Оноре де Бальзак шуани, або бретань 1799 року батько горіо - Сторінка 16\nЯкусь мить Налий-Кухоль вагався, чи йому йти. Природна чи вдавана нерішучість бідолахи, що не знає, кого слухати, ввела в оману Корантена, а шуан, підкоряючись владному жестові дівчини, вийшов важкою ходою. Тоді мадмуазель де Верней і Корантен мовчки поглянули одне на одного. На цей раз ясні очі Марі не змогли витримати сухого блиску палючого погляду цієї людини. Рішучість, із якою шпигун увійшов до кімнати, вираз обличчя, якого Марі не знала в нього, глухий звук тонкого голосу, хода — все вжахнуло її; вона зрозуміла, що між ними почалася таємна боротьба і що він використає проти неї всі темні сили свого впливу; та якщо вона в цю хвилю цілком виразно побачила всю глибину прірви, в яку потрапила, то кохання дало їй силу струснути з себе крижаний жах передчуттів. — Корантене, — сказала вона майже весело, — сподіваюся, ви дасте мені змогу скінчити мій туалет. — Марі…— заговорив він, — дозвольте мені називати вас так. Ви мене ще не знаєте! Слухайте, навіть людина, не така прониклива, як я, відгадала б вашу любов до маркіза де Монторана. Кілька разів я пропонував вам руку і серце. Ви вважаєте, що я негідний вас; може, ви й маєте рацію. Але коли вам здається, що ви стоїте надто високо, що ви занадто вродливі, занадто шляхетні для мене, я зможу вас примусити опуститися до мого рівня. Моє честолюбство й мої погляди не викликають у вас поваги до мене, але, кажучи відверто, ви помиляєтесь. Я не дуже шаную людей, та вони цього й не заслуговують. Я безумовно досягну високого становища, пошани, а це й вам буде приємно. Хто кохатиме вас дужче, хто дасть вам більшу владу над собою, як не людина, що любить вас ось уже п'ять років? Хоч я й ризикую, що у вас складеться про мене недобра думка, бо ви не розумієте, як можна з надмірного кохання відмовитись від свого кумира, та все-таки я доведу вам, наскільки безкорисливо я вас кохаю. Не хитайте так своєю гарненькою голівкою. Якщо маркіз любить вас, одружуйтеся з ним; але спершу переконайтеся в його щирості. Я впав би в розпуку, якби вас було ошукано, бо ваше щастя дорожче мені за власне. Моє рішення може вас здивувати, але вважайте, що це тільки розважливість людини не настільки дурної, щоб прагнути володіти жінкою всупереч її волі. Отже, я визнаю марність своїх зусиль і звинувачую в цьому не вас, а самого себе. Я сподівався завоювати ваше серце покірністю і відданістю, — ви знаєте, що я давно вже хочу зробити вас щасливою згідно зі своїми принципами, але ви нічим не захотіли винагородити мене. — Я терпіла вас біля себе, — гордовито відповіла вона. — Додайте, що ви каєтесь у цьому… — А що ж, я маю дякувати вам за те, що ви залучили мене до ганебної справи?.. — Пропонуючи вам цю справу, що може видатися нечесною боязким душам, — сміливо відповів він, — я дбав тільки про ваш добробут. Що ж до мене, то чи пощастить нам, чи не пощастить, — тепер я зможу і ту, і другу можливість використати для своїх намірів. Якщо ви вийдете заміж за Монторана, я охоче допоможу справі Бурбонів: в Парижі я — член клубу Кліші. І якщо обставини змусять мене зав'язати стосунки з принцами, я покину служити Республіці, що хилиться до занепаду. Генерал Бонапарт дуже проникливий і розуміє, що неможливо бути водночас і в Німеччині, і в Італії, і тут, де революція на краю загибелі. Він і переворот вісімнадцятого брюмера здійснив, напевно, лише для того, щоб мати найвигідніші умови в переговорах з Бурбонами про Францію, бо він чоловік дуже розумний і досить широкого розмаху, але сміливі політики повинні випередити його на тій стежці, на яку він ступив. Надмірну сумлінність, що не дозволяє «зрадити» Францію, ми, видатні люди, полишаємо дурням. Не приховаю від вас, — у мене є повноваження й на те, щоб почати переговори з ватажками шуанів, і на те, щоб їх винищити, бо мій покровитель Фуше, людина досить далекоглядна, завжди вів подвійну гру: у дні терору він був одночасно й за Робесп'єра, й за Дантона… — Якого ви боягузливо покинули! — сказала вона. — Дрібниця! — відповів Корантен. — Він помер, забудьте його. Ну, говоріть же зі мною відверто, я даю вам приклад. Цей командир півбригади хитріший, аніж здається, і якщо ви хочете приспати його пильність, я можу стати вам у пригоді. Майте на увазі, що він понасаджував у кожній балці контршуанів і дуже швидко може викрити ваші побачення! Лишаючись тут, у нього на очах, ви віддані на ласку його підглядачів. Ви ж самі бачите, як швидко він дізнався, що у вашій господі з'явився шуан! І хіба такий бувалий вояка не здогадається, що найменший ваш порух допоможе йому вистежити маркіза, якщо той вас кохає? Мадмуазель де Верней ніколи не чула, щоб Корантен говорив таким лагідним, задушевним голосом, щоб він був такий щирий, такий добросердий. Серце бідолашної дівчини так легко відкривалось назустріч благородним враженням, що вона вже була готова видати свою таємницю змієві, який оповивав її своїми кільцями; та все-таки вона подумала, що в неї ще немає доказів щирості цієї лукавої мови, і вона не вагаючись вирішила ошукати свого наглядача. — Що ж, — відповіла вона, — ви вгадали, Корантене. Так, я люблю маркіза, але він не любить мене!.. Принаймні я цього боюся, то, може, й побачення, яке він мені призначив, не що інше, як пастка.\n— Але ж, — зауважив Корантен, — ви вчора казали нам, що він вас супроводив до Фужера… Якби він схотів удатись до насильства, то вас би тут не було. — У вас суха душа, Корантене. Ви здатні на хитромудрі міркування про всілякі життєві справи, але не про людські пристрасті. Мабуть, тому ви завжди збуджуєте в мене огиду. Якщо ви вже такий проникливий, то спробуйте зрозуміти, чому той чоловік, якого я в такому гніві залишила позавчора, з великим нетерпінням чекає мене сьогодні ввечері на Маєннському шляху, в одній з хатинок села Флоріньї… Почувши це признання, що вихопилося ніби в мимовільному пориві, цілком природному для такого щирого й пристрасного створіння, Корантен почервонів, — адже він був ще досить молодий; але при цьому він крадькома кинув на Марі пронизливий погляд, що, здається, прагнув зазирнути в саму душу. Та мадмуазель де Верней так добре удавала наївність, що ошукала шпигуна, і він сказав з робленою добродушністю: — Хочете, я супроводитиму вас на відстані? Візьму з собою перевдягнених солдатів, ми будемо коритися вашим наказам. — Згода, — сказала вона, — але обіцяйте мені, заприсягніться своєю честю… Та ні, не вірю я в вашу честь! Своїм вічним блаженством… але ж ви не вірите в Бога! Своєю душею! А може, у вас і душі нема! Чим ви можете переконати мене в своїй щирості? А проте я звіряюсь на вас, я віддаю вам до рук більше, ніж своє життя, — своє кохання або свою помсту! Легенька усмішка, що з'явилась на блідому Корантеновому обличчі, показала мадмуазель де Верней, якої небезпеки їй пощастило уникнути. Від задоволення у шпигуна ніздрі не розширились, а звузились, він узяв руку своєї жертви й поцілував її з виглядом найглибшої пошани, а виходячи, віддав уклін, не позбавлений елегантності. За три години після цієї сцени мадмуазель де Верней, боячись повернення Корантена, потайки вийшла брамою Святого Леонарда й попрямувала через Колюче Гніздо стежкою, що вела до Нансонської долини. Вона почувала себе в цілковитій безпеці, пробираючись сама, без свідків, лабіринтом стежок до житла Налий-Кухля; ішла вона весело, бо її вела надія знайти, нарешті, щастя і бажання врятувати коханого від небезпеки, що йому загрожувала. А тим часом Корантен розшукав Юло. Знайшовши Юло на майданчику, де той провадив якісь воєнні приготування, він ледве його впізнав. Справді, хоробрий ветеран приніс жертву, вагу якої не кожен зміг би оцінити. Вуса він поголив, косу обрізав, волосся, зачесане на церковний лад, було трохи припудрене. Взувши грубі черевики з підківками, помінявши старий синій мундир і шпагу на козячий кожух і важкий карабін, засунувши за пояс пару пістолетів, він робив огляд двом сотням фужерців, одяг яких міг ввести в оману найдосвідченішого з шуанів. У цій досить звичайній сцені виявився войовничий дух малого містечка й бретонська вдача. Час від часу з'являлися матері або сестри, що несли синам чи братам пляшки з горілкою або забуті пістолети. Старі розпитували, чи добрі набої й скільки їх у цих національних гвардійців, перебраних за шуанів і таких веселих, ніби вони зібралися на полювання, а не в небезпечний похід. Для них сутички з шуанами, коли бретонці-городяни воювали проти бретонців-селян, здавалося, замінили рицарські турніри. Можливо, цей патріотичний ентузіазм був викликаний надбанням деякого національного майна. Але не меншу роль грали тут переваги, принесені революцією й краще оцінені по містах, аніж у селах, дух політичних партій, властива французам любов до війни. Юло був у захваті, обходячи шеренги й питаючи пояснень у Гюдена, якому він присвятив усі дружні почуття, віддані колись Мерлю й Жерарові. Юрба городян спостерігала за приготуваннями до походу, порівнюючи вигляд своїх галасливих земляків і військову виправку батальйону з півбригади Юло. Мовчки й нерухомо вишикувавшись під командою офіцерів, сині чекали наказів командира, стежачи за ним очима, коли він переходив від взводу до взводу. Підійшовши до старого командира півбригади, Корантен мимоволі всміхнувся, коли побачив, як змінилося обличчя Юло. Він нагадував портрет, що втратив подібність до оригіналу. — Які новини? — спитав Корантен. — Ходи постріляй з нами, то й знатимеш, — відповів командир. — Та я ж не з Фужера, — заперечив Корантен.\n— Воно й помітно, громадянине, — сказав Гюден. З найближчих рядів почувся глузливий сміх. — Ти думаєш, тільки багнетами й можна служити Франції? — відказав Корантен. Потім він відвернувся від насмішників і запитав одну з жінок, куди й з якою метою вирушає загін. — Лихо, голубе! Шуани вже у Флоріньї! Кажуть, їх понад три тисячі й вони йдуть на Фужер. — Флоріньї! — збліднувши, вигукнув Корантен. — Побачення відбудеться не там! А чи це те Флоріньї, що на Маєннському шляху? — запитав він. — Є тільки одне Флоріньї,— відказала жінка, показуючи на дорогу, що вела на вершину Пелеріни. — Чи ви шукаєте маркіза де Монторана? — спитав Корантен в командира. — Може, й так, — відрубав Юло. — Його нема у Флоріньї,— сказав Корантен. — Вирядіть туди ваш батальйон і національну гвардію, але при собі залиште кількох із ваших контршуанів і чекайте на мене. — Занадто він хитрий, щоб бути божевільним! — вигукнув командир, дивлячись услід Корантенові, що йшов геть швидким кроком. — Справжній король шпигунів! Юло дав своєму батальйонові наказ вирушати. Республіканські солдати йшли мовчки, без барабанного бою, вузьким передмістям до Маєннського шляху, розтягнувшись довгою синьо-червоною стрічкою між дерев і будинків; за ними йшли перевдягнені національні гвардійці; та Юло залишився на майдані з Гюденом і двома десятками найспритніших місцевих юнаків — він чекав на Корантена, що зацікавив його своїм таємничим виглядом. Франсіна сама сказала кмітливому шпигунові, що мадмуазель де Верней пішла з дому; його здогади перетворились у впевненість, і він одразу заходився збирати факти, які б висвітлили цю явно підозрілу втечу. Дізнавшись від вартових біля брами Святого Леонарда, що невідома їм вродлива дама проходила через Колюче Гніздо, він кинувся на бульвар; на жаль, прибігши туди вчасно, він зміг простежити кожен крок Марі. Хоч вона й надягла зелену сукню й капор, щоб її важче було помітити, проте рвучкі рухи й майже божевільні стрибки дівчини показували, куди вона прямує, продираючись через безлисті, білі від паморозі живоплоти. — Ага! — вигукнув Корантен. — Ти збиралася йти у Флоріньї, а спускаєшся у Жібарійську улоговину! Я справжній йолоп, вона мене ошукала. Але почекайте, від мене вам не втекти — я вас і під землею розшукаю! Корантен, визначивши приблизно місце побачення закоханих, прибіг на майдан саме тоді, коли Юло вже збирався йти, щоб наздогнати свої загони. — Стривайте, генерале! — крикнув Корантен командирові; той обернувся. Корантен миттю розповів старому воякові про те, що сталося, сказавши й про деякі приховані причини подій, і Юло, вражений проникливістю дипломата, міцно схопив його за руку. — Побий мене грім! Ти маєш рацію, громадянине Всезнавцю! Розбійники розпочали там фальшиву атаку! Дві колони, які я послав оглянути околиці між дорогами на Антрен і на Вітре, ще не повернулися. Отже, за містом ми зустрінемо підмогу, вона безумовно не буде для нас зайва, бо Молодець не такий дурний, щоб ризикувати, не маючи при собі своїх проклятущих сичів. Гюдене, — сказав він молодому фужерцеві,— біжи попередь капітана Лебрена, що він може обійтись і без мене у Флоріньї, нехай він там добре відчухрає розбійників, та швидше повертайся сюди. Ти стежки знаєш, я почекаю тебе, і ми разом розпочнемо гонитву за цим колишнім, щоб помститися за вбитих у Вівітьєрі. Грім його побий, як бігає! — додав він, побачивши, що Гюден побіг і зник, ніби якимось чудом, — Жерарові припав би до вподоби цей хлопчина! Повернувшись, Гюден побачив, що до невеличкого загону Юло приєдналося ще кілька солдатів, знятих з різних сторожових постів у місті. Командир наказав молодому фужерцеві відібрати з десяток своїх земляків, найдосвідченіших у складному мистецтві контршуанів, і звелів їм вибратися через браму Святого Леонарда й простувати вздовж схилів узвишшя Святого Сульпіція з боку Куенонської долини, де була хатина Налий-Кухля; а сам він, ставши на чолі другої частини загону, вирушив через браму Святого Сульпіція, щоб піднятись на верховину, де, за його розрахунками, він мав зустріти людей із загону Прудконогого, наміряючися зміцнити ними цеп вартових, що охороняли скелі від передмістя Святого Сульпіція до Колючого Гнізда. Корантен, упевнившись, що віддав долю ватажка шуанів у руки його найневблаганніших ворогів, поспішив на бульвар, звідки міг краще охопити оком усі військові приготування Юло. Невдовзі він побачив, як невеличкий Гюденів загін вийшов із Нансонської долини й посувається кам'янистим схилом уздовж Куенонської долини, тоді як сам Юло, поминувши фужерський замок, підіймається небезпечною стежкою, що веде на вершини гірського пасма Святого Сульпіція. Отже, обидва загони розгорталися на двох рівнобіжних лініях. Дерева й кущі, оздоблені розкішними арабесками інею, кидали на поле білясті відсвіти, і можна було виразно побачити, як рухаються дві сірі смужки — дві невеличкі армії. Досягши скелястого плато, Юло відділив із свого загону всіх солдатів, одягнених у мундири, і Корантен побачив, як вони, з наказу свого досвідченого командира, розімкнулися цепом дозорців, ідучи один від одного на деякій відстані,— перший у цепу повинен був тримати зв'язок із Гюденом, а останній — з Юло, і таким чином жоден кущ не міг уникнути багнетів цих трьох рухомих ліній, що почали в горах і в долинах облаву на Молодця. — Але ж і хитрий старий вовк! — вигукнув Корантен, коли зникли з очей останні багнети, що виблискували в заростях ломикаменю. — Молодцеві каюк! Якби Марі видала цього проклятущого маркіза, нас би з'єднали найміцніші узи — підлота… Але й так вона буде моя. Дванадцятеро молодих фужерців під командою сублейтенанта Гюдена швидко дійшли до того схилу скелястого узвишшя Святого Сульпіція, де воно пасмом чимраз нижчих пагорків тягнеться до Жібарійської улоговини. Гюден, зійшовши зі стежки, спритно перестрибнув через огорожу першої ділянки, порослої дроком, за ним стрибнули шестеро його земляків, решта шестеро з його наказу рушила до ділянки праворуч, щоб вести облаву з обох боків шляху. Гюден насамперед підбіг до яблуні, що височіла над кущами дроку. Шарудіння кроків шістьох контршуанів, яких він проводив крізь дрокові зарості, намагаючись не хитнути вкритого інеєм гілля, змусило сімох чи вісьмох чоловік на чолі з Прудконогим сховатися за каштанами, що здіймалися над земляним насипом. Незважаючи на білястий відблиск інею, незважаючи на свій гострий зір, фужерці спершу не помітили солдатів, що поховалися за деревами. — Тихше! Ось вони, — сказав Прудконогий, підвівши голову. — Розбійники зовсім заганяли нас, але коли ми вже взяли їх на мушку, то не схибте, а то, хай йому біс, ми не будемо придатні навіть для папського війська!\nА тим часом пильне Гюденове око таки помітило декілька рушничних стволів, наставлених просто на його невеличкий загін. У цю мить, ніби глузуючи, вісім грубих голосів крикнули: «Хто йде?» — і водночас пролунало вісім пострілів. Навколо контршуанів засвистіли кулі. Одного влучило в руку, другий упав. П'ятеро фужерців, що лишилися неушкоджені, теж відповіли пострілами й з криком «Свої!» кинулись на ворогів, щоб захопити їх, поки вони не встигли знову понабивати рушниці. — Та й добре ж ми відповіли їм! — крикнув молодий сублейтенант, упізнавши мундири та старі трикутні капелюхи своєї півбригади. — Ми вчинили, як справжні бретонці: спершу побились, а тоді вже порозумілись. Восьмеро солдатів остовпіли, впізнавши Гюдена. — Хай йому лихо, громадянине офіцере! Та й як же в біса не сплутати вас із розбійниками, коли на вас оці козячі шкури! — скрушно вигукнув Прудконогий. — Ну, трапилось нещастя, і ніхто тут не винен, адже вас не попередили, що контршуани вирушать. Але чого ви тут? — спитав Гюден. — Громадянине офіцере, ми розшукуємо якийсь десяток шуанів, що розважаються, ганяючись за нами. Ми гасаємо, наче потруєні щури, і вже так настрибалися через оці загорожі, бодай їх чорти вхопили, що вже й на ногах не тримаємось, от ми й захотіли відпочити. Здається мені, що розбійники мають бути десь отут недалечко, — біля тієї хатини, над якою звивається дим. — Гаразд! — відповів Гюден. — Ви, — звернувся він до вісьмох солдатів Прудконогого, — відступайте полями до скель Святого Сульпіція на підмогу дозорцям, що їх там виставив командир. Вам не можна лишатися з нами, бо ви в мундирах. Сто чортів! Ми хочемо покінчити з цими псами; адже з ними Молодець! Товариші усе вам розкажуть. Звертайте праворуч, та дивіться, зустрівши шістьох наших у козячих шкурах, не привітайте їх пострілами. Контршуанів ви впізнаєте по краватках, — вони скручені в них джгутом. Гюден залишив обох поранених під яблунею і попрямував до хатини Налий-Кухля, на яку показав Прудконогий; дим із димаря був йому за дороговказ. Тимчасом як молодий офіцер натрапив на слід шуанів завдяки досить звичайній у цій війні сутичці, що могла призвести й до більших жертв, невеличкий загін під командуванням Юло, посуваючись верхньою лінією наступу, піднявся на узвишшя проти того місця, куди Гюден привів своїх людей. Старий вояка з юнацьким запалом крокував на чолі своїх контршуанів, досить спритно як на свій вік перестрибував через огорожі, пильним поглядом обмацував кожен пагорок і, як мисливець, прислухався до найменшого шереху. На третій ділянці, куди вони дійшли, Юло побачив жінку років тридцяти, що скопувала землю, низько зігнувшись і старанно працюючи мотикою, а хлопчина років семи-восьми струшував іней з гілля ломикаменю, зрізував його серпом і складав на купу. Почувши, як Юло важко перестрибнув через огорожу, мати й хлопчина підвели голови. Ця ще молода жінка здалася Юло старою бабою. Передчасні зморшки порили чоло й шию бретонки, вона була так кумедно вдягнена в старий козячий кожух, що якби не жовта брудна спідниця — безперечна ознака її статі,— Юло зразу не впізнав би, що перед ним жінка, бо й довгі пасма її чорного волосся були сховані під червоним вовняним ковпаком. У хлопчини крізь лахміття, що ледве його прикривало, світило голе тіло.\n— Гей, бабусю! — тихенько гукнув Юло, наближаючись до жінки. — Де Молодець? В цю мить двадцятеро контршаунів, що йшли вслід за Юло, перелізли через огорожу. — Е! Щоб потрапити до Молодця, вам треба повернутися туди, звідки ви прийшли, — відповіла жінка, недовірливо оглянувши загін. — Я ж у тебе питаю не дорогу до фужерського передмістя Молодця, стара відьмо! — гримнув на неї Юло. — Ради святої Анни Орейської! Скажи, проходив тут Молодець? — Ніяк не второпаю, про що питаєте, — відповіла жінка, знову нахиляючись до роботи. — Проклятуща бабо! Ти, видно, хочеш, щоб нас схопили сині? Адже вони женуться за нами! — вигукнув Юло. Почувши ці слова, жінка підвела голову й, знову кинувши недовірливий погляд на контршуанів, відповіла: — Як же сині можуть гнатися за вами? Я тільки-но бачила, як їх чоловік сім-вісім поверталося низом на Фужер. — Ти диви! Так і чекай, що вона дзьобне нас своїм довгим носом! — сказав Юло. — Та обернися ж, поглянь, стара козо!\nІ командир показав їй пальцем на кількох солдатів, що стояли на чатах кроків за п'ятдесят позаду, — їхні капелюхи, мундири й рушниці можна було легко розгледіти. — Ти хочеш, щоб поперерізували горлянки тим, кого Плазуй-по-Землі вислав на допомогу Молодцеві: фужерці влаштували на нього облаву! — гнівно мовив Юло. — Ах, вибачте мені,— сказала жінка, — але ж так легко помилитися. Ви з якої парафії будете? — спитала вона. — Святого Георгія, — голосно відповіли двоє-троє фужерців нижньобретонською говіркою. — Ми з голоду помираємо. — Ну добре, — відповіла жінка, — бачите димок ген там? Це моя хата. Тримайтеся праворуч, то й підійдете до неї згори. Може, по дорозі зустрінете й мого чоловіка. Налий-Кухоль повинен вартувати й попередити Молодця, коли скоїться яке лихо, — адже ви знаєте, що сьогодні він прийде до нас, — додала вона з гордістю. — Спасибі, тітонько, — відповів Юло. — Вперед, хлопці! Побий мене грім! — звернувся він уже до своїх, — Тепер ми його зловимо! Загін швидким кроком подався за командиром указаною стежкою. Почувши зовсім не католицьку лайку вдаваного шуана, жінка Налий-Кухля зблідла. Вона поглянула на гетри й козячі кожухи молодих фужерців, сіла на землю, й, пригорнувши до себе сина, сказала: — Свята Діво Орейська! Блаженний Лавре! Помилуйте нас! Не вірю я, щоб це були наші люди! Черевики в них не підковані… Біжи низом, попередь батька, бо так він і голови позбудеться, — сказала вона хлопчині, і той, наче лань, помчав крізь зарості дроку й ломикаменю. А тим часом мадмуазель де Верней, ідучи на побачення, не зустріла ні синіх, ні шуанів, що ганялися одні за одними по лабіринту нивок навколо хатини Налий-Кухля. Тільки-но з'явилася блакитна струминка диму над піврозваленим димарем цієї вбогої оселі, як серце у неї закалатало так шалено, що, здавалося, гучні його удари хвилями бурхали до горла. Вона зупинилась і, вхопившись рукою за гілку, вдивлялася в димок, що правив, здається, за маяк і для друзів, і для ворогів молодого проводиря шуанів. Ніколи ще вона не відчувала такого згубного хвилювання. — Ах, я занадто його кохаю! — сказала вона стиха з якимось одчаєм. — Сьогодні, мабуть, я не зможу опанувати себе… Вона рвучко пройшла відстань, що відділяла її від хижі, й опинилася на подвір'ї, де рідке болото вже затужавіло від приморозків. Величезний пес знову кинувся на неї з гавканням; але одного слова Налий-Кухля було досить, щоб він замовк і завиляв хвостом. Увійшовши в хатину, мадмуазель де Верней пильно озирнулася довкола. Маркіза там не було. Марі зітхнула вільніше. Вона з приємністю помітила, що шуан намагався трохи прибрати й очистити від бруду єдину комірчину в своєму лігві. Налий-Кухоль схопив двостволку, мовчки вклонився гості й пішов, покликавши пса. Марі провела його до порога й побачила, як він звернув праворуч від хижі, на стежку, перегороджену товстою трухлявою колодою. Звідси їй було видно довгі смуги нив, їхні загорожі здавалися анфіладою воріт, безлисті дерева й кущі відкривали найдрібніші деталі краєвиду. Коли крислатий капелюх Налий-Кухля зник удалині, мадмуазель де Верней повернулася ліворуч, щоб подивитись на фужерську церкву, але її геть усю закривав хлів. Вона кинула погляд на Куенонську долину, що скидалася на величезне муслінове покривало, — від цієї білини ще тьмянішим здавалося сіре небо, затягнене сніговими хмарами. Був один із тих днів, коли природа стає безгомінна, а повітря поглинає всі звуки. Отже, хоча сині й контршуани просувалися десь поблизу трьома лініями, утворюючи трикутник, що, наближаючись до хатини, дедалі звужувався, тиша була така глибока, що мадмуазель де Верней занепокоїлась; до її тривоги долучилось якесь фізичне відчуття туги. В повітрі відчувалося лихо. Нарешті там, де анфіладу огорож, ніби запона, заступав невеликий лісок, вона побачила чоловіка, що стрибав через огорожі, як білка, й біг з надзвичайною швидкістю. «Це він», — подумала Марі. Якби не грація рухів, то Молодця важко було б упізнати в просторій шуанській одежі, з важким мушкетом за плечима поверх козячого кожуха. Марі сховалась мерщій у хижку, покірна несвідомому відчуттю, такому самому незбагненному, як і страх; але невдовзі молодий ватажок стояв уже за два кроки від неї перед грубкою, де, потріскуючи, палало яскраве полум'я. Обоє мовчали, боячись поворухнутись, поглянути одне на одного. Однакова надія єднала їхні думки, однаковий сумнів роз'єднував їх; у цьому була мука, в цьому була солодка втіха. — Пане, — сказала нарешті мадмуазель де Верней схвильовано, — лише турбота про вашу безпеку привела мене сюди. — Мою безпеку? — гірко перепитав він. — Так, — відповіла вона, — поки я в Фужері, ваше життя під загрозою… Я надто люблю вас, і тому сьогодні покидаю місто. Більше мене там не шукайте. — Покидаєте місто, мій ангеле! Я піду за вами! — За мною? Що ви надумали? А сині? — Ах, люба моя Марі, що спільного між синіми й нашим коханням? — Але ж мені здається, що вам важко залишитись у Франції біля мене й ще важче — покинути Францію зі мною. — Чи є щось неможливе для того, хто кохає? — О, все, все можливе. Вистачило ж у мене відваги заради вас відмовитись від вас! — Як? Ви належали жахливій людині, якої не кохали, і ви відмовляєтеся зробити щасливим того, хто вас палко кохає, чиє життя було б повне вами, хто присягається належати лише вам?.. Послухай, Марі, ти любиш мене? — Так, — відповіла вона. — Ну, то будь моєю. — Ви забули, що я знову граю ганебну роль куртизанки, що не я, а ви повинні бути моїм? Якщо я хочу втекти від вас, то тільки для того, щоб вашої голови не вкрила зневага, яку я можу накликати; якби я цього не боялась, то, може б… — А коли ж я нічого не боюсь… — А хто мене в цьому переконає? Я недовірлива. Та і як же не бути недовірливою в моєму становищі?.. Якщо наше кохання буде недовге, то хай воно принаймні буде повне, щоб легше було зносити несправедливість людей. Що ви зробили для мене?.. Ви запалали до мене бажанням. Невже ви гадаєте, що через це ви підноситесь над тими, кого я зустрічала раніше? Чи ви зважились заради години щастя пожертвувати своїми шуанами, не турбуватися про них, як я не турбувалася про синіх, замордованих тоді, коли все було втрачено для мене? А якщо я звелю вам зректися своїх поглядів, своїх сподівань, свого улюбленого короля, що, може, насміється з вас, коли ви загинете за нього? Я ж ладна з побожною радістю померти за вас! Нарешті, якщо я схочу, щоб ви підкорилися першому консулові, аби тільки можна було повернутися зі мною до Парижа?.. Якщо я наполягатиму, щоб ви поїхали зі мною до Америки й там оселилися далеко від суєтного світу, аби тільки я змогла переконатися, що ви кохаєте мене заради мене самої, як я вас кохаю в цю мить? Одне слово, якщо я схочу, щоб ви знизилися до мене, замість мені підноситися до вас, що ви тоді робитимете? — Мовчи, Марі! Не наговорюй на себе. Бідолашна дитино, я тебе розгадав! Повір мені, якщо моє перше бажання було пристрастю, то тепер пристрасть стала коханням. Люба моя, душа душі моєї, я знаю, що ти така сама шляхетна, як і твоє ім'я, така сама велична, як і прекрасна; я сам належу до такого високого роду, та й почуваю в собі стільки сили, що змушу світ визнати тебе. Може, тому, що я передчуваю в тобі незнані й нескінченні насолоди… може, тому, що я, здається, знайшов у твоїй душі ті дорогоцінні риси, які змушують нас завжди любити одну й ту саму жінку… не знаю чому, але любов моя безмежна, і я думаю, що не можу існувати без тебе. Так, моє життя буде осоружне мені, якщо тебе не буде біля мене… — Як, біля вас? — Марі, ти не хочеш зрозуміти свого Альфонса? — Ах, ви вважаєте, мене так вабить ваше ім'я, ваша рука, які ви мені пропонуєте? — сказала вона із зневажливим виглядом, але її пильний погляд намагався розгадати найпотаємніші думки маркіза. — А ви впевнені, що не розлюбите мене за півроку? І яке ж буде тоді моє майбутнє? Ні, ні, тільки коханка може бути впевнена в почуттях чоловіка, бо тоді не існує ні обов'язку, ні законів, ні світу, ні інтересів дітей, — ніяких сумних помічників жінки, і якщо її влада тривала — в цьому її гордість, її щастя, що дають силу терпіти найтяжчу скорботу в світі. Бути вашою дружиною й думати, що одного дня станеш тягарем для вас!.. Перед цим страхом я віддам перевагу любові минущій, але щирій, навіть якщо вона скінчиться смертю або злиднями. Так, я більш, ніж будь-яка інша жінка, могла б бути доброчесною матір'ю, відданою дружиною, але щоб підтримувати такі почуття в жіночому серці, чоловік не повинен одружуватись у пориві пристрасті. Зрештою, хіба знаю я сама, чи подобатиметесь ви мені завтра? Ні, я не хочу заподіяти вам лиха, я покидаю Бретань, — сказала вона, помітивши вагання в його погляді,— я повернуся до Парижа, і ви не поїдете туди шукати мене… — Ні, якщо післязавтра вранці ти побачиш дим на скелі Святого Сульпіція, увечері я буду в тебе — коханцем, чоловіком, ким захочеш. Я все покину! — Альфонсе, то ти мене справді кохаєш, — сказала вона в якомусь сп'янінні,— якщо ти ризикуєш своїм життям заради того, щоб дати його мені?.. Він не відповів, лише поглянув на неї, і хоч вона опустила очі, він прочитав на розпашілому личку своєї коханої захват, рівний його захватові, й простяг до неї руки. Якесь шаленство опанувало Марі, вона схилилась на груди маркіза, вирішивши віддатись йому і в цьому безумстві знайти найвище щастя, — адже вона ризикувала всім своїм майбутнім, що його могла забезпечити, якби вийшла переможницею з цього останнього випробування. Та ледве її голова впала на плече коханого, як надворі щось зашаруділо. Вона вирвалася з його обіймів, ніби прокинувшись, і вибігла з хижі. Лише тепер вона трохи отямилася й могла обміркувати своє становище. «Він узяв би мене і, може, насміявся б із мене, — подумала вона. — Ах! Якби це було так, я вбила б його. Ні, не тепер», — додала вона, помітивши Прудконогого й подала знак, що його солдат чудово зрозумів. Бідолаха круто повернувся на підборах, удавши, що нічого не бачив. Мадмуазель де Верней миттю вбігла в хатину й притисла палець до уст, показуючи, щоб молодий ватажок зберігав цілковиту тишу. — Вони тут, — тихо промовила вона з жахом. — Хто? — Сині. — А-а! Ні, я не хочу вмирати, не діставши… — Так, візьми… Він обійняв її, похололу, беззахисну, і зірвав з її уст поцілунок, повний насолоди й жаху, бо він був перший і міг лишитися останнім. Потім вони разом підійшли до порога і, сховавшись за одвірком, почали стежити. Маркіз побачив Гюдена і його загін з дванадцяти чоловік — вони стояли внизу, в Куенонській долині. Він обернувся до анфілади загорож — семеро солдатів чатували біля трухлявої колони. Він виліз на бочку з сидром і продер ґонтовий дах, щоб вистрибнути нагору; але, просунувши голову в отвір, миттю сховав її: Юло стояв на пагорку, перегороджуючи йому дорогу до Фужера. Монторан поглянув на кохану, в неї вихопився зойк відчаю: вона почула тупотіння трьох загонів, що оточували хижу. — Виходь перша, — сказав він, — будеш мені захистом. Ці слова сповнили її гордощами й щастям, вона стала перед дверима, а маркіз звів курок свого мушкета. Змірявши поглядом відстань від порога хатини до трухлявої колоди, Молодець кинувся на сімох синіх, обсипаючи їх кулями, і прорвався крізь них. Всі три загони кинулись до загорожі, через яку перестрибнув ватажок шуанів, і побачили, як він мчить полем із неймовірною швидкістю. — Вогонь! Вогонь! Тисяча чортів! Які ж із вас французи! Вогонь, мерзотники! — вигукував Юло щосили. Тільки-но з пагорка пролунали ці слова, солдати й Гюденові хлопці дали дружний залп, але, на щастя втікача, погано прицілились. Маркіз уже підбіг до загорожі в кінці першої ділянки, та коли він, перестрибнувши її, майже досяг другої ниви, його мало не схопив Гюден, що пустився, розлючений, за ним навздогін. Почувши за собою тупіт небезпечного супротивника, Молодець помчав іще швидше. А проте й маркіз, і Гюден майже водночас підбігли до загорожі, але тут Монторан так влучно жбурнув свого мушкета Гюденові в голову, що той одразу сповільнив біг. Неможливо змалювати тривогу Марі й ту увагу, з якою стежили за цим видовищем Юло і загін синіх. Усі мовчки, несвідомо повторювали рухи тих, що бігли. Молодець і Гюден разом досягли білої заслони, яку утворив укритий інеєм лісок, але раптом Гюден метнувся назад і сховався за яблунею. Десятків зо два шуанів, що досі не стріляли, боячись убити свого командира, вискочили з ліска й враз продірявили кулями дерево. Увесь загін Юло побіг рятувати Гюдена, а він, беззбройний, перебігав від яблуні до яблуні, використовуючи хвилини, коли королівські ловчі набивали рушниці. Він недовго був у небезпеці. Контршуани, приєднавшись до синіх, на чолі з Юло приспіли на підмогу молодому офіцерові, добігши до того місця, де маркіз шпурнув у нього мушкет. Саме в цю мить Гюден помітив свого супротивника, що, зовсім знесилений, сидів під деревом край лісочка; тоді він, полишивши своїм товаришам обмінюватися пострілами з шуанами, що сховалися за бічною огорожею поля, обминув їх і побіг до маркіза з прудкістю дикого звіра. Побачивши це, королівські ловчі відчайдушними вигуками попередили свого ватажка; потім, вистріливши із звичайною для браконьєрів влучністю, вони спробували чинити опір контршуанам, але ті відважно вихопились на насип, що правив їхнім ворогам за укріплення, і взяли кривавий реванш. Шуани повибігали на дорогу вздовж огорожі тієї ділянки, де відбувалася ця сцена, і захопили пагорок, що Юло необачно його покинув. Поки сині отямились, шуани засіли за виступами скель і звідти могли цілком безпечно обстрілювати солдатів Юло, якби вони надумали почати наступ. Поки Юло з кількома солдатами пробирався до лісочка, щоб розшукати Гюдена, фужерці почали роздягати вбитих шуанів і добивати поранених. У цій жахливій війні жодна сторона не брала в полон. Маркізові пощастило врятуватись, а шуани й сині обопільно визнали неприступність своїх позицій і марність дальшої боротьби — і ті, і ті міркували тільки, як би звідси вибратися. — Якщо я втрачу цього юнака, — вигукнув Юло, уважно вдивляючись у лісок, — я не хочу більше заводити друзів! — А диви, — сказав один з молодих фужерців, обшукуючи вбитого, — ця пташка золотопера! І він показав землякам гаманця, повного золотих монет, що знайшов у кишені товстуна, вдягненого в чорне. — А що це у нього? — спитав другий, тримаючи в руці молитовника, якого витяг з кишені редингота. — Та це ж священик! — вигукнув він, кидаючи молитовника додолу. — От злодюга, на цьому не розживешся! — сказав третій, знайшовши в кишенях у шуана, якого він роздягав, тільки два екю по шість франків. — Але ж черевики в нього знамениті! — відповів солдат, збираючись їх стягти. — Візьмеш черевики, якщо при розподілі вони припадуть тобі,— озвався один із фужерців, скидаючи черевики з ніг мерця й шпурляючи їх на купу здобичі. Четвертий контршуан приймав гроші, щоб поділити їх, коли зберуться всі учасники експедиції. Коли Юло повернувся з Гюденом, друга спроба якого захопити Молодця була така сама небезпечна, як і марна, він побачив десятків зо два своїх солдатів і з тридцять контршуанів перед купою мертвих ворогів: у рів, що йшов уздовж огорожі, було скинуто одинадцять ворожих трупів. — Солдати! — суворо вигукнув Юло. — Я забороняю вам ділити це ганчір'я! Шикуйтесь! Швидко! — Командире, — сказав один солдат, показуючи Юло свої черевики, з яких вилазили всі п'ять пальців обох ніг, — ну, гроші — нехай! Але отаке взуття, — додав він, тикаючи рушничним прикладом у пару підкованих черевиків, — отаке взуття було б мені якраз по нозі. — Ти понадився на англійські черевики? — дорікнув йому Юло. — Командире, — шанобливо озвався один із фужерців, — на війні ми завжди ділили здобич. — Я не бороню вам, — гостро перебив його Юло, — робіть, як звикли. — Тримай, Гюдене, цього гаманця, в ньому повно луїдорів; ти наморився добре, і твій начальник не заперечуватиме, коли ти його візьмеш, — звернувся до офіцера один із його давніх приятелів. Юло скоса поглянув на Гюдена й побачив, що той зблід. — Це гаманець мого дядька! — вигукнув юнак. До краю знесилений, він усе ж підійшов до купи мерців, і перший, на кого він кинув погляд, був труп його дядька; та ледве Гюден побачив червоно-чорне обличчя, вже вкрите синюватими плямами, задубілі руки і рану від кулі, він глухо скрикнув, а тоді сказав: — Ходімо, командире. Загін синіх рушив. Юло підтримував рукою свого молодого друга. — Побий мене грім! Заспокойся! — казав йому старий вояка. — Але ж він помер, — відповів Гюден, — помер! Це був мій єдиний родич, і хоч він кляв мене, а все-таки любив. Якби король повернувся, весь наш край вимагав би моєї голови, а старий сховав би мене під своєю сутаною. — Ото дурний! — казали національні гвардійці, що лишилися ділити здобич. — Стариган був заможний і, напевно, не встиг у заповіті позбавити його спадщини. Поділивши здобич, контршуани наздогнали невеличкий загін синіх і пішли за ним на деякій відстані.


