про конкуренцію з IKEA та іншими гравцями ринку.\nМережа торгових центрів Епіцентр починалася як класичний DIY-рітейлер, основним асортиментом якого були будівельні матеріали і інструменти. Втім, дуже скоро в компанії зрозуміли, що майбутнє – за розширенням асортиментного пропозиції. Зараз Епіцентр позиціонує себе як найбільша в країні мережа торгових центрів, в яких представлено понад 550 000 найменувань товарів від більш ніж 5500 постачальників.\nА починалося поступове розширення асортименту більше 10 років тому, коли напередодні свята 8 Березня засновник мережі Олександр Герега та перший заступник голови компанії Тетяна Суржик прийшли в торговий зал і усвідомили, що в цей день чоловікам нема чого робити в Епіцентрі.\nЯк згадувала Тетяна Суржик в одному зі своїх інтерв’ю, тоді в компанії жартували, що свято у всіх рітейлерів, крім Епіцентру. Щоб змінити ситуацію, компанія прийняла рішення створити відділ ДЕКО з товарами для дому. Напрямок ДЕКО починався з текстилю та посуду. Пізніше виникли такі категорії товарів як декор для дому, канцтовари та аксесуари для дому.\nВ інтерв’ю RAU директор напрямку ДЕКО мережі Епіцентр Анна Бондарєва розповіла про те, як змінився відділ за наступні 10 років і що він являє собою зараз, а також про темпи зростання продажів і частки компанії в цьому сегменті, розвиток власних торгових марок, онлайн-торгівлю та багато іншого.\n– Епіцентр почав розвивати напрямок ДЕКО в своїх ТЦ в 2009 році. Розкажіть, з чого починався цей відділ і чому він з’явився?\n– Перші товари для дому в торгових центрах почали продавати набагато раніше, у відділі, де зараз представлені побутова хімія, шпалери, фарба і багато іншого. У 2008 році ДЕКО було виділено як окремий напрямок.\nПродажі будматеріалів схильні до яскраво вираженої сезонності: в літній час попит зростає, з настанням холодів і наближенням новорічних свят – завмирає.\nЗакінчивши будівельні та оздоблювальні роботи, покупці облаштовують свої будинки, набувають подарунки і декор для дому. Асортимент товарів для будинку: посуд, домашній текстиль і декор для дому – не були представлені в Епіцентр.\nДругий дуже важливий нюанс – встановився зв’язок з клієнтом. Багато разів доводилося чути «я у вас майже оселився» або «здається, що я тут півжиття провів», так як будь-який серйозний ремонт неминуче вимагає багаторазового відвідування ТЦ Епіцентр. По ходу виконання робіт клієнт послідовно переміщається з відділу у відділ. Спочатку проводяться електромонтажні та сантехнічні роботи, потім стяжка, штукатурка, зведення перегородок і т.д. Коли ремонт закінчений, приходить час прикрасити свій будинок і наповнити необхідними речами, декором, красивими аксесуарами. Тому ми створили відділ, де наші клієнти могли б придбати посуд, текстиль і декор та постійно оновлювати інтер’єри своїх квартир і будинків.\n– Які ключові товарні групи в ньому були представлені?\n– Спочатку концепт включав три напрямки: посуд, текстиль і декор для дому. Перші відділи ДЕКО відкривалися саме в такому форматі, коли три департаменту мали свої незалежні команди, що формують асортимент. У 2012 році ми запустили новий напрямок – канцтовари.\n– Які ці частки зараз?\n– Приблизно половина всіх продажів доводиться на посуд, дещо менше частка домашнього текстилю, і трохи більше 20% ділять декор для будинку з канцтоварами.\nСпівпраця з українським та закордонним виробником\n– Як працюєте з постачальниками? Яку частку в асортименті відділу займають імпортні та українські виробники?