Додатковий набір Makeblock mTiny World & Treasure ext pack - купити в B-Pro\nНазадГоловна » Каталог » Початкова школа » Інформатична освітня галузь » Додатковий набір Makeblock mTiny World & Treasure ext pack\nРозширення для mTiny World & Treasure — теми "Мій світ" і "Дорога скарбів"\nЩо може бути більш захоплюючим для дитини молодшого шкільного віку, ніж пошук скарбів і веселі пригоди? Поєднайте приємне з корисним: проведіть цікавий ігровий урок і, в той самий час, навчіть школярів основам програмування з базовим комплектом mTiny і розширенням World & Treasure!\nОсобливості додаткового комплекту для mTiny\nТематика даного набору — «Мій світ» та «Стежка скарбів». Саме такі цікаві заняття можна побудувати за допомогою додаткових карток кодування та збірки оповідань з простими вправами, які неодмінно сподобаються дітям!\nЧастини карти і карки кодування (з різними сімейними сценами і такими елементами повсякденного вжитку, як ноутбук, зубна паста, чемодан тощо) виготовлені з щільно стиснутого картону і мають спеціальне тиснення, за допомогою якого взаємодіють з mTiny і контролером Tap Pen.\nОригінальні розширення для Makeblock mTiny\nОбирайте лише якісні товари для інформатичнї галузі початкової школи НУШ — замовляйте навчальних роботів і аксесуари від відомих світових брендів в інтернет-магазині B-Pro! Телефонуйте (044) 353-33-77, ми допоможемо вам обрати оптимальне рішення для шкільної STEM-лабораторії.\n2 × 24 частин тематичної карти\n2 × Збірка оповідань\n2 × 36 карток кодування\n2 × Керівництво по оновленню прошивки\nРозвивальний конструктор-лабіринт зі світловими кульками


Застосування вітамін К-незалежних пероральних антикоагулянтів у пацієнтів із фібриляцією передсердь та порушенням функції нирок\nГоловна > Статьи > Застосування вітамін К-незалежних пероральних антикоагулянтів у пацієнтів із фібриляцією передсердь та порушенням функції нирок\nАвторы: Завідувач відділу аритмій серця ННЦ «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска НАМН України» (м. Київ), доктор медичних наук, професор О.С. Сичов\nФібриляція передсердь (ФП) – найпоширеніша стійка аритмія. Наявність коморбідної патології погіршує її прогноз та ускладнює лікування. Прогресувальне порушення функції нирок є одним із таких супутніх станів, на які лікар може вплинути, призначивши сучасні антикоагулянтні засоби. Про різні аспекти антикоагулянтної терапії у пацієнтів із ФП та хронічною хворобою нирок (ХХН) ведемо розмову із завідувачем відділу аритмій серця ННЦ «Інститут кардіології імені академіка М.Д. Стражеска НАМН України» (м. Київ), доктором медичних наук, професором Олегом Сергійовичем Сичовим.\n? Олегу Сергійовичу, наскільки часто у пацієнтів із ФП зустрічається порушення функції нирок?\nДва з трьох пацієнтів із неклапанною ФП мають порушення функції нирок різного ступеня, які можуть прогресувати. Boriani et al. (2016) при аналізі даних хворих із реєстру EORP-AF отримали таку статистику: лише 35% осіб із ФП мали швидкість клубочкової фільтрації (ШКФ) ≥80 мл/хв/1,73 м2. Чому ж так поширена асоціація між ФП та ХХН? Очевидно, що вони мають спільні фактори ризику, які включають вік, артеріальну гіпертензію, серцеву недостатність, дисліпідемію, ішемічну хворобу серця, цукровий діабет тощо. Проте, на додачу, ФП і ХХН провокують розвиток одне одного: ФП створює умови для виникнення та прогресування патології нирок, а погіршення їхньої функції своєю чергою підвищує ризик ФП (Steffel et al., 2018). Так, зниження функції нирок при ФП пов’язане з порушенням внутрішньониркової гемодинаміки (зокрема за рахунок мікротромбозів), судинним ремоделюванням, активацією профібротичних механізмів. Також дисфункції нирок сприяє прийом варфарину внаслідок пришвидшення кальцифікації судин та повторюваних гломерулярних крововиливів.\n? Як впливає ХХН на прогноз пацієнтів із ФП?\nПацієнти з ФП мають високий ризик розвитку інсульту, системних емболій та смерті. Вірогідність інсульту при ФП без мітрального стенозу або штучного клапана у середньому в 4‑5 разів вища, ніж в осіб без ФП, але у деяких групах хворих може зростати 20-кратно (Bal et al., 2011). Часто інсульт є першим клінічним проявом не діагностованої раніше ФП (Bansiland, Karim, 2004). Також ФП асоційована із майже двократним підвищенням ризику інфаркту міокарда (ІМ) (дослідження REGARDS). Значна ймовірність тромбоемболічних ускладнень при порушеннях ритму пояснюється посиленим утворенням тромбів у камерах серця, зокрема в передсердях, що пов’язано зі стазом крові, посиленням гіперкоагуляції через підвищену адгезивність ендокарду та ангіотензин-опосередкованих процесів тромбоутворення.\nПоєднання ФП та ХХН призводить до збільшення вірогідності виникнення тромбоемболій, ішемічних інсультів та смерті (Go et al., 2009). У дослідженні ATRIA виявлено, що протеїнурія підвищує ризик тромбоемболії на 54%, а прогресувальне погіршення ШКФ асоційоване зі зростанням ймовірності розвитку ішемічного інсульту. ХХН також пов’язана з більш несприятливими клінічними наслідками у постінсультний період.\nОкремої уваги заслуговує такий негативний аспект ХХН, як суттєве підвищення ризику кровотеч, причому зростає він зі зменшенням ШКФ та збільшенням протеїнурії (Molnar et al., 2016). Це може бути пов’язано, зокрема, з порушенням функції тромбоцитів при уремії або застосуванням гепарину при гемодіалізі. Згідно з даними досліджень Rotterdam Studyта CIRCS, зниження ШКФ <60 мл/хв/1,73 м2 асоційоване з підвищеним ризиком геморагічного інсульту. Особливо гостро проблема зростання вірогідності кровотеч постає у пацієнтів із ФП та ХХН, які отримують антикоагулянти. Отже, особам із ФП рекомендований регулярний контроль функції нирок для своєчасного виявлення порушень, правильної оцінки ризиків та призначення таких антикоагулянтів, які б одночасно знижували ймовірність тромбоемболій і значно не підвищували ризику кровотеч.\n? Чи впливає наявність ХХН у пацієнта із ФП на вибір препарату для антикоагулянтної терапії?\nНасамперед слід зазначити, що рішення про доцільність лікування антикоагулянтами пацієнтів із ФП та ХХН має базуватися на оцінці ризику інсульту та системних тромбоемболій за шкалою CHA2DS2-VASc.\nУ разі призначення пероральних антикоагулянтів хворим на ФП та ХХН слід віддавати перевагу вітамін К-незалежним пероральним антикоагулянтам (НОАК) перед антагоністами вітаміну К (АВК). АВК пов’язані з розвитком додаткових ускладнень у пацієнтів із ХХН. Так, варфарин може спричиняти геморагічне пошкодження ниркових канальців з їхнім подальшим некрозом. Крім того, препарат попереджає активацію вітамін К-залежного інгібітора кальцифікації – матриксного протеїну G (оскільки мінералозв’язувальна активність цього білка залежить від ступеня карбоксилювання залишків γ-карбоксиглутамінової кислоти, а цей процес відбувається за участю вітаміну К). Таким чином, варфарин пов’язаний із ризиком посилювати вазоренальну кальцифікацію, а у пацієнтів, які перебувають на гемодіалізі, АВК може спричиняти патологію, що загрожує життю, – кальцифілаксис (Brodsky et al., 2011; Brandenburg et al., 2015; Böhm et al., 2015).\nДо НОАК сьогодні належать прямий інгібітор тромбіну дабігатран та інгібітори Ха-фактора зсідання крові ривароксабан, апіксабан та едоксабан. НОАК не поступаються варфарину щодо ефективності (профілактика тромбоемболічних подій) і мають переваги стосовно безпеки (нижчий ризик кровотеч). НОАК не потребують титрування дози та лабораторного контролю на відміну від АВК. Однак у пацієнтів із ХХН слід враховувати особливості фармакокінетики окремих НОАК. Так, ниркова екскреція дабігатрану в незміненому вигляді становить 80%, тоді як едоксабану, ривароксабану та апіксабану – 50, 35 та 27% відповідно. На пізніх стадіях ХХН, коли кліренс креатиніну (КК) <30 мл/хв, фармакокінетика дабігатрану значно змінюється: максимальна концентрація препарату в крові підвищується у шість разів, а період напіввиведення подовжується вдвічі (Stangier et al., 2010). У метааналізі Lega et al. (2014) відзначено, що збільшення ниркової екскреції НОАК корелює з ризиком великих кровотеч у пацієнтів із КК <50 мл/хв. Отже, дабігатран при КК <30 мл/хв у країнах ЄС не призначають взагалі. При КК 30‑50 мл/хв Європейська асоціація серцевого ритму (EHRA, 2018) рекомендує розглядати інгібітори Ха-фактора зсідання крові.\nДля прийняття рішення про вибір та дозування НОАК оцінюють функцію нирок шляхом розрахунку КК за формулою Кокрофта – Голта. Моніторинг слід проводити щонайменше раз на рік, а хворим із КК ≤60 мл/хв – частіше. Розрахувати, через скільки місяців призначити наступний візит, можна за формулою:\nНаступний візит = КК/10\nЗгідно з рекомендаціями EHRA (2018) та Європейського кардіологічного товариства (ESC, 2016), пацієнтам із неклапанною ФП при КК 15‑49 мл/хв рекомендовані ривароксабан (1×15 мг) та едоксабан (1×30 мг) у знижених дозах; апіксабан у зниженій дозі (2×2,5 мг) призначають при КК 15‑29 мл/хв. У настановах щодо лікування ФП Американської асоціації серця, Американської колегії кардіологів та Товариства з вивчення серцевого ритму (AHA/ACC/HRS, 2019) едоксабан не схвалений для використання в осіб із КК <30 мл/ хв. На термінальній стадії ниркової недостатності Європейська асоціація серцевого ритму (EHRA, 2018) не рекомендує НОАК.\nДотримання рекомендованих доз НОАК у пацієнтів із порушенням функції нирок є вкрай важливим, адже їх перевищення збільшує ризик кровотеч. З іншого боку, призначення низьких доз НОАК особам із КК >50 мл/хв може збільшувати ймовірність розвитку тромбоемболій.\n? Чи є дані про ефективність та безпеку антикоаулянтної терапії у пацієнтів на кінцевих стадіях ХХН?\nОцінка ефективності та безпеки антикоагулянтів, як і багатьох інших препаратів, для цієї популяції є проблематичною, адже таких хворих зазвичай не включають до рандомізованих клінічних досліджень (РКД). До речі, проспективних досліджень АВК у цій популяції також не проводили. Проте, з огляду на різке зростання ризику як тромбоемболій, так і кровотеч на кінцевих стадіях ХХН та у пацієнтів, які знаходяться на гемодіалізі, вкрай важливо оцінити доцільність використання тих чи інших антикоагулянтів. Поки відсутні дані РКД, маємо спиратися на результати ретроспективних досліджень та posthoc-аналізів РКД. Незважаючи на те що НОАК офіційно не рекомендовані пацієнтам, що перебувають на гемодіалізі, в реальній клінічній практиці вони їх досить часто отримують.\nТак, Coleman et al. (2019) нещодавно опублікували результати порівняння ефективності й безпеки ривароксабану та варфарину в осіб із тяжкими порушеннями функції нирок. У базі даних Market Scan за період 2012‑2017 рр. були відібрані пацієнти з неклапанною ФП та ХХН на стадіях 4 та 5 або на гемодіалізі, які протягом цього часового проміжку почали отримувати ривароксабан (n=1896; 38,7% – ривароксабан у дозі 20 мг/добу) або варфарин (n=4848). Перебували на гемодіалізі чи мали стадію 5 ХХН 88% хворих. Для кожного випадку фіксували інсульти / системні емболії або великі кровотечі, припинення антикоагулянтної терапії / зміну препарату. Дослідження показало, що застосування ривароксабану на 32% знижує ризик великих кровотеч порівняно з варфарином у пацієнтів із неклапанною ФП та ХХН на стадіях 4 і 5 або на гемодіалізі. Також у цій когорті ривароксабан був пов’язаний зі зменшенням ймовірності розвитку інсультів або системних емболій на 45%, ішемічного інсульту – на 33% та внутрішньочерепних кровотеч – на 81% порівняно з варфарином, хоча для отриманих показників 95% довірчий інтервал перетинав лінію відсутності відмінностей.\n? Чи можна спрогнозувати швидкість прогресування ХХН у пацієнтів із ФП? Як на цей параметр впливають пероральні антикоагулянти?\nBeyer-Westendorf et al. (2018) прослідкували динаміку змін ШКФ приблизно у 37 тис. пацієнтів із ФП та ХХН на стадії 3 або 4. Було встановлено, що швидкість прогресування порушень функції нирок чітко корелює з балом за шкалою CHA2DS2-VASc. Нагадаю, що шкала враховує наявність таких факторів ризику, як хронічна серцева недостатність, артеріальна гіпертензія, цукровий діабет, інсульт або системні тромбоемболії в анамнезі, захворювання судин, похилий вік та жіноча стать. Тобто всі ці фактори впливають на прогресування ХХН при ФП: чим вищий бал за CHA2DS2-VASc, тим швидше порушуватимуться функції нирок.\nЩо стосується пероральної антикоагулянтної терапії, варто розуміти, що в осіб із ФП вона завжди пов’язана з погіршенням функції нирок, але швидкість цих змін може значно відрізнятися. Незважаючи на рекомендації ESC (2016), варфарин продовжують приймати більше половини пацієнтів, які потребують антикоагуляції. При цьому, як зазначалося, препарат чинить нефропатичну дію шляхом кальцинозу ниркових артерій та прямого геморагічного пошкодження канальців, що особливо небезпечно для хворих на ХХН. НОАК демонструють нижчий ризик ренальних ускладнень, ніж варфарин.