Як людина запам'ятовує | Тренировка, развитие и улучшение памяти\nЯкщо хтось побажає освіжити в своїй пам'яті спогади про місця, які відвідав, де побував під час останньої поїздки, укладеної під час відпустки, він може зібрати необхідну інформацію, переглянувши фотографії, які зробив сам. Кожна фотографія містить повну і конкретну інформацію про той чи інший момент. Проте це - недостатньо хороший спосіб, щоб зрозуміти принцип функціонування пам'яті. Процес запам'ятовування не зводиться до розгляданню альбому з об'єктами для запам'ятовування, як якщо б мова йшла про фотографії. Це - швидше за активний і направляється процес, в ході якого відбувається відбір найбільш важливих даних та їх зберігання в кодованої формі.\nПід час запам'ятовування здійснюються 3 різних операції: отримання інформації, її складування і відновлення. Насправді запам'ятовування потребує здійснення всіх 3-х дій, які забезпечують діяльність різних зон головного мозку. Ви можете побачити, що проблеми пам'яті в більшості випадків обумовлені труднощами, які виникають у фазі відновлення і є результатом несправної кодифікації. У цих випадках причина розладів пам'яті криється в поганому сприйнятті чи неправильному складуванні інформації.\nОчевидним є той факт, що відновлення інформації - більш складний процес, ніж її сприйняття. Насправді кожен день людина отримує великий обсяг різноманітної інформації, і тим не менше в пам'яті затримується досить обмежений обсяг даних. Якою б корисною не здавалася інформація, дійсно потрібною буде тільки його частину. В цьому полягає принцип мотивації відбору даних, які будуть знаходитися у сховищі нашій пам'яті. Добре розуміючи механізм функціонування процесів, що беруть участь у діяльності пам'яті, людина може поліпшити її продуктивність і скласти більш повне уявлення про її можливості.