\n– На момент відкриття відділу ДЕКО частка вітчизняних виробників була мінімальною. Але ми йдемо по шляху інтенсивного нарощування співпраці, допомагаємо українським виробникам розвиватися і рости разом з нами. Виробництво в Україні розвивається не так швидко, як нам хотілося б. Ми готові продавати більше товарів українського виробництва.\nПроте, нам є чим пишатися. Ще п’ять-шість років тому ми імпортували великі обсяги подушок і ковдр. Зараз 90% асортименту категорій, представлених на наших полицях, виготовлено в Україні.\n– Скільки всього товарних позицій представлено зараз у відділі ДЕКО і яка частка продажів в загальному обороті мережі Епіцентр?\n– Зараз наш асортимент налічує близько 60 000 позицій – ми однозначні лідери по ширині асортименту. Наші покупці цінують нас за те, що ми допомагаємо їм заощаджувати час, надаючи широкий вибір в одному місці.\n– Наскільки активно зростає напрямок ДЕКО в цілому і в окремих товарних категоріях?\n– Загальна динаміка у напрямку позитивна, але може сильно відрізнятися в різних групах товарів. На динаміку впливає насиченість асортиментом і наявність імпорту, маркетингова і рекламна активність, а також зміна смаків і звичок наших покупців. З моменту заснування Деко, відділ щороку збільшує свою частку в обороті Епіцентру.\n– Що ж стримує більш активне зростання напрямку?\nПродажі товарів для будинку тісно пов’язані зі споживчими настроями. Якщо наші покупці впевнені в майбутньому, вони схильні великі суми доходів виділяти на покупку посуду, домашнього текстилю та декору. На жаль, загальна ситуація в країні не сприяє поліпшенню споживчих настроїв.\n– Чи є власні торгові марки в відділі ДЕКО?\n– В асортименті Деко на даний момент існує 9 власних торгових марок: UP!, La Nuit, NOTA BENE, Fiora, Songer und Sohne, Flamberg, Origami HoReCa, Luna. У сегменті посуду для приготування їжі і аксесуарів представлена ВТМ Flamberg. Посуд з порцеляни продається під брендом Fiora. В текстилі марка Songer und Sohne (подушки, матраци і ковдри) є лідером продажів в середньому ціновому сегменті, а ВТМ Luna об’єднує в своєму асортименті декор для дому та найпопулярніші моделі текстилю для сну. Окрасою будь-якого будинку будуть товари ВТМ La Nuit, це декоративний текстиль, текстиль для ванної кімнати та вишукані комплекти постільної білизни. Нарешті, майже в кожній категорії товарів є продукція під ВТМ UP!. Ця торгова марка створена для зручності наших покупців. Вона поєднує в собі найкращі цінові пропозиції за оптимальною ціною. Ми приділяємо власним торговим маркам багато уваги і будемо розвивати їх надалі, це один з пріоритетів компанії.\n– Як багато імпорту ви реалізуєте під власними ТМ?\n– З 100% асортименту частка нашого власного імпорту доходить до 40%. Його більша частина (приблизно 70-80%) – це наші власні торгові марки. За рахунок вивіреного асортименту, перевіреної якості і правильного позиціонування – товари власних торгових марок користуються незмінним попитом у наших покупців.\nВ цілому ж приблизно третину всього асортименту відділу ДЕКО продається під нашими власними торговими марками. І ця частка рік у рік зростає.\n– В останні роки в Україні активізувалися зарубіжні гравці сегменту товарів для будинку – в країні динамічно розширює мережу датський JYSK, очікується вихід шведської IKEA. За якими товарними категоріями ви найбільше перетинаєтеся з цими компаніями і за рахунок чого мають намір виграти конкурентну боротьбу у міжнародних операторів?