\nЦе було доведено в ретроспективному дослідженні Yao et al. (2017), в якому порівнювали вплив чотирьох пероральних антикоагулянтів (ривароксабан, дабігатран, апіксабан та варфарин) на функції нирок, а саме зниження ШКФ на ≥30%, подвоєння рівня сироваткового креатиніну, розвиток гострої та хронічної ниркової недостатності. У великій адміністративній базі даних США, що містить, зокрема, результати лабораторних аналізів, відібрали 9769 осіб із неклапанною ФП, які розпочали антикоагулянтну терапію між 1 жовтня 2010 р. та 30 квітня 2016 р. Через два роки лікування кумулятивний ризик зниження ШКФ на ≥30% склав 24,4%, подвоєння рівня сироваткового креатиніну – 4,0%, розвитку гострої та хронічної ниркової недостатності – 14,8 та 1,7% відповідно. Пацієнти, які лікувалися НОАК, порівняно з варфарином мали на 23% меншу вірогідність зниження ШКФ на ≥30%, на 38% – подвоєння рівня сироваткового креатиніну, на 32% – розвитку гострої ниркової недостатності. Проте лише ривароксабан і дабігатран були асоційовані з кращим збереженням функції нирок порівняно з варфарином.\nПереваги ривароксабану порівняно з варфарином щодо застосування у пацієнтів з порушенням функції нирок також вивчали шляхом проведення posthoc-аналізу даних РКД ROCKET AF (Fordyce et al., 2016). Авторів цікавило, чи відрізняється ефективність і безпека ривароксабану та варфарину у пацієнтів зі стабільною функцією нирок (n=9292) та її погіршенням (n=3320). Аналіз показав, що пацієнти з порушенням функцій нирок, які отримували ривароксабан, мали вдвічі нижчий ризик інсульту та системних емболій, ніж при застосуванні варфарину (1,54 проти 3,25 випадків на 100 людино-років). При цьому не спостерігалося різниці у ризику клінічно значущих кровотеч. Також дослідники встановили, що швидкість погіршення функцій нирок у групі ривароксабану була нижчою, ніж у такій варфарину. Отримані дані доводять, що антикоагулянтна терапія з ривароксабаном може бути відносно безпечною, і що ривароксабан є кращою альтернативою варфарину в цій популяції пацієнтів.\nНа завершення слід звернути увагу, що в оновлених рекомендаціях із лікування ФП AHA/ACC/HRS (2019) відзначено, що ривароксабан і дабігатран при тривалому застосуванні можуть бути пов’язані з нижчим ризиком ренальних ускладнень, ніж варфарин. Враховуючи останні публікації щодо досвіду використання ривароксабану в осіб із тяжкою нирковою недостатністю, доведену його властивість краще зберігати функцію нирок, ніж АВК, за відсутності обмеження щодо приймання ривароксабану при КК <30 мл/хв (на відміну від дабігатрану), вірогідно, вибір на користь ривароксабану в пацієнтів із ХХН (зокрема на стадіях 4 та 5 або на гемодіалізі) є достатньо перспективним для детальнішого дослідження.


Київські лісники отримали дієвий механізмом у боротьбі з нелегальною вирубкою дерев | ШоТам\nКиївські лісники отримали дієвий механізмом у боротьбі з нелегальною вирубкою дерев\nУ Києві впроваджують дієвий механізм боротьби з нелегальною вирубкою та продажем дерев – електронний облік деревини. Про це повідомляє сайт КМДА.\nЯк зазначається, працівники лісопаркових господарств вже на нинішньому етапі можуть здійснювати маркування деревини, а наступним стане продаж деревини винятково на прозорих електронних майданчиках.\n«Для Києва розвиток екологічного напряму є пріоритетом. Ми активно оновлюємо паркову інфраструктуру і висаджуємо нові дерева. Не меншу увагу ми спрямовуємо і на об’єкти лісопаркового господарство столиці, яке налічує майже 32 тисячі гектарів. Місто докладає зусиль, щоб вберегти наші ліси від браконьєрів та незаконної вирубки. Безперечно, впровадження цього року системи електронного обліку деревини допоможе виявляти випадки незаконного видалення дерев та їх нелегальний продаж», – зазначили у КМДА.\nСхожі теми:дереваелектронні сервіси


В. о. директора "Арени Львів": "Треба уникнути відключення електроенергії та руйнування споруди" | Брутальний футбол\nВ. о. директора “Арени Львів”: “Треба уникнути вимкнення електроенергії та руйнування споруди”\nНа “Арені Львів” планують серйозний ремонт.\nВ останніх турах минулого сезону “Верес” втрапив у скандал з переносом матчу на стадіон “Україна”, адже на домашній “Арені Львів” суттєво погіршився стан газону. Виконуючий обов’язки директора “Арени Львів” Юрій Майборода повідомив, що на львівському стадіоні планують замінити газон, однак при цьому допустив дивні обмовки про загрозу руйнування споруди та вимкнення електропостачання.\n“Ситуація невесела. Перше, що потрібно зробити – намагатися вийти з неї з найменшими втратами. Мій стратегічний план полягає в наступному: необхідно провести максимальну мобілізацію з господарчих nolva. питань, щоб пережити цю зиму. Цілі до банального прості: уникнути вимкнення електроенергії та руйнування споруди.\nЗараз вирушаю до Києва на нараду керівників, юристів, бухгалтерів державних підприємств. Її організовує міністерство. На ньому, сподіваюся, ми знайдемо спільну мову з питання заміни ігрового поля на стадіоні в наступному році. Його потрібно замінити на більш високотехнологічний штучний газон.\nУ “Львова” договір, згідно з яким клуб платить за кожен матч 180 000 гривен плюс 15% з продажу квитків. Якщо все складеться з новим покриттям, то це дозволить проводити тут різноманітні турніри, інші заходи. Після цього ми зможемо “вийти в нуль”, а, можливо, і отримати перші прибутки” – сказав Майборода журналістам Galinfo.\nВ інтерв’ю виданню Tribuna колишній директор “Арени Львів” Євген Болкул повідомив, що сума, якої не вистачає для самозабепечення стадіону – приблизно 6-7 мільйонів гривень на рік. Цього року стадіон отримали 4 мільйони дотацій, але розрив в 2-3 мільйони все ще існує.\nКлопп: "Якщо один гравець буде говорити чистою англійською, а інший - на скаузі, то у "Ліверпуль" ми візьмемо другого!"


Купить Givenchy Dahlia Divin (Живанш Дахлию Дивин) в подарунковій упаковці 50 мл. ОПТ оптом и в розницу в Киеве от компании "ЛюксРяд"\nGivenchy Dahlia Divin (Живанши Дахлия Дивин) в подарунковій упаковці 50 мл. ОПТ\nНасичена квітково-деревна композиція уособлює 3 відтінку: золото, білий і деревне. Золото являє зливу мірабель. Білий - це білий ніжний жасмин. А деревні акорди представлені сандаловим деревом.\nНота серця: Білі квіти, Жасмин самбак\nКінцева нота: Ветивер, Пачулі, Сандал


Рідний Край » За минулу добу на Черкащині згоріло дві автівки\n26 квітня о 14:20 на 5-му км. автошляху «Золотоноша – Драбів» під час руху в моторному відсіку автомобіля «ВАЗ-2107» сталося загорання.\n55-річний водій автомобіля зупинив автівку та викликав на допомогу рятувальників. Ще до приїзду на місце події чергового караулу Золотоніської пожежно-рятувальної частини кілька водіїв, що зупинилися аби надати допомогу потерпілому, спробували загасити полум’я власними вогнегасниками, проте ліквідувати вогонь їм не вдалося. Пожежу, яка встигла охопити увесь автомобіль ліквідували бійці ДСНС.\nЦього ж дня сталося загорання автомобіля у місті Канів.\nПодія сталася на території авто кооперативу «Маяк» на вулиці Енергетиків. Під час стоянки виникло загорання у моторному відсіку автомобіля «Форд Транзит». Пожежу за лічені хвилини ліквідували рятувальники 10-ї державної пожежно-рятувальної частини, які оперативно прибули на місце події.\nУ результаті пожежі вогнем знищене навісне обладнання двигуна, пошкоджено салон автомобіля, а також товар та документи. За попередніми даними причиною обох пожеж стало коротке замикання електропроводки.\nИюнь 27, 2017 в 12:46 / Переглядів: 523


Перша партія ковід-вакцини прибула до України\n11:20 / 23 лютого 2021\nВ Україну прибула перша партія вакцини проти коронавірусу Oxford/AstraZeneca (Covishield) виробника Serum Institute India, передає Суспільне. Напередодні МОЗ зареєструвало цю вакцину для екстреного медичного застосування. Вантаж до аеропорту "Бориспіль" доставив літак Турецьких авіаліній. Дивіться наживо.\nСьогодні стало відомо, що препарат зареєстрували в Україні.


Футбол. «Поділля» та «Епіцентр» проведуть чергові спаринги в Туреччині | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n6 Березня, 2021 Олександр НІКІТІН Спорт 1160\nФК Поділля завершує підготовчі збори в Туреччині. Фото: facebook.com/fcpodillya\nКоманди продовжують підготовку до чемпіонату.\nСьогодні, 6 березня, представники Хмельниччини в чемпіонаті України з футболу в другій лізі групі «А», проведуть свої чергові контрольні поєдинки на зборах у Туреччині. Хмельницьке «Поділля» зіграє два матчі, а дунаєвецький «Епіцентр» - один.\nХмельничани, які в попередньому спарингу проти «Альянсу» з Липової Долини, перемогли з рахунком 1:0 (гол забив Владислав Прильопа), 6 березня зіграють два матчі різними складами. Зокрема, молодь «Поділля», яка має мало ігрової практики на зборах, зіграє з командою Академії «Дніпра U-17». В іншому матчі «Поділля» зіграє з одним із аматорських клубів Туреччини.\nКрім цього, «Поділля» продовжує активну роботу на трансферному ринку. Хмельничани уклали угоду з черговим новобранцем. Лави команди поповнив 25-річний захисник Олександр Пернацький. Його контракт із «Поділлям» розрахований на 1,5 роки. Останні три сезони Пернацький виступав за команди Чехії.\nНайвірогідніше, що ці поєдинки для «Поділля» на зборах у Туреччині стануть останніми, адже команда 7 березня планує повертатися в Україну.\nДунаєвецький «Епіцентр» 6 березня проведе спаринг проти запорізького «Металурга». Також у клубі повідомили про інших найближчих суперників. Так, 8 березня «Епіцентр» зіграє зі збірною Монголії, яка в рейтингу ФІФА займає 190 місце в світі з 210 збірних. А 10 березня запланований спаринг проти криворізького «Кривбаса».\nЗауважимо, що матч «Епіцентр» - «Металург» запланований в прямому ефірі на каналі запорізького клубу.\nНагадаємо, «Поділля» та «Епіцентр» відновлять свої матчі в першості України в другій лізі 19 березня очним протистоянням у Хмельницькому.\n«Агробізнес» - «Шахтар»: пенальті, незарахований гол та історичне досягнення\nПоділля Хмельницький футбол Пернацький Олександр Епіцентр Дунаївці міжсезоння


Тарифи на електроенергію (для побутових клієнтів) – Донецькі енергетичні послуги\nГоловна / Тарифи на електроенергію (для побутових клієнтів)\nРоздрібні тарифи на електричну енергію для населення регулює держава в особі НКРЕКП (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг). Цей підхід єдиний для всієї України.\nТарифні коефіцієнти для багатозонних електролічильників\nУсі побутові клієнти мають можливість скористатися гарантованою знижкою на спожиту електроенергію.\nУ відповідності до постанови НКРЕКУ в залежності від часу доби побутові клієнти можуть розраховуватися за електроенергію за різними тарифами: тризонним (нічний, напівпіковий, піковий) та двозонним (нічний та денний). Для цього необхідно встановити та поставити на облік багатозонний (багатотарифний) лічильник та подати відповідну заяву.\n2-зонний тариф, диференційований за періодами часу нічний денний напівпіковий піковий\nПочаток і кінець періоду, год.\n23:00 – 7:00 в інший час доби — —\n3-зонний тариф, диференційований за періодами часу нічний денний напівпіковий піковий\nПочаток і кінець періоду періоду, год. 23:00 – 7:00 — 7:00 – 8:00\nДонецькі енергетичні послуги пропонують також придбання спеціального пакету економії під ключ Розумний WATT, використання якого забезпечує економію витрат на електроенергію до 50%* та включає:\nдвозонний електролічильник з параметризацією, паспортом, після вхідного контролю\nпослугу встановлення електролічильника «під ключ»\nпрограмовану розетку (добова, тижнева або Wi-Fi)\n4 LED лампи компанії Philips\nТовари наборів Розумний WATT оптимально підібрані експертами зенергозбереження та підійдуть для всіх квартир і приватних будинків. Комплектація та вартість набору може змінюватися в залежності від конкретних потреб і побажань кожного клієнта. Детальнішу інформацію про продукти Розумний WATT можна отримати на сайті https://dtek-esco.com/ua чи за номером 38 (044) 581 93 06.\nНа остаточну суму до сплати може впливати субсидія або пільга. Якщо у вас є право на пільгу з оплати за спожиту електроенергію, обов’язково зареєструйте її в ТОВ «Донецькі енергетичні послуги»! Тільки в цьому випадку пільга буде враховуватися при розрахунках.\n*За умови дотримання інструкції з експлуатації енергоефективного набору Розумний WATT можлива економія до 50% витрат на електроенергію.