26 червня 2020 р., 16:30\nБортництво – це лісове бджільництво, спосіб, що прийшов на зміну примітивному видиранню «дикого» меду.\nСпочатку борть була штучно зробленим дуплом у живому дереві, пізніше так стали називати також дуплянку, прикріплену на ньому. І це не просто багатовіковий закарпатський промисел у історичному ракурсі. Продовжувачів давніх традицій можна зустріти й нині. Зокрема лісове бджільництво відроджується й розвивається в Мукачівському, Довжанському та Брустурянському ЛГ.\nВласник борті ставив на дереві клеймоРозвитку бджільництва в нашому краї сприяли природні кліматичні умови, квітуче різнотрав’я в лісах та на полонинах. Водночас нестабільність погоди й суворість гірського клімату Карпат зіграли значну роль у формуванні господарсько-корисних ознак бджіл регіону. Боротьба за виживання закріпила в них здатність працювати в умовах підвищеної вологості повітря, переносити довгу зиму з різкими коливаннями температур і частими відлигами, економно використовувати корм. Крім цього, карпатські крилаті трудівниці прославилися своїм миролюбним характером, спокійною поведінкою при оглядах. Всі ці якості зробили їх відомими й відкрили дорогу на маленькі й великі пасіки в багатьох куточках нашої планети.\nСеред промислів та ремесел, які відігравали важливу роль у виробничій діяльності краян, вагоме місце посідало бджільництво. Спочатку це був період бортництва з поступовим переходом до колодного утримування комах, а після винаходу рамкового вулика – до раціонального, що дозволяло зберігати сім’ї бджіл та отримувати чистий мед.\nСлово «борть» походить від «бор» – шпильковий ліс. Тобто бортництво – це борове, лісове бджільництво. Бортувати – значить видовбувати отвір у дереві. З природного дупла, в якому живуть бджоли, відбирати мед було важко, тож його стали переробляти, щоб полегшити доступ до гнізда. Ліси в давнину перебували у власності родових громад та князів, а знайдені дупла ставали власністю того, хто їх першим відшукав. Бортники мітили стовбури й місцевість, де знаходилися борті. Вони витрачали багато сил і часу на перехід від одного дупла до іншого, тому цілком природно виникла думка робити для бджіл штучні дупла – борті, щоб розташувати їх ближче.\nБортневе дерево мало товщину від 1,5 до 2 метрів. У місці видовбування бортей – не менш 60 сантиметрів. Меду залишали бджолам стільки, щоб їм вистачило на зиму й весну, тобто відбирали тільки зайвий. Борті вважалися приватною власністю: господар на дереві ставив клеймо – знак (прапор) їх приналежності певній особі. Прапори зберігалися в роду й передавалися у спадок. Вони були князівські, державні та селянські й відрізнялися один від одного. Це – цінні історичні пам’ятки, які свідчать про витончене знання природи бортниками, їхню професійну майстерність, є реліквіями побуту й культури старовини. Потомствені бджолярі могли розповісти «біографію» кожної борті за кожне сторіччя, називали їх по іменах.\nЯк прокладання вузькоколійок пов’язане з бджолами?Ця професія вимагала значної витримки і спритності. Досвідчений бортник, а часто це був лісівник, знав, де й на якій висоті зручніше зробити борть, міг стійко витримати укуси лютих диких комах. Він беріг кожну бджолу. Представники цього промислу зробили чимало відкриттів щодо життя й поведінки медоносних комах, технології догляду за ними.\nЗ появою права власності на борті намічаються кордони поділу одних володінь від інших, так звані бортні угіддя. Це були ділянки лісу з бортних дерев. Більшість бджолярів мали їх по 50 – 80, деякі по 200 – 500, а фахівці-промисловці – тисячі. Бортників здавна вважали першопрохідцями. Є відомості, що вони заселяли землі в глибинці незайманих лісів, відшукували багаті бджолами місця й освоювали їх.\nОскільки Закарпаття було благодатним краєм і карпатська бджола мандрувала Європою, то цей промисел завжди тут розвивався. Однак коли в горах почалося прокладання доріг із Надвірної до Рахова та цілої низки вузькоколійок, для бджільництва настав новий етап розвитку. Почали інтенсивно вирубувати ліси, для вивезення деревини потрібна була розгалужена транспортна мережа, тож великі власники для розширення лісорозробок розпочали будівництво цілої мережі вузькоколійок. Гори ставали все більш лисими, на просіках розросталися масиви диких медоносів – малини, ожини, іван-чаю, чорниці, що створювало добру кормову базу для бджіл. А лісівники продовжували розвивати напрям бджільництва й щедро торгували медом та власне цими комахами з європейськими країнами. Місцеві темні чистокровні бджоли мандрували на продаж у Чехію та за кордон, за них добре платили. І не треба було завозити їх із Італії, Німеччини.\nЧехословацький період: з’їзди пасічників і виставки-ярмаркиВже за часів Чехословаччини фахівці високо оцінювали карпатських бджіл. Простежувалася розумна й досить аргументована гіпотеза про перспективність їх експорту в майбутньому. Починаючи з 1920-го заходи, які проводили товариства пасічників Чехії і Словаччини, мали великий вплив на розвиток бджільництва на тодішній Підкарпатській Русі. Вони організовували з’їзди й проводили виставки-ярмарки. Перше наше товариство бджолярів саме того року створили в смт Великий Березний. У 1921-му з’явилося «Крайове пчолярське об’єднання Підкарпатської Русі» в Ужгороді.\nЗ того часу почалося піднесення розвитку цієї галузі. Відтак 10 травня 1924-го заснували товариство «Рій», яке в саду Ужгородської учительської гімназії по вулиці Підградській відкрило взірцеву пасіку. Тут проводили курси, слухачами яких стали майже 800 осіб, а пасіку за два роки відвідало понад 4 000 людей.\nЯкщо в 1921-му в краї існувало 5 бджолярських товариств, де мали членство 268 осіб, то 1936-го – вже 49, на 752 чоловік, які загалом утримували 25 600 бджолосімей. В Ужгороді впродовж 1923 – 1925 років навіть виходив часопис «Підкарпатське бджолярство».\nЗа бджолами можна спостерігати в демонстраційному вулику\nДмитро Чуса – сучасний нащадок бортниківНа Закарпатті в лісових господарствах нині теж займаються медом. Так, у Мукачівському, Довжанському, Брустурянському ЛГ є нащадки бортників, а побічне користування активно розвивається в останні роки. Лісничого Турбатського лісництва Брустурянського ЛМГ Дмитра Чусу знають як гарного господаря-фахівця. А ще в нього є такий мед, якого не знайдете більше ніде. Понад 10 років у вільний від роботи час він із задоволенням займається своєю пасікою, перейнявши це вміння від бджоляра-мандрівника, котрий ніс рій через ліс. Дмитро побачив його, поцікавився, що саме несе, й купив рій. Тепер уже має їх близько 200. Розводить темну лісову бджолу, вона ж карпатська, або темна європейська Apis mellifera mellifera – один із 29 підвидів цієї медоносної комахи. Він витримує довгі холодні тячівські зими, де мороз зашкалює за -30 градусів, стійкий до хвороб і за кілька місяців тепла встигає зібрати стільки меду, що його запасів вистачає на цілий рік. Колись ареал темної лісової бджоли скоротився через інтенсивну вирубку лісів, але зараз, завдяки активному лісовідновленню, за цих комах можна не турбуватися.\nДмитро Чуса розповідає: «Мед із глибокої давнини вважався такою ж необхідністю, як хліб. Немає іншого подібного поживного й корисного продукту, який би так високо цінувався народами всього світу. Важко уявити закарпатський побут без меду. Його їли з кашами та сиром, подавали до млинців, із ним готували розварну пшеницю, ячмінь, солодкі сирники. Мед надавав сили, легкості в тілі. Ця його властивість була добре відома нашим пращурам. Він подовжував життя, зберігав здоров’я, молодість душі й тіла, вважався єдиним засобом досягнення бадьорої старості. Мед служив символом достатку, любові й багатства. У різних куточках сучасного лісового Закарпаття досі ще знаходяться любителі бортного промислу. Він привертає увагу своєю незвичністю, не пошкодженим природним зв’язком із далекими пращурами, романтикою».\nРозповів Дмитро Чуса й про особливий лікувальний мед, який можна виготовити самотужки. «Шпильковий ліс – місце, де дихається легко, й навіть повітря має цілющі властивості. Вся справа в корисних речовинах, які виділяють ці дерева. Вони допомагають впоратися із захворюваннями дихальних шляхів та іншими недугами. Особливо активно виділяються фітонциди навесні, під час цвітіння, але, на жаль, далеко не всі мають змогу щодня здійснювати прогулянки до хвойного лісу. Зате є варіант узяти з собою його частинку, щоб насолоджуватися пряним свіжим ароматом і користю рослин! Із молодих пагонів шишок варять особливий мед – так звану «Шишківку медову» та «Хвоївку медову». Вони насичені вітамінами, зокрема «С», мінералами й ефірними оліями. Мають яскраво виражений лікувальний ефект при бронхіті, ангіні, застуді, а також при грипі. Шпильковий мед чинить позитивний вплив і на травну систему, кров, нирки та печінку. Вкрай необхідно вживати його і при порушенні обміну речовин. А ще він лікує серцево-судинну систему, астму та навіть туберкульоз. Мед – цілющий, тому ця справа буде жити», – підсумував лісничий.\nЮлія ДАВИДОВА, прес-служба ЗОУЛМГ


Стали відомі причини нещасного випадку на приватному підприємстві- постраждалий чоловік виявився винним » Херсонщина за день - новости Херсона и Херсонской области, Kherson News\nКомісією Головного управління Держпраці у Херсонській області завершено спеціальне розслідування нещасного випадку із тяжким наслідком, який стався в Приватному акціонерному товаристві «Дніпровський термінал», м. Херсон, повідомляє управління.\n14 червня 2019 року в ПрАТ «Дніпровський термінал» виконувались роботи по завантаженню зерном плавзасобів. Виконуючи технологічний процес завантаження, вантажний автомобіль зробив маневр для руху заднім ходом, щоб вивантажити продукцію у прийомний бункер. Водій, дивлячись в дзеркала заднього виду, бачив, що слюсар, виконуючи роботу, знаходиться поза зоною вивантаження, а саме з протилежного боку бункера – між бункером і пірсом (водою). Вважаючи виконання маневру безпечним, водій продовжував рух, нікого не бачив, але слюсар у цей момент перемістився та опинився в зоні вивантаження, а саме між прийомним бункером і автомобілем. В результаті чого слюсар був притиснутий автомобілем до борту бункера та отримав тяжкі травми.\nЗа результатом роботи спеціальної комісії нещасний випадок визнано таким, що пов’язаний з виробництвом, оскільки він стався під час виконання потерпілим трудових обов’язків.


Інтерв'ю В’ячеслава Васильченка для газети «Педагогічні кадри» - Автограф-сесія - Автограф-сесія - Каталог статей - Поліграфічно-видавничий дім «Твердиня»\n– Розкажіть, будь ласка, про свої студентські роки. Ви навчались в роки здобуття незалежності України. Як ця подія була сприйнята студентами нашого університету? Як позначалось це на навчальній діяльності?\n– Я вступив до тоді ще КДПІ ім. Горького 1987 року, після служби в армії. Там пройшов серйозну школу. Був заступником командира взводу. Часто виконував його обов’язки. Хоч взвод наш – військовий оркестр у підмосковному містечку Клин. Але ним теж треба було командувати. А не тільки диригувати.\nРадянський Союз тоді саме конав, серйозно агонізуючи. Ми відстежували кожну новину, бо розуміли: почалися серйозні зміни. І все це епохальне перевтілення відбувалося перед нашими очима. Раділи, що Україна розпочала шлях до вільного життя. Холодним душем стали події серпня 1991 року, коли в Москві сталася спроба державного перевороту (сумнозвісний ДКНС із Янаєвим на чолі, у якого тряслися руки). Почалися реальні труднощі, проблеми із продуктами, «руїна». Але ми розуміли, що нове будується непросто. Тому й посміхалися майбутньому. І вірили, що воно буде краще. Не знаю… Як на мене, мрії збулися. Але у кожного своя шкала для оцінок. У 1990-1991 навчальному році, будучи студентом 4-го курсу стаціонару, я працював на повну ставку вчителя української мови і літератури 254-ї школи. У другу зміну. І все встигав. І сесії на відмінно складав. Правда, траплялися курйозні моменти. Пригадую, відпрацьовував пропущене заняття з російської літератури («Собаче серце» Булгакова) у тролейбусі. Решта пасажирів, гадаю, одержали не менше задоволення, ніж ми з Ганною Василівною Ляшенко… Так що я в ті буремні часи і навчався, і навчав. Дехто ж із одногрупників кидався в «бізнес» (у тогочасному розумінні), дехто планував еміграцію… Але жили всі на піднесенні. І про навчання не забували…\n– Які лекції і яких викладачів принесли вам найбільше користі для професійної діяльності?\n– Мені пощастило навчатися у метрів (хоча не думаю, що нинішній студент-драгоманівець скаже, що йому «не пощастило»). Але тоді було саме так. Практично кожен наш викладач – це ім’я у славістиці, автор визначних наукових праць. Цим людям шана і доземний уклін. Шкода, багатьох уже немає… Ми вчилися у них всьому, помічали особливості їхніх манер у спілкуванні, одязі, подачі матеріалу. Поряд зростали молоді, учорашні випускники… Не буду називати прізвищ, тому що це займе багато місця. Та й пропустити когось боюся. Не хочеться ображати. Але скажу одне: всі мої викладачі були Особистостями. І дали мені багато. Навіть викладач історії КПРС… Щоправда, не можу не згадати Петра Івановича Орлика (1929–1993) – відомого українського літературознавця, доктора філологічних наук, професора. Петро Іванович викладав у нас українську літературу, а пізніше став моїм науковим керівником. Писати прозу я почав у студентські роки, а до того бавився поезією, мав газетні публікації. І першу рецензію (вона й зараз зберігається в моєму архіві) одержав саме від пана Орлика. Схвальну, до речі. А підготовлена спільно дипломна робота «Жанр поеми у творчості Євгена Плужника» блискуче захищена на кафедрі літератури і одержала заслужене «відмінно». Та ще й – як бонус – рекомендацію до аспірантури. Але, опинившись за розподілом на кафедрі стилістики, я надав перевагу аспірантурі мовознавчій. Де підготовкою моє кандидатської керував академік Арнольд Панасович Грищенко. Це були світлі люди, земля їм пухом. Цієї світлості я навчався у них насамперед…\nДо речі, головного героя професора Богдана Лисицю я вигадав саме в студентські роки (правда, був тоді нинішній професор-детектив усього лиш учорашнім випускником). І чим би ще й займалися майбутні філологи, як не написанням літературних творів на лекціях? Один писав вірш, а інший одразу ж – пародію. Потім мінялися ролями. Таке було веселе і творче життя.\n– Ви є одним з експертів конкурсу «Коронація слова». Багато студентів філологічного підрозділу мріють написати якісну і цікаву книжку. Що порадите молоді як не просто теоретик-експерт, а й письменник.\n– Так. Поряд з тим, що двічі лауреат, цього року виступив ще й у ролі експерта. Але обрав номінацію «Кіносценарії», адже сам був конкурсантом у «Романах». Це дуже цікава робота. Ти бачиш конкурс із середини. І стає видно, як усе відбувається принаймні на рівні експертів.\nЩо ж до письменництва, то тут не все так просто. Адже написати якісний текст – завдання непросте. І щоб тебе «визнали за письменника», багато механізмів мусять спрацювати. Усі знають афоризм Цицерона про те, що поетами народжуються, а ораторами стають. Як на мене – письменником треба і народитися, і стати. Народитися з іскрою Божою, а роздмухати її наполегливою й постійною працею. Письменництво – теж ремесло. Фах. Йому треба навчатися. Щоб бути професіоналом. І, звісно, цікавим читачеві. Тому, повторюсь, мало одержати з народженням письменницький талант. Його треба розвинути та озброїти навичками письма. Для цього слід постійно вчитися. На книгах класиків, сучасників, успішних авторів (тих, кого читають, а не хто одержує великі гонорари, хоч це теж важливо). Знайомитися з порадами маститих. Випробовувати сили у конкурсах. Старанно готуватися до написання книжки. Збирати матеріали. Продумувати епізоди. Виписувати персонажів. Придивлявся до життя. Воно, до речі, непоганий співавтор. Пиріг спекти простіше, ніж вибитися в «помічені» членами журі. Та й читачами. Серед тисяч конкурентів… Хоч пиріг – теж річ непроста. В усякому разі – для мене. Але коли вже твоїм «пирогом» Форум видавців «смакує», починаєш розуміти, що дещо тобі вдалося. І можеш окрилено продовжувати.\n– Як вам вдається писати і художню прозу і наукові тексти, які відрізняються стилістикою?\n– Спочатку було непросто. Науковість тиснула на художність. І перший опублікований роман («Гаудеамус» у виконанні смерті») це засвідчив, хоч багатьом читачам і сподобався. Я побачив це і почав активніше працювати. Але зараз уже навчився якісно перевтілюватися. Ось – я доцент кафедри журналістики, автор понад півтора десятка навчальних посібників та майже ста наукових статей, а ось – письменник. Просто навчився проводити чітку межу. А те, що писав наукові тексти, звісно ж, допомогло «виписатися», перейти зі словом на дружнє «ти». З іншого боку, я ж за розподілом опинився на кафедрі стилістики рідного вишу. Там колеги, і насамперед Любов Іванівна Мацько, взялися робити з мене і викладача вищої школи, і стиліста. Гадаю, їм це чудово вдалося. Та й сам зараз навчаю стилістики майбутніх журналістів.\n– Чому обрали працювати саме в жанрі детективу?\n– Гадаю, з детективом ми йшли один одному назустріч. В Аркадія Адамова є книга «Мій улюблений жанр – детектив». Шкода, що він її написав. У тому сенсі, що я теж хотів би це зробити. Бо готовий під цими словами підписатися всіма літерами свого прізвища. Я справді дуже люблю цей жанр. «Закохався», коли в дитинстві прочитав Шерлока Холмса. І – на все життя. Адже детектив – це практично вершина людського генія. Часто не будучи професіоналом, детектив, помітивши те, чого не помітила решта, робить правильні висновки. І все складається в цілісну картину. Він виступає таким собі чарівником. Хоча насправді спирається на звичайну, навіть елементарну, логіку. І – нічого крім неї. А чари – то лише зовнішній ефект. До того ж, сам люблю розгадувати всілякі таємниці. Жанр детективу видається легким, коли читаєш талановитий текст. Наприклад, зараз читаю романи француза Фредеріка Дара. Все легко, цікаво. Коли ж пишеш – тут уже з’являється маса перешкод. Тому, що мусиш не просто розповісти історію (як це відбувається у будь-якому іншому жанрі), а витримати канони. Власне, втиснути свою розповідь у їхнє прокрустове ложе (у найкращому розумінні). Але такі перешкоди – навпаки гартують. Ти мусиш придумати історію так, щоб і читач повірив, і не міг відірватися від тексту, і на останній сторінці все ювелірно зійшлося. Тому підготовка не завадить. І серйозна – у тому числі. Раніше, ще будучи студентом, я почав працювати над вивченням теорії детективу. Не припинив цього й зараз. І вже даю поради, публікуючись у чоловічому глянці «52». Але свої сюжети я вигадую. Хоч коли носив форму підполковника міліції, доводилося і стріляти (в тирі), і статути вчити, і закони, і фізпідготовкою серйозно займатися. І спілкуватися з оперативниками. І читати таємні документи (мав тоді допуск до держтаємниці). Однак у романах надаю перевагу певній казковості. Детектив – це, насправді, міська казка. Людині хочеться бути зачарованою казкою, а не читати сухі протоколи допитів та оглядів місць злочину. Але це – суто моя думка. І я не претендую на її абсолютність.\n– Так і хочеться поставити питання про «плани на майбутнє», але ж знаю, що як фаховий стиліст, та ще й учень Любові Мацько, точно виправите.\n– Так, планів на минуле бути не може. Це правильно. Отже, які плани? Прагнутиму неможливого, щоб одержати максимум. Інакше життя втрачає неповторний шарм. Воно ж – наче глина. Що виліпимо – те й матимемо… Якось одній знайомій я пообіцяв, що ще напишу 70 книжок. А обіцянки я звик завжди виконувати… Серед планів – закінчити й захистити докторську, яка практично написана. А ще… Дописати роман про нові пригоди Богдана Лисиці, розпочати черговий, оформити задуми наступних… Головне – щоб фарби друкарської вистачило.\n– А що порадите читачеві? Йому нелегко сьогодні. Він часто брудниться, беручи до рук книги деяких сучасних, так би мовити, «письменників».\n– Читачеві літературний бруд можна легко обминати. Не голосуй за нього гаманцем. Тоді й відмиватися не треба… Загалом, кожне літературне ім’я – це певний «бренд». Якщо тобі поталанило знайти «свого» автора, який сподобався, у текстах якого тобі легко, комфортно, відстежуй наступні книжки, читай інтерв’ю, статті його і про нього. Формуй свій читацький смак. Ну а щодо тих, хто вже ускочив у халепу… Що ж, треба відхреститися від негативу та шукати чисте й світле. Повірте, воно є. І в українських книжках. І в українському житті. Варто лише захотіти знайти – і обов’язково знайдеш.\n– Ваші побажання Драгомановському колективу.\n– Хочу побажати сили та стійкості. Цей шанований колектив завжди був сильним. Пам’ятаю добре, коли сам був його часточкою (спочатку – як студент, а потім – і як викладач). А ще – побажаю Сонця. Сонця над головою. Сонця в думках. Сонця ув очах. Сонця у словах. Сонця у роботі. І – у… гаманцях. Гадаю, це нікому не завадить.\nКатегорія: Автограф-сесія | Додав: Dyrektor (01.02.2014)\nПереглядів: 1203 | Рейтинг: 3.5/2


Іван Дорн вперше показав свою кохану крихітку: "перед тисячами очей", фото красуні. Politeka\n21 Липня 2019, 12:52 Читать на русском\nПопулярний український виконавець Іван Дорн вперше показав фанатам підрослу дочку\nСпівак Іван Дорн активно оберігає особисте життя від уваги публіки, повідомляє КП в Україні.\nДо цих пір шанувальники жодного разу не бачили обличчя п’ятирічної дочки кумира Василіси. Саме тому фанати Івана Дорна були приємно приголомшені, коли на музичному фестивалі UPark в Києві виконавець вивів на сцену свою дочку.\nДівчинка не просто вийшла на сцену до тата, а ще й заспівала разом з ним і «зіграла» на маленькій іграшковій гітарі.\nІван Дорн вивів на сцену 5-річну Василісу під час виконання композиції “Цілувати іншого”. Дочка співака вийшла до батьковим фанатам в квітчастий костюм і з маленькою електрогітарою в руках, і невпевнено акомпанувала Дорну.\nВідео виступу моментально розлетілися по мережі. Шанувальники в захваті від того, що нарешті-то побачили маленьку Василісу.\nВідзначимо, що Іван Дорн з 2013 року перебуває в шлюбі з однокласницею Анастасією Івановою. Пара виховує двох дітей – 5-річну доньку Василину і 4-річного сина Ваню. Виконавець іноді публікує знімки з дітьми на своїй сторінці в соціальній мережі Інстаграм, однак особи малюків не показує.\nСтало відомо, як загинули мати та її двоє дітей в Скадовську: страшна здогадка підтвердилася Зеленський викликав Гройсмана на килим, відео злили в мережу: «Я не винен!» "Переможець українського" Х-фактор "одружився на відомій росіянці: фото щасливої пари У нардепа в будинку знайшли мумію: що відомо про нещасну, подробиці НП\nТеги: дети знаменитостей / знаменитости / Иван Дорн


Як розбавити туш для вій: практичні поради | LIGHT\nЯк розбавити туш для вій: практичні поради\nІснує кілька простих засобів, які допоможуть реанімувати туш, що засохла.\nБагато дівчат стикалися з неприємною ситуацією, коли терміново потрібно навести марафет і потрібна туш для вій, а вона виявилася засохлою. І якщо купити новий бьюті-засіб неможливо, є кілька способів розвести стару туш .\nОднак пам’ятайте, що реанімувати можна лише туш, що підсохла або загустіла. А от прострочений засіб краще викинути, щоб не зашкодити очам.\nЯк відновити засохлу туш для вій: лайфхаки\nЛайфхак 1. Нагрівання\nЯкщо до складу туші входить парафін, то достатньо трохи потримати закритий тюбик у дуже теплій воді . Потім потрясіть тюбик. Туш розтане, і нею можна буде користуватися.\nНайпростіший спосіб розвести туш – додати до тюбика дві краплі кип’яченої або дистильованої води . Цей метод підходить для туші на водній основі і якщо у вас немає алергії.\nЛайфхак 3. Рідина для зняття макіяжу\nДля відновлення туші у початковому вигляді може підійти рідина для зняттям макіяжу з очей. Причому підберіть засоби одного і того ж бренду .\nЛайфхак 4. Очні краплі\nВ якості розчинника можна використовувати засіб, безпечний для очей і призначений для догляду – рідину для зберігання контактних лінз або краплі для очей.\nЛайфхак 5. Чай\nВиправити ситуацію з тушшю допоможе звичайний чорний чай , досить міцний. Додайте кілька крапель чаю у тюбик або занурте пензлик у склянку з напоєм.\nЛайфхак 6. Тонік\nТільки вибирайте для цього лосьйон або тонік без вмісту спирту , щоб не травмувати очі.


Сніг та дощ: про погодні умови на сьогоднішній день\n7 травня на Закарпатті метеорологи прогнозують хмарну погоду з проясненнями, вночі часом дощ, в горах місцями мокрий сніг та сніг, подекуди значний, вдень в горах місцями невеликі опади. У горах місцями: налипання мокрого снігу, туман, хуртовина вночі та вранці на поверхні грунту та в повітрі заморозки 0-2°. Вітер північно-західний 7-12, пориви 15-20, подекуди до 24 м/с. Температура повітря вночі 3-8° тепла, на високогір’ї до 2° морозу, вдень 11-16°, в горах місцями 3-8° тепла.\nЗакарпаття, Погодадощ, Закарпаття, погода, снігЗалишити коментар\nНа Закарпатті прогнозують сніг та похолодання\nЗа даними супутників погоди та прогнозами синоптиків у високогір’ях температура повітря опуститься до -9 градусів морозу. В низинних районах вночі температура опуститься до +5 градусів тепла. За довгостроковими спостереженнями синоптиків така погода не є супер- аномальною у 1999 році температура повітря в низинних районах опускалася до -3 градусів морозу, а саме тепліше було у 2003 до +34 градуси тепла. Джерело\nГоловна, Закарпаття, ПогодаДрагобрат, Карпати, погодаЗалишити коментар\nУ понеділок, 11 березня, на Закарпатті буде хмарно з проясненнями. Вночі прогнозують значний дощ, а в гірських районах значний мокрий сніг та сніг, вдень в горах місцями мокрий сніг. У горах місцями туман, налипання мокрого снігу, на окремих ділянках гірських доріг ожеледиця. Вітер південно-західний 7-12, місцями пориви 15-20, на високогір’ї 25-30 м/с. Температура повітря вночі 3-8°, вдень 5-10° тепла, на високогір’ї протягом доби 2-4° морозу, інформує закарпатський центр гідрометеорології\nЗакарпаття, Надзвичайні ситуаціїЗакарпаття, погодаЗалишити коментар\nДо вечора погода на Закарпатті може різко змінитися\n10.07.2018 10.07.2018 zakpost\nЗа прогнозами Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, сьодгодні очікується мінлива хмарність, місцями короткочасні дощі, окремі грози. Вітер східний 5-10, під час грози пориви 15-20 м/с. Температура повітря вночі 11-16° тепла, вдень 23-28° в горах місцями 16-21° тепла. Як прогнозує юний синоптик з Хустщини Назарій Криванич, в другій половині дня та ввечері 10 липня по території Закарпатської області пройдуть грози, місцями сильні грози, сильні та дуже сильні зливи, град. Шквали 10-20м/с.Через такі погодні умови місцями можливі локальні підтоплення, можливі пошкодження дерев тощо\nЗакарпаття, СоціоЗакарпаття, погода, штормове попередженняЗалишити коментар\nНа Закарпатті знову прогнозують дощі та грози\nЗгідно прогнозів цей тиждень на Закарпатті знову буде мокрим, але вже з наступного, згідно прогнозів синоптиків температура почне рости, і, можливо, нарешті стане сонячно. Як йдеться на сайті Закарпатського обласного центру з гідрометеорології, прогнозується мінлива хмарність, місцями короткочасні дощі. Вночі та вранці в горах подекуди слабкий туман. Вдень місцями грози. Вітер північно-західний 5-10, під час грози шквалисте посилення 15-20 м/с. Температура повітря вночі 12-17°, вдень 21-26° тепла, в горах місцями вночі до 8° тепла, вдень 11-16° тепла.\n02.07.2018 02.07.2018 zakpost\nУ липні очікується тепла погода, опадів на всій території, крім півдня та Дніпропетровщини, прогнозують менше норми. Про це повідомляє Укргідрометцентр. Згідно з прогнозом середня місячна температура у липні становитиме 20-24°С, в гірських районах 17-18°С. Зазначається, що це на 1,5-2°С вище середніх багаторічних значень. Місячна кількість опадів очікується 32-75 мм, в Карпатах 100-140 мм, що на півдні країни та Дніпропетровщині становитиме в межах норми, на решті території – менше норми.\nЗакарпаття, Соціо, УкраїнаЗакарпаття, липень, погодаЗалишити коментар


Фейгін: Суд відмовився проводити слідчий експеримент у справі Савченко — Новини України | Ракурс\nФейгін: Суд відмовився проводити слідчий експеримент у справі Савченко\n15.12.2015 10:59 КоментаріRacurs.ua\nДонецький міський суд Ростовської області відмовився проводити слідчий експеримент, за допомогою якого захист планував перевірити обставини загибелі російських журналістів під Луганськом в червні 2014 року\nПро це в ефірі телеканалу «112 Україна» повідомив адвокат української льотчиці, народного депутата Надії Савченко Марк Фейгін.\n«Вони відмовляють практично у всьому, чого ми намагаємося добитися через клопотання для того, щоб представити суду докази невинності Савченко», — сказав він.\nЗокрема, Фейгін зазначив, що суд відмовив у клопотанні про проведення слідчого експерименту.\n«Ми наполягали на тому, щоб перевірити, чи можна з вишки (висотою) близько 40 м, на чому наполягає слідство, з якої нібито корегувала вогонь Савченко, бачити на відстані 2650 м, по якому треба бачити об’єкт, по якому треба вести корегування вогню», — пояснив адвокат.\nКрім того, він додав, що суд відмовився долучати до справи Савченко матеріали, отримані з України.\nФейгін також прокоментував можливість обміну Савченко, зазначивши, що переговори йдуть, «вони то інтенсивніші, то слабші».\n«Іншого способу звільнити Савченко немає», — резюмував адвокат.\nНагадаємо, раніше захист української льотчиці заявив, що не оскаржуватиме рішення російського суду першої інстанції, яким би воно не було.\nЯк відомо, Савченко в Росії звинувачують у вбивстві двох російських журналістів, які торік перебували під Луганськом. Сама льотчиця і адвокати звинувачення відкидають і заявляють, що на момент загибелі журналістів її вже захопили в полон сепаратисти, після чого примусово переправили на територію РФ.\nЧитайте також: Вирок Савченко можуть винести до кінця 2015 року — Слідком РФ\nНовини за темою: судові справи Україна, адвокати, Надія Савченко сьогодні, Російська Федерація, новини України\nЦіну на газ для населення Кабмін залишив незмінною всього на 10 днів (ДОКУМЕНТ)18.10.2018 10:33


Англія. Покупка і оренда нерухомості в Англії\nАнглія - Сполучене Королівство Великобританії і Північної Ірландії (офіційна назва держави) - розташована на північному заході Європи на острові Великобританія. Це держава омивається Атлантичним океаном на півночі і заході, Ірландським морем на заході і Північним на сході, на півдні- протоками Ла Манш і Па-де Калі. Сполучене королівство складається з чотирьох адміністративних частин: Англія, Шотландія, Уельс і Північна Ірландія.\nКлімат в Англії помірний морський. Середня температура в січні, найхолоднішому місяця в році, від +3 до +12, середня температура найжаркішого місяця, липня+15 С - + 25 С.\nВеликобританія - країна з високорозвиненою незалежної економікою, дивний туристичний центр з великою історичною спадщиною, культурою і традиціями.\nМати нерухомість в Англії - ознака високого статусу і престижу. Лондон є не тільки столицею Великобританії , але і столицею економіки, політики, музики, культури в Європі, тому нерухомість в Англії - надійні і ліквідні інвестиції. Ціни на нерухомість в Англії стабільно зростають щороку, до того ж привабливими є низький відсоток по іпотеці і вигідний курс британської валюти(британського фунта).\nІснує поняття комплексу прав на нерухомість в Англії - leasehold і вільної власності.\nLeasehold - право на нерухомість в Англії та право оренди на землю, на якій нерухомість зведена. Якщо власник нерухомості в Англії не продовжить договір оренди нерухомості під час, він може втратити право на користування купленої нерухомості в Англії.\nВільної власності - це повне право власності на об'єкт нерухомості в Англії і землю, на якій він знаходиться. Найчастіше вільної власності застосовують до будинків в Англії. Також існує поняття Share of вільної власності - часткова володіння земельною ділянкою в Англії, тобто мешканці одного будинку разом викуповують землю, на якій стоїть будинок в Англії.\nНаша компанія займається не тільки продажем нерухомості в Англії, але й орендою нерухомості. Наша ексклюзивна послуга - оренда замків в Англії.\nОренда замку в Європі дозволяє увійти в вашу життя казці, скуштувати привілеї аристократії. Ви можете орендувати замок в Англії на будь-яке торжество: Весілля, День Народження, Новий Рік або просто провести відпустку в розкоші!\n— Замки (кол-во пропозицій: 14)\n— Ливерпуль (кол-во пропозицій: 3)\n— Лондон (кол-во пропозицій: 25)\n— Плимут (кол-во пропозицій: 1)\n— Сандерленд (кол-во пропозицій: 1)\n— Честерфилд (кол-во пропозицій: 2)\n— Шеффилд (кол-во пропозицій: 1)


Прокляття гробниці Тутанхамона: як і чому загинули учасники експедиції - GSMinfo\nТутанхамон – «хлопчик-цар» – був фараоном, який керував стародавнім Єгиптом наприкінці 18-ї династії Нового царства. Зійшовши на престол у віці восьми чи дев’яти років під керівництвом можливого наступника та ймовірного родича Ейя, він правив десять років, перш ніж помер у 1324 році до нашої ери. Генетичні дослідження муміфікованого трупа Тутанхамона показали, що Хлопчик-король, ймовірно, був надзвичайно кволим, страждав від кількох штамів малярії та хвороб кісток – ймовірно, в результаті інбридингу, коли було встановлено, що його батьки були братом та сестрою. Після передчасної смерті молодий фараон був похований у Долині Царів і відправлений у потойбічне життя у супроводі понад 5000 похоронних предметів, включаючи статуї, зброю, колісниці та, звичайно ж, його посмертну маску, інкрустовану золотом та коштовними каменями.\nВідкриття гробниці Тутанхамона та її багатого вмісту наприкінці 1922 року археологами під керівництвом британського єгиптолога Говарда Картера надихнуло так звану «Тутманію», яка проявилася у формі безумства у ЗМІ та захоплення на Заході дизайном, натхненним Єгиптом.\nЦей інтерес лише посилився наступною смертю низки осіб, які брали участь у відкритті гробниці або відвідали її невдовзі після цього, починаючи з Джорджа Герберта, 5-го графа Карнарвона, який фінансував розкопки.\nЛорд Карнарвон помер приблизно через чотири місяці з моменту відкриття гробниці після того, як під час гоління випадково порізав слід від укусу комара, викликавши інфекцію, яка призвела до зараження крові і, зрештою, до пневмонії.\nПисьменник і спіритуаліст сер Артур Конан Дойл, який прославився Шерлоком Холмсом, підживлював чутки про прокляття в засобах масової інформації, припустивши, що смерть лорда Карнарвона була викликана «елементалами», створеними жерцями Тутанхамона для охорони королівської гробниці.\nА через рік єгиптолог Х’ю Евелін-Уайт, який також був присутній на відкритті, наклав на себе руки, залишивши записку: «Я піддався прокляттю».\nПопри те, що тільки вісім з 58 осіб, які були присутні при відкритті гробниці та саркофага Тутанхамона, померли протягом наступних 12 років, чутки про «Прокляття фараона» та жертви, які воно нібито забрало, все ще зберігалися.\nПан Картер, наприклад, який помер лише через 16 років після відкриття гробниці Тутанхамона, відкинув ідею прокльонів, назвавши їх «дурницею», і додав, що «почуття єгиптолога не пов’язане зі страхом», і що він та його однолітки були «повністю проти дурних забобонів».\nПалеоантрополог Елла Аль-Шамахі у новому документальному фільмі має намір з’ясувати правду, що стоїть за легендою про прокляття фараона та сенсацією, яка оточувала його протягом десятиліть.\nЗа словами пані Аль-Шамахі, популярність «Прокляття фараона» походить від статті репортера та колишнього єгиптолога Артура Вейгалла.\nЖурналіст, як повідомляється, був роздратований тим, що його конкуренту в Times були надані ексклюзивні права на відкриття Тутанхамона паном Картером і лордом Карнарвоном, яких він, бувши колегою-археологом, вважав аматорами, що змусило його шукати нові точки зору на цю історію.\nВважається, що пан Картер та його команда спочатку обмежили доступ до цієї історії частково для того, щоб запобігти нападу з боку представників преси, але також через гроші, які вони могли б отримати в результаті.\nАналогічна хвиля смертей настала з відкриттям гробниці короля Казимира IV у Польщі. Проте, різні смерті, пов’язані з експедицією, мають раціональні пояснення. За словами пані Аль-Шамахі, деякі зі смертей, у тому числі лорда Карнавана та містера Гулда, можуть бути пов’язані із зараженням грибком виду Aspergillus flavus.\nВона пояснила: «Цей грибок усюди, але він може бути смертельним для людей з ослабленим імунітетом чи просто вразливих людей». Є також припущення, що цей грибок, виявлений у запечатаних гробницях, є більш летючим.\nЗгідно з дослідженням, опублікованим в британському медичному журналі The Lancet, аналогічна хвиля смертей була після відкриття гробниці короля Польщі Казимира IV у Вавельському соборі в 1970 році.\nПротягом кількох тижнів після відкриття раніше запечатаної гробниці десять із дванадцяти експертів, що брали участь, померли, причому в гробниці були виявлені різні грибки, у тому числі A. flavus. A. flavus також був виявлений на інших королівських муміях, виявлених у Єгипті, у тому числі на мумії царя Рамзеса II, яка була проаналізована на грибки у Парижі у 1976 році.\nАль-Шамахі резюмувала: «Чи був флавус причиною смерті Картера та інших, майже неможливо довести 100 років по тому. Але є достатньо побоювань щодо цього та мікробів загалом у гробницях, що сьогодні єгипетські робітники – ті, хто перебуває на передньому краї розкопок – змінили свої протоколи безпеки. Тої хвилини, коли вони бачать мумію, вони звільняють гробницю і дозволяють цьому місцю «дихати».\nРемонт та заміна розбитого скла екрану в телефонах Samsung M21 M31 M51