\n– По-перше JYSK і Деко використовують різні торговельні майданчики: JYSK відкриває магазини в торгових центрах, ДЕКО – в Епіцентрах. У них продумані, добре збалансовані рішення, але як правило в одній ціновій категорії, розрахованої на покупця середнього достатку. В ДЕКО можна купити товари різного цінового сегмента, на будь-який смак і перевагу. Махрові рушники з Узбекистану представлені в економ ніші, а для вимогливих покупців ми пропонуємо – асортимент високоякісних португальських виробників, чиї товари продаються в кращих європейських ТЦ. Крім того, JYSK сконцентрований на меблях і текстилі, а наш асортимент і товарні категорії набагато ширше. У торгових центрах Епіцентр представлена велика різноманітність посуду: асортимент для сервірування столу, кухонне приладдя, посуд для приготування.\n– А що на рахунок IKEA та інших великих торгових мереж?\n– IKEA – це унікальний проект. Для нас конкуренція з шведським гігантом буде дуже цікавим і корисним досвідом, а у покупця з’явиться додаткова можливість вибору. Втім IKEA, як й інші працюють в Україні рітейлери, що не буде прямим конкурентом відділів ДЕКО. Конкурувати будемо лише за окремими товарними категоріями.\n– Яку частку в напрямку ДЕКО займають онлайн-продажу і чи відрізняється їх динаміка від офлайна?\n– Так, відрізняється і дуже сильно. Поки продажу через інтернет займають не значну частку в загальному обсязі продажів, але тут вже є товари-лідери. Наприклад, матраци найчастіше купують онлайн. Покупці хочуть заощадити час і гроші при покупці габаритного товару. Також онлайн успішно продаються посуд. Втім, поки ми перебуваємо в стадії активного вивчення купівельного попиту і поведінкової моделі кінцевого споживача в мережі. Вважаю, що найближчим часом продажу асортименту Деко через канал онлайн значно зростуть.\n– Які ключові завдання стоять перед направленням ДЕКО на 2019 рік і в більш довгостроковій перспективі?\n– У нових глобальних економічних умовах, з ростом конкуренції, орієнтація на клієнта повинна стати первинною функцією бізнесу. Перш за все, хочемо привести наші продажі до омніканальності. Наш покупець хоче використовувати всі можливості: і онлайн, і офлайн. Тому зараз відбувається інтеграція наших магазинів і сервісу «27.UA». Зараз все це працює, але є великі резерви для оптимізації процесів. І ми маємо намір використовувати ці резерви, щоб задовольнити поточні та майбутні потреби клієнта.\nМи поважаємо потреби наших покупців і працюємо таким чином, щоб покупка у нас доставляла максимум емоцій і задоволення!


У віддаленому мікрорайоні Шепетівки до серпня можуть завершити будівництво водогону | День за днем\n08.07.2020 Погребняк Ірина\tШепетівщина 2 коментарі\nЗа останні п’ять років у Шепетівці провели водогін на території трьох віддалених мікрорайонів міста. Всі ці роботи передбачені діючою програмою Шепетівської міської ради «Питна вода». У 2019-му підведено воду до вулиць за судилківським мостом, а цьогоріч тривають роботи з прокладання мережі від вулиці Довженка до вулиці Яворського, що у мікрорайоні Сонячному. Наразі водопровідні труби проклали вздовж провулку Гоголя, що поблизу ЗОШ № 8. Проєкт передбачає проведення ще однієї гілки на вулиці Горького. Саме будівництво мережі у мікрорайоні Косецькому виявилося найбільш кропітким.\nЩе у 2016 році, коли через посушливу погоду обміліли криниці, люди звернулися до міського голови Михайла Полодюка, щоб влада допомогла зарадити цій проблемі. Тоді, 20 вересня, у приміщенні загальноосвітньої школи № 8 відбулася зустріч Михайла Івановича з жителями мікрорайону Косецький. Також на зустріч із громадою прийшли заступник міського голови Володимир Вихівський, начальник управління житлово-комунального господарства, депутати Шепетівської міської ради Олександр Курганський, Тамара Микитюк, Дмитро Пісарцов.