Як урізноманітнити урок |ЯкПросто\nНа жаль, для багатьох російських викладачів шаблон, коли всі діти повинні ходити по струнці, а викладач говорить те, що є єдино вірним, є звичайною справою. Подібна ситуація ніяк не сприяє засвоєнню дітьми матеріалу і, тим більше, якості здобутої освіти. Тому цілком обгрунтовано виникає питання: як же урізноманітнити урок?\nПриклад 1. Застосування розвиваючих ігор. Ще за радянських часів було відзначено, що ігрова форма уроку, особливо в учнів молодших класів, сприяє швидкому і безболісному засвоєнню дітьми навчального матеріалу. Наприклад, на уроці російської мови молодших класів можна застосувати гру, де вчитель, запропонувавши якийсь корінь слова, пропонує дітям написати якомога більшу кількість слів з цим коренем.\nПриклад 2. Заняття поза класом. Дійсно, з часом у дитини, особливо навчається в молодшому класі, виникає свого роду неприязнь до того класу, де він проводить час практично всіх занять, крім, хіба що, фізичну підготовку. Тому, якщо предмет має на увазі під собою отримання знань про природу або навколишньому світі (наприклад, природознавство), то є можливість організувати заняття на природі: у міському парку, біля водойми, в поруч розташованій лісі, якщо дозволяють умови. Діти зможуть на живих прикладах переконатися в тому, що досліджувані ними поняття цілком застосовні до реального життя. На уроці читання можна, наприклад, відвідувати літературні виставки, музеї чи підліткові літературні вечори.\nЗазначені вище методи цілком застосовні до учнів усіх класів. Але в учнів старших класів є одна відмітна риса, яка особливо яскраво виражена у віці 15-17 років. Це потреба в самовираженні. Виходячи з цього, вчителю варто дозволити учням висловлювати свою думку з того чи іншого навчального питання, показуючи тим свою повагу до підіймається у навчальній програмі питань. Особливо це стосується на уроках суспільствознавства, суспільствознавства, історії, літературі.


Игорь Кондратюк - Страница чата - Главред\nТаке питання: якщо порівнювати «Караоке на Майдані», яке було в вашому уявленні, коли ви тільки задумували його створити, і «Караоке на Майдані», яке воно існує сьогодні, то наскільки дійсне відповідає тому, що вимріяли ви? Ваш задум реалізувався на всі 100%, чи й досі залишаються якісь речі, що б ви хотіли додати, видозмінити абощо? Дякую за відповідь.\nМи з Андрієм Козловим, як автори, в принципі не могли навіть подумати, що "Караоке на Майдані" буде існувати так довго. Тому свій задум ми реалізували на всі 1000%! Ми думали, що така передача, нехай не "одноднєвка", але всього на пару років, і все.\nЗ точки зору телебачення, "Караоке на Майдані" відбувається в не дуже красивій, гламурній зйомці. Як я жартую, це передача минулого тисячоліття, навіть не століття. Ми й гадки не мали, що вона так надовго затримається. А вона затрималася, тому що давала головне, що потрібно телеканалу (навіть не глядачеві) – показники і рейтинги.\nІгоре Васильовичу, як гадаєте, що спонукає людей, які не мають ані слуху, ані голосу, «ощасливлювати» своїм «талантом» усіх глядачів, виходячи до камер в тому ж «Караоке» або різного штибу талант-шоу?:) Скажу, як глядач, буває, що стає аж ніяково за таких людей, аж замружуєшся, бо хочеться, щоб ця «хвилина позору» для такої людини якомога швидше закінчилася. Чи складно вам казати таким людям прямо, що їм ліпше присвятити себе чомусь іншому, не музиці, не співу?\nУ "Караоке на Майдані", як і в будь-якому талант-шоу, ви іноді можете побачити фріків. Так само і глядачі "Х-фактору" бували збентежені: "Як можна приходити на "Х-фактор", не маючи голосу?!".\nІ – ні, мені складно говорити таким людям, що їм ліпше присвятити себе чомусь іншому, а не співу. Ви неодноразово могли це чути від мене в "Х-факторі" та дуже багато разів у "Караоке на Майдані".\nЯкий період становлення і життя телепроекту «Караоке на Майдані» був найскладнішим, і чому, через які випробування чи проблеми?\nТаких періодів було три.\nДругий складний період був, коли я пішов із "Інтера". Я всього двічі змінював канали, і обидва рази мені вдалося пройти "безшовно", тобто в цю неділю я на "Інтері", а в наступну - я вже на "Плюсах". Мені здається, такого нікому не вдавалося робити на телебаченні. Але мені пощастило.\nНа вашу думку, в чому полягає рецепт довголіття вашого дітища – «Караоке»?\nРецепт довголіття в ефірах полягає в тому, що мені як продюсеру вдавалося 20 років підписувати контракти з каналами. Це – головний рецепт, як би смішно це не звучало.\nІнший рецепт: це – народна гра, народна програма, в якій люди приходять без кастингів та грошей та просто неба бавляться й визначають найкращого співака. Це – відповідь на запитання про те, чому люди і досі продовжують проходити у величезній кількості брати участь у "Караоке на Майдані". Людям це подобаються, і вони знають, що є шанс якимось чином "зафігурувати".\nІгоре, розкажіть, а чи бувало так, що власники телеканалів, на яких виходила ваша програма, або редактори цих каналів намагалися вас змусити щось змінити в «Караоке на Майдані»?\nВ "Караоке на Майдані" неможливо змінити щось без мого та Андрія Козлова дозволу, тому що це – наша авторська програма. Я категорично забороняв втручатися адміністративними способами в передачу. Я приймаю будь-які підказки і поради, тому що я – нормальна людина і знаю, що гарні зміни йдуть на користь. Але втручатися і диктувати щось мені неможливо, така в мене натура.\nСкажіть відверто, а бувало так, що вам якісь, умовно кажучи, «багаті дяді» намагалися нав’язати своїх протеже, аби засвітити їх у телевізорі та дати їм путівку на сцену? Пропонували хабарі за розкрутку новачків завдяки вашим програмам?\nБувало. Але це їм нічого не давало.\nЧи часто протягом останніх років люди на «Караоке» виявляють бажання заспівати пісні Лорак, Повалій, Лободи – ті, які у нас прославилися своєю любов’ю до Росії? І як ви чините в такому випадку, не заперечуєте?\nЗ 2014 року ми заборонили співати пісні Лорак, Повалій і Лободи в передачах. Пару разів вони проскакували, але там були безвихідні ситуації. Що стосується пісень Повалій і Лободи, то це на самому початку була "палка о двух концах", тому що, наприклад, пісня Лободи "40 градусов" – її написав Діма Монатік, і, якби ця пісня пролунала в "Караоке", Монатік би отримав роялті. Тобто українські автори їхніх пісень у разі виконання цих творів у передачі отримали б роялті.\nЧи можливе відродження «Шансу», який був тісно пов’язаний із «Караоке»?\nСтаном на сьогодні це неможливо. Зараз поки що не бачу такої можливості. Спочатку мені взагалі здалося це безглуздим – робити цю програму без Андрія Кузьменка. Зараз я розумію, що це може бути без Андрія, якщо ми пам'яті Андрія присвятимо всі ці "Шанси". Але поки що – ні. Про це переговори не ведуться.