Якісна підготовка зерна до посіву - запорука гарного врожаю! | Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області\nЯкісна підготовка зерна до посіву - запорука гарного врожаю!\nУправління фітосанітарної безпеки, опубліковано 25 січня 2021 року о 16:20\nНезабаром весна. Невдовзі розпочнеться для хліборобів новий польовий сезон.\nАле порушення науково обґрунтованого чергування культур у сівозмінах, висока вартість паливно-мастильних матеріалів, спрощення системи основного обробітку ґрунту та обмеження операцій з догляду за посівами) за сучасних умов господарювання значно погіршився фітосанітарний стан агроценозів та збільшились втрати урожаїв. Серед низки чинників, що обмежують продуктивність сучасних сортів, надзвичайно велика частка належить шкідливим організмам.\nВже давно доведено, що втрати врожаю від шкідливих організмів, внаслідок висіву не протруєного насіння за вартістю в десятки разів перевищують заощаджені кошти на протруєння в передпосівний період.\nПідбираючи протруйник, необхідно врахувати види і наявність інфекції в насіннєвому матеріалі, агрокліматичні умови, травмованість і чистоту насіння, звернути увагу на фітосанітарний стан полів, біологічні особливості шкідників і патогенів.\nПротруювання насіння — важливий лікувально-профілактичний захід у системі захисту рослин зернових культур. Зазвичай, патогени, які вражають зерно, можуть знаходитися в його середині та на поверхні. Значним джерелом інфекції, безумовно, є ґрунт.\nЩоб уберегти проростаюче насіння й молоду рослину від цих патогенів, необхідно проводити протруювання насіння. Діючі речовини в протруйниках повинні запобігти враженню насіння ззовні. А якщо інфекція знаходилась на поверхні насіння або в його середині, то знешкодити її там.\nІ якщо раніше протруйники використовували тільки з метою знищення грибкових інфекцій, то зараз з’являються нові препарати для обробки насіння, мета яких — знищення ґрунтових шкідників та шкідників сходів.\nПерш за все, при виборі препаратів для протруєння, слід визначитися, яку проблему вам потрібно подолати. Більшість сучасних триазолових протруйників досить ефективно контролюють сажкові хвороби. А що стосується інших, тут картина досить різноманітна. Але давайте спробуємо розібратися: як зробити правильний вибір.\nЯкщо діюча речовина має високу системну дію, то вона дуже швидко проникає у середину насіння, потім у проросток та досить швидко розкладається. Цього достатньо щоб знищити збудників хвороб всередині рослини (летюча сажка) та на поверхні насіння (тверда сажка), але зовсім не досить для контролю збудників хвороб, які будуть атакувати молоду рослину з ґрунту, або коли ураження проходить після проростання зерна. До таких хвороб можуть бути віднесені різноманітні кореневі гнилі (офібіліозна, фузаріозна, гельмінтоспоріозна та інші).\nДля ефективного контролю цих збудників необхідно, щоб діюча речовина не була рухливою. Вона повинна знаходитися на насінні протягом тривалого часу, захищаючи від зовнішньої інфекції. Тому однокомпонентні протруйники не зможуть забезпечити повноцінний захист. З одного боку, потрібна високорухлива речовина, яка зможе знищити інфекцію всередині насіння до її потрапляння у стебло, але за рахунок системності вона не забезпечує повноцінного контролю зовнішньої інфекції. Водночас, контактна або малорухлива діюча речовина буде стримувати зовнішню інфекцію, але слабо або зовсім не знищуватиме збудників хвороб усередині зерна.\nЩо стосується внутрішньої інфекції (а це збудник летючої сажки), то з цією проблемою успішно справляється більшість системних триазолів. Складніше підібрати інші компоненти, бо вони хоч і впливають на більшість збудників зовнішньої інфекції, ступінь впливу їх досить різний.\nНаприклад, флудиоксоніл - найкраща діюча речовина для боротьби з фузаріозами, водночас проти пітіуму (різновид кореневих гнилів) найкращим буде Металаксил-М. При зараженості кореневими гнилями добра ефективність у двокомпонентних протруйників з діючими речовинами дифеноконазолу та ципроконазолу.\nЯкщо є потреба знищити, крім збудників хвороб, ще й шкідників сходів, слід вибирати комплексні препарати, або додавати до фунгіцидного протруйника ще й інсектицидний, наприклад .\nСучасні протруйники більш-менш безпечні для культур, що захищаються. Але слід пам’ятати, що будь-які високосистемнітриазолові протруйники можуть викликати незначне уповільнення проростання. Це дуже важливо при висіві у пізні строки або при посусі. Тому не слід завищувати норму їх використання. Особливо небезпечне підвищення норм витрати препаратів для травмованого насіння.\n- Завантаження протруєного насіння повинне проводитися у мішки, з міцних, непроникних для пестицидів матеріалів, що щільно прилягають до вивантажувальних пристроїв, або в завантажники сівалок. На мішках повинен бути напис стійкою фарбою «ОТРУЙНЕ» або «ПРОТРУЄНЕ». Протруєне насіння зернових культур має зберігатися в прохолодному сухому приміщенні з вентиляцією..\n- Насіння, протруєне пестицидними протруйниками, прирівнюється за небезпечністю до пестицидів, а тому при завчасному завезенні у господарства чи за децентралізованого протруювання його необхідно зберігати в спеціальних приміщеннях, ізольованих від складів із продовольчим та фуражним зерном, продовольчими і побутовими товарами.\nКатегорично забороняється змішувати протруєне насіння із непротруєним, здавати його на хлібоприймальні пункти, використовувати як харчовий продукт, корм для сільськогосподарських, домашніх тварин і птиці. Перевозити протруєне насіння до місця сівби дозволяється тільки в мішках зі щільної тканини або в автонавантажувачах сівалок.\n- Забороняється перевезення людей разом із протруєним насінням.\n- Не допускається вирівнювати рівень протруєного насіння у сівалці руками, для цього використовують дерев’яні лопатки, та пересипати розфасоване протруєне насіння в іншу тару.\nЗабороняється використовувати для протруювання насіння пестициди, які не входять до «Переліку пестицидів і агрохімікатів, дозволених до використання в Україні». Усі роботи з протруювання насіння слід проводити з дотримання вимог техніки безпеки під час роботи з пестицидами і агрохімікатами.\nСтосовно виявлення несанкціонованої речовини оксид етилену (>5 mg/kg – ppm) у неочищеному насінні кунжуту


У Львові завершили гідравлічні випробування: графік відновлення води - суспільство - Ваші новини\nСтаном на сьогодні, у повному обсязі проведені гідравлічні випробування теплових мереж. Про це розповіли у пресслужбі міської ради.\nТак ЛКП «Залізничнетеплоенерго» відновило подачу гарячої води споживачам у вказані терміни — з 26 червня. Однак до 13 липня без гарячої води залишається 41 будинок, оскільки вони отримують гарячу воду від котельні на вул. Петлюри, 4а, де зараз тривають ремонтні роботи.\n“Зараз триває ліквідація аварійних ситуацій, виявлених на трубопроводах під час гідравліки.\nНагадаю, що гідравлічні випробування, хоча створюють незручності для мешканців, та дозволяють швидко увійти в опалювальний сезон, і стабільно та безаварійно його провести”,\n— наголосила Ірина Маруняк, заступниця міського голови Львова з питань житлово-комунального господарства.\nЗа інформацією ЛМКП «Львівтеплоенерго», у результаті гідравліки було виявлено 85 дефектів на магістральних трубопроводах від ТЕЦ-1 і ТЦ «Північна». Однак, не зважаючи на це, підприємство планує частині споживачів відновити подачу гарячої води раніше встановленого терміну, а саме:


Білорусь: сотні затриманих, насильство, водомети і світлошумові гранати (фото, відео) – Говорить Дрогобиччина\nБілорусь: сотні затриманих,…\nБілорусь: сотні затриманих, насильство, водомети і світлошумові гранати (фото, відео)\nВ ході акцій протесту в Білорусі у неділю затримані сотні людей, із них десятки журналістів, у Мінську силовики неодноразово застосовували водомети. Пише Українська правда, передає Говорить Дрогобиччина.\nПравозахисний центр “Весна” публікує імена затриманих. Станом на 20:00 у списку вже більше 300 прізвищ, він постійно доповнюється. Більшість людей було затримано в Мінську.\nБіля станції метро “Пушкінська” сталася жорстка сутичка демонстрантів і ОМОНу. Після того, як силовики затримали кількох людей і почали бити як мінімум одну людину кийками, в їхній бік полетіли предмети, в тому числі пляшки, також демонстранти полізли на ОМОН з кулаками. В результаті люди в шоломах і балаклавах залізли у свій мікроавтобус і поїхали.\nТакож недалеко від ТЦ “Корона” невідомі в балаклавах і шоломах били кийками лежачого на землі.\nТакож у неділю були затримані близько трьох десятків співробітників ЗМІ, які працюють на маршах. У Мінську пресу доставляли в Жовтневе РУВС “для перевірки документів”. Ближче до 17-ї години почали випускати перших журналістів.


На Харківщині жінка за «фермерською схемою» незаконно отримала землі на 6 млн грн — Бардак Харьков | Новости Харькова | Bardak.kharkov.ua\nНа Харківщині жінка за «фермерською схемою» незаконно отримала землі на 6 млн грн\n14/11/2018 14/11/2018 Андрей Тихий Прокуратура Харьковской области\nУ Харківській області жінка через фіктивне фермерське господарство отримала землі на 6 млн грн.\nЗа даними відомства, місцева прокуратура № 2 направила до Печенізького районного суду області 12 позовів про повернення державі з незаконного користування 60 га сільгоспземель.\nЯк розповів керівник місцевої прокуратури Олександр Фільчаков, йдеться про ділянки у Печенізькому районі загальною вартістю понад 6 млн грн. Про їх незаконну приватизацію стало відомо під час розслідування одного з кримінальних проваджень.\nЗазначені території у 2014 році отримала в оренду громадянка для ведення фермерського господарства. Однак насправді жінка не мала жодного наміру займатися фермерством, а бажала лише безкоштовно, поза процедурою земельних торгів, приватизувати землю. Для цього вона формально створила фермерське господарство, членами якого зробила своїх родичів. Лише за місяць після створення ФГ 60 га земель розділили між 12 його членами. А ще за півроку вони безоплатно приватизували ділянки за так званою процедурою «розпаювання фермерського господарства».\nОдразу після приватизації голова господарства розпочала його ліквідацію. При цьому ФГ не проіснувало й одного сільськогосподарського сезону та жодного разу не використовувало надану землю за призначенням.\nБільше того, члени господарства також отримали ділянки з низкою порушень. Землі перебували в оренді фізичної особи, а не ФГ, як того вимагає законодавство для їх приватизації; до заяв про приватизацію не долучені обґрунтування розміру ділянок та документи, що посвідчують досвід роботи нових власників у сільському господарстві або наявність аграрної освіти; передача земель у приватну власність відбулася до припинення їх оренди головою ФГ; розмір ділянок перевищував середній розмір земельного паю на відповідній території; проекти землеустрою не пройшли обов’язкової державної експертизи.\nЗважаючи на виявлені порушення, прокуратура звернулася з відповідними позовами до суду.\n← Опалювальний сезон у розпалі: У харківському парку з’явився «фонтан» з окропу\nУ Кернеса віддадуть понад півмільйона за монтаж та охорону головної ялинки міста →\nНа Харківщині суд відпустив росіянина, який викрадав дорожні знаки на трасі\n07/04/2018 Михаил Чеботарев 0\nНа Харьковщине нашли еще партию опасной рыбы\n15/12/2017 Анастасия Богаторенко 0\nНа Харьковщине из-за возгорания сухостоя погибли шесть человек