\n— Згодом, розглянувши різні варіанти вирішення проблеми питної води у цьому мікрорайоні, зупинилися на варіанті підключення його до залізничного водоканалу. Дуже довго тривали підготовчі роботи, особливо документації. Відбулося чимало зустрічей та тривалих перемовин із дирекцією «Південно-Західної залізниці». Хочу зауважити, що неабияк посприяв свого часу на цьому етапі народний депутат попереднього скликання Роман Мацола. У 2018 році ми сподівалися, що проєкт будівництва цього водогону буде виконано в рамках обласної програми «Питна вода», але, як згодом з’ясувалося, це питання в області ніхто не розглядав. У 2019-му питання вже постало гостро, і було вирішено робити водогін за кошти міського бюджету. Відповідно до результатів тендеру, виконує роботи ТОВ «Вінниця Проектбуд», їх вартість трохи більше 1,5 мільйона гривень. Наразі виконано третину робіт. Люди задоволені, з нетерпінням чекають, коли вже у їхніх домівках з’явиться вода, — розповів Михайло Полодюк, міський голова.\nДопоки роботи ще незавершені, тамтешні жителі почали задумуватися, як до осені провести воду в свої помешкання. Об’єднав сусідів задля вирішення цього питання Олександр Франчук, житель мікрорайону Косецького:\n— Кілька зібрань мешканців сусідніх вулиць до провулку Гоголя вже відбулися. Спершу 88 охочих виявили бажання робити водогін до своїх будинків. Згодом їх стало більше — 94. Спочатку я зробив підрахунки для своєї вулиці та сусідньої від місця врізки і до будинків. За попередніми підрахунками вартість будівництва індивідуальних водогонів по вулицях сягне в середньому 12 тисяч гривень. Якщо кількість охочих зросте, то й вартість відповідно для кожного зменшиться.\nВодогін провели таким чином, що навпроти кожної з вулиць облаштували розподільчий колодязь. У подальшому люди зможуть господарчим методом, шляхом врізки, провести воду до своїх домівок.\n— Протяжність водогону трохи більше 2 кілометрів. Нинішня влада зробила цілком нормально, встановивши колодязі та крани перекриття на кожну вулицю. Хоча могли і просто кинути трубу, а ви собі далі робіть, як виходить. Проєктом передбачено і станцію підкачки, щоб забезпечити нормальний тиск води у системі, — каже Олександр.\nПопри те, що багато людей хоче водопостачання, є й такі, що виражають невдоволення.\n— От наприклад, жителі багатьох будинків на вулиці Горького вже мають воду, бо користуються старим водогоном. І вони незадоволені, мовляв, будівництво зіпсує їм дорогу. Тобто, виходить, що у них є, а іншим — не потрібно. Ніби, як у тій приказці, що ситий голодному не товариш. Було навіть таке, що на збори приходили жителі мікрорайону, які переконували інших не поспішати вести собі воду, мовляв, восени відбудуться вибори і все зміниться. Я переконаний, що чим швидше ми проведемо водогін, тим краще.\nЧимало тамтешніх містян вже призвичаїлися до відсутності централізованого водопостачання, його там ніколи й не було. Для багатьох єдиним джерелом питної води залишається вода в бутилях. За останнє десятиліття частина мешканців пробурили собі свердловини, але у багатьох вода виявилася непридатною для споживання через високий вміст радону.\n— У когось ще лишися старі криниці, які живляться з ґрунтових вод. Проте за останні роки, внаслідок недостатньої кількості опадів, вони обміліли. І траплялося не раз таке, що води в криницях деякий час не було. Тому це ще один привід, аби провести водогін, — каже Олександр Франчук.\nОлександра під час перших зборів мешканці вулиць мікрорайону уповноважили представляти їхні інтереси в різних організаціях і установах, куди доведеться звертатися з питань проведення водогону.\n— Я розумію, що поки люди підведуть собі воду, я наживу собі чимало ворогів. Але, з іншого боку, водогін у нашому мікрорайоні це ще одна з вигод, яка з часом зробить його більш комфортним для життя, — додав Олександр.