\nКого з артистів, що стали відомим широкому загалу вперше саме завдяки Караоке, ви особисто вважаєте «перлами», вашими справжніми знахідками-скарбами? Ким пишаєтеся, бо певним чином доклали руку до їх артистичної кар’єри?\nЗ тих, хто виступав у "Караоке на Майдані", мені здається, найкрутішим музикантом у всіх відношеннях, до речі, рекордсменом з кількості перемог у талант-шоу, є Павло Табаков. Він брав участь у "Караоке", "Шансі", а потім – у "Голосі".\nПане Ігоре, таке прохання - поділіться вашим найяскравішим спогадом про Кузьму? Що зараз найчастіше згадуєте про Скрябіна?\nНайяскравішим спогадом я не можу поділитися, тому що не маю якогось одного вау-спогаду.\nЧи є у вас задумки якихось нових телепроектів, які б ви хотіли запустити замість/після чи паралельно з «Караоке»?\nНаразі думки є, але передачі нема. Немає значення, які в тебе думки – має значення те, що ти робиш.\nЯк вам здається, українські пісенні талант-шоу – це, в першу чергу, шоу чи майданчик для пошуку нових «зірок»? І чому так небагатьом із тих, хто став фіналістом чи переможцем талант-шоу, вдалося залишитися на плаву, на сцені? Здебільшого вони стають «зірками-одноденками», які чомусь не можуть будувати кар’єру далі.\nПочнемо з останнього. "Зірки-одноденки" – це ніша, яку хтось повинен заповнювати. Повірте мені, якби у вас досі "зірками номер один" були Тая Повалій і Саша Пономарьов, вам було б тупо скучно жити. "Зірки-одноденки" мають право на існування. Є й "пісні-одноденки", ви їх знаєте: це пісні, які хтось запалює, а потім іде кудись у небуття. Але ці пісні продовжують існувати.\nІгоре Васильовичу, ще в продовження попереднього питання. Ваша професійна думка: чому не склалося успішної кар’єри на сцені у Кривошапка, в якого під час «Х-фактору» була просто шалена популярність?\nМені здається, що у Саші Кривошапка немає стержня, який міг би привести його до успіхів. У нього був талант. У нього була своя специфічна харизма, на любителя – як і всіх артистів. Але Саша – досить "розболтаний" і не цілеспрямований хлопець. Це його і погубило, саме тому він і не скористався тією шаленою популярністю, яка тоді в нього була. Хоча та популярність була трошки скандальною, але не смертельно скандальною, щоб відштовхнути прихильників. От і все.\nКажуть, що молодим виконавцям участь у талант-шоу не тільки дає шанс показати себе, засвітитися, але й психологічно калічить, бо, поки триває шоу, вони відомі, до них прикута увага, вони працюють, співають, а коли шоу закінчується, одразу закінчується і ця казка, яку створював телеканал, часто закінчується і увага до них. Чи правда це так? І ваша порада тим, хто планує брати участь в таких шоу, аби мінімізувати такі можливі негативні наслідки для психіки?\nЄ така історія. Треба це усвідомлювати. І зараз це легко, бо вже було безліч талант-шоу. Повірте, на "Караоке на Майдані" теж багато людей плакали, отримуючи яйця, програючи. Воно того не варте, тепер ми з впевненістю можемо це сказати, дивлячись з висоти 20 років. Але, в будь-якому разі, для людини це є поразкою, яка її бентежить. Але передусім такі поразки є корисними. Крім того, передивившись велику кількість талант-шоу, просто потрібно правильно себе налаштовувати. Участь у талант-шоу не є хрестом на твоїй кар'єрі, якщо раптом тебе не взяли на кастингу, якщо тобі судді сказали "ні", аби ти не пройшов "сліпі випробування", або тебе не почув Кондратюк у "Караоке на Майдані". Треба себе налаштовувати, що це – робота над собою, без якої нічого не буде.\nВітаю. Ігоре, два питання щодо «Євробачення». Перше. Скажіть, кого б ви хотіли бачити представниками України на «Євробаченні» в найближчі роки і чому? Друге. Цікава ваша думка: чому був настільки великий розрив в оцінках глядачів і журі, коли цього року виступав Меловін на «Євробаченні»? Дякую!\nЯ думаю, що з Меловіном судді помилилися. Вони виходили з якихось своїх критеріїв та недооцінили його.\nТак, я не можу сказати, що це була перемога, бо у нас були справді перемоги. Але серед хлопців хто виступив краще? Ніхто. Саша Пономарьов був нижче за кількістю балів, O.Torvald ми й так знаємо, "Гринджоли" ми теж знаємо. Все, більше хлопців від України не було. Данилко виступав у ролі травесті. Він виступав в образі Верки Сердючки з зіркою на голові.\nПане Ігоре, а кого б ви назвали співаком 2018 року, співачкою 2018 року та гуртом 2018 року і чому? З українських, звісно…\nСпівак 2018 року – це, мабуть, Макс Барських. Не Винник. Мені більше подобається молодь. :) Хоча Винник співає крутіше, ніж Барських, у нього є вокал, на відміну від Макса. Зате у Макса є якісь прості мелодії, які мені чимось видаються магічними. Я добре знаю, як вони впливають на публіку.\nЯк ви ставитеся до запровадження квот на українську музику в теле- і радіоефірах? Які зауваження маєте до цієї ідеї, хотіли б щось змінити в ній?\nПрекрасно ставлюся. Зараз скажу – чому.\nДоброго дня, Ігоре Васильовичу! Чи вважаєте ви мудрою ініціативу про квоти на нашу музику? Чому було не зробити українську музику основним наповненням ефірів, квотувати якраз музику виробництва інших країн, особливо обмеживши російський продукт, встановивши межі на кшталт «не більше (наприклад) 3% ефіру»? Заздалегідь дякую за відповідь!\nЦю ініціативу можна було б назвати "мудрою", якби вона була започаткована в 1992 році. Тоді б ми сказали: "Який мудрий Кравчук!". А зараз вона, скоріше, називається рятівною, ініціативою останньої надії.\nЩо в Україні визначає успішність артиста – талант чи гроші продюсера? Чи можна, вкладаючи солідні гроші з посередності зліпити «зірку»?\nМожна. І є такі приклади.\nТакі випадки є, ви їх прекрасно знаєте. Але що це їм дало? Вони збирали палаци в Україні, знімали дорогущі кліпи – це для них було "тусе". З точки зору витрат, це, як для мене попити чай, так для них – зняти два кліпи у Алана Бадоєва .\nХто в Україні формує рамки «формату» на радіо та телебаченні, наскільки зараз актуальна для виконавців ця проблема (коли не хочуть крутити їхню музику, бо «не формат»)? Чи стають зараз ці рамки більш широкими чи розмитими? Ваші думки…\n"Не формату" зараз жити набагато краще, ніж 10-20 років тому. Будь-який "не формат" може знайти свою нішу. Абсолютний "не формат" – група "Гриби", яка, в принципі, є попсою, але в якомусь дурному викладенні, на один рік стали кумирами багатьох. А їх пісня "Между нами тает лед" була визнана найкращою піснею України за версією Yuna. Це дивно, але, тим не менше, це відбулося. Так вирішили експерти, і їх було багато.\nЗа вашими спостереженнями, наскільки готовий український слухач відмовитися від російської музики? Чи він, радше, відмовиться від звичної радіостанції та піде шукати улюбленого російського виконавця в інтернет?\nУкраїнський слухач уже відмовився від російської музики. Переконаний на 100%, роблю такий висновок, виходячи з того, що я чую на радіо.\nЯк ви ставитеся до ідеї обрати в президенти Вакарчука? А Зеленського? Вважаєте це доречним? Ви б проголосували за когось із ним у другом турі?\nНі, не проголосував би ні за Володю, ні за Славу з банальної причини. Володя і Слава – круті в своєму бізнесі: Слава – в шоу-бізнесі та гурті "Океан Ельзи", а Володя – в проекті "Квартал 95". Взагалі, Зеленський – це найпродуктивніший телевізійний продюсер усіх часів і народів на теренах України. Але у них обох абсолютно немає ніякого політичного досвіду. Не вміючи загрібати, можно проколоти ноги граблями. Це – елементарні речі, і вони це розуміють.\nТе саме стосується і Вакарчука. Він – прекрасний каналізатор громадських думок. Його слово, сказане у Twitter, важить набагато більше, ніж слово 75% депутатів, за яке вони заплатять і запостять собі в постах у Фейсбуці. До речі, Вакарчук вже колись вляпався в політику і з неї позорно втік, бо це був шок для нього.\nХто диктує тенденції на музичному ринку України? Чи не виходить так, що український слухач повинен «вживати» те, що йому нав’язують ті, хто у нас «розкручує» виконавців та визначає «форматність» в ефірах?\nВ принципі, музичні тенденції в Україні нав'язують музичні продюсери. Всі, кого ви знаєте: Нікітін, Квінта тощо. Я маю на увазі тих, хто пише музику і продюсує виконавців. Вони здатні нав'язувати це, бо у них є артисти, які виконують певний репертуар. Якщо говорити про "нав'язування" в нормальному сенсі цього слова.\nТа ж Kazka - вони виступали на "Х-факторі", але не думаю, що цей проект дав їм шалену популярність. У них просто "вистрілила" пісня. Кажуть, що це була зовсім випадкова історія. Вперше я почув їхню пісню "Плакала", коли їхав у машині і слухав радіо. І пісня мене чимось зачепила. Це феномен пісні.\nЯк відомо, з’явився проект постанови, яким хочуть позбавити звань народних та заслужених артистів України Лорак, Повалій, Лободу, Кіркорова з Басковим. Як ви його оцінюєте? Наскільки зараз важливі ці звання в Україні? Чи стане це пересторогою для інших наших артистів, щоб не надто захоплюватися виступами в РФ?\nЦе три взагалі різних питання, які ніяк між собою не пов'язані.\nТобто це просто неможливо зробити, це наче спробувати повернути час у зворотньому напрямку.\nІгоре Васильовичу, як експерт, що знається на тонкощах і законах музичного ринку, поясніть, з чим пов’язаний шалений успіх пісні «Плакала» гурту «Казка»? Завдяки чому вони потрапили до світового чарту? І ще – що ви думаєте про переспівування цієї пісні в Росії в перекладі на російську маловідомими виконавцями (а це відбувається масово – можна глянути на ютюбі, скільки російськомовних версій)?\nТе, що пісню "Плакала" перекладають на російську, може, навіть на евенкійську і бурятську, є ще одним свідченням справжньої популярності цієї пісні. А перекладають тому, що 90% слів просто не розуміють. Чому ми перекладали пісню "Синий иней", а не співаємо "One way ticket"? Тому що нам так цікавіше співпереживати пісні.\nУ нас довго дискутують з приводу того, як реінтегрувати Донбас в Україну з політичної точки зору. А що потрібно робити з людьми – як реінтегрувати їхні уми, свідомість? Що тут в силах зробити люди від мистецтва, культурні діячі? Чи можливо взагалі певну частину населення навчити (або змусити) більше любити українське, особливо більш старших людей зі сходу країни, для яких, що б там не казали, російська залишатиметься основною мовою спілкування, класика російської та зарубіжної літератури більш цікавою, які дивитимуться з більшим задоволенням старі радянські фільми?\nЯ є прихильником дуже простої історії, яка насправді є найскладнішою – провести таку реінтеграцію насильно. З банальної причини: Донбас є українською територією, а бандитизму на окремо взятій ділянці української території, тим більше, пов'язаного з агресією Росії, просто не повинно існувати. А що думають ті люди, які там живуть, мені абсолютно байдуже, навіть плювати на це. Якщо хтось із них не може реінтегруватися в український простір, свідомість, то немає жодних моральних підстав утримувати цих людей в Україні – "чемодан, вокзал, Ростов". Ця прекрасна фраза, до речі, працює і для тих українців, які "не хочуть жити в цьому українському срачі" і виїжджають у США. Чомусь у нас не переймаються з приводу того, що робити з людьми, які виїжджають у Штати. Чому ми тоді переймаємося тими людьми, які тупо не "в'їхали", в якій саме країні вони опинилися в 1991 році? Причини полягають у тому, що там просто немає корінного народу Донбасу. Тож – або живи собі мовчки і слухай у навушниках Філіпа Кіркорова, плач і уміляйся та приймай українські правила, або "до свіданія".\nЧим можна пояснити феномен популярності Олега Винника?:) Це протягом останніх пари років він почав активно світитися на телеекранах, а до того його не було в телевізорі, але на його концертах були аншлаги… Що це за явище в українській музиці?)\nПояснити легко: він подобається жінкам, і у нього елементарно легкі пісні, в яких пару слів можна повторювати, навіть не маючи голосу.\nЩо за явище в українській музиці – Олег Винник? Як ви бачите, це справжнє явище. У день концерта Олега Винника о шостій вечора все вимерло перед Палацом спорту – там нікого не було, жодної черги, бо його прихильниці за годину до початку вже чемно сиділи на місцях і чекали. Найвихованіша публіка! А ви кажете "в чому феномен". :) Феномен у тому, що він подобається. І кожен артист прагне мати феномен Олега Винника.\nЩо ви думаєте про радянську естраду? Чи погоджуєтеся ви з тим, що раніше співаками ставали справді талановиті і самобутні люди, а не так, як зараз?\nФігня! Було багато класних і цікавих артистів, які співали іноді дуже непогані пісні. Але феномену радянської естради немає. Це просто була естрада країни Радянський Союз. Через 53 роки поговоримо про феномен української музики, естради та поп-культури. Але щодо радянської естради, то я не бачу там феномену взагалі. Це був просто певний період життя, який зачепив багатьох людей, і зараз це пісні їхньої молодості. А музика – це завжди дуже ностальгійна річ.\nЗ початком війни стало модним серед українських артистів створювати пісні про неї, серед українських режисерів - знімати кіно на цю тему. І для певної аудиторії це стало маркером: якщо є така пісня або фільм, то «свій», якщо ні - тут уже виникають запитання… Отже, питання: наскільки часто митці просто піаряться на цій темі, записуючи пісні на злобу дня, а не від душі, бо це «модно» або просто, щоб бути в тренді?\nПитання кон'юнктури було завжди. Є такий Нікіта Міхалков і його родина. Так от, всі уже дійшли до висновку, що це дуже кон'юнктурна сім'я: папа написав гімн Радянського Союзу, цей створював байопіки про прекрасне радянське життя... Все це кон'юнктурно, хоча, безперечно, вони – талановиті.\nМіністр культури Нищук якось вступився за лайку та еротику на театральній сцені, в літературі тощо - мовляв, їх використання інколи доцільне. А як до цього ставитеся ви? Може, краще, щоб публіка піднімалася до рівня мистецтва, а не воно опускалося до її рівня?\nДо лайки я ставлюся дуже погано. І навіть не через те, що пишете ви: "щоб публіка піднімалася до рівня мистецтва, а не воно опускалося до її рівня". Це дуже дискусійна тема в мистецтві, і дискутують з цього приводу давним-давно. Еротику я сприймаю нормально, а лайку не сприймаю. Але, вибачте, слово "f*ck" ви багато разів чули в американських фільмах, навіть якщо вони були дубльовані. Мені це категорично не подобається. Я можу піти з вистави чи фільму, де вживається нецензурна лексика частіше, ніж один раз.\nЯк на українських виконавцях позначилося те, що в Україну припинився потік російських гастролерів-артистів?\nДуже класно. На концертах наших виконавців тепер аншлаги в Палаці спорту і в палаці "Україна". І я радий, що зникла конкуренція. У даному випадку відсутність конкуренції мене не бентежить. Тому що ця конкуренція раніше була штучно спрямована в бік Росії, і Україна віддавала росіянам більше можливостей для виступів, тому що у них просто більше грошей. Наприклад, орендувати палац "Україна" для росіянина це просто плювок, бо наступного дня він поїде в Мінводи і десять таких оренд відпрацює. А нам це було дорожче. Бо у нас просто менше нетто грошової ваги в шоу-бізнеси.\nІгоре Васильовичу, поділіться, будь ласка, вашим баченням того, як слід карати українських виконавців, що їздять в Росію з виступами або за «самоварами» чи «грамофонами»? Чи потрібно взагалі карати? Чи це особиста справа кожного? Бо варіантів обговорювалося дуже багато (і спеціальне титрування таких співаків, і зобов’язання для них платити спеціальний податок з заробленого в РФ, і позбавлення звань тощо, тощо), який шлях вам видається більш дієвим?\nУкраїнських виконавців, які виступають у Росії, мені здається, потрібно називати колаборантами. Якби ви були колаборантом у Другій світовій війні, це б означало для вас, як мінімум, ув'язнення і обмеження у громадянських правах. Інакше кажучи, всі ті, хто їздить до Росії, не повинен мати права голосувати й бути обраним. І ці люди мають розуміти, що будь-який їхній приїзд у країну може закінчитися для них трагічно, тому що з'явиться хтось, хто щойно приїхав з "передка", і кому захочеться дати їм по пиці. І я не буду бачити нічого поганого в тому, що ця людина дасть такому гастролеру по пиці, тому що це буде просто боротьба з рашизмом.\nСпеціальний податок – це нонсенс. Ніхто в Україні і Росії не може відслідкувати доходи українських гастролерів там із концертів. Навіть якщо продаються квитки, то не відомо, на яких підставах вони продаються. Як правило, є предоплата, якщо артист крутий і точно збере зал, а потім може бути спонсорська підтримка абощо. Тобто це повна маячня, яку Кириленко колись сказав в ефірі. Я був на тому ефірі і заперечив йому, сказавши: "Ви ніколи не були в шоу-бізнесі і не знаєте, як це працює".\nЯк, за вашими спостереженнями, за роки незалежності України змінилися музичні смаки українців?\nЦе питання на три години лекції, яку до того треба скласти, а питання дослідити.\nІгоре, дуже цікаво почути ваші думки… От коли Донбас повернеться під контроль України, як вам здається, чи потрібно на тих територіях швидко і оперативно проводити ті ж процеси українізації, декомунізації, квотування в музиці і т.д., як на решті території країни, чи краще не дратувати тамтешніх людей? І ще – кого з українських співаків на Донбас після повернення слід було би відправляти з концертами в першу чергу когось типу Ореста Лютого (Антіна Мухарського) чи когось типу Олега Винника, чи якийсь «Лісапетний батальйон»?\nТак, безумовно. Донбас – це територія України. Головна проблема всіх цих "мінських бодяг" полягає в тому, що там мають відбутися вибори за українськими законами. Тобто та кількість лайно-партій, які там є, повинні мати осередки. Зараз це абсолютно нереально.\nТому має бути проведена і українізація, і декомунізація... Леніна з центру Донецька нехай куплять Колєсніков аба Ахмєтов і поставлять собі на дачі.\nЗараз чимало артистів їздять з виступами в прифронтові міста, звільнені міста або й на передову до бійців. Як ви ставитеся до таких концертів? Що вони дають? Чи вважаєте ви доцільним якимсь чином мотивувати співаків, щоб їх туди їхало якомога більше?\nСтавлюся прекрасно. Бо це – моральна підтримка наших бійців, яким важко, тому що вони ведуть позиційну війну. Армія – це така структура, яка хоче стріляти, звільняти і проводити активні дії. Такі концерти дають їм змогу зрозуміти, що вони не покинуті самі в окопах і казармах. І ті люди, яких наші бійці слухають по радіо, їх також підтримують. Це – прекрасна історія.\nЩо ви думаєте про політичні кульбіти Анастасії Приходько? Чи є користь від співаків в політиці, по-вашому? Адже вона – не перша.\nЯ не розумію, чому вона пішла в політику, хоча вона мала на це повне право як громадянка України. Лише з часом буде відомо, чи був це саме "політичний кульбіт".\nЧи є серед українських пісень, що з’явилися протягом, скажімо, останнього десятиліття, такі, які, з вашої точки зору, стануть класикою, які співатиме не одне покоління, які стануть легендарними?\nЗвісно! Будь ласка – уже стали класикою пісні Кузьми Скрябіна. Після того, як Андрія не стало, ми зрозуміли, що такого шару пісень ніхто не пише. Можна по-різному ставитися до їх глибини і цікавості, але такої музики ніхто не робить.\nКласикою стануть багато пісень Вкарчука. Однозначно класикою вже стане пісня "Плакала" гурту Kazka (ми про неї сьогодні весь час говоримо). Пісня "Знаєш", яку співав Козловський і яку написав на слова Франка Яшин, на мій погляд, також є класикою – це міцно зроблений хіт. "Де би я" Сергія Бабкіна – ця пісня мені дуже подобається. Так само і "Там, де ми є" Тараса Тополі. "Місяць по небу ходе" Наталії Могилевської.\nЧому раніше український артист мав засвітитися в Росії, а тільки після того ставав популярним у себе на батьківщині? І чи вдалося зламати таку закономірність за останній час?\nЦе неправда. Для мене це не так. Я навіть не можу навести прикладів українських артистів, які спочатку стали популярними в Росії, а потім приїхали сюди. Я таких не знаю. Той же Дорн був спочатку в дуеті з Аньою Добриднєвою.\nЗдравствуйте! Игорь Васильевич, расскажите, пожалуйста, почему Дмитриченко, один из самых сильных победителей Караоке и Шанса, не остался в шоубизнесе?\nЦе спитайте у Пєті. Трошки знаю дотичні історії, але не буду це обговорювати. Кожен має право, маючи непересічний і крутий талант, не піти в шоу-бізнес. Зараз у Пєті з його дружиною приватний дитячий садочок, і вони отримують від цієї роботи величезне задоволення.\nЧто вы можете сказать о таком "чуде земли иудейской", как всезнай-с-Одессы Анатолий Вассерман? Не пора ли его проучить?\nЯ не буду його "проучивать". Якщо ви думаєте, що я повинен дати йому по голові, зустрівши на вулиці, то – ні. По-моєму, Анатолій Вассерман просто "тронулся мозгами". Таке буває...\nДобрый день Игорь Васильевич. Расскажите пожалуйста какую книгу вы читали в последний раз и что посоветуете прочитать каждому украинцу?\nБуквально позавчора закінчив другий том фантастики, що для мене абсолютно після школи не притаманно. Це книга китайського фантаста Лю Цісіна. Він написав трилогію: "Задача трех тел", "Темный лес" та "Вечная жизнь смерти".\nКоли ви вирішили, що прийшов час закривати "Караоке..."?\nВирішив насправді не зовсім я – в першу чергу, вирішив канал СТБ, який ухвалив рішення відмовитися від "Караоке" в результаті переформатування. У мене, як продюсера телепередачі "Караоке на Майдані", до цієї передачі багато запитань. Ми трошки затрималися в телевізійному ефірі. Вона не сучасна по картинці. Але "Караоке" – набагато краща подія, аніж передача. Коли я приїжджав у Кам'янець-Подільський торік, знімав там дві передачі, прийшла площа, декілька тисяч людей. Мені багато хто казав тоді, що у них жоден музичний фестиваль біля фортеці не зібрав таку кількість людей жодного разу. Я, як автор цієї гри, розумію, що така подія має право на існування. В Україні після мене придумали ще одну гру – "Розсміши коміка". Ми придумали не шахи, а простішу гру, але завжди з будь-якої кількості людей можна вибрати найкращого співака по принципу "Караоке". Тож як подія, івент, вона працює досі. Також вона досі працює як соціально спрямовані і відкрита програма, яка представляє щире телебачення. Тобто ця передача не про потойбічні сили, не про склоки, не про складності життя, не про розведених батьків – це оптимістична передача.\nІгоре Васильовичу, чи плануєте Ви повернення до суддівського складу "Х-Фактора"? Вас дуже не вистачає на "Х-Факторі".\nДякую, мені про це часто кажуть. Це – ваш стереотип. Якби я не сидів у першому складі журі, ви б розуміли, що там і без мене класно. Це просто звичка.\nІгорю Васильовичу, скажіть, будь ласка, а не хотіли б Ви стати викладачем в якомусь столичному ВНЗ, після того, як підете з телебачення? Я вважаю, ви б дуже добре впоралися з цим завданням, до того ж Ви кандидат біологічних наук !!! Спасибі за відповідь :)\nНі, не хотів би. А науку я вже давно забув, звісно, не настільки, що в мене тепер вітер у голові з точки зору біології і фізики, але майже. Та кількість інформації, яку я сприйняв за останні 20 років існування "Караоке", просто не залишає мені шансів повернутися в науку. Наука – це дуже швидкоплинний і енергійний процес. Якщо ти вискочив із цієї річки на п'ять років, то навряд чи ти повернешся. Хіба що на адміністративні посади, яких я ніколи в житті не прагнув, бо вони мені не цікаві.\nЗ ким з українського шоубізу ви підтримуєте дружні стосунки?\nЯ – людина, яка особливо ні з ким не дружить. У мене приятельські стосунки майже з усіма, окрім пари персонажів, але абсолютно дружніх, напевно, нема. Я ні з ким не жарю шашлики, не їжджу в баню і їжджу на відпочинок, як Міша Осинський із Поляковою родинами. Дружу я з родинами двох фізиків.\nНе розкажу. Мені треба дуже довго напружувати мізки.\nИгорь, какие професиональные, творческие цели вы ставите перед собой на следующий год?\nЯкщо "Караоке на Майдані" остаточно закриється, то я ставлю перед собою задачу все-таки існувати в телевізійному просторі. Ми сколотили занадто багато капіталу, аби просто так його віддати на відкуп Зеленському і компанії.\nИгорь, добрый день. Интересовались ли другие страны покупкой прав на караоке на майдане?\nДо війни "Караоке на Майдані" також ще йшло в Росії один сезон. Називалася програма "Караоке на Арбате". Вона була в тому ж форматі, що ви зараз бачите на каналі СТБ. Програму вів я двома мовами одну й ту саму передачу в різних країнах.\nЧим ви захоплюєтеся в звичайному житті та чи є у вас взагалі вільний час, який ви можете витратити на себе?\nВільного часу в мене вдосталь. Мені зараз 56 років. В такому віці, не залежно від того, наскільки ви є трудоголіком, у вас завжди є можливість мати вільний час, бо з досвідом приходить розуміння, як усе можна робити менш енергозатратно. Тим більше, зараз у мене залишилося тільки "Караоке на Майдані", а діти виросли.\nИгорь, я читала, что вы запустили флешмоб к 20-летию караоке. Расскажите про него подробнее, пожалуйста\nТак, це правда. Флешмоб полягає в наступному. Якщо ви за 20 років існування "Караоке" колись до нас заходили і маєте про це фотку, навіть ще не цифрову, а звичайну, скануйте її та викладіть її в Інстаграмі з хештегом #20роківКараокеНаМайдані і #МоєКараокеНаМайдані. Цей флешмоб покликаний нагадати, що ми святкуємо ювілей. Крім того, Інстаграм і Фейсбук максимум десять років існують в Україні, а "Караоке" – 20 років. Якщо у вас 15 років тому був друг, який фотографував вас на звичайний фотоапарат під час зйомок програми – мені буде дуже цікаво подивитися. Бо це буде або ваша точка зору, точка зору з натовпу, точка зору вашого друга.\nИгорь! Что вы думаете о судьях х-фактора?\nПрекрасні судді. Про їхні недоліки і переваги як суддів можна говорити дуже довго. Це чотири відомі в українському шоу-бізнесі фігури, у яких є своя думка про все, що відбувається на сцені. Я думаю, що серед суддів "Х-фактору" не вистачає музичних критиків і продюсерів. Мені здається, що СТБ вчинив не зовсім правильно, коли посадив у журі чотирьох "зірок". А "Х-фактор", як мені здається, завжди був відмінний від "Голосу" тим, що суддями були різні експерти, які з різних боків могли оцінити таланти людей. Мені здавалося, що це важливо. Продюсери так не вважають...\nІгоре, чи не думали ви про зміну професійної діяльності? Наприклад, за освітою\nНі. Я не буду повертатися в науку, бо це буде моветоном. Хіба що я буду швейцаром Академії наук і буду відкривати двері академікам. Я вже дуже відстав від науки. Мені легше піти в іншу науку – "соціологія телебачення" чи "маркетинг телебачення", ніж в молекулярну біологію і генетику, чи навіть фізику.\nІгоре, доброго дня! Скажіть будь ласка чи виникали труднощі з організацією знімань за кордоном? Які?\nТруднощі завжди виникають у таких випадках. Бо там потрібно орендувати техніку, добиватися дозволу на зйомку. Коли ми знімали в Іспанії, у нас там був партнер і агент – Віра Павловна Новосьолова, вона з Києва свого часу переїхала під Барселону. Труднощі були, але вони не були неперборними.\nИгорь, а сколько людей делает вашу передачу? Много или мало?\nКоли ми виїжджаємо в інше місто робити передачу, їде 26 осіб.\nИгорь, привет! А поделитесь где проходили съемки караоке в целом\n"Караоке на Майдані" є рекордсменом України з кількості населених пунктів, де ми зняли повні передачі. Зараз у Книзі рекордів України фігурує за цим показником програма "Ревізор" – вони стверджують, що зняли передачу у 80 населених пунктах. Але вони знімали не повні програми. В "Ревізорі" в одному випуску йдеться про два різних заклади і різних містах.\nА передача, яка повністю знімається на одному місці – тільки "Караоке". Знімали ми у 82 населених пунктах.І ще є безліч міст, де "Караоке" було без зйомки.\nПравда ли то что певице, которая не имеет больших финансовых ресурсов или связей с людьми из шоу бизнеса не возможно пробиться на большую сцену? Или все таки есть шансы? Может подскажете с чего начать?\nПочніть із запису пари пісень. Якщо ви пишете самі, то це для вас взагалі буде круто. Якщо у вас є автори, нехай вам напишуть пару пісень. Потім запишіть ці пісні на студії, хоча можна і в будь-якому комп'ютері. А потім викладіть в інтернет – побачите реакцію. Якщо реакція буде позитивна, значить, сміливо можете ходити по продюсерах. Вам віддадуть належне, бо продюсери зацікавлені знайти того, на кому можна заробити гроші. Якщо ви така, то вас знайдуть після цих двох пісень.\nЗдравствуйте, Игорь. А как можно попасть к вам на съемки?\nХа-ха, на зйомку! Станом на сьогодні залишалася лише одна зйомка. І відбудеться вона 16 грудня, в неділю, на ВДНГ. Почнемо о 9.30, а закінчимо близько другої. Вхід вільний. Знімаємо фінальну програму року, де переможець отримає автомобиль. А також передачу, присвячену 20-річчю "Караоке", де будуть співати відомі вам артисти, які колись грали і перемагали в "Караоке".\nДобрый день. Скажите не думали ли вы о закрытии "Караоке"?\nДумали. Воно закривається 20 січня 2019 року. Може, завтра раптом якийсь канал мені запропонуємо контракт. Але поки що ми завершуємо виходити на телеканалі СТБ.\nРасскажите про самых известгых выпускников\nЧитайте вище. Можу сказати, хто буде 16 грудня на зйомці: Alyosha, Тарас Тополя, Kadnay, Павло Табаков, Наталка Валевська, Маша Собко, Міла Нітіч, Яна Соломко, Адам Горбатюк (соліст ансамблю "Ватра", зараз пішов у політику, а ще він був добровольцем, який з перших днів пішов в АТО), Олександр Скічко тощо.\nИгорь, а кто вы по образованию?\nЯ – фізик, оптика твердого тіла (викладач фізики). Закінчив Університет Шевченка фізичний факультет у 1984 році.\nИгорь, а сколько вы вместе с женой лет? Как вы сохраняете брак долгим и счастливым?\nЦе дуже довга розмова. Ми живемо уже більше 23 років. Шлюб вдається зберігати, бо ми любимо один одного і терпимо один одного в в різних випадках, які інколи бувають у людей, не залежно від вихованості, темпераменту. Ми – люди, ми еволюціонуємо.\nИгорь, почему вы ушли с х-фактора. Следите ли вы за новыми сезонами и выпусками?\nСлідкую трошки поверхнево. Дивлюся, хто приходить, як себе поводять судді.\nПомните ли Вы хотябы имя женщины, которая написала текст песни ставшей " гимном" караоке на майдане? Будет ли она поощрена ( поздравлена) как то с юбилеем программы?\nНе зрозумів. Я співаю пісню "Караоке на Майдані" – гра для тих, хто любить спів...", тому що цю пісню написав я. Тому навіть не розумію, про що йде мова. Може, є якийсь гімн, який ми колись озвучували? Колись в "Караоке" була рубрика – виконуємо пісні, які ви написали на музику початкової пісні.\nИгорь, добра вам. На заре революции вы заявляли, что лично возьмете автомат в руки и поедете убивать сепаратистов (граждан Украины). Отчего же вы не в окопах? Или вы только языком, или просто погарячились, или приняли сторону сепаров? Отчего вы разжигали ненависть, а теперь мило улыбаетесь, не на фронте?\nТой пост, про який ви зараз говорите, написав не я. Як ми тепер розуміємо, його написали "ольгинські тролі". Той пост був елементом гібридної війни Росії проти нас. Я намагався достукатися до всіх сайтів, які це розмістили. Тоді хтось із них прибирав, хтось залишав.\nСлучалось ли вам попадать в неловкие ситуации на съемках?\nПару разів було. Бувало, що приходили люди і до зйомок мені щось казали таке, аби мене принизити чи переконати в тому, що ми займаємося маячнею. Мені було незручно якісь десять хвилин.\nКак вы обычно реагируете на пародии на вас и на шоу, в которых вы принимали участие?\nНа жаль, таких пародій було дуже мало. Реагую я прекрасно. Мене неможливо образити пародією, не знаю жодної такої. Щоб мене образити, треба бути абсолютно упередженим і по-злому щодо мене налаштованим. І таких людей я не заслужив за роки роботи в "Караоке".\nРасскажите, как родилась идея создать Караоке? Может она приснилась, как таблицы периодичных элементов Менделееву?\nНі, не наснилася. Ми за годину за пляшкою вина з Андрієм Козловим у присутності нашого друга-рекламщика з Києва все придумали. Це було в Москві, на кухні у Козлова. А далі ми зробили передачу, де рекламували радіомікрофони караоке, а далі ця ідея здалася геніальною тим каналам, які її купили.\nПомните ли вы всех победителей передачи? Что вы знаете о их дальнейшей судьбе?\nЯ пам'ятав усіх переможців до 2005 року. Я міг згадати, брала так чи інша людина участь чи ні, іноді пригадував, і що вона співала. Але після третього "Шансу" у мене планка впала, і я перестав запам'ятовувати деталі. Хіба що Бурда зміг би запам'ятовувати все це... Хоча у Бурди пам'ять на людей, обличчя не дуже хороша, а у мене на людей – хороша. Я можу вам сказати, що я вас десь бачив; а якщо подумати, то людина згадує, що 15 років тому приходила на "Караоке" – таке траплялось.\nСкажите, в чём секрет популярности Караоке?\nСекрет популярності в тому, що на "Караоке" досі приходять люди, щоб узяти участь у передачі. Це перший секрет.\nКак попасть на съёмки передачи?\nНа зйомки можна потрапити востаннє в цьому році, а, може, і взагалі в історії "Караоке", в цю неділю, 16 грудня, на ВДНГ, коли ми зніматимемо дві програми. Приходьте – будемо раді бачити. Там уже вже дуже красива "Зимова країна" і будуть цікаві передачі.\nЧи не втомилися ви вже 20 років вести караоке на майдані?\nНі, не втомився. Іноді я лише втомлююся просинатися в погану погоду вранці і знати, що треба їхати на зйомку, а погода неважняцька – таке мене трохи бісить. Але вести програму не втомився. Я ж виходжу до публіки, яка прийшла заради мене і хоче мене бачити – як можна від цього втомитися? Спитайте артиста, чи втомлюється він виходити в зали, де на них чекає аншлаг. Ніколи в житті! Він для цього живе. Ми не для того створювали "Караоке", щоб ведучого на прив'язі туди тягнути.\nІгоре, розкажіть якісь смішні випадки зі знімань "Караоке"\nНавіть не буду починати. Весь період існування "Караоке на Майдані" – це весела і цікава історія, яку ви могли бачити щонеділі на "Інтері", "1+1" та СТБ. Смішного було чимало, але один супер-смішний випадок згадати не можу.\nДякую всім за запитання. Нагадую, що 17 січня 2019 року, після всіх свят, відмічаємо 20-річчя "Караоке на Майдані".


Гістіоцитоз Х - лікування, симптоми, причини гістіоцитоз » Діагноз\nГістіоцитоз Х - лікування, симптоми, причини гістіоцитоз\nГістіоцитоз - це комплекс патологічних станів і самостійних нозологічних форм, що полягає в активації проліферативних процесів гістіоцитів і супроводжується розвитком специфічних гранульом в різних структурних одиницях людського організму.\nСпецифічний гістіоцитоз з клітин Ларгенганса розвивається в результаті моноклональної проліферація гістіоцитів з локалізацією в легеневому інтерстиції і повітряному просторі легені.\nГістіоцитоз Х у дорослих спостерігається з частотою не більше 5 епізодів на 1000000 населення і не залежить від статевої приналежності.\nНезважаючи на бурхливий розвиток діагностичних технологій в галузі медицини і численних проведених наукових досліджень, достовірних этиопатогенетических причин, що провокують розвиток гістіоцитоз, не виявлено.\nБільшість дослідників посилаються на аутоімунну теорію виникнення гістіоцитоз, згідно з якою відбувається надлишкова інфільтрація бронхіол і альвеолярного интерстиция моноклональними CD1а-позитивними клітинами Лангерганса і надлишковим обмеженому накопиченні лімфоцитарних, плазматичних клітин, нейтрофілів та еозинофілів.\nЛегеневий гістіоцитоз є найпоширенішою формою даної патології і становить не менше 90% від усіх випадків захворюваності гістіоцитоз.\nСпецифічним патоморфологическим ознакою гістіоцитоз вважається системне ураження різних органічних структур у вигляді утворення гранульом, субстратом яких є гістіоцити, що продукуються кістковим мозком.\nЗгідно з науковими дослідженнями, розвитку гістіоцитоз сприяє тривала дія сигаретного диму. Патогенетичний механізм полягає в надлишкової проліферації гістіоцитів, залежить від активності цитокінів, які виділяються альвеолярними макрофагами, як відповідний процес на надходження в організм тютюнового диму.\nХарактерними проявами гістіоцитоз є поступове поява і прогресуюче наростання дихальних розладів у вигляді задишки і кашлю з трудноотделяемой мокротою. У деяких ситуаціях першими симптомами гістіоцитоз можуть виступати клінічні прояви спонтанного пневмотораксу (гостра біль в ураженій половині грудної клітки, наростаюча задишка і диспное).\nУ 15% випадків гістіоцитоз Х не має характерного клінічного симптомокомплексу, і встановлення правильного діагнозу залежить від кваліфікації фахівця в області променевої діагностики.\nЕкстрапульмональние клінічні симптоми розвиваються в віддаленому періоді захворювання і полягають у появі больового синдрому в області кісток, шкірних висипань і збільшення добового діурезу.\nГостра форма з торпідним перебігом клінічної картини спостерігається переважно серед пацієнтів дитячої вікової категорії до трьох років і, як правило, ця патологія має несприятливий перебіг і закінчується летальним результатом.\nОсоби молодого віку більш схильні до розвитку первинно-хронічну форми гістіоцитоз, що має латентний перебіг і тривалий період розвитку розгорнутої клінічної картини. У дебюті захворювання пацієнти пред'являють скарги на загальне нездужання, швидку втому, задишку, пов'язану з надмірною фізичною активністю і дискомфорт у грудній клітці, що не має нічого спільного з больовим синдромом. У ситуації, коли у пацієнта відзначається інтенсивна тривала гостра біль в одній половині грудної клітки, обмеження дихальної активності і сухий надсадний кашель без відділення мокротиння, слід припустити наявність у хворого спонтанної форми пневмотораксу, який ускладнює перебіг гістіоцитоз.\nПри залученні в патологічний процес кісткової тканини, пацієнта турбують болісні ниючі болі в кістках з переважною локалізацією в тазових кістках, ребрах і черепі. Часто деструктивні процеси зачіпають кісткову структуру турецького сідла, у зв'язку з чим, у хворого з'являються ознаки ушкодження гіпоталамо-гіпофізарної системи, що виявляються в порушенні секреції антидіуретичного гормону і розвитку клінічного симптомокомплексу нецукрового діабету . Ця категорія пацієнтів відзначає виражену сухість у ротовій порожнині, постійне відчуття спраги, значне збільшення частоти та обсягу сечовипускань.\nПервинний об'єктивний огляд пацієнта дозволяє запідозрити наявність у нього хронічної легеневої патології у вигляді акроцианозу, деформація нігтьових фаланг за типом «годинних стекол» і ксантелазмів в області верхнього повік. Виражене викривлення грудного відділу хребта можна візуалізувати навіть без застосування рентгенографії. Перкусія і пальпація грудної клітки викликає виражений больовий синдром. При гистиоцитарной інфільтрації орбіт у хворого відзначається значний екзофтальм, причому цей симптом найчастіше має односторонній характер.\nПри проведенні перкусії легеневих полів в основному не вдається визначити патологічних змін легеневого звуку, і тільки у разі появи спонтанного пневмотораксу у пацієнта відзначається тимпаніт. Аускультативними змінами при гистиоцитозе є поява ослабленого везикулярного дихання, а при пневмотораксі відзначається повна відсутність дихання на боці ураження.\nПоразка органів травного тракту при гистиоцитозе проявляється у вигляді появи тягне больового синдрому в правому підребер'ї, збільшення розмірів печінки.\nГістіоцитоз у дітей\nДана патологія в дитячому віці зустрічається вкрай рідко і має агресивний перебіг і несприятливий прогноз щодо життя пацієнта. Під діагнозом «гістіоцитоз» в педіатрії розуміється ціла група захворювань з різною клінічною картиною.\nВ якості провокаторів розвитку надлишкової моноклональної проліферація гістіоцитів в дитячому віці виступають активізація вірусу герпесу VI типу, порушення гуморальної регуляції імунітету.\nЕозинофільна гранульома, або хвороба Таратинова є найсприятливішою щодо передбачуваного одужання і в більшості випадків не має виражених клінічних проявів. Групу ризику по даній патології складають діти шкільного віку. В разі тяжкого перебігу еозинофільної гранульоми, як прояви гістіоцитоз, дитина скаржиться на слабкість, зниження апетиту, болі в кістках і суглобах без чіткої локалізації.\nЛабораторні ознаки захворювання не володіють специфічністю і проявляються у вигляді еозинофілії , збільшення ШОЕ, анемію середнього ступеня. Променеві методи візуалізації дозволяють діагностувати захворювання внаслідок визначення специфічних деструктивних вогнищ структурі кісткової тканини без супутнього остеосклерозу.\nВкрай важкий перебіг гістіоцитоз спостерігається за наявності в дитини хвороби Абта-Леттерера-сиве, яка найчастіше зустрічається в грудному віці. Для даної патології характерний гострий дебют клінічних проявів у вигляді лихоманка гектичного типу, себореї , генералізованої везикулезной висипки, гепатоспленомегалии і швидким розвитком ускладнень. До тяжких ускладнень цієї форми гістіоцитоз відноситься гнійний отит з ознаками перфорації барабанної перетинки, важкі форми пневмонії. Серед лабораторних змін слід звертати увагу на високий лейкоцитоз значне збільшення ШОЕ. Ураження кісткової тканини полягає у визначенні множинних деструктивних вогнищ різної локалізації за допомогою променевих методів візуалізації.\nГістіоцитоз у формі ксантоматоза виникає в будь-якому віковому періоді і проявляється ознаками нецукрового діабету, прогресуючим ожирінням, лімфаденопатією, себореєю і стоматитом. Діти, які страждають цією патологією, відстають у фізичному розвитку і схильні до розвитку вторинних інфекційних ускладнень. Ксантоматоз супроводжується вираженими змінами в лабораторному аналізі циркулюючої крові у вигляді гіпоальбумінемії, лейкоцитозу, еозинофілії, збільшення ШОЕ і гиперглобулинемии.\nСинусний гістіоцитоз відноситься до розряду рідко діагностованих патологій, так як в більшості випадків дана патології має клінічні прояви симулюють інші захворювання. При цій формі гістіоцитоз відзначається ізольоване ураження лімфатичних вузлів у вигляді надлишкового накопичення в них проліферуючих гістіоцитів. Улюбленою локалізацією патологічного процесу в цьому випадку є лімфатичні колектори в області шиї і носоглотки. Особливістю даної патології є часта її асоціація з онкогематологічними захворюваннями. Єдиним достовірним діагностичним критерієм синусового гістіоцитоз є виявлення макрофагів, пінистої протоплазми, вакуолизированних ядер і гігантських лімфоцитів в біоптаті лімфатичного вузла, отриманим методом проведення пункційної біопсії.\nПри визначенні тактики щодо ведення і лікування пацієнта, страждаючого гістіоцитоз, основне значення має форма даної патології та ступінь її поширеності. Важкі форми гістіоцитоз підлягають комплексного лікування в умовах стаціонару гематологічного профілю, в той час як деякі випадки гістіоцитоз можуть мати спонтанну саморазрешение без медикаментозного втручання.\nПацієнти дитячого віку підлягають обов'язковій госпіталізації і проведення комбінованого гормонального і цитостатичного лікування у випадку гострого перебігу захворювання. Препаратами вибору в даній ситуації є Преднізолон в добовій дозі 40 мг і Лейкеран у розрахунку 01 мг на 1 кг ваги дитини перорально. Більшість фахівців рекомендують використовувати циклової метод застосування даної комбінації препаратів, що складається з десяти циклів по 14 днів з перервами 2 тижні. У випадку менш агресивного перебігу захворювання без ознак генералізованого ураження, не обґрунтовано застосування гормональної терапії, і лікування зводиться до використання лікарських засобів симптоматичного призначення (Гіпотіазид 125 мг перорально, Декарис 1 таблетка 1 раз/сут.).\nГістіоцитоз Х, що супроводжується переважним ураженням органів дихання, вимагає обов'язкового відязика хворого від куріння, що становить основу немедикаментозного профілактичного лікування. При наявних ознаках бронхообструкції, пацієнтам рекомендовано призначення симптоматичних бронходилататоров (Теофілін), а тяжкий хронічний перебіг захворювання з розвитком незворотних змін легеневої тканини підлягає хірургічному втручанню і виконання трансплантації ураженої легені.\nГістіоцитоз з переважним ураженням кісткової тканини добре піддається лікуванню із застосуванням локального впливу іонізуючого випромінювання та подальшим курсом глюкокортикоидно-цитостатичної терапії з метою запобігання рецидиву захворювання. У разі неефективності променевої терапії чи наявні у пацієнта протипоказань до її застосування, необхідно розглянути варіант хірургічного лікування, що полягає в творі кюрретажа або резекції зони деструкції кісткової в поєднанні з внутрикостним локальним введенням препаратів глюкокортикоїдів. В післяопераційному періоді обов'язковим є застосування препаратів кальцію (Кальцемін по 1 драже 1 раз/сут.) і вітамінів групи В.\nОстаннім часом отримані хороші результати лікування синусового гістіоцитоз, що полягає в курсовому застосуванні препаратів на основі Інтерферону, тривалістю не менше 1 місяця, у добовій дозі 3000000 МО парентерально.\nГістіоцитоз, що супроводжується дифузним ураженням шкірних покривів, підлягає до категорії захворювань, що потребують застосування монохіміотерапії (Вепезид у добовій дозі 100 мг на 1 м 2 ).\nНезважаючи на виражені розлади здоров'я пацієнтів з гістіоцитозом, дана патологія добре піддається лікуванню із застосуванням різних методик, тому в 80% випадків наступає повне одужання хворого.\nЕозинофілія - причини, симптоми, лікування Діагноз ДВЗ-синдром - лікування, стадії, симптоми, діагностика, причини Хвороби Рак крові - симптоми, ознаки, лікування Діагноз Плеврит - лікування, симптоми, ексудативний плеврит легень Діагноз Набряк легень - симптоми, причини, лікування, допомога при набряку легенів Діагноз Гострий і хронічний облітеруючий бронхіоліт Хвороби


1 Червня 2020 2558\nЧемпіон області 2017 року «Агродім» з Бахмача може припинити існування.\nПро це на своїй сторінці у соцмережі повідомив тренер Олександр Гаврильченко.\nА все через трагічну смерть Валерія Давиденка, що був президентом команди.\n«Дуже прикро усвідомлювати, що проект ФК «Агродім» на порозі зникнення із зрозумілих для всіх причин. Хотілося б звернутися до всіх небайдужих любителів футболу, районних структур та бізнесменів, щоб підтримали існування команди», - написав тренер.\nКолектив з Чернігівщини виступає в чемпіонаті України з футболу серед аматорів.\n11 Липня 2020 6289\n11 Липня 2020 544\n10 Липня 2020 2271


УкрЗахідІнформ :: Укрзалізниця готова в серпні відновити повноцінне пасажирське сполучення – Юрик\n12.07.20 08:05 0 284\nВін додав, що зараз до станції Львів курсує 17 поїздів далекого сполучення і 10 приміських. «Наразі до Львова діють обмеження щодо кількості розміщення пасажирів у вагонах. Це 2 пасажири в купе та СВ, у плацкартних – у шаховому порядку. Але навіть із цими обмеженнями населеність поїздів складає близько 90%. У разі збільшення попиту ми будемо збільшувати кількість поїздів», – зазначив Юрик. ДИВІТЬСЯ ТАКОЖ: УЗ розповіла про число перевезених залізницею пасажирів у перший день відновленого курсування