Дім — Страница 4 — JURNAL\nАстрологи назвали вічномолоді знаки Зодіаку. Астрологи назвали знаки Зодіаку, які з роками стають тільки кращими. У зрілості вони набувають особливого шарму, а їх молодість триває набагато довше, ніж у всіх […]\nВ тому, що поїздка до Єгипту зірвалася, Катерина Максимівна звинуватила невістку. Ну звичайно, хто ж ще? Звикла вона, що син кожного року робив мамі такий подарунок. – Вибачте, але ми […]\nНайсмачніше варення з черешні! Варю вже багато років, жодної баночки не лишається, таке воно смачне! Ось-ось достигнуть черешеньки і настане час готувати цю соковиту, в міру солодку смакоту – літечко в баночках\nОсь-ось достигнуть черешеньки і настане час готувати цю соковиту, в міру солодку смакоту – спробуйте і ви! Інгредієнти на дві 1 л ємності або на чотири 0,5 л: черешня – […]\nМені 49 років. Я звичайна жінка. Можна сказати, сіра миша. Неприваблива, не володарка гарної фігури. Самотня. Заміжньою не була і не хочу, тому що вважаю, що чоловіки майже все однакові, їм тільки наповнити черево і валятися на дивані. Я єдина дитина в сім’ї. Ні сестер, ні братів. Є двоюрідні, але я з ними не спілкуюся. Я недобра, цинічна, нікого не люблю. Не люблю дітей. Батьки мої старі живуть в Дніпрі. Вирішила помити холодильник і повикидати всі старі заморозки – пельмені, котлети\nМені 49 років. Я звичайна жінка. Можна сказати, сіра миша. Неприваблива, не володарка гарної фігури. Самотня. Заміжньою не була і не хочу, тому що вважаю, що чоловіки майже все однакові, […]\nЯк же соромно визнати, що дитина, в яку я вклала всю душу і присвятила все життя, просто нероба. Так, таким виріс мій син. Прикро, і досі не збагну, чому так сталося. Сусідам я розповідаю, що мій Женя працює програмістом вдома, тому не виходить з нашої квартири. Що живе зі мною, тому що залишив квартиру колишній дружині і дочці. Але це все казки для знайомих\nЯк же соромно визнати, що дитина, в яку я вклала всю душу і присвятила все життя, просто нероба. Так, таким виріс мій син. Прикро, і досі не збагну, чому так […]\nПривіт друзі! В цій статті ми вам розповімо рецепт дуже смачних олупців. Готуємо смачнющі голубці з картоплею та грибною підливою, які і до святкового столу пасуватимуть: Повідомляє miysvit.pp.ua Крок 1: […]\nЦе просто приголомшливий спосіб засолу риби! Цим рецептом зі мною поділилася моя подруга, яка багато років прожила на Далекому Сході. А вже там-то знають толк в таких речах. Так можна […]\nУ господарстві завжди все стане в нагоді. Це стосується і різних пробок. Наприклад , пробка від вина або шампанського, зроблена з коркового дерева. Якщо розрізати її на дві частини, в кожну вставити шурупи, […]\nНеймовірно смачний салат “Мексика”. Дуже швидкий у приготуванні, варити нічого не потрібно, а просто змішати і готово.\nКоли часу на підготовку зовсім немає, а потрібно приготувати щось смачне, ситне, та ще й гарне – тоді приготуйте цей салатик! Інгредієнти: копчена ковбаса – 200 гр; сир – 200 […]\n<< Предыдущая 1 2 3 4 5 6 … 95 Следующая >>


Естонія призначила послом в Україні Керсті Кальюлайда » Слово і Діло\nЕстонія призначила нового посла в Україні\n12 липня 2019, 00:00\nПрезидент Естонії Керсті Кальюлайд призначила нового посла Естонської Республіки в Україні.\nПро це повідомляє «Слово і Дело» з посиланням на сайт канцелярії глави держави.\nНовим Послом Естонії в Україні став Каймо Куусе. Як зазначається, Кальюлайд призначила нового посла і відкликала нинішнього посла Герта Антса.\nПопередній президент Естонської Республіки Тоомас Хендрік Ільвес затвердив Герт Антсу послом Естонії в Києві в 2016 році.\nРаніше в Естонії відбулися військові навчання за участю України.\nТакож нагадаємо, в Естонії затвердили склад нового уряду.\nВ Естонії позбавили звань колишнього військового, який був шпигуном РФ 8 березня 2019, 19:38\nНа виборах у Естонії перемогла опозиційна партія 4 березня 2019, 07:40\nУряд Естонії пішов у відставку 5 квітня 2019, 01:00


Квиток на космічний політ з Джеффом Безосом продали на аукціоні за $28 млн | processer.media\nКвиток на космічний політ з Джеффом Безосом продали на аукціоні за $28 млн\n· Monday June 14th, 2021 482\nКомпанія Джефф Безоса Blue Origin продала квиток на космічний політ за $28 млн на аукціоні. Онлайн-трансляція торгів велася на сайті компанії.\nІм’я переможця буде названо через декілька тижнів. Він полетить в космос 20 липня на кораблі New Shepard разом з Джеффом Безосом і його братом Марком, а також ще одним пасажиром, ім’я якого не повідомляється.\nТорги за квиток на корабель почалися в травні. У них взяли участь близько 7600 осіб з 159 країн.\nУсі $28 млн будуть передані фонду Club for the Future, заснованому Blue Origin. Ця некомерційна організація покликана «надихати майбутні покоління на вибір професій в сферах науки, технологій, інженерії та математики», а також допомагати в роботі над ідеєю життя в космосі.\nНиколай Шелудько· Friday March 5th, 2021 424\nПідготовка Джеффа Безоса разом з іншими членами екіпажу почнеться за два дні до запуску 20 липня. Під час польоту вони перетнуть лінію Кармана (100 км над рівнем моря). Потім їм дозволять розстебнути ремені і протягом 3 хвилин перебувати в невагомості. Після цього New Shepard повернеться Землю.\nНагадаємо, мільярдер Джефф Безос разом зі своїм братом полетить в космос


«Асорті» не наш: чому російська торговельна мережа йде з Криму\n21 Січень 2019, 08:30\nМагазин мережі «Асорті-Продукт» у Сімферополі\nУ Криму скорочується мережа магазинів торгової мережі «Асорті-Продукт» із російського Ростова. Ця компанія стала єдиною, що зайшла до санкційної зони півострова без боязні потрапити в «чорні списки». Її представники декларували амбітні плани щодо розвитку торговельної мережі на півострові. Але через трохи більше, ніж два роки виявилося, що «Асорті-Продукт» згортає діяльність на кримському ринку.\nОдним із перших у Сімферополі закрився магазин «Асорті-Продукт», розташований на вулиці 60-річчя Жовтня. Покупців тут не чекали вже з 1 січня, про що повідомлялося в оголошенні. Як стверджують колишні співробітники магазину, аналогічна доля чекає інші торгові об'єкти мережі, які розташовані в різних районах міста.\nНаразі продовжує працювати основний магазин «Асорті-Продукт» ‒ у центрі Сімферополя (в будівлі Центрального універмагу). До 2014 року там розташовувався супермаркет української мережі «Сільпо».\nМагазин «Асорті-Продукт» у Сімферополі\nСпівробітники цього магазину розповідають, що, ймовірно, навесні закриється і він. Зараз вони допродають товари, звезені сюди з уже закритих магазинів.\nКримські плани наполовину\nЯк відомо, «Асорті-Продукт» стала першою та єдиною російською компанією, що безпосередньо зайшла на півострів 2016 року. Інші російські мережі або бояться кримського ринку, або працюють із ним приховано, через посередників.\nОсновний асортимент торгової мережі ‒ м'ясо-ковбасні вироби, бакалія, кондитерська продукція та вода.\nУ Сімферополі з 2016 року були відкриті дев'ять магазинів мережі формату «магазин біля дому». За словами начальника управління торгівлі та сфери послуг Сімферопольської міськради Інни Шевченко, «Асорті-продукт» зайняв приміщення магазинів, які раніше належали українській продуктовій мережі «Світязь», що об'єднувала в місті десять магазинів площею від 200 до 1000 кв. метрів.\nЯк розповідав російським ЗМІ керівник мережі «Асорті-продукт» Борис Шаповалов, інвестиції в ці магазини склали більше 20 мільйонів рублів. А всього, за його словами, планувалося відкрити в Криму 20 мережевих магазинів.\nРеалізувати ці плани вдалося лише наполовину. Наразі на сайті «Асорті-продукт» значаться тільки 12 кримських магазинів: дев'ять ‒ у Сімферополі, два ‒ в Севастополі та один ‒ в Євпаторії.\nМи спробували зв'язатися з власниками мережі, щоб з'ясувати, з чим пов'язане закриття магазинів, але за жодним із телефонів, які є у відкритому доступі, нам не відповіли. Упродовж двох останніх днів мовчали й телефони двох «гарячих ліній» магазинів, зазначені на сайті мережі «Асорті-Продукт».\nУ Міністерстві промислової політики підконтрольного Росії уряду Криму підтвердили, що в Сімферополі закриваються кілька магазинів продуктового ритейлера. «Наскільки нам відомо, вони дійсно скорочують кількість магазинів, але, ймовірно, не збираються йти зовсім. Це питання не регулюється: підприємці, власники бізнесу самостійно ухвалюють рішення про присутність своєї торгової мережі в регіоні, самі вирішують ‒ цікаво їм чи ні», ‒ сказали в прес-службі відомства.\nБез логістичного центру та прибутку\nПродовольча мережа «Асорті-Продукт» належить ростовському підприємцю Петру Богодухову. Мережа займається роздрібною торгівлею продуктами, включаючи напої та тютюнові вироби. Окрім Криму, вона також працює в Ростові, Московській області, Краснодарському та Ставропольському краї, Абхазії та Чеченській республіці.\nДиректор компанії з розвитку мережі в Криму Віталій Кобченко повідомляв журналістам, що «Асорті-Продукт» не боїться санкцій, оскільки працює лише на території Росії. При цьому він визнавав, що мережі доведеться зіткнутися з проблемою логістики. «Головна проблема поки ‒ товарне наповнення магазинів. Це, звісно, пов'язано з непростим транспортним сполученням. Звісно, всі підприємства роздрібної торгівлі, що працюють у Криму, чекають на появу мосту через Керченську протоку. З мостом ніяких логістичних проблем для роздрібних мереж не буде», ‒ стверджував він.\nНезабаром з'ясувалося, що в компанії глобальніші плани на Крим. У липні 2016 року голова ради директорів ТОВ «Група Акроком» (співвласник «Асорті») Іван Саввіді повідомляв, що торговельна мережа мала намір не тільки розвивати в Криму свої представництва та власне виробництво, а й шукала місце для будівництва кримського логістичного центру.\n«Будуть збудовані логістичні розподільні центри, тому що вже цій мережі необхідна правильна організація логістики, щоб керувати витратами. Ми вже ставимо перед собою завдання знайти місце, де ми збудуємо сучасний потужний логістичний розподільчий центр», ‒ розповідав він.\nВеликі надії у власників мережі були пов'язані з будівництвом мосту через Керченську протоку. Але в підсумку якраз після його будівництва компанії доводиться йти з Криму.\nЗа інформацією російської бази Rusprofile, виторг ТОВ «Асорті-Продукт» 2016 року становила 122 мільйони рублів, а чистий прибуток ‒ приблизно 10 мільйонів. Однак 2017 року він скоротився понад удвічі ‒ до 81 мільйона рублів (виторг) і 4,1 мільйона прибутку.\n«У них з економікою не зростається»\nПричиною стала висока орендна плата. У них не складаються стосунки з постачальниками. Мені скаржаться покупці на прострочені товари в магазинах\nГолова асоціації «Торгівля Криму» Сергій Макеєв повідомив Крим.Реалії, що, за його інформацією, ритейлер має намір не просто скоротити кількість своїх кримських магазинів, але й зовсім покинути півострів. «Причиною, наскільки мені відомо, стала висока орендна плата. Вони її не витягують. Знаю, що у них з економікою не зростається і вони йдуть з Криму. У мене є інформація, що у них не складаються стосунки з постачальниками. Мені скаржаться покупці на товари з завершеним терміном придатності в магазинах. Якось вони себе некомфортно тут почувають», ‒ говорить він.\nМакеєв також упевнений, що вихід «Асорті-Продукт» з Криму не вплине на ситуацію на ринку півострова: «Мережевий ритейл у Криму розвинений слабко, він займає всього 25% ринку. Але я не думаю, що закриття цих магазинів («Асорті-Продукт» ‒ КР) якось дуже вплине на економіку та покупців. У нас досить потужно працюють інші супермаркети: «Ашан», «Метро». У них організовані оптові закупівлі й працюють вони не погано. Але розвитку цієї галузі поки немає».\nГолова Союзу підприємців Севастополя Марат Тюнін, навпаки, вважає відхід російського мережевого ритейлера мінусом для кримського ринку. «Коли багато підприємців працюють на ринку, створюється конкуренція. У кого нижча ціна на товар, у того й купують. Тому чим більше підприємців і торгових мереж зосереджені в одному регіоні, тим краще. Тому що так у людей є вибір», ‒ пояснює він.\nЗа словами Тюніна, у Севастополі багато підприємців теж постраждали через підвищення місцевою владою орендних ставок на торговельні площі. Тому він не здивований, що російський бізнес згортає діяльність у Криму.