\nДнями за фактом виконаних робіт Шепетівська міська рада вже перерахувала для підрядника частину суми — 436 тисяч гривень. За умовами договору, ТОВ «Вінниця Проектбуд» має завершити водогін до 1 серпня.\n2 коментарі до статті «У віддаленому мікрорайоні Шепетівки до серпня можуть завершити будівництво водогону»\nМоже буде ваша добра воля поставити бювет,будем вам дуже вдячнi.\n#34330 08.07.2020\t10:50\tВідповіcти\nМоже задумано і гарно, але реалізація проєкту трохи шкутильгає\n#34331 08.07.2020\t10:58\tВідповіcти\nБудівництво\tВартість\tВодогін\tГромадські криниці\tКосецький\tМешканці\tМихайло Полодюк\tМікрорайон\tОлександр Франчук\tПитна вода\tТОВ Вінниця Проектбуд\tШепетівська міська рада


Нехай перемагає добро! — шкільний твір, приклад твору на тему\nТвори з мовиНехай перемагає добро!\nШкільні твори з української мови > Нехай перемагає добро!\nУ світі йде одвічна боротьба двох протилежних сил: добра і зла. Кожна людина на своєму шляху обов'язково зустрічається з їх проявами і після цього набуває життєвого досвіду, мудрості. "Нема мудріших, ніж народ, учителів", — писав поет М. Рильський. Саме народ у своїх численних казках, легендах, переказах завжди підносить тему протиборства добра і зла. Напружені сюжети казок ведуть нас шляхами боротьби сильного, мужнього і шляхетного героя з підступністю, жорстокістю, злом. Як правило, герой виходить із найскладніших ситуацій переможцем, бо він захищає свою землю, своїх рідних, суджену, друзів, побратимів. Перемагає добро — так в ідеалі бачить і малює народна уява наслідки протистояння світлих і темних сил.\nОбидві ці сили дуже могутні, тільки одна з них творча, життєдайна, а друга — руйнівна, страшна, жорстока.\nТа люди — дивні створіння. Вони не дослухаються Божих заповідей, чинять всупереч їхнім застереженням і часто розплачуються за такі свої гріхи муками власного сумління, а то й життям.\nЯким прекрасним могло бути наше буття, якби кожна людина жила за правилом: "Поводься з іншими так, як би ти хотів, щоб поводилися з тобою". Тоді б зникли війни, сварки, вбивства, злочини, ворожнеча, помста — всі ті атрибути зла, які несуть людям знищення.\nСторінку згенеровано за 0.058812 сек.


Дизайн-код – це комплексний підхід до візуального впорядкування та формування естетики зовнішнього вигляду міста та є збіркою правил і рекомендацій, які застосовуються при розміщенні та зміні елементів вивісок на фасадах, за допомогою яких формується стилістично єдине, комфорте і безпечне міське середовище.\nЗовнішній вигляд вулиці, її історичних будівель та простору неодноразово зазнавав змін в процесі формування. Сьогодні вулиця потребує зовнішніх змін для збереження та відтворення особливості її архітектури.\nВідповідно до затвердженого документу в центральній частині міста будуть розміщуватися тільки об’ємні літери, великі громіздкі вивіски тепер будуть під забороною. Для інформування відвідувачів біля входу в будівлі будуть розміщуватися назви установ, підприємств на прозорих табличках за прикладом європейських міст.\nЗагалом, дизайн-код вулиці Проскурівської дозволить покращити загальний вигляд головної пішохідної вулиці міста та змінити обличчя Хмельницького на краще.\nДетальніше за посиланням (.pdf документ)\nПозначки: вулиці естетика Хмельницкий