Обговорення по Ген-плану 10.12.17\nОГОЛОШЕННЯ! Шановні громадяни! Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області повідомляє про проведення громадського обговорення проекту Генерального плану сіл Ксаверівка та Лисогора та громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення Генерального плану сіл Ксаверівка та Лисогора вирішено розпочати з 22.11.2017 року по 22.12. 2017 року процедуру розгляду та в ....\nФестиваль "Різдвяні кіно-вечорниці "По обидва береги Бугу"" 21.01.17\nУчасники МГО "Промінь надії" с. Ксаверівка 21.01.2017 взяли активну участь у проведенні зимового фестивалю "Різдвяні кіно-вечорниці "По обидва береги Бугу"" у с. Щітки (Вінницький р-н). Чимало колективів взяли участь у заході. Фестиваль дав змогу презентувати пісенний фольклор своєї місцевості. Серед учасників панувала тепла, приємна атмосфера. Щоб дістатися до с. Щітки з села Ксаверівка потрібно зробити чимало пересадок. На допомогу прийшов Ме ....\nВітаємо зі святом Водохреща! 19.01.17\nПрийміть найщиріші вітання з Хрещенням Господнім! Свято хрещення дано нам для того, щоб ми по-новому поглянули на світ навколо нас, повірили в його чистоту і прийняли в серце його красу. У Йорданську цю годину Віншуємо Вашу всю родину! Хай рід Ваш славиться в народі, Хай прибуває в Вашім роді! Зі святом, світлим і чистим Водохрещем! ....\nУчасники МГО "Промінь надії" с. Ксаверівка зробили подарунок Ткач Дарії Валентинівні. Метою колядування було не лише відродження традицій, а й матеріальна допомога восьмирічній дівчинці, у якої діагноз: рак головного мозку. ....\nВідродження традицій 19.01.17\nМолодіжна громадська організація «Промінь надії» с. Ксаверівка відроджує традиції сивої давнини. 7 січня учасники молодіжної організації на чолі із завідуючим сільським клубом Голембієвським В.С. вітали односельчан із Різдвом Христовим. Люди із захватом зустрічали колядників, пригощали гостинцями та щиро раділи. 13 січня учасники молодіжної організації щедрували, водили з собою козу, як у старих традиціях. Бажали щастя, здоров`я, достатку, благополуччя, вд ....


Все про Японію (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nВсе про Японію (реферат)\tadmin\nГеографія фізична, геологія, геодезія, геоморфолог\tРеферат з економічної географії\nПлоща — 372 тис. кв. км.\nНаселення — 125 млн. чол.\nЯпонія — конституційна монархія. Сучасний державний устрій визначається\nконституцією 1947 року. В адміністративному відношенні Японія\nподіляється на 43 префектури (кен), три столичних округи — Токіо\n(столиця), Осака і Кіото ( стародавня столиця\nкраїни) і губернаторство Хоккайдо.\nГеологічною основою кістяків японського архіпелагу є підвідні гірські\nхребти, що тягнуться дугою уздовж східного узбережжя Азії. Основна дуга\nскладається з чотирьох островів: Хонсю, Кюсю, Сікоку і Хоккайдо.\nТериторія островів знаходиться в сейсмічно активному регіоні, тому тут\nчасто відбуваються землетруси. 3/4 території островів займають гори і\nмісцевості з пересіченим рельєфом. На осторовах — більше ніж 2000\nвулканів, серед них 40 діючих, у тому числі і Фудзи, що є символом\nЯпонії. Господарська діяльність зосереджена на порівняно невеликих по\nплощі рівнинах, серед яких такі: на о. Хонсю — Канто (тут знаходиться\nстолична агломерація), Ноби (агломерація Нагоя), Этіго; на о. Кюсю —\nТікуго (міста, Фукуока і Кітакюсю); на Хоккайдо — Ісікарі.\nКлімат: вся територія країни є під впливом мусонів. Літній мусон\nсупроводжується опадами на східних схилах гір, а зимовий несе холодне\nповітря із Сибіру і є причиною сильних снігопадів на Хоккайдо і на\nузбережжі Японського моря. Навесні і восени приходять тропічні циклони.\nНавесні вони приносять теплі дощі, а із серпня по жовтень — тайфуни.\nЯпонія — зелена країна. Її гори на півдні покриті субтропічними, а в\nцентральній частині — змішаними, на півночі — хвойними лісами. Але\nбільшість лісів країни — штучного походження, а ландшафт дуже сильно\nзмінився під впливом людини.\nНаселення: Територія Японських островів — одна з найбільше густо\nнаселених у світі. Велика частина населення розміщається на узбережжі.\nСистеми розселення в зонах Токіо — Йокогама, Осака — Кобе — Кіото,\nНагоя, північної частини Кюсю (Кітакюсю — Фукуока) являють собою великі\nбагатомільйонні агломерації. У східній частині, від Токіо — Йокогоама до\nОсаки — Кобе знаходиться другий у світі за кількістю населення мегаполіс\n— Токайдо (більше ніж 65 млн. чоловік). Японці складають 99,4%\nнаселення, а також корейці, айни (аборигени Хоккайдо) і деякі інші.\nДержавною мовою є японська. Поширене також знання англійської і\nкитайської. Писемність являє собою близько 5000 ієрогліфів (кандзі), є\nдві складові абетки — катакана і хіракана, у кожної 46 символів. Є\nлатиниця, яка зветься ромадзи.\nГрошова одиниця — йена. 1$ приблизно дорівнює 100 йенам. Експортними є\nтакі галузі: електромашинобудування, автомобілебудування,\nверстатобудування, радіоелектроніка, промислове устаткування і верстати.\nУ міжнародному поділі праці спеціалізацією Японії є виготовлення\nнаукомісткої і високотехнологічної продукції. Вона по праву вважається\nодним з лідерів у галузі цифрових технологій, а концерн SAMSUNG сьогодні\nскладає серйозну конкуренцію США. Внутрішній ринок Японії ефективно\nзакритий для иноземних товарів, що не заважає японцям бути світовими\nлідерами. Крім всього іншого, на долю Японії приходиться 6% імпорту і\n10% експорту прямих закордонних інвестицій світу.\nТрадиційна їжа — риба, рис, морепродукты. Традиційне питво — саке\n(рисова горілка), зелений чай, рисовий відвар. Найбільш розповсюдженими видами спорту є як не дивно бейсбол, сумо,\nПоходження назви «Японія» прямує до далекого історичного минулого.\nВеликий мандрівник Марко Поло територію, на якій розташована сучасна\nяпонська держава, називав словом «Ципан-го», причому за основу,\nімовірно, брав китайське слово «Жи-бень-го», що означає Східна імперія.\nЯпонці, що протягом своєї історії дуже багато чого запозичали в\nкитайців, вимовляли відповідні китайські ієрогліфи як «ніфон», а потім\nпочали вимовляти як «Ніппон». Спочатку японці вживали це слово як назву\nнайбільшого острова, а потім стали позначати цим словом групу островів,\nзгодом — і всю державу. Свою країну японці називають «Дай Ніппон», що\nозначає «країна висхідного сонця». Прапор Японії Державний прапор Японії пофарбований у білий колір — символ світу,\nспокою і безпеки. Червоне коло на прапорі зображує висхідне сонце, що\nсимволізує владу імператора. Прапор прийнятий у 1870 році. Герб Японії Державний герб Японії являє собою зображення квітки хризантеми з 16\nпелюстками. Квітка хризантеми є національною квіткою японців, на Гербі\nвін символізує висхідне сонце. По японських повір’ях, число 16, рівне\nчислу пелюстків на квітці хризантеми, має магічне значення . Гімн Японії Слова Державного Гімну Японії взяті з античної поеми. Музику написав\nХіроморі Хаяши. Гімн прийнятий у 1893 році. Транслітераціне читання Гімну Ki-mi-ga-yo o wa Chiyoni yachiyoni sazare ishi no iwa o to narite Koke no musu made Англійський переклад Гімну Thousands of years of happy reign be thine;\nWhos venerable sides the moss doth line. Другий варіант перекладу May the reign of the Emperor continue for a thousand, nay,\nsmall pebbles to grow into a great rock and become covered with moss. Переклад Гімну на українську мову Прав, імператор, Тисячу, чи вісім тисяч Поколінь, поки Мох не прикрасить скелі,\nЩо виросли з щебеню. Переклад Гімну на російську мову Правь, император, Тысячу, восемь ли тысяч Поколений, пока Мох не украсит скалы, Выросшие из щебня. Зрозуміло, що чим більше текст, тим більше ідей може утримуватися в\nГімні. Але може бути Ваш критерій якості – стислість? Тоді гімн Японії\nповинен одержати вищі оцінки. Японський етикет\nЕтикет — це насамперед гарні манери\nЯпонці ввічливі і стримані люди. Правила етикету для них дуже\nважливі, як і для інших народів світу. Японці не розраховують на те, що\nусі будуть дотримувати їхні звичаї, однак, якщо Ви постараєтеся\nдодержуватися японської манери поводження, вам будуть дуже вдячні. У той\nже час досить просто поводитися чемно і дотримувати звичайні правила\nспілкування, прийняті в Україні. Наприклад: Домовляйтеся про зустріч заздалегідь (не слід вимагати аудієнції\nнегайно). На зустріч приходьте вчасно (японці дуже педантичні в цьому питанні). Якщо Ви не можете прийти на обід (або на інший захід), обов’язково\nпопередите про це. Якщо, подзвонивши по телефоні, Ви помилилися номером, потрібно\nвибачитися. Під час зустрічі або наради дайте співрозмовникові висловитися, а не\nговоріте увесь час один. Думайте про час інших і намагайтеся, щоб\nзустріч протікала ефективно. Далеко не всі японці знають українську або російську мову, тому\nнамагайтеся супроводжувати Ваші листи або пропозиції перекладом на\nяпонську або англійську мову. Якщо під час Вашого перебування в Японії хто-небудь з японців робив Вам\nсприяння, то після повернення до України відправте лист із вдячністю. Проте існує і деяка специфіка в поводженні японців. Наступні\nнескладні правила можуть придатися людині, яка відправляється в Японію в\nперший раз. Вітання\nНезважаючи на те, що традиція кланятися при зустрічі все ще дуже\nпоширена в Японії, бізнесмени при знайомстві часто жмуть один одному\nруки. Японці не чекають від Вас уклонів, однак невеликий нахил голови\nприйдеться досить до речі. Візитні картки\nЗустрічі в Японії дуже часто починаються з обміну візитними\nкартками. Тому для спілкування з японцями дуже важливо обзавестися такою\nкарткою, особливо тим, хто займається бізнесом. На візитній картці\nповинне бути зазначене ім’я, посада, робоча адреса, номери телефону і\nфаксу, адреса електронної пошти, бажано на російській і англійській\nмовах. Ніколи не пишіть на чужій візитці і не кладіть її у внутрішню\nкишеню, тому що це буде проявом неповаги. Яке місце зайняти\nІ в японському будинку, і в конференц-залі почесне місце, як\nправило, знаходиться подалі від дверей поруч з токонома (стінною нішею\nіз сувоєм і іншими прикрасами). Гість може зі скромності відмовитися\nсісти на почесне місце. Навіть якщо через це виникне невелика затримка,\nкраще поступити так, щоб потім про Вас не говорили як про нескромну\nлюдину. Перш ніж сісти, треба почекати поки сяде почесний гість. Якщо ж\nвін затримується, то усі встають по його прибутті. Прийняття рішень\nІснує думка, що на зборах японці приймають дуже мало рішень. Процес\nухвалення рішення може затягтися, але зате реалізується воно, як\nправило, дуже швидко. Не випливає засмучуватися, що на це іде багато\nчасу, і квапити японських партнерів із прийняттям рішень. Прийнявши, нарешті, рішення, японець обов’язково чітко про це скаже.\nЯкщо конкретної відповіді нема, значить рішення ще не прийняте. Якщо Ви\nпогано зрозуміли відповідь, яку дають Вам японці, найкраще уточнити, що\nмається на увазі. Якщо японець зрозумів суть Вашої пропозиції, то він може сказати:\n«Зрозумів». Але це зовсім не виходить, що він згодний з цією\nпропозицією. Неформальне спілкування\nЯпонські будинки звичайно невеликі, тісні і знаходяться далеко від\nцентру міста, тому японці рідко запрошують гістя додому, а воліють\nрозважати їх у ресторані. Коли Ви підносите подарунок, добре знову\nвиявити скромність, сказавши що-небудь начебто: «Вибачите, що це така\nдрібниця» або: «Можливо подарунок Вам не сподобається». Коли приходять гості, їм обов’язково пропонують яке-небудь\nчастування. Навіть якщо людина з’явилася зненацька, йому звичайно\nзапропонують перекусити, нехай навіть це буде всього лише чашка рису з\nмаринованими овочами і чай. Якщо Вас запросили в ресторан японського типу, можуть виникнути\nнепередбачені ситуації, з яких пригласивший із задоволенням допоможе Вам\nзнайти гідний вихід. Наприклад, розповість, коли і де потрібно знімати\nвзуття. Зовсім не обов’язково сидіти в японській манері, піджавши під\nсебе ноги. Більшість японців, так само як і європейці, швидко\nутомлюються від цього. Чоловікам дозволяється схрещувати ноги, до жінок\nже виявляють більш тверді вимоги: вони повинні сидіти, піджавши ноги під\nсебе, або ж, для зручності, зрушивши їх набік. Іноді гістю можуть\nзапропонувати низький стільчик зі спинкою. Витягати ноги вперед не\nприйнято. Як поводитися за столом\nКоли Вам пропонують який-небудь напій, потрібно підняти склянку і\nдочекатися, поки його не наповнять. Рекомендується робити відповідну\nпослугу своїм сусідам. Коли Ви користуєтеся за столом паличками, варто уникати наступних\nречей: не можна їх схрещувати або встромляти в рис (це асоціюється зі смертю); не слід рухати їжу по тарілці і тарілку по столі; не можна розмахувати або вказувати паличками на кого-небудь або\nВлада і народ: проблема взаємодії, і вплив етнопсихологічних\nособливостей на процес легітимації политичної системи.\nТеоретичний аналіз легітимності влади; співвідношення легальності і\nлегітимності влади, зокрема в Японії.\nЛегітимність — це процедура суспільного визнання будь-якої дії, діючої\nособи, явища чи факту. Легітимна влада характеризується як правомірна та\nсправедлива. Легітимність пов’язана з вірою біль-шості населення в те,\nщо чинний устрій є найкращим для даної країни. Розроблена М.Вебером\nконцепція трьох ідеальних (чистих) типів легітимності виокремлює\nраціональну, традиційну та харизматичну легітимність, виходячи з\nособливостей джерела влади. Варто одразу зазначити той момент, що усі ці\nтипи в більшій або меншій мірі знаходять своє місце в Японії: владна система цієї країни склалася історично і більшість її інститутів\nфункціонує на засадах традиційності (що характеризує традиційну\nвладна система сприймається як єдине ціле, як єдиний захисник, в якого\nвірять і довіряють, вона керує порядком і протистоїть хаосу (ця ознака\nвідповідає харизматичному типу);\nвладна система функціонує у розвинутій правовій державі із сформованою\nзаконодавчою базою та діючими нормами права (що є ознакою раціональної\nВ.М. Якушик виокремлює «види легітимності, які розглядаются як важливі\nта однопорядкові, проте в теоретичному плані як другорядні у порівнянні\nз ознаками, що є основою для розрізнення типів легітимності. У рамках\nтеоретико-методологічного підходу, пов’язаного із сприйняттям\nзапропонованої М.Вебером типології легітимності, види легітимності\nможуть виокремлюватися виходячи з різниці в природі (онтології) носіїв влади – конкретних\nсуб’єктів політичної системи чи частин механізму держави, функціонування\nяких оцінюється більшістю населення як правомірна, тому авторитетна\nдіяльність. Тут можна говорити не лише про легітимність політичної\nсистеми вцілому (Д.Істон) чи держави, але і про легітимність влади:\n1)голови держави; 2)парламенту та його органів; 3)уряду та його складових; 4)верховного суду та судейського корпусу вцілому тощо;\nвиходячи із специфіки територіальної сфери функціонування органів влади,\nможна виокремити легітимність: 1)наднаціональних; 2)загальнонаціональних (центральних); 3)регіональних; 4)місцевих органів влади;\nвиходячи з особливостей соціально-стратової сфери сприйняття конкретної\nвлади як законної, існують різні види легітимності для різних: 1)класів і класоподібних соціальних прошарків; 2)етнічних і культурно-національних груп; 3)регіональних спільнот тощо» . Фактично майже всі вказані види легітимності задіяні владою мають місце\nу японському суспільстві. Інша річ, що їх ролі і вплив різняться між\nсобою. Проте домінуючими залишаються раціональний та традиційний типи,\nвид легітимності загальнонаціональних органів влади, політичної системи\nвцілому для усіх соціальних прошарків японського суспільства. Легітимація — це процес, за допомогою якого певна соціальна система,\nдержава, політична влада, її структури тощо набувають властивості\nлегітимності. Ця властивість є багатогранною за змістом і виражає\nслушність, виправданість, закономірність, правомірність, законність і\nінші відтінки. «В умовах сучасних конституційних держав, — пише\nнімецький дослідник держави Мартін Криле — легітимація заснована на\nпереконанні, що держава і Конституція держави вцілому улаштовані\nрозумно, оскільки забезпечують порівняно сприятливі умови для миру,\nсвободи і справедливості, і тому кращі за будь-які альтернативні\nваріанти» . Все японське життя підпорядковане процесу легітимації, щоб забезпечити\nусталеність і незаперечність існуючої влади. Ідеологією прищеплюється\nдумка не тільки про унікальність, але й про перевагу японської владної\nсистеми над всіма іншими. «Держава, суспільство, культура сприймаються\nбільшістю японців, як природне явище, що володіє невідворотною силою.\nЯпонців примусили вважати цю силу доброчинною» . Традиційні норми\nвиступають як нерушимі, і непокора їм веде до накладення суспільством\nсанкцій. Японські уявлення про справедливість і місце закону в житті суспільства,\nсформовані пануючою елітою, зводяться до поняття доцільності і тому\nпрактично не впливають на поведінку влади. Проте цей метод діє тоді,\nколи народ вже засвоїв цінності, котрі дадуть йому можливість повірити,\nщо керівник спроможний задовольнити ці потреби. «Чотирнадцять сторіч\nтому японські правителі змогли старанно перебрати усе, що міг\nзапропонувати їм Китай і обмежити зовнішні культурні впливи майже\nвинятково такими інститутами і віруваннями, що влаштовували їх» . Те, що вважається типовим для японського суспільства і його культури —\nвірність своїй компанії, прагнення до згоди, відсутність індивідуалізму\n— виникло в результаті тривалого процесу легітимації влади. Поряд із позитивними явищами даної діяльності зберігаються й\nрозвиваються і негативні чинники. Серед який виділяється атмосфера\nконформізму. Японців привчають сприймати як природній порядок речей їхню\nзалежність від тих, хто стоїть вище на соціальній драбині, і в\nрезультаті в багатьох розвивається психологічна потреби в цьому.\nФормальна свобода волевиявлення на практиці виявляється її відсутністю. Протягом тривалого періоду часу при владі знаходилася одна партія\nЛіберально-Демократична Партія Японії. Її лідери забезпечували собі\nбільшість не політичними гаслами або національною програмою дій, а\nпостійними нагадуваннями про свій зв’язок з урядовими структурами.\nПитання співвідношення легальності влади (об’єктивної законності) і її\nлегітимності, (що зв’язується з фактичною значимістю для людей певного\nсоціального порядку і відповідно порядку панування) вирішуються\nяпонською владною системою таким чином, що японські уявлення про\nсправедливість і місце закону в житті суспільства, сформовані пануючою\nелітою, зводяться до поняття доцільності і тому ніяк не впливають на\nСистема влади у Японії історично склалася таким чином, що в країні немає\nсоціальної групи або прошарку, що панує над всіма іншими. Найбільш\nвпливові групи: політики, бізнесмени, представляють лише частину владних\nстосунків; інші, менш впливові групи аналогічно носять напівавтономний\nхарактер, жодна з них повною мірою не панує над іншими. Ієрархія,\nзвичайно, є, але якщо уявити її у вигляді фігури, то це буде усічена\nпіраміда. Немає верхнього інституту влади, який би мав монопольне право\nна прийняття остаточних рішень. Можливо через цей, природній в очах\nяпонців стан владної системи країна переживає серйозну кризу. «Однією з\nосновних причин кризи називають сформовану в Японії громіздку складну\nсистему прийняття рішень» . Багато поколінь японських лідерів прагнули консолідувати націю на основі\nоб’єднуючої національної ідеї. «Японська традиція потребує емоційної\nдовіри до неї» . Це означає умову не брати під сумнів, принаймні,\nсистематично політичну систему. Таким чином вся діяльність системи\nпідпорядкована єдиній меті — легітимації влади:\nпо-друге, у середині країни, в очах самих японців. У ідеологічній сфері наголос робиться на досягнуті Японією в другій\nполовині XX сторіччя значні результати в економічному і соціальному\nрозвитку. Влада надає великого значення пропагандистській роботі з\nнаселенням, обробці масової свідомості, і особливо свідомості молоді, у\nдусі «самурайської системи цінностей», расової чистоти нації, переваги\nяпонської нації над іншими. Ці спостереження дозволяють говорити про\nвикористання ідеологічної легітимності, переробивши основні положення\nкодексу самурайської гідності «Бусідо» задля легітимізації своїх\nінститутів. “Японські соціологи називають такі основні принципи, що виявилися\nсумісними із західною демократією і в той самий час відображають\nособливості японського менталітету.\nПо-перше, традиційна система прагне забезпе-чити участь у прийнятті\nрішень максимальної кількості членів організації.\nПо-друге, бажа-но, щоб рішення приймалися на основі згоди усіх її\nчленів, що мають право приймати рішення.\nПо-третє, якщо обидві вищезгадані умови виконані, то зміст рішення, що\nйого приймає організація, вже не настільки важливий» . Важливим аспектом сучасного процесу легітимації влади є звернення до\nнаціональних особливостей, до тих рис, що дозволяють говорити, що це\nсаме «Корпорація Японія» про японців. Як вважає сингапурський пре-м’єр Лі Куан Ю, «общині цінності та практика\nсхідноазіатів — японців, корейців, тайваньців, гонконгців і сингапурців\n— виявилися їх найбільшою перевагою в процесі перегонів із Заходом.\nРобота, сім’я, дисципліна, авторитет влади, підпорядкування особистих\nінтересів колективним, віра в ієрар-хію, важливість консенсусу, бажання\nуникнути конф-ронтації, постійне піклування про «спасіння обличчя»,\nдомінування держави над суспільством (а суспільства над особистістю), як\nі переваги «позитивного» ав-торитаризму над західною демократією, — ось,\nна думку східноазіатів, «альфа і омега» — сладники успіху в кінці 90-х\nроків ХХ століття і в майбутньому» . Усі негавні моменти всередині держави залишаються під маскою зовнішньої\nзлагоди, що й буде продемонстровано усьому світу. Нові світоглядні і\nціннісні риси, можуть стати джерелом дезинтегрованості єдиного процесу\nлегітимації влади, приводячи до зворотного явища делегітимації. Вплив культури на легітимацію влади.\n«Японська культура, у сенсі самобутності повоєнних японців, узята повно,\nузагальнено, порівняно з культурою закордонних країн, складає так звану\nконцепцію японської культури. Вона надзвичайно багатогранна і містить у\nсобі концепцію японців і концепцію японського суспільства, що\nнадзвичайно повно охоплюють уявлення про японців, їхню психологію,\nкультуру і суспільство» . Зараз Японія висловлює дві полярно протилежні точки зору про свою\nкультурну самобутність: вічність унікальності традицій і відхід традицій\nна задній план. Ці коцепції можна проілюструвати так:\n«У своїх контактах із зовнішнім світом японці орієнтовані не на\nпрагнення спростувати міф про власну унікальність, а на пошук аргументів\nна користь його підтвердження. Культура Японії володіє великою силою\nінерції; культурному світу японців властиві такі риси, як замкненість і\nнерухомість» ; «Японці перетворилися на гомінливу, динамічну націю. Традиція іде\nбезповоротно, і японці більше, ніж будь-яка інша нація, сміливо\nдивляться в обличчя прийдешнім змінам» ;\nУ другій половині ХХ ст. Японія щосили вивчала західну цивілізацію,\nкультуру, намагалася наздогнати Європу. До нас, — відзначає Е. Ямамото,\n— прищепився західний погляд на речі, книги, часописи. Проте, з\nкультурних позицій цей період можна характеризувати як етап\nпристосування західного стандарту до місцевих умов. «Культурна політика\nв наші дні стала третім стовпом зовнішньої політики Японії поряд з\nекономічною експансією і забезпеченням державної безпеки» . Соціальні особливості й особливості культури, що забезпечили певний\nуспіх і авторитет влади з боку народу, полягають у таких пунктах: Соціальна структура, що сприяє прагненню до успіху. Вигідна система цінностей, що не накладає обмеження на прагнення в цьому\nжитті до грошей і багатства. Відсутність юридичних обмежень на прибуток і накопичення капіталу\n(інтелектуального, фінансового і т.д.). У 1980 р. була проголошена нова політична доктрина: «Епоха культури». Її\nосновною тезою була ідея про неминучість зміни «епохи модернізації»\n«епохою культури», що буде характеризуватися появою суспільства, що\nвтілює в собі японський національний ідеал соціальних стосунків» . У\nкультурній політиці Японії домінує активне використання культури для\nреалізації політичних і економічних цілей. Японська культура і японські\nтрадиції, навіть коли вони модернізуються або піддаються сильному впливу\nсучасної цивілізації, не втрачаються, продовжуючи своє існування. Вплив сімейних традицій і інституту шлюбу на легітимність влади.\nЯкщо легітимність — це процедура суспільного визнання якогось дії,\nдіючої особи, події або факту, то вона не може існувати без наявності\nсуспільства. Крім соціальної градації, істотною виступає також і\nприродна. Історично склалося так, що роль жінки при легітимації влади\nбула мінімальною. Але з часом ситуація змінилася. Тепер для своєї\nлегітимності влада потребує жіночу підтримку так само, як і в чоловічу.\nАдже на сьогодні їхні права практично не відрізняються. Згідно Конституції Японії, опублікованій 3 листопада 1946 р. (Стаття\n24), одруження будується винятково на принципах взаємної згоди обох\nстатей, і воно повинно бути збережене взаємним співробітництвом на\nоснові рівних прав осіб. Проте тільки в 2000 р. був прийнятий закон, що забороняє при виконанні\nоднакової роботи представниками різних статей градацію в оплаті з більш\nвисокою вартістю чоловічої праці, що природно позначалося на ставленні\nжінок до чинної влади. При цьому Стаття 14 фіксувала «не можливість\nполітичної, економічної і соціальної дискримінації в залежності від\nстаті». Роль сім’ї в японському суспільстві традиційно велика. І навіть тепер\nіснує явний пріоритет сім’ї над індивідом. Але якщо раніше «закон вважав\nза необхідне, щоб сім’я розмножувалася, і шлюб являв собою союз чоловіка\nі жінки з метою мати спадкоємця» , то ситуація змінюється із середини\n60-х рр. ХХ в.. Повоєнна Конституція сприяла проведенню так званого\n«сексуального експерименту» усупереч традиційній моралі. Лібералізація у\nвсіх сферах, можливість самостійно вибирати супутника життя, можливість\nжінки заробляти собі на життя самостійно, — усе це підвищувало роль\nжінок і змушувало владу при прийнятті рішень частіше орієнтуватися на\nслабку стать, що згодом набувало все більшої сили. Преса і її вплив на легітимність влади.\nВлада на основі інформаційної переваги далеко не завжди відчувається\nпідлеглими. Більш поінформовані реалізують свою владу, як правило,\nнепомітно: видав інформацію, а її споживач скористався нею начебто\nсамостійно. Вся японська історія, на противагу європейській, демонструє лише\nпосилення ідеології, у якій правителі виступають як втілення моралі.\nПісля виникнення преси стало легше управляти суспільною думкою; радіо,\nкіно і телебачення дозволили піти в цьому напрямку ще більше. Теоретично\nза кожним громадянином можна спостерігати буквально цілодобово. Вперше\nз’явилася можливість домогтися не тільки більш повного підпорядкування\nволі держави, але і більш повної єдності думок з усіх питань.\nГлобалізація інформаційного простору, його вихід за межі державного і\nсуспільного контролю демонструє незнані раніше можливості прямого\nспілкування з індивідом. Газети ніколи по-справжньому не воюють із владою. Зрідка вони критикують\nдеякі її елементи, але не більше декількох тижнів. Причому в багатьох\nвипадках такий тиск проти однієї сторони буває вигідним іншій. Проте\nнайбільш важливо те, що вони не прагнуть аналізувати систему, торкатися\nтаких проблем, що дозволили б читачам замислитися про її характер і про\nте, куди вона їх штовхає. Свобода преси все більш обмежувалася після 1920 р., але, усупереч\nтрадиційній думці теперішніх японських інтелектуалів, найменше це було\nвикликано зростанням мілітаризму. Основними причинами були чиновницький\nконтроль і «самоконтроль» засобів масової інформації. І донині\nсамоцензура залишається дуже помітною особливістю японської преси.\nЖурналістів не заохочують проводити власні розслідування і засуджують за\nспроби висвітлювати будь-яку тему не так, як це роблять їхні колеги.\nКрім того багато хто з них сам має неповне уявлення про систему, тому що\nспеціалізуються на окремих аспектах політичного або економічного життя. Одна з головних причин того, що преса уникає критики пороків системи\nвлади і замість цього вишукує винних, на яких накидається завжди дружно\nі люто, полягає в тому, що вона бачить свою головну функцію в підтримці\nсуспільного порядку й охороні моралі, причому ця її позиція цілком\nвідповідає очікуванням громадськості.\nПреса, її представники, журналісти, є органічною ланкою в системі\nлегітимації, що проводиться владою. Вони активно включаються в ті\nпроцеси, які пропонує влада, і, виконуючи соціальне замовлення,\nвиступають основою будь-якої еліти: політичної, фінансової. Так преса,\nможна сказати, усіма силами сприяє успішному процесу легітимації. А ті\nвипадки, коли вона виступає з критикою окремих проявів негативних\nаспектів функціонування влади, вона усе ж використовує винятково з метою\nзміцнення легітимності влади. Нелегальні групи та їх участь у процесі легітимації влади.\nТрадиційно гангстери, підтримуючи власними силами порядок усередині\nсвоїх синдикатів, допомагають поліції боротися з неорганізованою\nзлочинністю. Проте якудза ніколи не зображується як індивідуаліст і\nодинак. Існує два підходи в оцінці клановой системи японського суспільства: У Японії немає інститутів ( релігійних або кланових організацій, що\nіснують у країнах Азії і на Заході), що могли б бути альтернативними\nджерелами впливу на противагу сформованій еліті. У результаті такого\nісторичного вакууму і робочий рух не мав перед собою прикладу, що\nнадихав би на політичні виступи. У країні є групи інтересів,\nсільськогосподарські кооперативи і робітничі профспілки, але майже усі\nвони поглинені системою влади і поставлені на службу її цілям.\nУ Японії відвіку склалася своєрідна і злагоджена суспільна система,\nпершоосновою якої є поняття «іє» (будинок), або «іємото» (будинок як\nоснова). Тлумачення терміна, природно, ширше, ніж «сім’я». Це скоріше\nможна назвати кланом. Архетип групової залежності «іє» походить від\nсередньовічної системи «ітідзоку ро-то» (одна сім’я й орендарі).\nЗазвичай поліція домовляється з ватажками таких груп, причому підтримує\nз ними настільки тісні стосунки, що час від часу навіть улаштовує\nзустрічі з керівництвом злочинних синдикатів на вищому рівні для\nрозмежування території і встановлення неформальних правил гри. Але в\nоснові цих стосунків лежить не корупція. Просто поліція переконана, що\nстатистика злочинів, за якою оцінюється її робота, різко зросте, якщо\nвона відмовиться від співробітництва з верхівкою кримінального світу. Проте, показовим прикладом, що характеризує делегітимацію влади, служить\nкорупція, що невіддільна від кримінального і владного світів. «Фасад\nуспіху в багатьох азіатських країнах прикриває наскрізь прогнилу систему\nкумівства і хабарництва. Ця система спотворює реальну картину на ринках\nтоварів і кредитів, дезорієнтує підприємницьку ініціативу і регулюючу\nфункцію уряду, бере на себе роль арбітра, розширюючи масив бідності і\nпідвищуючи вартість бізнесу, особливо малого» .\nЯпонія у сучасному технологічному просторі: політична легітимність та\nТехнократична легітимація і її роль.\nТехнократична легітимація — це легітимація через адміністративну,\nекономічну, військову, освітню і тому подібну діяльність влади. У цьому\nвипадку легітимність влади знаходиться у прямій залежності від\nефективності такої діяльності, кінцевим результатом якї є стабіль-ність\nу суспільстві та успішний розвиток усіх аспектів суспільного життя,\nучасть громадян в управлінні, що створює ефект причасності людей до\nполітики, що проводиться владою, дозволяє людям відчувати себе у певній\nмірі її суб’єктом. Під технократією розуміється влада, що знаходиться у\nруках професіоналів з метою якнайкращого використання результатів і\nможливостей ресурсів влади для її легітимації. Першопочатково ідеї\nтехнократії були висунуті американським соціологом Т.Вебленом.\nУ результаті зростаючої ролі держави в економіці легітимність влади\nвизначається її економічною ефективністю. На кінець 80-х років базові\nтехнології розвитку суспільства були з’єднані з інформаційними;\nсформувалася якісно нова технологічна структура, як в економічній, так і\nв соціальній сфері. Головні цілі, на які орієнтовані японські\nіндустріальні розробки на 2010-2020 рр. – це технічні засоби штучного\nінтелекту. Таким чином формується нова база технологічного розвитку:\nперехід від етапу автоматизації та інформатизації до етапу\nавтоінтелектуалізації. “Японці все глибше визнають приналежність до\n«своєї» цивілізації, шукають причини свого економічного успіху саме у\nтрадиційних інститутах, а всі негативні наслідки, включаючи наркоманію,\nпроституцію, порнографію (крім хіба-що корупції) пояснюють негативним\nвпливом Заходу» . Макроекономичні проблеми та їх вплив на легітимність влади.\n«За даними Управління економічного планування ВВП країни у 1998\nкалендарному році зменшився на 2,8%. У четвер-тому кварталі вказаного\nроку ВВП зменшився на 0,8%, а це зниження триває вже п’ятий квартал\nпідряд — свого роду рекордний показник за післевоєнний період». Розвиток негативних тенденцій в економіці країни останніми роками і в\nпершу чергу подальше зменшення внутрішнього та зовнішнього попиту на\nфоні напруги у кредитній сфері призвели до значного зменшення\nкапітоловкладень і, як наслідок, до зменшення виробництва майже у всіх\nсферах японської промисловості. З другої половини 1998 р. у звітах\nпровідних державних і приватних економічних організацій та інститутів\nпри характеристиці ситуації у промисловості термін «застій» було\nзамінено на «спад». Спад приватного споживання. Такий значний спад в економіці Японії у 1998 році став продовженям\nрецесії, що почалася у квітні 1997 року, коли уряд збільшив споживацький\nподаток з 3% до 5%, разом с збільшенням тягаря медичних послуг та інших\nвитрат у соціальній сфері, гроші на які йшли із сімейних бюджетів.\nЗагальна атмосфера невпевненості населення у перспективах свого\nматеріального стану на фоні економічних труднощів значно зменшило\nприватне споживання протягом 17 міс. з 21, що пройшли з квітня 1997 р.\nСпад ділової активності в Японії вплинув на діяльність японських\nкомпаній, що були змушені зменшувати ціни на свою продукцію, зменшувати\nзарплатню персоналу, кількість робочих місць і інвестиції в устаткування\nНапруга на ринку кредитних ресурсів посилюється величезним обсягом так\nзваних “непрацюючих” чи “безнадійних” боргів, що з’явилися у провідних\nфінансових інститутів країни у період економіки “ мильного пузиря ” на\nрубежі 80-90-х рр. Формується новий підхід держави до банків. Розцінки\nна банківські кредити будуть встановлювати-ся по міжнародних\nконкурентоспроможних ставках. З 2000 року вартість капіталу для\nяпонських компаній буде дуже високою, що може призвести до підняття\nпланки безробіття до 10%. Фактором значного спаду в Японії стало запізнення з структурною\nперебудовою японських підприємств, що обтяжені зайвою і часто\nнеефективною (із-за традиційних принципів пожиттєвого найму і руху по\nслужбовій драбині в залежності від трудового стажу) робочою силою, а\nтакож неприбутковими виробничими потужностями, які почали втрачати\nконкурентоспроможність порівняно із американськими та\nПотреба у реструктурізації сільського господарства вцілому, яке ще у 80і\nвичерпало ресурси “моделі розвитку, що наздоганяє”, що характеризується\nекстенсивними метода-ми зростання.\nЗростання безробіття, як дестабізуючого фактору. «Повністю поховавши міф про пожиттєву працю людей на своїх фірмах,\nяпонські компанії підіймуть тепер рівень безробіття вище, ніж американці\n– більш ніж до 6 % за 2000 рік: вони зменшують кількість кадрів і\nздійснюють реформи своєї діяльності так само ефективно, як це робили\nамериканські фірми років десять тому» . «Рівень безробіття у березні\n1999 р. досяг 4,6 %, але цей рекорд за весь післявоєнний час може бути\nпобито, якщо виправдаються прогнози про те, що у 1999 ф.р. (закінчується\nу березні 2000 р.) по-казник безробіття зросте до 5%.\nКількість банкрутств японських компаній (рахуються компанії, що мають\nборги у розмірі 10 млн. ієн та вище) у 1998 р. збільшилася порівняно із\n1997 р. на 17,1%. Це другий за рекордністю показник — за весь\nЗаходи влади щодо боротьби за укріплення технократичної легітимності. Недивлячись на масу серйозних негативних тенденцій, що охопили японську\nекономіку в останні роки, особливо в 1998 р., було б передчасним\nговорити про те, що в країні розвиваються необоротні господарські\nпроцеси. Фундаментальні основи економіки Японії, на яку припадає 14-15%\nВВП світу, поки залишаються не порушеними серйозною ерозією. Економічний план на (1999-2008 ф. рр.), розроблений за вказівкою\nпрем’єр-міністра К.Обути їм же створеним консультативним органом за\nназвою Рада з економічної стратегії. План передбачає перебудову\nекономіки і фінансової системи в три етапи. На першому етапі він припускає протягом 2001 р. вийти на темпи приросту\nВВП у 2%. На цьому ж етапі влада має намір проводити таку фіскальну і\nгрошову політику, що дозволила б позбутися пресингу дефляції. На другому етапі (2001-2002 ф. рр.) після того, як економіка повернеться\nна шлях самодостатнього розвитку, уряд повинен відійти від практики\nстимулювання економіки за допомогою фіскальних методів. На третьому етапі (2003-2008 ф. рр.) буде проводитися нейтральна грошова\nполітика для того, щоб дати уряду можливість реструктурувати свою\nдефіцитну систему фінансів. З цією метою план передбачає скорочення\nдержвитрат і продаж значної частини держвласності. З метою пожвавлення ділової активності в промисловості країни,\nнаприкінці 1998 р. Міністерство зовнішньої торгівлі і промисловості\n(МЗТП) Японії розробило заходи під назвою «Основні напрямки пожвавлення\nділової активності в промисловості Японії», що були затверджені в січні\n1999 р. Заходи МЗТП включають основні напрямки та створення нових видів\nдіяльності і робочих місць.\nВидатне економічне зростання Японії супроводжувалося цілою низкою\nпроблем, таких як зайва концентрація населення в міських зонах, зниження\nйого чисельності в сільських зонах, погіршення екологічної ситуації.\nНазріла нагальна потреба поліпшення системи соціального забезпечення і\nрозширення капіталовкладень у соціальну сферу. У сферу даної діяльності входять різноманітні перерахування з бюджету на\nпрограми допомоги населенню, особливо бідним, соціальні страхові\nпрограми, медичне обслуговування населення, фонди захисту від\nбезробіття. Соціальна допомога надається тим, хто не може самостійно\nзаробляти на життя. Соціальне страхування підрозділяється на такі види:\nмедичне, пенсійне, по безробіттю. Медичне страхування здійснюється з тих\nкощтів, що відраховуються від зарплати і коштів, що виділяються\nдержавою. Пенсійна система заснована на національній страховій програмі,\nщо обов’язково поширюється на кожного члена суспільства. Для захисту від\nбезробіття існує спеціальна страхова система, крім цього державою при\nсприянні підприємців створюються нові робочі місця. Забезпечення великої кількості населення різноманітними видами\nсоціального страхування є одним із проявів легітимації влади. До цієї ж\nкатегорії можна віднести і пенсійне забезпечення по старості. Важливим\nкомпонентом загальної системи соціального захисту людини у сучасній\nЯпонії є також забезпечення добробуту осіб похилого віку, інвалідів і\nмалолітніх дітей. Страхування здоров’я являє собою ще один компонент\nзагальної системи соціального захисту людини в сучасному японському\nсуспільстві, воно торкається інтересів усіх без винятку прошарків\nсуспільства. Даний аспект являє собою процес легітимації, що оснований\nна «прагматичному підпорядкуванні». Люди бачать, що робить для них\nдержава, бачать реальну допомогу і захист і саме в силу цього вони\nвизнають ту владу, що піклується про них. Японія повинна адаптувати свою індустріально-господарську систему до\nзмін, що відбуваються у світовій економіці. При цьому необхідно прагнути\nдосягнення цих цілей: 1) стабілізації цін із забезпеченням стабільних темпів розвитку\nекономіки і проведення реформи в структурі зайнятості, щоб скорегувати\nдисбаланс попиту і пропозиції робочої сили; 2) поліпшення умов життя і гарантія їхньої стабільності можуть бути\nдосягнуті шляхом модернізації системи соціального забезпечення, надання\nжитла з поліпшеними умовами, проведеня екологічних захисних заходів,\nрозширення соціальних капіталовкладень; 3) стабільного постачання населення дешевими продуктами харчування,\nзберігання природних і економічних ресурсів, перехід до економічної та\nіндустріальної структури, що базується на високих технологіях, розвиток\nсільських районів для більш рівномірного розподілу промисловості і\nнаселення, забезпечення прогресу науки і техніки в інтересах\nдовгострокового економічного розвитку і стабільності; У стабільності суспільства гарантія легітимності. Зміцнення легітимності за допомогою прийняття рішень у військовій сфері.\n«Японія за своєю військовою могутністю вже займає перше місце серед\nнеядерних держав світу і постійно нарощує зусилля в сфері свого\nвійськового будівництва» . На противагу тим, хто виступав за повну вестернізацію Японії під гасло\n«Піти з Азії, ввійти в Європу», Японія фактично пішла шляхом «Наздогнати\nЄвропу, не йдучи з Азії» . Конституція Японії декларувала відмову на «вічні часи» від війни, а\nтакож від погроз застосування збройної сили як засобу розв’язання\nміжнародних суперечок» (Ст.9). Для досягнення цієї мети Японія\nзобов’язувалася не створювати сухопутні, військово-морські і\nвійськово-повітряні сили, так само як і інші засоби ведення війни.\nВсупереч Конституції 1947 р., незабаром після її прийняття під\nнайменуванням «сили самооборони» були створені сучасні армія і флот.\nБудівництво ЗС країни розвивається на підставі прийнятих у 1996 р.\n«Основних напрямків національної оборони» і буде здійснюватися по лінії\nудосконалення організації і поліпшення тактичного оснащення. Такий\nпідхід до гарантування безпеки є і у сучасній концепції “Комплексного\nзабезпечення національної безпеки Японії”, розробленої її правлячими\nколами в 70-х роках. Вона спрямована на об’єднання і підпорядкування\nінтересам безпеки зусиль нації в економічній, політичній, ідеологічній,\nправовій, дипломатичній і військовій сферах, а також приділяє особливу\nувагу таким сферам життєдіяльності суспільства, як культура, освіта,\nінформатика й екологія. У опублікованому Інститутом комплексних\nдосліджень “Номура” доповіді “Стратегія до XXI сторіччя «Як перебороти\nкризу розвитку нації” у цьому зв’язку підкреслюється, що у вузькому\nсенсі слова національна безпека передбачає використання збройних сил у\nякості головного засобу захисту держави. Проте в широкому сенсі слова —\nце є діяльність уряду в таких сферах, як ідеологія, економіка,\nміжнародні стосунки, військове будівництво, тобто усе, що спрямовано на\nзапобігання або ослаблення всіляких погроз розвитку нації зсередини і\nззовні. Мета влади — створити військовий ресурс для забезпечення необхідної\nбезпеки збігається з метою представників найбільших концернів, що\nодержують величезні підряди на будівництво. У результаті задоволені усі:\nвладна еліта, що гарантує військову безпеку країни в цілому і себе\nособисто; глави компаній, забезпечені замовленням, що гарантує стабільне\nзростання прибутку; робітники, забезпечені роботою в сферах, пов’язаних\nіз ВПК. Як засіб для вирішення різноманітних геополітичних завдань, сили\nсамооборони являють собою один із ресурсів легітимації влади. Подальша актуализація проблеми зміцнення безпеки визначена перегонами\nозброєнь, що зростає усюди в світі. Влада Японії буде змушена піти на\nприскорення темпів своєї мілітаризації, отже, і збільшення витрат на\nвійськові потреби на шкоду зростанню капіталовкладень у цивільні галузі\nекономіки, а також на соціальні потреби при населенні, що швидко старіє.\nУ цих умовах Японія змушена вирішувати у XXI сторіччі споконвічну дилему\n“гармати або масло”. Загальносвітова тенденція зростання нестабільності\nу ХХІ сторіччі потребує збільшення як витрат на розвиток вітчизняного\nВПК, розробку нових дорогих військових технологій, так і на підтримку\nвнутрішньополітичної стабільності у суспільстві в умовах уповільнення\nтемпів економічного зростання. Дипломатична політика і її вплив на легітимність влади.\nЗміст дипломатії полягає в тому, що: “ми проводимо її у своїх власних національних інтересах;\nми проводимо її для наведення мостів і встановлення порозуміння;\nми проводимо її для установлення миру і безпеки; і найважливіше, ми проводимо її в надії, дати народу, що ми\nпредставляємо, можливість відчути почуття власної гідності і добробуту.\nТак сформульоване завдання — складне, а відповідальність занадто велика”\nОсобливою рисою Японії 70-80-х років була її несприйнятливість до явищ\nзовнішнього світу. Високий курс долара або низький, покращення\nміжнародних стосунків або погіршення, бум в Азії або спад — Японія йшла\nсвоїм шляхом. Нафтова криза 1973 року, щоправда, вдарила і по ній, але\nвона підвелася на ноги швидше за всі інші розвинуті країни. Звичайно, і\nїй прийшлося робити відповідні зовнішньополітичні жести в потрібні\nмоменти, щоб догодити американцям, але без особливих зусиль. У 2001\nроці, проте, вона стане надзвичайно чутливою до подій у зовнішньому\nсвіті. У найближчі декілька років її доля великою мірою буде залежати\nвід того, що відбуватиметься в країнах АТР, насамперед у Китаї і\nПівнічній Кореї, а також від взаємовідносин із найбільш значимим\nекономічним і військовим партнером – США. При розумінні взаємозалежності\nсвітового розвитку самі японці, неохоче піддаються впливу ззовні і в\nданому випадку легітимність влади стосовно до зовнішнього політики\nвиступає скоріше як ширма, за якою японці продовжують іти своїм власним\nшляхом. За словами К.Саекі: “Після закінчения другої світової війни\nЯпонія опинилася під густою тінню американського впливу. Сполучені Штати\nвиступали в ролі компаса, що вказує єдино вірний шлях у майбутнє.\nНезабаром менторський тон “старшого” партнера почав викликати\nподразнення» . Подібна реакція була неминуча. У її основі були\nпротиріччя між орієнтацією на США, що диктується прагматичними цілями, і\nвідчуттям психологічної несумісності з мисленням представників\nзаокеанської держави. До поразки країни в другій світовій війні японці думали, що справжня\nбезпека нації забезпечується лише наявністю в державі підконтрольних\nйому територій, вільним користуванням їхніми ресурсами в національних\nінтересах, а дружні стосунки з усіма країнами по периметру державних\nкордонів зовсім не обов’язкові. Користуючись міжнародним досвідом, вони\nзрозуміли, що із сусідами в АТР треба мати, по можливості, дружні,\nдобросусідські стосунки. Коли наприкінці 80-х років здавалося, що Японії призначено обминути\nАмерику, більшість думало, що там незабаром сформується і відповідна\nполітична влада, що, строго говорячи, і дозволяє реально впливати на\nподії. Цього не відбулося, «економіка Японії переживала застій цілих\nдесять років. Застій виявив нездатність якоїсь політичної партії\nефективно управляти внутрішньою політикою. Що, у свою чергу, відбилося\nна зовнішній політиці, почасти уподібнивши її флюгеру» . Американці,\nстурбовані успіхами Японії, проводили дослідження, метою яких було\nвиявити, у чому ж конкретно успіх японського економічного чуда. У якості\nосновного пояснення робилися посилання на базові японські системи, що,\nпроте, не витримали іспиту часом на рубежі ХХ-ХХI вв. Незважаючи на всі згадані вище труднощі у японців зберігається продумана\nдержавна політика регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Вона\nвиконує роль рушія, сприяючи інтеграції Японії у світове господарство з\nмаксимальним урахуванням національних інтересів. Таким чином, держава\nзберігає за собою статус міжнародного, науково-технічного, фінансового і\nторгового центру. Тим самим можна підтверджувати, що влада вдало,\nвикористовує «інструментальну легітимацію», термін запропонований\nанглійським філософом Д.Хелдом. Стосовно даної проблеми це означає\nнаявність широкого арсеналу методів державного регулювання, що\nзабезпечує високу ефективність управління . Вивчення особливостей взаємовідносин всередині японської владної системи\nдозволяє проводити парелелі між нею та великою сім’єю, де кожен може\nвисловити свою думку, яка, проте, не має виходити за рамки цієї окремо\nвзятої родини, адже сила традицій величезна. Уявлення про практичну\nрозумність органів державної влади є одним із важливих умов того, що\nдії, вироблені ними, сприймаються як законні і доцільні. Люди визнають\nвладу тому, що вона сформована на основі існуючих правил. Стрижнем такої\nлегітимності є переконаність у правомочності існуючої політичної\nсистеми. Довіра до системи автоматично поширюється на обраних законно\nосіб. Безпосередньо під структурою влади розуміється організаційний\nвнутрішній устрій системи влади у всьому різноманітті її елементів у їх\nтісному зв’язку, підпорядкуванні, супідрядності. На зміцнення\nлегітимності спрямовані структурні реформи, що проводяться державною\nвладою на чолі з прем’єр-міністром країни. У процесі її легітимації сама система робить вирішальний вплив на\nповедінку громадян, на їхнє відношення до держави, сім’ї, релігії,\nкультури. Японська владна система протягом століть успішно\nвикористовувала ідеологічну легітимність, суть якої полягає у підтримці\nвпевненості громадян у їх особистій безпеці в результаті захисту з боку\nдержави, обгрунтування переваг перебування під «парасолькою державної\nбезпеки». На практиці це є величезний резерв для влади в плані пошуку\nвиходу із найскладніших ситуацій, надійна гарантія, що дозволяє уникнути\nбагатьох руйнівних наслідків від впливу внутрішніх і зовнішніх загроз.\nНа сьогодні актуальним є наголошення на національних особливостях\nяпонців, чим характеризується націоналістична легітимність. Неостанню\nроль в цьому процесі відіграє формування ідентичності японців – японців,\nдля яких общинні цінності у будь-якому випадку стоять на першому місці і\nвідповідно мають пріоритет над всіма іншими. Громадяни, поняття боргу\nдля яких в ієрархії цінностей вище за свободу, повністю довіряють владі,\nтому вся держава являє собою єдиний організм.\nКонцепція японської культури, яка справляє значний вплив на легітимність\nвлади і відіграє вирішальну роль у формуванні суспільного ставлення до\nвлади, знайшла своє вираження у новій політичній доктрині 1980 року під\nназвою «Епоха культури». Її основною тезою була ідея про неминучість\nзміни «епохи модернізації» «епохою культури», що буде характеризуватися\nпоявою суспільства, яке втілює в собі японський національний ідеал\nсоціальних стосунків. У сучасній Японії існують дві точки зору щодо\nсвоєї культурної самобутності: європейські цінності залишаються\nєвропейськими, а азіатські мають універсальне значення; та полярно їй\nпротилежна — відхід традицій на задній план, що характеризує\nпристосування західних стандартів до місцевих умов. Проте у будь-якому\nвипадку культурна політика відіграє важливу роль як всередині держави,\nтак і за її межами, адже вона стала третім стовпом зовнішньої політики\nЯпонії поряд з економічною експансією і гарантією державної безпеки.\nВажливим фактором легітимності влади в Японії стає інститут сім’ї та\nшлюбу. Історично склалося так, що роль жінки при легітимації влади була\nмінімальною, але з часом ситуація змінилася і тепер для своєї\nлегітимності владі потрібна не лише чоловіча підтримка, але й жіноча, бо\nна сьогодні їхні права практично не відрізняються.\nСучасна японська преса виступає органічною ланкою в системі легітимації,\nпроведеною владою. Виконуючи соціальне замовлення, вона активно\nвключаються в ті процеси, які пропонує влада і виступає основою\nбудь-якої еліти: політичної, фінансової. Таким чином преса сприяє\nуспішному процесу легітимації. А ті випадки, коли вона виступає з\nкритикою окремих проявів негативних аспектів функціонування влади, вона\nусе ж використовує винятково з метою зміцнення легітимності влади. Японські клани чи впливові групи осіб (якудза) співпрацюють з владою, що\nоднаково вигідно учасникам цієї угоди. Що головне – збереження трьох\nбазових елементів, що лежать в основі будь-якої корпорації: влада,\nгроші, мир. З іншого боку, існування нелегального аспекту владної\nсистеми може сприяти і делегітимації влади. Справжня корупція, так\nзваний узаконений грабунок, негативно впливає на функціонування владної\nсистеми та спричиняє виключно делегітимацію влади.\nІндикатором легітимності влади служить економічний прогрес і пов’язаний\nз ним добробут громадян. Прослідковується подібність економічної\nінтервенції сучасної Японії і наступом японської імператорської армії у\nI-й половині ХХ сторіччя. Особливістю економічного розвитку держави є\nринкова свобода, яка розглядається не як головна ціль держави, а як один\nз декількох можливих засобів для досягнення кінцевої мети – постійної\nлегітимації влади. Як пише колишній японський міністр Сабуро Окіта,\nармія в уніформі — це не єдиний різновид армії. Науч-на технологія і\nбойовий дух під громадянськими костюмами будуть нашою підпільною армією.\nСаме так будуть проходити бої початку XXI сторіччя.\nНедивлячись на всі ці позитивні моменти, опираючись негативному впливу\nЗаходу та заперечуючи багато його культурних новинок, японці не змогли\nперебороти традиційний для держави біч — корупцію. Значна кількість\nсучасних японських бізнесменів в боргах, на них давить поламана\nфінансова система, чиновники корумповані, до того ж вони дискредитували\nсебе, коли брехали про фінансову кризу, надіючись на те, що вона сама по\nсобі загоїться. Крім того, народ, що дав владу ліберальним демократам,\nне вірить в те, що вони чесні. Однак їх ідеологія підтримки бізнесу\nвиявилася порібною для вирішення фінансових та економічних проблем.\nПравлячі кола Японії завжди приділяли велику увагу збільшенню\nчисельності населення і підтримці на високому рівні якісних\nдемографічних характеристик, здорового стану нації, забезпечували\nпродо-вольчу та технологічну незалежність країни, бо сировинну\nнезалежність через об’єктивні географічні фактори вони не можуть\nзабезпечити, особливо в період високих темпів промислового росту, коли\nяпонська індустрія використовує велику кількість енергії та сировинних\nматеріалів. Японська владна система постійно піклується про розвиток\nсоціальної сфери. Уряд проводить відповідні реформи, приймає програми\nсоціального захисту населення, використовуючи їх плідні результати задля\nлегітимізації влади. Використання сили може не стільки підвищити рівень легітимності, скільки\nприскорити падіння режиму. Сила є ненадійним джерелом легітимації влади.\nПроте потреба держави в Збройних Силах ніким не заперечується через свою\nочевидність. У суспільстві є ще чимало того, що просто необхідно\nпридушувати: злочинність, казнокрадство, корупція і тощо. Поліція і\nсуспільство не завжди спроможні контролювати ситуацію. Тому у критичних\nвипадках влада для стабілізації ситуації залучає «сили самооборони»,\nсучасну армію і флот. Мова йде лише про те, що тільки на основі сили\nвлада не може поширюватися на все суспільство. Це може відбутися лише в\nрамках законності, шляхом виборів. Отже Японія прагне увійти на рівних до світової спільноти і в той самий\nчас з перспективою зайняти у ній перші місця. При розумінні\nвзаємозалежності світового розвитку самі японці, неохоче піддаються\nвпливу ззовні і в даному випадку легітимність влади стосовно до\nзовнішнього політики виступає скоріше як ширма, за якою японці\nпродовжують іти своїм власним шляхом. Негативним наслідком розвитку\nситуації для Японії стала об’єктивна необхідність постійного нарощування\nвитрат на оборону, чого японцям вдавалося уникати всі роки “холодної\nвійни”, вдало перекладаючи турботи про свою безпеку на бюджет Сполучених\nШтатів Америки. Тим часом, не маючи чіткого політичного напряму\nуправліня, ця багата, але уразлива країна живе в усе більш напруженому\nоточенні і змушена звертати все більше уваги на проблеми дипломатії.\nОтже на даному етапі свого розвитку в Японії визнана влада почуває себе\nдосить упевнено, її не лякають окремі помилки, бо при їх наявності влада\nуспішно вирішує такі проблеми. Легітимність політичної влади не виключає\nкритики державного керівництва в пресі, представниками опозиційних\nпартій, але всі ці дії не створюють погрозу хаосу або нестабільності.\nЇхня заслуга в тому, що система бачить свої хиби і завдяки цьому має\nможливість за допомогою владних механізмів і важелів управління\nвідкорегувати найбільш проблемні питання взаємозалежної і\nвзаємообумовленої системи: «влада — народ — влада». Основні передумови\nпроцесу легітимності в суспільстві — це відносна стабільність при\nзберіганні досягнутих показників у політичній, економічній, соціальній\nсферах; усе це є відбитком добробуту суспільства і як кінцевий результат\n— самої влади. Аналіз проблеми формування легітимності влади в Японії включає два\nосновні аспекти: проблему ступіню впливу етнопсихологічних особливостей\nна процес легітимації политичної системи та проблему технократичної\nлегітимації, особливостей політики, що проводиться японською владною\nсистемою у соціальній, військовій сферах, та дипломатії держави. Існують\nнегативні та позитивні наслідки усталеного традиційного способу\nфункціонування владних структур разом із появою нових тенденцій\nуправління. Існують механізми та важелі попередження процесу\nделегітимації. Різнопорядкові процеси, що мають місце у японському\nсуспільстві, направлені на фомування легітимної і здатної до\n15 січня День повноліття. 11 лютого День заснування держави.\nЯпонська кулінарія — здорове харчування В останні десятиріччя японці виявляють цікавість до європейських\nпродуктів. Вони все більше їдять хліба, спагетті, м’яса, ковбаси,\nсосисок, шинки, таких овочів як салат, кольорова капуста, спаржа,\nпетрушка, перець, а також бісквітів, шоколаду, морозива. Вони стали пити\nкаву, какао, фруктові соки, пиво, скроні, вина, коньяки. Проте\nтрадиційним блюдам національної кухні, основою якої є рис, овочі, риба й\nінші морепродукти, як і раніше віддається перевага.\nІ сьогодні, незважаючи на значні зміни, японська їжа відрізняється від\nзахідної як за рівнем калорійності, споживання білків і жирів, так і по\nсвоїй структурі. Вона продовжує зберігати специфіку: помітна питома вага\nкрохмалистих речовин, перевага рослинних білків над тваринними,\nспоживання істотної частки тваринного білку за рахунок рибних продуктів,\nвелика частка рису і, звичайно, у цілому низька калорійність у\nпорівнянні з іншими розвинутими країнами.\nВ даний час, коли культура здорового способу життя завойовує розуми\nлюдей, японська кухня здобуває все більше послідовників у різних\nкраїнах, оскільки асоціюється з поняттям правильного харчування. Дійсно,\nз’єднання традиційної їжі (рис, морепродукти, овочі, соя) із продуктами\nтваринного походження і фруктами сприятливо позначається на здоров’я. В\nусіх цивілізованих країнах рекомендується менше вживати в їжу тваринних\nжирів, продуктів, що містять холестерин, цукор і сіль, а більше\nутримуючу клітковину. І саме японська кухня відповідає таким\nрекомендаціям. І немає нічого дивного в тім, що повсякденна японська їжа\nкористується все зростаючою популярністю за рубежем, де починають їсти\nсусі, місо, тофу і соба. Підігріваючи інтерес до японської кухні, не\nтільки японські кулінари, але і їхні послідовники в різних країнах\nвідкривають численні школи, видають багато книг і брошур з рецептами. Як\nгриби ростуть ресторани японської кухні. Вони вже завоювали, наприклад,\nзахідне узбережжя США, де традиційно проживали японські переселенці,\nПариж, Лондон, а тепер вже з’явилися й у Москві та Києві.\nНа перший погляд японські блюда можуть показатися екзотичними і\nпотребуючими особливих продуктів. Однак пропонованими рецептами цілком\nможна скористатися й у наших умовах. По-перше, тому що в нас з’явилися\nбагато кому раніше не відомі овочі і фрукти, м’ясо птаха і риба,\nморепродукти, різноманітні спеції, а також продукти із сої; тофу, що\nготується по японській рецептурі, можна, наприклад, купити навіть у\nзвичайному супермаркеті. По-друге, тому що ряд продуктів цілком\nвзаємозамінний. Наприклад, саке можна замінити горілкою, мірін —\nдесертним вином, сіітаке — вешанкою, білими грибами, підберезниками,\nкрасноголовцями або опеньками; лук-батун і порей — зеленим, їстівну\nхризантему — шпинатом, рисовий оцет — яблучним. Крім того такий\nекзотичний компонент деяких японських блюд як кампе (нарізаний смужками\nсушений гарбуз) цілком можна заготовити взапас восени дома. Сісо, як і\nінші рідкі ароматичні рослини, поступово попадає в поле зору городників\nі вирощується на присадибних ділянках. І взагалі господаркам не\nзабороняється виявляти власну фантазію.\nТокіо — столична префектура. Розташована на рівнині Канто\nТихоокеанського узбережжя острова Хонсю.\nВ адміністративному відношенні столична префектура Токіо складається з\n23 спеціальних районів, 26 окремих міст, 7 селищ і 8 сіл.\nАдміністративно до неї відносяться острови Ідзу і Огасавара. Площа\nпрефектури — 2156,8 кв. км, населення — 11 772 тис. чол. (1995). У тому\nчислі площа самого міста — 615,8 кв. км, населення — 7966 тис. чол.\nМісто Токіо засновано в 1457 р. як феодальний замок в рибальському селі\nЕдо; до 1868 р. був резиденцією сьогунів. Після реставрації Мейдзі —\nмісцеперебування імператора і уряду. Тоді ж отримав свою нинішню назву\nТокіо — Східна столиця.\nДо 60-х р.р. Токіо був осереддям великого числа підприємств\nоброблювальної промисловості, в даний час багато крупних підприємств\nвинесено за міську межу, в місті ж розвиваються переважно наукоємкі і\nвисокотехнологічні виробництва. В місті налічується близько 50 тис.\nпідприємств, 66,5% з них мають до 10 чол. працівників. У сфері\nобслуговування зайнято 55% працюючих жителів міста.\nОстанніми роками Токіо увійшов до числа найбільших фінансових центрів\nсвіту. За об’ємом фінансових операцій Токійська фондова біржа порівнянна\nіз знаменитими фондовими біржами Нью-Йорка і Лондона.\nТокіо — основний транспортний вузол країни з двома міжнародними\nаеропортами; до нього сходяться лінії швидкісних залізниць і швидкісні\nавтостради, для яких через квартали з щільною забудовою прокладені\nшляхопроводи з складними багатоярусними розв’язками. Місто пронизано\nрозгалуженою сіттю ліній метрополітену і наземних електропоїздів —\nголовного виду масового суспільного транспорту. Щодня послугами\nтранспортної системи міста користується близько 25 млн. чол.\nТокіо — науковий і культурний центр з найстарішими приватними і\nдержавними університетами країни — Токійським, Васеда, Кейо, Хосей,\nХітоцубасі і ін. В місті більше 400 картинних галерей, а також декілька\nдесятків державних, муніципальних і інших музеїв. Один з найбільших —\nТокійський національний музей (1871), що є і важливим науковим центром.\nВ ньому зберігається 85 тис. творів живопису, скульптури, прикладного\nмистецтва. Виділяються також Токійський національний науковий музей\n(природничонаукові колекції — близько 500 тис. експонатів), Національний\nмузей сучасного мистецтва (1952), Музей японського народного мистецтва\n(1936), деякі приватні галереї.\nТокіо — місто, де дивним чином поєднуються старизна і сучасність,\nфешенебельні райони і тихі вузенькі вулиці. Протягом ХХ в. Токіо двічі\nруйнувався майже до основи — в 1923 р. в результаті землетрусу і в 1945\nр. внаслідок американських бомбардувань. Могутній імпульс містобудівні\nроботи в Токіо отримали в період підготовки до літніх Олімпійських ігор\n1964 р., а в останні десятиріччя вигляд Токіо корінним чином змінили\n«кущі» висотних адміністративних будівель, що піднялися в різних його\nрайонах (наприклад, Сіндзюку, Сібуя, Ікебукуро).\nВ діловому кварталі Маруноуті розташовані головні контори найбільших\nкорпорацій і банків. Поряд з Маруноуті знаходиться Гіндза — «вітрина»\nТокіо і всієї Японії, традиційний торговий і культурний центр з безліччю\nкафе, ресторанів, кінотеатрів і інших місць проведення дозвілля.\nВеликий інтерес для гостей Токіо представляє район імператорського\nпалацу з обрамляючими його ровами, палац Акасака (1909) — цікавий зразок\nнаслідування архітектури Заходу, такій популярній в Японії в період\nМейдзі, квартал Асакуса, старовинні храми — Гококудзі і богині Каннон,\nТЕЛЕВІЗІЙНА ВЕЖА ТОКІО (1958) і Музей воскових фігур, який знаходиться в\nВ березні 1991 року здана в експлуатацію найвища будівля Токіо —\n354-метровий комплекс столичної адміністрації (архітектор Танге Кендзо)\nУлюбленим місцем відпочинку токійців є парки і сквери (більше 3,6 тис.),\nпроте їх площа складає всього близько 5 тис. га (6 кв. м на одного\nжителя). Найбільш відомі парк в районі імператорського палацу, а також\nпаркі Хібія, Мейдзі, Уено.


ГоловнаНовини Спілки, КомітетівГенеральний директор ПБГ "Ковальська" Сергій Пилипенко про наслідки підвищення тарифів на вантажні перевезення\nДень будівельника при «попередниках» відзначали навіть в Палаці «Україна» – вітання вождів, потужний концерт, знатний фуршет.\nТепер – Будівельна палата України на ДБК-4 повномасштабно відзначила, з нагородами лідерів галузі та кращих робітників, і концерт, і застілля – вишукані та гідні.\nТа головна подія – в Мінрегіоні, засідання Ради директорів Конфедерації будівельників України. Тут теж були десятки нагород та відзнак. Але...\nІ лідери галузі досить відверто і сміливо заговорили, бо дістали:\n1. Містобудівні умови та обмеження раніше отримували швидко і безкоштовно. Тепер такі «доларові» умови, що багато хто не хоче будувати, бо не розуміє за що платити на «вході».\n2. Вражаюча зухвалість монополії на підключення до енергопостачання: побудуй і віддай у власність приватним монополістам.\n3. Отримання дозволу на будівництво – знову побори, розпочати його неможливо...\n4. Введення об'єктів в експлуатацію – раніше дякували і влаштовували урочистості, тепер близько 8 дол. США з одного квадратного метра...\nІ з кожного, хоч пересічного, хоч знаменитого на усю країну – плати, усі платять і ви заплатите, бо все іде наверх (показують пальцем), тепер – на вибори... Чиї знають, але не кажуть.\nСловом, чим більше дерегуляції і нових правильних законів, тим більше корупція. І в регіонах вимагають ще завзятіше, і теж показують пальцем вверх.\nВ 90-ті лихі були бандити, тепер – це комерція влади – реформаторів. І, дійсно, Держкомстат до сьогодні не оприлюднив статистику за 6 місяців щодо зданого в експлуатацію житла. Не хочуть і не можуть платити, але видавати інвесторам приватним та пільговикам документи на власність – будівельники зобов'язані.\nВ галузі визріває протест – не здавати об'єкти, не розпочинати будівництво, протистояти корупції, по-майданним «смотрящим» від коаліції ще пошепки, але уже опираються.\nПетро Степанович Шилюк, Президент Будівельної палати України, Герой України, по-геройськи за галузь встав, бо члени Палати від нього вимагають боротьби... Він запропонував замість пайової участі 4-5 чи 6% житла передавати місцевій владі як соціальне житло для лікарів, вчителів, силовиків, аби вона, влада, сама у себе отримувала і будівельні обмеження, і дозволи правильні на будівництво, разом будувала, розвивала територіальну громаду, а не примушувала до корупційних дій.\nПотужні будівельники вперше наважилися на публічне обговорення «беспредела» в будівництві, але тишком все-таки мені розповіли більше і детальніше... Навіть в південних регіонах, де обмаль будівництва – корупція, безкомпромісна і згубна: як на «вході», так і при завершенні будівництва.\nТепер уже усі усе знають! – тіньових «мерів», архітекторів, «смотрящих»... Поки що прізвищ не називали, бо чекаємо оздоровчих кроків Центральної влади.\n«Мое сердце в бинтах», і я дещо оздоровився, бо злегка описав «неописуемое»...\nА ще поінформували віце-прем'єра про зловживання владою та агонію на Укрзалізниці...


Полтавщина в авангарді адміністративної і територіальної реформ • Обласне радіо\nОбласне радіо 20 квітня 2016, 18:13\nПолтавщина в авангарді адміністративної і територіальної реформ\nЯк поліпшити життя на селі і чи впораються з цим новостворені територіальні громади. Цю тему обговорювали на міжнародному рівні експерти, науковці, представники Євросоюзу, українські міністри і селяни, на науково - практичній конференції у Києві. Побувала там і наша кореспондентка Інни Куліш.\nАдміністративна і територіальна реформа в Україні вже дає перші результати. Лише за 2015 рік об’єднатись забажало більше 50 громад у державі. Полтавщина серед лідерів - у нас вже є 14 таких осередків місцевого самоврядування. Тепер головна задача селян стати конкурентоспроможними на продовольчому ринку і навчитись заробляти гроші для своєї громади. Це може бути і за рахунок сільського господарства, легкої промисловості, народних ремесел. Головне, щоб громади стали самодостатніми- каже Міністр Аграрної політики і продовольства України Тарас Кутовий.\nКутовий: Та ситуація, коли місцеві господарі допомагають місцевим громадам позитивна бо вона демонструє ставлення тих людей але в цілому місцеві бюджети повинні бути такими щоб забезпечити всі свої потреби і в охороні здоров’я і в освіті і в культурі.\nГромади пропонують свої проекти розвитку. І під конкретні заходи держава виділяє кошти. Цього року громади з усієї Україні подали 550 проектів. 9 було з Полтавщини. Тож нашій області розподілили дотацію у 17 мільйонів гривень Гроші селяни використають на ремонт шкіл, каналізаційних споруд, будівництво водогонів, утеплення приміщень. Придбати планують шкільні автобуси і автомобілі швидкої медичної допомоги. Втім не всі громади конкретизують свої потреби-говорить Віце-прем’єр-міністр України Геннадій Зубко.\nЗубко: Ми повинні працювати з громадами і об*єднаннями і взагалі з місцевим самоврядуванням для того, щоб вони дуже фахово підходили до формування таких проектів. Це техніка економічного обґрунтування це проектна документація, тому що насправді вони сьогодні не готові навіть отримувати допомогу, тому ми постійно наголошуємо, щоб саме з місцевих бюджетів вони витрачали кошти на проекти а вже держава допоможе їх профінансувати.\nСільський голова Омельницької об'єднаної територіальної громади Кременчуцького району Олександра Шереметьєва вважає, що спершу треба село зробити інвестиційно привабливим.\nШеремет: Нам сьогодні треба створити інвестиційну стратегію розвитку території і дозволити створити на основі цих стратегій площадки для інвестицій. А туди треба підвести воду газ каналізацію, ж дорогу і тоді можна цю площадку запропонувать за великі гроші, але ж у нас не вистачає можливості, щоб ми могли за свій рахунок ці площадки інвестиційні зробить.\nУ 2015 році Омельницькій та Білоцерківській сільським радам вже вдалося реалізувати два проекти. На суму 2 мільйони гривень. За кошти Державного фонду регіонального розвитку селяни збудували водогін і придбали шкільний автобус для підвезення учнів Білоцерківської громади.\nЛюдям потрібно розповідати про переваги адміністративної реформи 14 квітня 2015\nТеги: адміністративна реформа, громада, об'єднання