Шоколад Ritter Sport Mini, 150 г (9 шт в упаковці) - Садород\nГоловна Кондитерські вироби Шоколад Шоколад Ritter Sport Mini, 150 г (9 шт в упаковці)\nШоколад Ritter Sport Mini, 150 г (9 шт в упаковці)\nМіні набір Ritter Sport mini Bunter Mix складається з 9 міні шоколадок, кожна з яких має свій неповторний смак. Виготовлені відомим у всьому світі німецьким виробником ці шоколадки викликають справжній вибух смакових відчуттів у роті. Міні набори Ritter Sport mini Bunter Mix стануть відмінним подарунком для будь-якого ласуни. Виготовлені вони з ніжного шоколаду з додаванням чистого і смачного альпійського молока. До складу міні наборів Ritter Sport mini Bunter Mix входять цукерки з наступними смаками:\nЧистий молочний шоколад без наповнювачів.\nЗ кремовою нугой.\nЗ лісовим горіхом – фундук.\nЗ хрусткими кукурудзяними пластівцями.\nШоколад Ritter Sport Pfefferminz (зі смаком м’яти), 100 г\nШоколад Schogetten Stracciatella (страчатела — морозиво із шматочками шоколаду), 100 г


Вакарчук пояснив, чому не відповів на питання Тимошенко про ціни на газ – Новини - Актуальні події України\nРедакція АПУ в 10 Липня 2019\nЛідер партії Голос Святослав Вакарчук в інтерв’ю «Настояшее время» пояснив, чому не зміг відповісти на питання лідера Батьківщини Юлії Тимошенко про ціну на газ.\n«Мені здається, що питання, яке мені задали, в якомусь сенсі було маніпулятивним. Тому що ми знаємо минуле цих політиків. Вони прийшли з торгівлі газом. Це вони домовлялися з Росією про ціни на газ, за які ми ще багато років повинні були розплачуватися мільярдами позикових доларів», – сказав Вакарчук.\nЗа його словами, він знає ціни, і хоча у нього і немає газової плити, він в курсі, які рахунки йому приходять.\n«Я людина, що живе звичайним життям. Я, на відміну від них усіх, живу в багатоквартирному будинку. Мені, як і всім, приходять рахунки за споживання електроенергії: у мене вдома немає газової плити, але я плачу за електрику. Я добре знаю, які це рахунки. Я прекрасно розумію, що якщо навіть мені ці рахунки здаються великими, то якими вони можуть бути для звичайних людей. Тому нехай вони не розповідають про свої знання цін. З такими знавцями цін ми за 28 років вже дійшли до того, що ми – найбідніша країна в Європі», – додав Вакарчук.


Сусіди луцького «Егоїста» скаржаться на невиконання обіцянок | Волинське Агентство Розслідувань\nГоловна / Новини / Сусіди луцького «Егоїста» скаржаться на невиконання обіцянок\n22 вересня, 2016, 17:27•Новини•Коментарі (0)\nМешканці будинку біля будівництва Соборності, 22б скаржаться на те, що забудовник так і не провів належного відновлення будинку після старих тріщин, а за останній місяць з’являються нові.\nПро це йшлося під час засідання “архітектурної” комісії Луцької міськради у четвер, 22 жовтня.\nПредставники ОСББ будинку на Соборності, 22б розповіли, що представники забудовника ЖК “Егоїст” так і не утеплили місця, де “заробили” дві великі тріщини. До цього часу не зробили відмостку біля будинку. А ще скаржаться, що новий будинок споруджують прямо перед вікнами частини квартир. Відстань, мовляв, 3 метри.\nПредставник правління Інна Шум заявляє, що в її квартирі 7 вересня розійшлося маячок. “Із будинком щось робиться, щоб ми не допустили трагедії, потрібно діяти, ми надіємося на вашу допомогу”, – звернулася вона до депутатів. Порушення щодо старих тріщин і відновлення каналізації підтвердили і в управлінні містобудування та архітектури.\nНатомість представники забудовника пообіцяли, що за тиждень всі тріщини вони закриють належним чином, а також зроблять підмостку будинку на Соборності, 20. Проте утеплення тріщин вони робити відмовилися, оскільки, мовляв, не обіцяли цього.\nНатомість директор департаменту ЖКГ Юрій Крась наполягає, що таке утеплення робити треба, адже стягнуті тріщини будуть охолоджувати будинок. За його словами, комунальники мають поставити нові маяки у місцях, де розішлися старі, щоб контролювати ситуацію.\nЖК Егоїст Луцьк\tСхожі матеріали: