планів використання коштів, невикористані грошові ресурси враховуються при наданні бюджетних коштів на наступний період.\nПри дефіциті бюджету та інфляції додержання перелічених принципів фінансування є особливо необхідним, а відступ від них веде до таких тяжких наслідків, як виникнення проблеми неплатежів та зростання заборгованості держави по фінансуванню тих чи інших витрат (зарплат, пенсій, капіталовкладень тощо). Тому особливої ваги набирає принцип здійснення постійного контролю за використанням всіх видів державних ресурсів. Контроль дає можливість з'ясувати помилки та недоліки у фінансовій діяльності держави та вжити заходів для їх усунення. Він також дає інформацію для перспективного та поточного планування державних видатків під час визначення оптимальних обсягів коштів і їх цільового спрямування.\nСуть держави і державного бюджету полягає в тому, щоб задовольняти загальносуспільні інтереси і потреби. Тому ст.95 Конституції України встановлює, що "виключно законом про Державний бюджет Ук-раїни визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків". Сам характер загальносуспільних потреб теж визначається в ряді статей Конституції. Такий гуманістичний зміст конституційних положень визначає і склад видатків державного і місцевих бюджетів. Структура їх відображається в бюджетній класифікації України (розділ II) і в щорічному Законі про Державний бюджет України. При всій різноманітності в розмірах щорічних асигнувань слід все ж відзначити, що значну їх частину складають видатки на соціальний захист, соціально-культурні заходи та ін.\nЗагальні начала правового регулювання видатків бюджетів встановлені в розділі 3 Закону "Про бюджетну систему України". Кошти Державного бюджету України витрачаються лише на цілі і в межах, зат-верджених Законом про Державний бюджет України. Відповідно кошти республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів витрачаються лише на цілі і в межах, затверджених Верховною Радою Автономної Республіки Крим, місцевими радами. До Державного бюджету України не включаються видатки, які не передбачені законами України. Зміст цієї статті вказує на юридичне значення законів і рішень про бюджет, а також про значення принципу законності в сфері видатків бюджетів. Розподіл видатків між бюджетами здійснюється відповідно до Закону України "Про бюджетну систему України". Закон категорично забороняє використання бюджетних коштів для фінансування позабюджетних фондів, які можуть бути утворені за рахунок надходжень від необов'язкових платежів, добровільних внесків фізичних і юридичних осіб, інших небюджетних джерел.\nПоточні видатки - це витрати бюджетів на фінансування мережі підприємств, установ, організацій і органів, які діють на початок бюджетного року, а також на фінансування заходів щодо соціального захисту населення та інших заходів, що не належать до видатків розвитку. В складі поточних видатків окремо виділяються видатки бюджету, зумовлені зростанням мережі вказаних вище об'єктів з зазначенням всіх факторів, які вплинули на обсяг видатків.\nСклад і структура видатків державного і місцевих бюджетів визначаються багатьма факторами, зокрема їх предметною спрямованістю (в загальному вигляді вона відображена в бюджетній класифікації), економічним змістом та ін. Але в будь-якому випадку державі при розподілі видатків доводиться вирішувати питання про пріоритетність об'єктів фінансування. Оскільки Україні, як і будь-якій іншій державі світу, недостатньо грошових коштів для фінансування всіх потреб, то процес планування видатків зводиться до проблеми вибору між конкуруючими потребами. В цьому, крім суто юридичних факторів, велике значення мають економічні, які випливають з конкретних умов певного періоду.\nПри розподілі видатків між окремими ланками бюджетної системи України загальними, принциповими положеннями є значимість, підвідомчість, підпорядкованість тих чи інших об'єктів фінансування, їх територіальне розміщення та інші. Закон України "Про бюджетну систему України" встановлен перелік видатків основних ланок бюджетної системи України. Цей перелік разом з бюджетною класифікацією є основою структури видатків щорічного Державного бюджету України.\nУ складі Державногобюджету України передбачається резервний фонд Кабінету Міністрів України у розмірі до двох відсотків від обсягу видатків Державного бюджету. Він може використовуватись для фінансування невідкладних витрат у народному господарстві, соціально-культурних та інших заходів, що не могли бути передбачені під час затвердження Державного бюджету.\nЯк у всіх бюджетах, у видатковій частині місцевих бюджетів окремо передбачаються видатки поточного бюджету і видатки бюджету розвитку. Особливістю є те, що кошти бюджету розвитку можуть спрямовуватися на реалізацію програм соціально-економічного розвитку відповідної тери-торії, пов'язаних із здійсненням інвестиційної та інноваційної діяльності.\nа) видатки, пов'язані з


В Умані горів Софіївський парк | Про Головне\nВ Умані горів Софіївський парк\n14 січня о 13:22 на пункт зв`язку 14-ї пожежно-рятувальної частини надійшло повідомлення про пожежу на території Софіївського парку. Як з`ясувалося, загорання сталося під час проведення ремонтних робіт у підвальному приміщенні кафе «Софія», яке орендує приватний підприємець. Про це повідомляє прес-служба Управління ДСНС України у Черкаській області.\nНа місце події, на вулицю Київську, оперативно прибув черговий караул місцевої пожежно-рятувальної частини, який о 13:50 пожежу локалізував, а о 14:08 ліквідував. Завдяки оперативності, рятувальникам вдалось запобігли подальшому поширенню вогню на інші приміщення будівлі.\nВогнем пожежі пошкоджено 10 м.кв стін та стелі підвального приміщення. Загиблих та постраждалих внаслідок події немає. Обставини пожежі з`ясовуються.\nУ Смілі знову горів парк


Українська теорема | TanzLaboratorium\nResearch oriented group\nHamlets. Playing Theater\nDictatorship of the Victim\nOpen Letter to a German Friend\nStatement of Ukrainian Artists\nЛітня школа: тіло та дискурси\nPERFORMATIVITY Educational Art Project 2011\nPERFORMATIVITY Educational Art Project 2012\nEmancipation of Dance. An Experiment\nPerforming Misunderstandings. “Theater in Your Head”\nОсип Емільович Мандельштам, 1914\nПереходу Росії від обмеженої війни на сході і півдні України до широкомасштабного вторгнення передувала промова Президента України Володимира Зеленського на 58-й Мюнхенській конференції з питань безпеки, де він нагадав про наслідки неспротиву тоталітарним режимам напередодні Другої світової війни.\nНаскільки б не було незвично чути про історичну відповідальність від цієї невпевненої, охочої всім подобатись людини, мене, більш за все, тоді здивувала апеляція у цій промові до геометричних понять. Наприклад:\n“Україна хоче миру. Європа хоче миру. Світ каже, що не хоче воювати, а Росія – що не хоче нападати. Хтось із нас бреше. Це ще не аксіома, але вже не гіпотеза”.\nХай це виглядає підозріло схожим на риторичний прийом, мене не покидає думка про напис над входом до Академії Платона: “Не геометр, та не ввійде”. Чи не означає це, що європейська людина, яка настільки охоплена страхом перед ядерним шантажем Росії, що втрачає здатність думати, відчувати та захищатись, має спочатку повернутись до геометрії, а тільки потім, звільнившись від, так званих, “геополітичних міркувань”, знову зможе любити істину?\nАле чи є в нас така геометрія?\nСучасна математика заснована на аксиомах (цінностях) і, на відміну від Евкліда, втратила розрізнення між тим, що є визначеним (ὅρος), тим, що вимагає для себе мислення (αἴτήματα), і поняттями спільного глузду (κοιναὶ ἔννοιαι).\nНаприклад, коло, трикутник, пряма мають бути побачені. Ми їх визначаємо (зусиллям виявлення знаку) в проведених на піску натяках. У свою чергу, нескінченну математичну індукцію ми вимагаємо, щоб думати про ряд “природних” чисел.\nЯк тільки ми цього вимагаємо, коли ми цей ряд утворюємо, то ми також відповідаємо за все, що може бути створено за його допомогою, за саму його присутність у мисленні будь-якої людини. За ідею нескінченного прогресу людства, за світле майбутнє, за необмежені можливості людського розуму, від імені яких стільки людей було понівечено, вбито, залишено на межі існування або позбавлено людськості.\nНерозрізнення якості зусиль, яких потребує геометрія, заважає думати логічно за межами сучасно-математичного, тобто вже схематизованого, кола речей.\nВідсутність звички визначатись і вимагати на початку логічного міркування для мене невід’ємна від втрати здатності вимагати політично, бо унеможливлює судження, яке є вимогою до спільного глузду.\nБез цієї вимоги до спільного глузду не може бути ані закону, ані політики.\nБез довіри до власного погляду людині залишаються лише нескінченні зовнішні точки зору (той стан, який зараз прийнято називати пост-правдою).\nСтан мислення, яке нездатне дивитись та вимагати, я, вслід за Гайдеґґером, називаю мисленням в цінностях. Це мислення, яке завжди шукає обґрунтування, а, знайшовши його, зупиняється. Тобто це мислення економії мислення.\nТой, хто економить мислення, економить його, перш за все, на власних вчинках.\nТак звані “європейські цінності” безсилі. Тому, хто в них мислить, не вистачить ніякої груди трупів, щоб побачити зло, і ніяка загроза його правам не змусить таку людину вимагати засудження злочинів, скоєних проти цих прав.\nГоворити, що українці зараз б’ються за “європейські цінності”, а, наприклад, афганці, які здались Талібану без суттєвого спротиву, відмовились це робити, не має ніякого сенсу.\nЗа що б’ються українці? Мислення у “європейських цінностях” може тільки недолуго витріщатися на це питання. Може розмальовувати Бранденбурзькі ворота у колір нашого прапору, співати українські пісні на радіо, зосередитись на мільйонах біженців, не звертаючи уваги на те, що робить цих людей біженцями, або на те, наскільки (на прикладі війни у Сирії) є небезпечною навіть менша кількість біженців для європейських демократій і як легко було Росії скористатися цією слабкістю, щоб провести у європейські парламенти націонал-популістів і крайніх лівих, які просували її інтереси.\nЧи можу я сказати, що в мене є геометрія, з якої мусить починатись філософське й політичне життя? Ні. Наступа теорема є лише вигляданням з окопу на філософське поле, де кожна людина має знайти своє місце. Чи вистачить мені допитливості, щоб жити відповідно до цієї думки? Мені невідомо. Але це надзвичайно цікаве питання.\nВірно, що європейський колоніалізм та імперіалізм були передумовою тоталітарних режимів. Вірно також, що, без налагодженого в Європі механізму панування, відстала Російська Імперія була б не здатна здійснити внутрішню колонізацію і перетворитись на “тюрму народів”, яка, в свою чергу, стала зразком для сталінського націонал-соціалізму. Тобто того, що у Радянському Союзі проходило під назвою “дружби народів”.\nВірно і те, що перші радянські концтабори, які з’явились за п’ятнадцять років до нацистських, мали певні історичні аналоги за часів англо-бурської війни, а механізм розтління людини, внутрішня ієрархія концтаборів, завдячує ще колоніальній работоргівлі, коли одні раби допомагали конвоювати інших в обмін на майже необмежене насильство над останніми.\nБез розуміння того, що тоталітарний концтабір відрізняється від звичайних проявів військової й цивільної жорстокості, мислення про міру відповідальності за тоталітарне безплідне. Тоталітарний концтабір — це те, що розповсюджує рабський стан існування на все суспільство, а не зберігає його в окремій зоні безправ’я. Ціллю англійського концтабору були бури, а ціллю радянського — всі люди, всі класи, а згодом, особливо за часів пізнього Сталіна, й всі народи.\nТак звана, постколоніальна критика ніби зупиняється на межі уяви про тоталітарне і зосереджується на простому й зрозумілому злі підкорення, панування, привілеїв та економічної нерівності. Будучи нездатною (або свідомо відмовляючись) уявити стан тоталітарної людини і загрозу, яку ця людина несе всьому людству, така критика схематизує зло, яке критикує.\nСправа не тільки в тому, що існує більше зло (про зло, що є більшим за тоталітаризм зразка ХХ сторіччя йдеться нижче), а в тому, що ця критика ставиться до колоніального та імперського зла абсолютно. Тобто ніщо в цьому мисленні не заважає вітати будь-яку альтернативу тому, що воно розуміє під колоніалізмом. Це може бути і Путін, і Саддам Хусейн, і релігійні екстремісти, і просто дуже розгублені люди будь-якої ідентичності, коли сам цей ярлик приймається за альтернативу.\nОдним із симптомів такого паралічу уяви є норма, згідно з якою не можна порівнювати злочини тоталітарних режимів. Цей погляд, який просуває Росія, яка слідом за СРСР позиціонує себе як головного та найбільш постраждалого переможця над нацизмом, є також дуже зручним для обережної німецької денацифікації, яка зупиняється там, де починається співпраця між Радянським Союзом та Нацистською Німеччиною, і відмовляється бачити як прямі взаємні запозичення між цими режимами (Гітлер обожнював ВЧК/ГПУ і дуже заздрив Сталіну у всьому, що стосувалось позасудових розправ), так і пряме наслідування пізнім сталінізмом нацистської повістки у формі радянського націонал-соціалізму (”дружби народів”).\nВиходить так, ніби, якщо перестати думати про природу нацизму та його наслідки, якщо оголосити його зло довершеним і незрівнянним, боротись виключно з його атрибутами або з тими його чинниками, з якими боротися зручно, то це має якимось чином вберегти нас від наступної тоталітарної катастрофи. Ступінь цинізму та наївності цієї точки зору я пропоную оцінити читачу самостійно.\nІншою стороною схематизації зла є одержимість жертвою, зосередженість на біженцях, потерпілих, замучених. Про те, що, наприклад, громадянська війна в Сирії була б неможлива без, з одного боку, небажання певних людей бути рабами режиму, небажання настільки сильного, що вони готові через це вбивати і вмирати, а з іншого, бажання інших людей втекти від цієї боротьби за свої права, постколоніальне мислення думати не здатне. Саме тому, воно не здатне інтегрувати у європейське суспільство тих біженців, хто так чи інакше чинив опір рабству, але програв. Щодо вимог до тих, хто і не намагався чинити опір, то це для постколоніального мислення щось взагалі неосяжне.\nЩо заважає такому мисленню вважати росіян такими ж самими жертвами російських воєнних злочинів? Жертва — це надзвичайно зручна істота, яку легко вкласти в будь-яку схему та застосувати. Жертва не вимагає відповідальності, бо сама за себе не відповідає. Вона лише має незадоволені потреби, її права — це скоріш права безголосої істоти. І чим більше людина бажає рабства, тим легше з неї зробити жертву.\nІ взагалі, чому б українцям не припинити чинити опір? Вони одразу стануть близькими серцю жертвами імперіалізму. А щоб очистити совість, можна буде сказати щось незрозуміле про участь США в провокації цієї війни. Та й біженців було б набагато менше, бо Росія, як відомо, добре слідкує за тим, щоб її раби не розбігались.\nЯ пишу про це ще й тому, що ця думка, що ми, українці, — найдовершеніші жертви, довгий час визначала ставлення українського суспільства до цієї війни і власної історії.\nЩо може бути незрівнянно гіршим за Голокост? Це Голокост, з якого не зроблено висновків. Схематизований, абсолютизований Голокост, який знову й знову викопує прах замучених людей, щоб сховати за ним свою етичну й філософську неспроможність.\nОдна з причин, чому Європа не здатна думати про палестино-ізраїльський конфлікт поза рамками миролюбства, яке ні до чого не зобов’язує, — це нерозуміння того, що сучасний Ізраїль є висновком з Голокосту. Нездатність робити власні висновки призводить до того, що ізраїльтянам просто немає з ким розмовляти про ті висновки, які вони зробили самі. Чи все добре із цими висновками, чи діє Ізраїль відповідно до них?\nМожна сказати, що в Європи, і особливо в Німеччини, немає із нащадками тих, хто вижив у Голокості, нічого спільного, бо останнє полягає, перш за все, у взаємних вимогах щодо висновків із власної історії. Що робити тому, хто, як мої ізраїльські друзі, вважає, що Ізраїль недостатньо відрефлексував масове знищення євреїв у ХХ сторіччі, якщо перед ними залізобетонна стіна з гасел на кшталт “ніколи знову”? Що саме знову? Якщо злочини Радянського Союзу (у тому числі проти євреїв) не можна порівнювати із нацизмом, то про яке неповторення взагалі йдеться? Хіба що про неповернення атрибутики.\nЗдається, що в наші часи саме поняття відповідальності настільки відсутнє у свідомості людей, що навіть просто відповісти на заклик: “що ти бачиш?” (не думаєш навіть) стає непосильною працею. Коли нащадки тих, хто вижив в Голокості, кажуть, що те, що зараз відбувається в оточеному Маріуполі, або що намір Росіян підпалити рудий радіоактивний ліс навколо Чорнобильської АЕС — це і є Шоа, а німецькі культурні іституції продовжують протистояти “паттернам нацизму” та закликати українських і російських митців до участі у круглих столах. Звісно, щоб ніколи знову.\nПоказова боротьба з атрибутами нацизму призвела до того, що натхненник і спадкоємець Нацистської Німеччини, Радянський Союз, дотепер сприймається як рятівник від “фашизму”. Може варто запитати себе, чому стільки центральноєвропейських народів безпорадно підкорялися владі СРСР, співпрацювали із спецслужбами, знищували свободну думку та її матеріальну опору, власність? Чи не тому, що нацисти вже добре попрацювали над місцевим неспротивом тоталітарному злу? Чи не тому, що нацистське вже мало в собі паростки радянського?\nРадянський Союз та його європейські союзники-інтелектуали настільки вдало змогли паралізувати думання про нацизм, що, коли СРСР припинив існування, вже ніхто серйозно не намагався думати про десовєтизацію того, що від нього залишилось. Якщо цій порожнечі на сході Європи і приділялась увага, то виключно у русі пізньорадянського незадоволення економічним положенням, яке зручно накладається на ідею кінця історії. Росії, Україні і Білорусі допомагали будувати “ліберальну” економіку так, ніби “вільний” ринок заважав Нацистській Німеччині скоювати злочини проти людства. Об’єднання Німеччині також проводилось під знаком економічних реформ зубожілого НДР.\nЯк казав один мій (до речі, український) випадковий співрозмовник: “Які ж ми радянські люди, якщо в нас стільки красивих барів?”\nЧому європейська думка робить катастрофічну зупинку там, де вона має думати про тоталітарне? Чому вона залишила Арендт, Леві, Шаламова на периферії свого політичного мислення? Для цього треба уважно роздивитись ту складність, яка постає перед усіма, хто думає про радянське.\nЯкщо нацизм намагався зробити з кожної людини співучасника своїх злочинів, то радянський націонал-соціалізм та його пізніші постсталінські прояви надавали можливість підкореним народам зняти з себе будь-яку відповідальність. Кожна хвиля сталінських репресій закінчувалась, якщо не публічною, то помітною для жителів СРСР розправою над його виконавцями. Нацизм теж певний час приховував свої злочини, але Гітлеру ніколи не спадало на думку знищити очільників СС, а з ними й останню надію тих, проти кого скоєно злочин, — засудження їхніх катів.\nГоловним успіхом цього розтління правосуддя став Нюрнберзький процес. Те, що до суду над злочинцями проти людства були залучені такі самі злочинці (майстри показових розправ Руденко й Вишинський), означало, що, хоча деякі з головних організаторів нацистських злочинів і були покарані, сам по собі нацизм уникнув засудження.\nМета суду — це окреслення зла і відновлення довіри між людьми, завдяки якій існує правове суспільство. Коли зло неокреслене, ми всі автоматично стаємо підозрюваними. Неправосуддя робить людей заручниками базової потреби в довірі і перетворює останню на добродушність. Якщо злочинця не можна покарати, його починають задобрювати. Ті, хто захищав Нюрнберзький процес від перегляду, дозволили СРСР відтворити власну версію націонал-соціалізму, закріплюючи свої надбання з масового знищення народів шляхом штучного голоду і депортацій.\nКоли після смерті Сталіна залякані партійні керівники почали боротись із “культом особистості”, вони просто повторювали шляхи сталінської думки щодо емансипації злочину. Варто нагадати, що певний час радянські газети навіть не писали про те, з культом якої саме особистості йде боротьба.\nТак звані, радянська “боротьба за мир у всьому світі” та нескінченне святкування перемоги над нацизмом створювали для радянської людини ту блискучу темряву, у якій вона могла сховати всю свою безвідповідальність за власне мислення і власні вчинки.\nРадянська інтелігенція, яка, на жаль, досі сприймається як демократичний рух у середині СРСР, у відповідь на Великий терор вигадала, мабуть, ще більш непроникну модель безвідповідальності — “внутрішню свободу”. Що це таке з точки зору здорового глузду, уявити надзвичайно важко. Якщо для нетоталітарної людини неможливість висловлювати те, що вона думає, є прокляттям, болісним і сповненим сорому станом існування, то радянський інтелігент буде скоріш вихвалятись розкішшю свого внутрішнього світу або культурною глибиною кухонних розмов, до яких владі не має ніякого діла, бо ніщо з цього не вплине на вчинки цієї людини. І чим більш безґрунтовним і фантастичним буде зміст цього “внутрішнього світу”, тим більш зухвалою буде людина, бо ніяка совість, ніяке власне відчуття не змусить її діяти відповідно до цих фантазій.\nНайбільш симптоматичним для пізньорадянського тоталітаризму є не канон соцреалізму і боротьба із непідцензурним мистецтвом, а радянська фантастика, де освічений чекіст б’ється за світле майбутнє класово несвідомих інопланетян, або замріяні розмови про Кнорозова та розшифровані ним письмена майя, про які жоден із співрозмовників не має жодного уявлення.\nОкремо серед фантазій радянського інтелектуала слід зазначити математику. Тут не йдеться ані про глибоке дослідження, ані про філософську думку щодо основ цієї області духа. Також радянська людина не навчалася в математиці смаку до логічного мислення. Скоріш, йдеться про обмежені математичні галузі: переважно статистику і аналіз, які викладали радянським інженерам, щоб навчити їх створювати жалюгідні копії західних винаходів, які викрадала радянська економічна і воєнна розвідка. Така “освіта” має бути в певному сенсі абстрактною, бо ніколи не знаєш, шо доведеться красти. Не дивно, що радянські професійні плагіатори ставились зверхньо до західних інженерів як занадто вузько кваліфікованих. Їм важко було зрозуміти, що винахідник існує між двома зацікавленостями: речами і людьми. Це і є його головною компетенцією (окрім, звісно, хитрості), спеціальні знання потрібні саме там, де знаходиться предмет його цікавості. На жаль, я часто чув ту ж саму думку про переваги радянської освіти від західних лівих. Математика також була своєрідним притулком послідовності серед ірраціональних віянь радянської ідеології. В її абстрактному світі все здавалось настільки впорядкованим, що навчена їй людина сама собі здавалась порядною.\nЗдатність відтворити будь-який вкрадений пристрій перепліталась із офіційним радянським міфом про нескінченні можливості людського розуму й людської праці. Маючи все своє населення у якості рабів, СРСР надавав окремим його представникам відчуття причетності до підкорення природи. Втім, менш вибагливі теж могли позловтішатися, як це зараз роблять російські пропагандисти, тим, що їхня країна здатна перетворити людську цивілізацію на радіоактивний попіл.\nМожна тільки співчувати людині, яка, маючи певні інтелектуальні потреби, обмежена підконтрольним радянській владі надзвичайно вузьким, купованим і беззубим корпусом текстів. Тим не менш, форми, які прийняло інтелектуальне самознищення цієї людини, були винайдені нею самою.\nНатхненність у співпраці над самоусуненням від політики та історії, яка є характерною рисою радянських інтелектуалів, паралізує уяву. Але ще більше ускладнює думку про радянське те, що останнє — це тоталітаризм, який досяг своєї мети.\nЯким би жахливим не був для нас німецький нацизм, його організаційні форми було зруйновано. Врешті решт, наслідок нацизму — це не тільки мільйони замучених і вбитих ним людей, а й його поразка, висновки, які з нього зробила європейська політична думка, існування Ізраїлю, зникнення антисемітизму як рушійної сили європейської політики і, хоч і обмежений, але часом дієвий набір підходів щодо вирішення міжнаціональних конфліктів та боротьби з ксенофобією та расизмом. Яким би вразливим не був світ, побудований сучасною рефлексією нацизму, ми все-таки маємо відчуття, що нацизм — це зло, яке, хай тимчасово, але було позбавлено влади над людством.\nЩоб зрозуміти, чому Радянський Союз переміг, треба згадати, в чому полягала ціль його тоталітарного проекту.\nВарто відкинути пропагандистську оптику та перебороти відразу, як перше, що дивує в післясталінському СРСР, — це те, наскільки мало треба було репресій, щоб тримати його населення у рабському стані. Що це за люди, яких вже майже не треба залякувати, щоб вони відмовились від власних думок, власності, прагнень, довіри, здорового глузду?\nЧи був такий стан людини просто зручним механізмом панування або це власне і було ціллю радянського проекту? Якщо перше, то чому з самого початку цього проекту було проголошено про створення нової людини, чому СРСР, змінюючи обличчя, ніколи не відмовлявся від цієї мети? Якщо останнє, то що саме мало робити людину радянською?\nРезультати паталогоанатомії нацизму і новий підйом расизму (в якому із задоволенням бере участь Росія) створюють хибне враження, що “радянська людина” — це щось на кшталт раси. Дійсно, деякі неуважні і старомодні противники СРСР та сучасної Росії схильні біологізувати радянську людину. Нібито була виведена якась нова порода, підвид, людина розумна, але безсовісна.\nНе менш оманливим є погляд на радянське як на виключно тоталітарне суспільство. Вірно, що останнє є таким станом розтління, коли все, що робить людина, стає злочинним. Але це також означає, що існує певна надія, що людину можна усунути з цього суспільства, що вона може потрапити в умови, де, спустошена своїми злочинами, все ж таки буде здатна творити добро. Те, що я бачу, не залишає мені цієї надії.\nРадянська людина не є ані расою, ані етносом, ані нацією в звичайному розумінні, ані пошкодженням біологічної природи людини, ані продуктом тоталітарного суспільства у соціологічному сенсі. Радянський тоталітарний винахід полягає в невідворотньому усуненні місця людини з всесвіту.\nГоловна якість радянської людини — це її відсутність. Це, перш за все, непомітна істота, яка ховається від спостереження. Це той, хто тікає або лізе в бійку, будучи побаченим чи випадково сфотографованим. Якщо цю людину зловити поглядом, вона спробує здаватись загадковою, неприродньо красивою, відлякуюче загрозливою або не пронизливо жалюгідною. Це людина, яка ніколи не може дати (навіть собі) відповідь на питання, що вона власне робить, думає, відчуває. Людина, яка може бути налаштована на будь-який злочин, але не має настрою.\nЦе — поетичний рядок Інтернаціоналу, який став реальністю: ніщо. Розповсюджене, але все одно ніяке.\nЩо робить відсутня людина? Зараз, коли я пишу це в Києві, щодо якого Росія вирішує, як їй зручніше зробити це місце непридатним для людського існування в наступні кілька сторіч — підпалити радіоактивні ліси чи підірвати сховище радіоактивних відходів — відповідь здається одночасно жахливою та очевидною. Ця людина, сучасною мовою, створює екологічну катастрофу.\nВідсутня людина виробляє зло, яке може існувати без носіїв.\nЖертовність замість існування в історії не була вигадана українцями, але, здається, саме ми надали їй закінчену форму. Що таке український історичний наратив двадцятого сторіччя? Це історичне неіснування в незручні моменти.\nТак само, як радянській інтелігент жив у фантастичному внутрішньому світі, українець одночасно перебуває у двох історичних послідовностях.\nПерша — це історія спротиву і державних утворень: Запорізька Січ, Українська Народна Республіка 1918-1920 років, національний рух ОУН/ОУНР на Західній Україні 30-40 років двадцятого сторіччя, довготривалі протести із захопленням ключових площ і будівель (Майдани).\nДруга є хронікою історичної порожнечі на місці сучасної України: українські погроми, Голодомор, розстріл української інтелігенції, депортація західних українців у Центральну Азію, масове знищення євреїв у Бабиному Яру, Голокост та співучасть в ньому українців, публічна підтримка українськими діячами культури розправ над своїми колегами.\nУ такому погляді Україна призупиняє історичне існування в той самий момент, коли з поля зору зникає державне утворення або рух, що має це слово у своїй назві (або в своїй спільній уяві). Варто запитати: де були українські містяни під час Голодомору або українські солдати під час масових зґвалтувань німецьких жінок наприкінці Другої світової війни — як українське миттєво перевтілюється на радянське.\nВиглядає так, ніби українці лише підглядають в історію, але не наважуються увійти в неї. Чим більше вони дивляться на злочини, що були скоєні від їхнього імені або з їх мовчазної згоди, тим примарнішим стає їхнє існування.\nЩо це за темниця совісті, в яку відступають українці кожного разу, коли вони зустрічаються з незручними питаннями про себе? Куди ми забираємо із собою привиди народів, які жили на нашій землі і яким пощастило ще менше — українських євреїв, кримських татар, понтійських греків? Що власне дає нам право на цю землю, якщо ми відмовляємося від відповідальності за зло, яке було на ній скоєне?\nВ сучасній українській культурі відсутня область, без якої важко уявити культуру європейської країни. В Україні немає театру. Наука, сучасне мистецтво, кіно, література — всі ці складові, незалежно від їх розвиненості, присутні, а на місці театру — порожнеча. Те, що в Україні називають театром, — це скоріш видовище. До тих, хто туди приходить, ставляться як до невибагливої істоти, якій треба зробити приємно, яка потребує розваги або відчуття причетності до чогось “високого”, “сучасного” або “складного”.\nЯкщо не існує уяви про місце, куди людина приходила для того, щоб уважно дивитись, тоді стає неможливим вимагати спостереження. Можна вигукнути: “тривога!” Але немає кому сказати: дивись, пам’ятай.\nЧи можлива політика без театру в його європейському розумінні? В мене немає відповіді на це питання. Політика неможлива без глядача, тобто того, хто діє власним поглядом, того, від кого можна вимагати свідчення.\nТе, чому українці не були повністю долучені до радянського тоталітарного проекту, потребує окремого дослідження. Я зупинюсь лише на трьох аспектах цього питання.\nПо-перше, частина українців була окупована СРСР вже після Голодомору і Великого Терору. Післявоєнні репресії були спрямовані переважно на підтримання заляканості того населення, яке вже було виховано попереднім терором, і їх виявилось недостатньо, щоб остаточно інтеґрувати західних українців в радянське суспільство.\nПо-друге, те, що у радянській пропаганді український націоналіст вважався чи не головним нацистським колаборантом (насправді, він мало чим відрізнявся від будь-якого центральноєвропейського націоналіста того часу), зберігало в свідомості українців уявлення про спротив навіть тоді, коли справжнього спротиву вже не існувало.\nПо-третє, мала місце певна підвішеність радянського націонал-соціалізму після смерті Сталіна. Замість того, щоб зробити всі народи СРСР однаково злочинними, Радянській Союз залишив росіянам їхню “велику російську культуру” і статус головного раба (капо) в країні-концтаборі. Коли Путін наполягає на тому, що росіяни й українці — один народ, окупований міфічними “фашистами”, він ймовірно намагається довести проект “дружби народів” до логічного завершення. Все те, що Росія робила останні вісім років на окупованих територіях України, схоже хіба що на прискорену програму із засвоєння рабства.\nТак чи інакше, українці мали здатність дивитись на радянське, відчувати шепіт спільного глузду, який казав: перед ними — зло, яке не залишає людині жодної можливості для гідного життя. Зверхнє ставлення до українців з боку росіян як до занадто приземлених безкультурних істот пов’язано, на мою думку, перш за все з тим, що українці недостатньо рішуче були готові зануритись у замріяний внутрішній світ радянського інтелігента. Саме те, що їхнє існування мало певну якість, робило їх нерозвиненими з точки зору імперської культури СРСР. Небажання бути допитливими до цієї якості є причиною їхньої непомітності для вільного світу. Зрештою, українці не такі винахідливі людожери, як наші східні сусіди.\nМаючи здатність бути якимись, а не якою завгодно фантастичною істотою, тобто зберігаючи в собі добро, українці відмовились визнавати своє тоталітарне розтління. Винахід радянських українців задля співіснування з тим, з чим людина не має співіснувати, — це знищення глядача.\nПідміна глядача жертвою, тобто реактивною недопитливою істотою, яка свідчить виключно від імені зла, і є, на мою думку, тим внеском у скарбницю тоталітарних надбань ХХ сторіччя, за який українці отримали почесний серп на гербі Радянського Союзу.\nЩо ми маємо на увазі, коли кажемо: тоталітарна людина не здатна відрізнити добро від зла? Будь-яка людина має певну уяву про те, що їй приємно і що є для неї нестерпним. Якщо під добром розуміти щось хороше, а під злом щось погане, тоді навіть одноклітинний організм буде етичною істотою.\nВідрізняти добро від зла — це відчувати, наскільки добро є вимогливим до мене самого. Зло не вимагає від людини нічого, навіть її біологічного існування. Воно надто зайняте остаточним вирішенням питань. По-справжньому вимогливим є тільки добро. Відповідальність — це виклик добра, яке воно робить з місця допитливості, тобто там, де людина розвернута до питань, де вона допитлива. Ті, хто зупиняє своє мислення, закликаючи не узагальнювати вину окремих людей до колективної відповідальності, не розуміють (або не хочуть розуміти), що відповідальність, як і здатність розрізняти добро і зло, може бути тільки в окремої людини. Відповідальність — це відчуття, яке власне і відокремлює людину. Не тільки від тварини, а й від колективу, родини, етносу, ідентичності. Заклик до відповідальності — це заклик до повернення до відчуттів.\nЩо таке історичне існування? Це відповідальність за добро, яке було мені відкрито. Особливість історичного часу в тому, що будь-яке добро питає про всю історію.\nЯк існування правового суспільства вимагає від нас судити лише згідно з тим законом, який діяв на момент вчинку, тобто визначеної послідовності часу, так історичне існування потребує від людини відповідати не тільки за те, що було скоєно нею самою, а і всіма, в кому вона себе впізнає, згідно тим питанням, до яких розгорнута її думка.\nІснування в історії не є наративом. Наративи дійсно бувають різними: люди входять в історію з різним досвідом добра і різним відчуттям власної подоби (тобто того, в чому вони себе впізнають). Історія як така — це щось неподільне, ми живемо в ній окремо й ніколи частково. Розмова необхідна для історичного існування тому, що саме у мові дія може постати у всіх часах свого дієслова. Зміна граматичного часу є умовою допитливості до вчинків тих, іменем кого я успадкував своє місце у всесвіті.\nЖорсткість логіки походить від безжальної вимогливості добра.\nІсторична непевність і відсутність цікавості до себе утворили специфічну форму політичного існування українського суспільства — мобілізаційну демократію.\nКожні 8-10 років українці виходять з непомітності і здивовано розглядають один одного на головних площах своїх міст. В цей момент з’ясовується, що в Україні є щось, гідне назви громадянського суспільства. В цей момент воно здається дивом. Це нагадує несподіване звільнення з концтабору. Звісно, знаходиться той, хто є більш рішучим, але на яких засадах він діє, що за принципи він відстоює, ані нам, ані йому самому залишається невідомим. Варто нагадати, що одним з гасел останнього майдану було “люди, ви дивовижні”. Але, як тільки усунена безпосередня небезпека потрапляння в радянське, Україна зупиняється у стані пригальмованого самозахоплення.\nПригадую, з якою гордістю заявляли росіянам, що, на відміну від них, українці здатні протистояти авторитаризму! Ніби бажання не бути рабом не є чимось природним для притомної людини. Зараз навіть смішно згадувати наївність, з якою ми вважали, що Росія — це звичайна деспотія з постімперським синдромом і “пострадянськими” ускладненнями, що там теж є місце диву політики.\nПісля останнього майдану, “Революції гідності”, не відбулось публічної розмови про те, що, власне, є гідністю, що таке гідне життя, яким його собі уявляють різні українці і які засади мають бути створені для того, щоб громадяни могли гідно жити на свій власний розсуд. Нам чомусь здавалось, що треба бути хорошими людьми, а політика якось сама себе зробить.\nКоли я вперше прийшов на зібрання щодо підтримки угоди про асоціацію України і Євросоюзу, з жорстокого розгону якого почався саме майдан і масові протести, я почув одну лекторку. Вечір, людей навколо майже не було, вона захоплено розповідала про стандарти бактеріального запліднення молока в ЄС. Згодом, після розстрілу протестуючих громадян, анексії Криму і окупації Східної України, все закінчилось косметичною реформою поліції, яку очолив демагог Аваков, що певний час тримав суспільство у заручниках за допомогою кишенькової армії, створеної на задньому дворі добровольчих батальйонів.\nЩодо Збройних сил України, які вже вісім років воюють з Росією. Розмови про необхідність реформи (а не очищення від поганих людей чи оснащення сучасною зброєю) цього глибоко радянського інституту з розповсюдження рабства почались (якщо це можна назвати розмовою, а не пересудами) тільки після нещодавнього вторгнення російської армії.\nВражає, наскільки українське суспільство захоплене формальною стороною справи: стандартами, схемами, протоколами і одночасно героїзмом своїх співвітчизників. Чи не є цей героїзм такою самою схемою? Тут варто згадати математичний притулок совісті радянського інтелігента. Справа в тому, що складність набору інструкцій є математичним поняттям, терміном, який має сенс тільки у теорії алгоритмів. Ця складність суттєво відрізняється від складності політики, яка, за влучним спостереженням Арістотеля, є несамодостатнім цілим. Політика ніколи не відбувається сама собою, вона потребує допитливості: постійного повернення до питань, яким загрожує остаточне вирішення. В політиці не існує проблеми зупинки: вона зникає в той самий момент, коли громадяни втрачають пильність. Не можна покладатись на політику, як на математику, наскільки спокусливим не здавалося б це бажання у сучасному комп’ютеризованому світі.\nМи, українці, ніби відчуваємо те, що нам не подобається, маємо певну довіру один до одного, але уявити мир, заради якого ми воюємо, і діяти відповідно до цієї уяви, ми не здатні. Тим громадянським свободам, які в нас є, ми завдячуємо безлічі сумлінних людей, що героїчно захищають нас від того, для чого власне і були створені радянські інститути, з яких складається українська держава.\nУкраїнцям соромно і нецікаво дивитись на ці інститути. Тому наші політичні дива безплідні.\nСпротив, який чинить Україна російському вторгненню, є дивом не тільки української, а й європейської політики. Остання разом з Україною настільки втратила уявлення умов політичного існування людини, що заради примарної безпеки була згодна співпрацювати з людожерами.\nДостатньо згадати про “Північний потік”, проект російсько-німецького газопроводу, метою якого було забезпечення безперервного газопостачання у випадку війни проти України. Росія ніколи не приховувала, навіщо їй потрібна ця потенційна екологічна катастрофа. Чим ще має бути труба з газом на дні моря? Важко уявити, як правові держави можуть приймати участь у чомусь настільки цинічному й безвідповідальному. Що сталося з європейською здатністю бачити, якщо тільки відчайдушний спротив українців і мільйони біженців змусили Німеччину зупинити запуск цього нелюдського проекту?\nУ тих, хто знаходиться в умовній безпеці (тобто там, де їм загрожує лише ядерна зброя), є спокуса думати про цю війну як про лихо. Воєнні злочини, що чинить російська армія, розтрощені пологові будинки, вбиті діти, біженці. Все це — зло. Але зі зла самого по собі неможливо робити висновки. Зло як окремий об’єкт спостереження паралізує думку. Думати і робити висновки можна тільки тримаючись своєю увагою за людину, яка вважає своє уявлення про гідне життя вартим смертельного ризику. Про війну можна думати лише тоді, коли ми здатні уявити мир, заради якого вона ведеться.\nЩо відкриває останній місяць війни проти російського вторгнення? Що в Україні існують люди, які вважають свободу важливішою за біологічне існування, а своє право на громадянство важливішим за “права людини” у вигнанні.\nДля України це означає, перш за все, наступне. Якщо я здатен побачити в супротиві моїх співгромадян істину про політичну природу людини і якщо я впізнаю себе в радикальності цього добра, то я мушу назавжди припинити існувати в історії у якості жертви. Я більше ніколи не маю права казати, що українці були змушені безпорадно спостерігати радянські чи нацистські злочини. Бо я сам, на власному досвіді, пересвідчився в тому, що б сталось, якби українці дійсно не хотіли того зла, якому вони потурали на своїй землі.\nУкраїнський доброволець, який кричить “смерть ворогам!” і йде захищати беззбройних громадян, які в свою чергу протестують проти росіян на танках в окупованому Херсоні під автоматні постріли, — це відлякує немислячу людину більше, ніж терорист, який відрізає голову заручнику. Бо голос совісті каже нам: те, що роблять ці українці, має робити кожна вільна людина.\nТе, що Європа не займає місце серед вільних, є політичною катастрофою. Те, що Україна не робить висновків зі свободи, є моєю власною національною трагедією.\nЧи можна притягнути людину до відповідальності, якщо відчуття останньої можливо лише на самоті з власною совістю? Самотність мислення не є атомарністю, це самотність відмови від захоплення питання, до якого устрімлена моя думка.\nКоли на виклик смертельного ризику людина відповідає: “я” — це і є те особисте, самотнє і власне, за яке цю людину можна витягнути в історію. Росію і росіян, які неспроможні дати собі належне в тому, що вони роблять, ми маємо перемогти і судити. Притягати до відповідальності треба саме Україну.\nЯ часто тут пишу: «українець», «українське». Для мене ці слова не мають етнічного аспекту. Коли я їх використовую, то маю на увазі саме цю властивість, завдяки якій людину можна примагнітити до історії. Ніяка людина не має історичного існування.\nНеобхідно не тільки воювати за місце людини, яке Росія намагається в нас відібрати, треба вимагати від українців робити висновки з власного відчуття гідності, виробляти засади свобод. Замість того, щоб шукати в дикуватості українського спротиву привід заспокоїти власну совість (б’ються насмерть, бо дикуни і токсичні маскулінні садисти), треба постійно вимагати від українців відповідати тому рівню політичної думки, яка відправила їх воювати проти рабства.\nПолітика, за визначенням Арістотеля, — це спілкування, метою якого є створення засад для того, щоб кожний міг жити згідно своїм устремлінням. Без політики в цьому сенсі Європа є лише сукупністю артефактів і розгублених доброзичливих ідіотів. Чи здатна Європа побачити знак своєї сутності в боротьбі українців? Чи готова вона звернутись до себе з питанням: а чи те, що носить у європейських країнах назву “політики”, дійсно є політикою? Саме від цього, а не лише кількості знищених російських танків і літаків, залежить доля миру, яким закінчиться ця війна.\nЗа моїм власним відчуттям, Арістотель — мій. Тому що він вимагає від мене думати і воювати. Збереження місця людини і дива політики — моя особиста відповідальність.\nЯк людина, що певний час займалась поезією, я маю безпосередній досвід російської, а через це, і радянської культури. Мені властиві певні риси цієї тоталітарної думки. Це означає, що я краще, ніж більшість моїх співвітчизників (не говорячи вже про європейців), бачу форми, за якими це недумання себе приховує, і загрозу, яку несе світу перемога радянського зла.\nЯ задумав написати цю теорему ще на початку вторгнення, коли, тікаючи від бойових дій на захід, дізнався про самогубство одного мого знайомого, яке він здійснив під час перших ракетних обстрілів Києва. Моя думка постійно повертається до різниці між ставленням до смерті. Коли спостерігаєш ризик, на який йдуть люди, щоб боротись із поневоленням, та колосальні втрати, до яких залишається нечутливим російське суспільство, то починаєш себе питати: може російські солдати дійсно хочуть цієї безглуздої й одночасно злочинної смерті? Може вони мають справу з чимось настільки жахливим, що бачать в цьому якийсь вихід?\nНа мою думку, людині, яка зазнала тоталітарного розтління, простіше вмерти, ніж взяти на себе відповідальність. Але якщо радянське зло може існувати без носіїв, то смерть без цієї відповідальності нічого не варта. Ми опинилися у стані, в якому навіть самогубство не може бути спротивом злу.\nЩо має бути зроблено, якщо ті, хто вбиває мирне населення продовжують наполягати, що вони це роблять не за власним вибором, якщо ніхто з російських інтелектуалів, художників, поетів не хоче визнати, що це саме вони, а не Путін, ведуть цю війну, створюючи образ спротиву, якого не існує? Хтось, хто розуміє міру цього зла, має взяти на себе труд відповідати за те, що бачить. Тільки це може повернути сенс смерті, а політичній допитливості — смак до ризику, без якого вона є чистою спекуляцією.\nЯ, Михайло Зятін, громадянин України, визнаю себе носієм радянського і є персонально відповідальним за злочини, що були скоєні СРСР, за створення цього невмирущого зла та за все, що воно прямо зараз із нами робить. Воно це робить від мого імені.


ukrProMedic.ru » Їжа » Довідник дієт » Активоване вугілля для схуднення\nВідео: Активоване Вугілля Схуднути Швидко - Активоване Вугілля для схуднення\nАктивоване вугілля для схуднення став дуже популярним останнім часом. Упаковку цього абсорбенту можна придбати в будь-якій аптеці. Проводять його у вигляді порошку, капсул і таблеток. Йому приписується безліч важливих і корисних функцій. Чи допомагає активоване вугілля для схуднення? Вчені до теперішнього часу не проводили повноцінні клінічні дослідження для отримання відповіді на це питання.\nЧи допомагає активоване вугілля для схуднення\nВ інструкції нічого не сказано про застосування активованого вугілля для схуднення. Цей препарат сприяє виведенню з організму різних токсинів. У формі порошку (суспензії) вугілля нейтралізує близько 60% отрут в травному тракті. При цьому даний засіб неефективно при отруєнні корозійними агентами (лугами, миючими рідинами, бензином, борною кислотою, розчинником для фарби або літієм). Він дуже ефективний при кишкових інфекціях, отруєннях. Сальмонельоз і дизентерія - найбільш поширені з них. Активоване вугілля - доступний препарат від метеоризму. Його корисно використовувати перед ультразвуковим обстеженням і рентгеном черевної порожнини. Вугілля пов`язує молекули води, відмінно допомагаючи при діареї. Цей абсорбент всмоктує воду, а потім виводить її природним шляхом.\nУ медичних відгуках про активоване вугілля для схуднення сказано, що він прискорює природну детоксикацію організму. При регулярному вживанні вугілля поліпшується функціональність печінки, нирок і надниркових залоз. Препарат уповільнює розвиток специфічних змін клітин, які пов`язані зі старінням. Також він знижує кількість тригліцеридів і шкідливого для організму холестерину. А це, безсумнівно, позитивно позначається на роботі печінки, головного мозку і серця. При прийомі кошти значно знижується швидкість розвитку і тяжкість ознак грипу або застуди. Вугілля швидко поглинає токсини активних бактерій і вірусів, запобігаючи їх поширення по організму.\nПри регулярному прийомі таблеток зайву вагу може трохи знизитися, проте тільки через виведення надлишків рідини з організму.\nВажливо знати, як пити активоване вугілля для схуднення, а також які побічні ефекти можуть проявитися при безконтрольному прийомі лікарського препарату.\nСам вугілля не спалює жирові клітини, однак при його прийомі організм швидше позбавляється від них самостійно. Пориста структура таблеток прекрасно вбирає всі продукти розпаду та інші шкідливі компоненти організму. Однак цей препарат зв`язує і виводить не тільки токсини, але і корисні для організму речовини.\nВідео: схуднути за допомогою активованого вугілля\nУ відгуках про активоване вугілля для схуднення йдеться, що препарат треба приймати в дозі 0,25 мг на десять кілограмів ваги (за 40-60 хвилин до їди). Добову дозу препарату треба розбити на дві-три порції, так як дієтологи не рекомендують одночасно приймати тільки шість-сім таблеток.\nПісля цього треба зробити перерву на десять днів, після чого відновити прийом таблеток. Пити активоване вугілля для схуднення без перерви більше двох тижнів медики не рекомендують. При вживанні цього препарату треба враховувати той факт, що вугілля знижує ефективність інших ліків.\nІ якщо поєднувати вживання таблеток з іншими способами схуднення, то дійсно можна позбутися зайвої ваги.\nПротипоказання до використання активованого вугілля для схуднення\nВживання вугілля принесе тільки шкоду організму при хронічних закрепах, геморої, анальних тріщинах. Надмірне вживання таблеток дуже часто призводить до розвитку авітамінозу. При цьому колір обличчя змінюється в гіршу сторону, починають випадати волосся і ламатися нігті. Побічними симптомами від застосування вугілля можуть бути пронос, блювота, потемніння калу, запор. Більш серйозними побічними ефектами можуть бути важкі алергічні реакції, набряк обличчя і губ, утруднене дихання.\nДаний засіб можна використовувати при виразкових ураженнях травного тракту, кишкових кровотечах, одночасному прийомі інших антитоксических препаратів, дія яких починається відразу після всмоктування в травному тракті.\nВживання білого вугілля для схуднення\nДеякі жінки вважають за краще використовувати білий вугілля для схуднення.\nБілий вугілля для схуднення дієтологи радять використовувати при шкірних висипаннях, зашлакованості кишечника, здутті живота, порушення актів дефекації кишечника. При регулярному вживанні цього кошти кишечник теж очиститься від різних токсинів і шлаків.\nУ деяких відгуках кажуть, що білий вугілля для схуднення може позбавити від зайвих кілограмів 80-90% населення. Засіб стабілізує роботу кишечника, сприяє кращому засвоєнню їжі.\nПеред схудненням треба зробити собі розвантажувальний день і повністю відмовитися від їжі. Протягом дня треба пити багато води, а ввечері прийняти десять таблеток білого вугілля. Таблетки треба попередньо подрібнити і розчинити в половині склянки води.\nНа наступний ранок також необхідно прийняти вугілля. А через півгодини можна зробити легкий сніданок. На обід бажано з`їсти курячий бульйон, а на вечерю - порцію нежирного сиру. Не можна їсти кисломолочні продукти, хліб, пити пиво, квас. На такий режим харчування бажано перейти в вихідні, тоді вже наступного тижня обсяг живота скоротиться на 25-30%.\nПри вазі 45-60 кг за один прийом треба вжити п`ять таблеток. При масі тіла до 70 кілограмів треба прийняти не більше восьми таблеток. Десять таблеток треба прийняти при вазі від 70 до 80 кілограмів. А при вазі від 81 до 100 кілограмів треба вживати 15 таблеток білого вугілля для схуднення в один прийом.\nПри регулярному вживанні цього препарату колір обличчя зміниться в кращу сторону, зникнуть висипання на шкірі, підвищиться імунітет, збільшиться працездатність, відновиться здоровий сон.


Система гірських хребтів і міжгірських плато в межах Марокко, Алжиру і Тунісу (країн Магрибу), яка носить загальну назву Атлаських гір і займає самий північ континенту.\nВони названі так греками ще в античної давнини на честь міфічного титана Атласа. Гірський масив витягнуть з південного заходу на північний схід на 2000 км, з трьох сторін омивається водами Середземного моря і Атлантичного океану. На півдні кордон з Сахарою проводять по подножіям гір. Ця частина Альпійсько- Гімалайського поясу виникла порівняно недавно і приєдналася до Африці в результаті закриття океану Тетіс. Рельєф південної частини регіону сформований на структурах герцинского, а північній – альпійського віку. Атлас лежить, в основному, в межах субтропічного поясу і відчуває сильний вплив Середземного моря.\nЦе гірська країна в межах рухомого пояса на відміну від більшості африканських регіонів. Для неї характерно кулісообразно взаєморозташування хребтів.\nВ основному це гори з середніми висотами 1200-1500 метрів. Максимальна висота – м. Тубкаль у Високому Атласі (4165 метрів). Формування складчастих структур почалося в герцинское час. Лише Антиатлас на півдні – глибовий блок в межах околиці стародавньої плити Сахари. Велика частина хребтів (Високий, Середній, Сахарский Атлас) являють собою тваринний брилові споруди, утворені в період активної тектонічної діяльності в неогені, коли герцинские складчасті структури були розбиті на блоки і підняті. По лініях розломів відбувалися вулканічні виверження. В епоху альпійського орогенезу величезний блок Марокканська Мезета насунувся в область Атласу, мнучи в круті складки вапнякові товщі. В результаті утворився складчастий Ер- Риф з докембрийским ядром в осьовій зоні. Тель- Атлас виник дещо раніше, на сході в його межах зім’яті в складки соленосні породи тріасу. У антропогене неотектонічні руху відокремили Атлаські систему від Сицилії. Розлом, що утворився по узбережжю, супроводжувався вулканізмом. Зараз це сейсмічно неспокійний район. Між Тель- Атласом і Сахарський Атласом в межах тектонічної западини на древній жорсткої брилі лежить Висока плато (іноді його називають Плато Шотт, або Оран- алжирський плато). Таким чином, в будові поверхні Атласской системи поєднуються гірські хребти, високі міжгірські плато, горбисті рівнини, складені вапняками, пісковиками, сланцями, які прорвані інтрузіями. У горах породи сильно дислоковані. Вузьку прибережну смугу займає низовина, яка кілька розширюється в межах Тунісу.\nДля Атлаських гір характерно сильне ерозійне розчленовування. Широко представлені еродовані денудаційні похилі поверхні, проявляються також зсувні, соліфлюкціонние, обвально – осипні процеси. Біля підніжжя південних схилів простежуються пролювіальние шлейфи. Для Приатлантичною низовини характерний дюнний рельєф.\nУ регіоні Атлаських гір досить різноманітні кліматичні умови. На півночі панує типовий середземноморський тип клімату, внутрішні райони характеризуються високим ступенем континентальності, у південній частині клімат тропічний пустельний.\nВелика різниця існує в кількості опадів: на північних схилах місцями випадає більше 1000 мм на рік (в основному взимку), у внутрішніх районах і на підвітряних південних і південно -східних схилах 200-400 мм, а на кордоні з Сахарою – 150-190 мм. Чітко виражене зростання аридности із заходу на схід у зв’язку із збільшенням сухості повітря в теплих секторах зимових циклонів.\nТемпературні відмінності виявляються в основному в зимовий сезон: в середземноморській частині та на півдні середньо січневі температури 10-12 ° С, на атлантичному узбережжі нижче – близько 5 ° С (позначається вплив східної периферії Азорського максимуму і холодного Канарського течії), а у внутрішніх районах до 5 місяців у році бувають негативні температури, потужність снігового покриву місцями сягає двох метрів. Літо печеня (30-32 ° С), прохолодніше (21-22 ° С) лише в приатлантичному районі. Нерідкі, особливо навесні, сильні гарячі вітри самум і хамсин з піщаними і пиловими бурями. Температура при цьому може підніматися до 50 ° С.\nРічкова мережа розвинена слабо, більшість річок не має постійного водотоку.\nЗимовий витрата найбільших річок може доходити до 1000 м3/сек, а влітку становити 1-5 м3/с6к.\nНа внутрішніх плато є пересихаючі солоні озера – Шотт (Тигр, Джерид та ін.)\nУ рослинному покриві спостерігається перехід від Середземномор’я до тропічних пустелях.\nНа півночі були поширені ліси, характерні для середземноморських ландшафтів, з деякими видами вічнозелених дубів, оливою, суничним деревом, алеппськой сосною, туями, ліванським кедром, лавром та ін, які зараз заміщені чагарниковими формаціями – маквісом, фриганей, заростями карликової пальми (пальміто) або культурними ландшафтами. В Ер – Рифі і Тель- Атласі вище 1700 метрів ростуть змішані ліси з летнезеленим лузітанскій дуба, клена, сосни, атласського кедра. Характерна особливість – відсутність бука, широко поширеного в Європі. Вище 2200 метрів – ялівцеві зарості. Внутрішні райони зайняті напівпустельною рослинністю з переважанням дерновінних злаків альфи, Дрина, а також ополонок і солянок.\nГрунтовий покрив відповідає рослинним формаціям: коричневі карбонатні грунти Середземномор’я, буроземи гірських лісів, сіро- коричневі грунти сухих степів і напівпустель. Багато солончаків, на південних схилах – щебнисті грунту Хамад.\nТваринний світ характерний як для Середземномор’я (мавпи – макаки, мангусти, Каракали та ін), так і для тропічної Африки (Берберійські леопард, гепард, шакал, пантера), багаточисельні плазуни і птиці. У горах збереглися муфлони, грівістий барани, живуть дамани.\nРегіон має запасами різноманітних корисних копалин – залізних, олов’яних, цинкових, кобальтових, молібденових руд, всіляких солей, є родовище фосфоритів світового значення. Річки мають значний енергетичний потенціал, але через крайньої нерівномірності стоку для його використання доводиться споруджувати водосховища. Узбережжя володіє рекреаційними ресурсами. Родючі грунти і сприятливий для сільського господарства клімат півночі регіону дозволяють вирощувати тут багато субтропічних культур – виноград, цитрусові, фруктові дерева. Промислове значення мають ліси з коркового дуба, що дає найкращу в світі пробку, і з атласського кедра з прекрасною стройової деревиною. Площі лісів в даний час сильно скорочені.\nАтлаські гори – регіон давнього освоєння. Його природа сильно видозмінена. Погано збереглася природна рослинність, особливо постраждали ліси. Раніше вони займали близько третини площі країн регіону, зараз – 11 %. Деякі деревні породи знищені на 50-90 %. Зникли або дуже нечисленні багато тварин. У країнах Магрибу досить велика кількість охоронюваних територій, де взяті під охорону реліктові гаї атласського кедра, нумидийской ялиці та інших дерев. У найбільш відомих національних парках Тубкаль і Джебель -Бу- хедме охороняються гірська газель і грівістий баран.\n« Судан (Суданські рівнини) Пустеля Сахара »\nБудівлі царя Соломона


Чорна кам'яниця будувалася з білого каменю / Про Львів /\nЧорна кам'яниця будувалася з білого каменю\nВ одному чудовому та загадковому місті…\nВ одні чорній-пречорній кам’яниці…\nМабуть такими словами можна розпочати будь яку легенду про привидів, легендарних лицарів та прекрасних дам. Але у нашому випадку буде так.\nВ одному чудовому та загадковому місті Львові, в одні чорній-пречорній кам’яниці на площі Ринок, 4 провадять реставрацію.\nПро Чорну кам’яницю ми знаємо майже все. Насамперед, що вона – чорна. Свою назву вона отримала тому, що свинцеві білила, якими її покривали протягом століть, окислювалися і чорніли. Також є легенда, що чорний колір кам’яниці утворився через те, що у фасад будівлі втирали сік від зелених шкірок грецьких горіхів. Крім того, деякі фахівці припускають, що у 1588 році цю кам’яницю збудували з білого каменю. Але з часом вона закоптилася, бо ж будинок опалювався.\nАле реставратори трохи пошкребли горішні нашарування фасаду і виявили під ними залишки інших кольорів. Вони знайшли фриз з рослинними орнаментами початку XVI століття, на якому збереглася червона фарба.\nПершим власником цієї кам’яниці, а точніше тієї, яка стояла на місці теперішньої, був Андрій з Києва, тому її називали Київською. Вона згоріла і згодом на її місці поставили цю, яку ми вже знаємо.\nУ кінці ХVI століття представник львівського патриціанського роду Ян Лоренцович відкрив у цьому будинку одну з перших у Львові аптек. Тоді цей будинок називався Лоренцовичівським. Онучка Яна Лоренцовича вийшла заміж за лікаря Мартина Анчевського, тож вже у XVII столітті кам’яниця називалася «докторівською».\nТоді ж доктор Анчевський прикрасив фасад будинку скульптурою свого патрона, святого Мартина, який відрізає мечем полу свого плаща і віддає її жебракові. На фасаді будинку також встановили фігуру львівського святого Станіслава Костку, покровителя і захисника міста від пожеж. На карнизі порталу встановлено скульптурку Матері Божої. На бокових капітелях – фігури Яна з Дуклі (міфічного рятівника Львова) та святого Луки (патрона лікарів). А також геральдичний картуш (лев з мечем) у лавровому обрамленні. На картуші вибито літери М.А.- S.R.- M.D.- CL. ("Мартин Анчевський, секретар короля, доктор медицини, радник львівський.\nМи звикли бачити ці білі фігурки на тлі чорного фасаду. Але і вони також виявилися кольоровими з елементами позолоти. Це стало відомо вже під час реставрації. Фахівці все ще не мають одностайної думки щодо того, чи були вони кольоровими з моменту свого «народження», чи їх розмальовували під час різних ремонтів.\nЗгодом у будинку мешкали донька Мартина Анчевського та її чоловік доктор Анжей Шимонович. Але подружнє життя у них не склалося. Часто серед дня міщани чули галас з кам’яниці, а сходами летіли капелюхи. Жінка мала психічні розлади.\nМешкав у кам’яниці і знаний рід Нікоровичів. А уже з середини 19 століття будівля почала занепадати. Кращі поверхи – другий, третій та четвертий – займали урядовці або діти заможніх осіб, які навчалися у Львові. В одному з помешкань проживав директор театру, в іншому солістка опери Кароліна Морська. На нижніх поверхах жила «міська бідота».\nПри вході до будинку із досі збереглася кам’яна лава, на якій сидів охоронець. Вона дуже незручна та вузька. Зроблена навмисно так, аби сторож не мав можливості спати на роботі.\nУ 1926 році «Чорну кам'яницю» купило місто і влаштувало в ній історичний музей імені короля Яна ІІІ Собєського. І досі в цьому будинку залишається музей.\nЗараз тут знаходиться відділ історії української діаспори Львівського історичного музею, де висвітлено окремі фрагменти трьох головних потоків українського еміграційного руху, хронологічні рамки якого охоплюють кін. XIX - кін. ХХ ст. Пам'ятки зібрані в експозиції допомагають глибше зрозуміти, що українці, які живуть поза межами України є вагомою гілкою українського народу, яка поповнює скарбницю нашої спільної історії, науки, культури і мистецтва.\nА в ті часи на першому поверсі виставлялися експонати, збережені з часів Середньовіччя. А також портрети визначних особистостей, так чи інакше пов'язаних зі Львовом (Корнякти, Боїми, Бернатовичі, Маратовичі). Відвідувачі могли побачити катівське знаряддя, цехові і міські клейноди, нумізматичні експонати, давні печатки.\nКрім того тут можна було оглянути макети старої Ратуші, яку розібрали ще на початку 19 століття, Королівської кам’яниці (будинок Корнякта, площа Ринок, 6) та королівського арсеналу.\nСередину кімнати віддали під три реконструкції Львова тих часів: інженер Й. Вітвіцький виготовив макет старої Ратуші, яку розібрали на початку 19 ст., Королівської кам'яниці (Будинку Корнякта, площа Ринок, 6) та королівського арсеналу.\nУ головній залі виставлялися іконографічно-топографічні колекції: види міста починаючи з 17 століття, його панорами, плани, літографії, малюнки, давні фотографії. А ще - медалі, відзнаки, жетони, які видавалися до значних дат в історії міста.\nАле, повернімося в сьогодення. Фахівці стверджують, що, Чорна кам’яниця, після реставрації, так і залишиться чорною. Відновлювати її первісний вигляд немає сенсу. Якщо зникне чорний фасад, то зникнуть і всі ті чудові й моторошні легенди. Натомість для допитливих роблять макет кам’яниці. І, можливо, він буде білим, з кольоровим оздобленням та позолотою.\nТераси Львова де можна не лише смачно поїсти, але й побачити Львів згори\nТераси Львова де можна не лише смачно по їсти, але й побачити Львів згори.\nДе у Львові поїсти смачну піцу: найкращі піцерії в центрі Львова\nЗаклади, куди можна піти з дітьми, та де можна поїсти смачну італійську піцу в ...\nПривітання зі Львова з Великоднем в картинках\nУсіх щиро вітаємо з Великодніми святами! Щиро зичимо здоров'я, радості та усіх г...\nКуди піти з дітьми на травневі вихідні\nПерший вікенд травня традиційно був сприятливим для сімейного відпочинку. Під ч...\nКуди пітьми з дітьми на Великдень 2022 року\nПодії для дітей у Львові на великодні вихідні 23 і 24 квітня 2022 року.\nКалендар свят на 2022 рік\n© Афіша Львів - Події у Львові: кіно, театри, клуби, галереї, кнайпи 2009 — 2022


Юні та винахідливі - ZAXID.NET\nУ Львові відбулась конференція геніальних підлітків\nАндрій Дрозда, 16:00, 1 квітня 2018 1\n15-річний львів'янин Дмитро Лопушанський на конференції вдруге. У жовтні 2017 року він їздив до Києва, як учасник дискусії про віртуальну реальність. Цього року Дмитро вже презентує свої проекти: «Я два роки займаюся програмуванням. Мій головний проект — це соцмережа Tagbe. Її суть полягає в здатності сортувати пости за пріоритетністю: робота, друзі, сім'я тощо. Зараз соцмережі змішують докупи всю інформацію, створюють хаос, пожирають нашу увагу і час. А моя соцмережа зможе підлаштуватися під кожного користувача, який вкаже свої вподобання чи улюблені сайти. Ще одна моя розробка — це чат-бот Newskit. Він теж фільтруватиме новини для користувачів. На цій конференції мені важливо не лише показати себе, але й мотивувати ровесників. Адже не кожен підліток знає, ким хотів би стати в житті. Я вже визначився, тож, можливо, мій приклад комусь допоможе».\nІлля та Ірина Мельниченки створюють анімацію з раннього дитинства (фото - womo.ua)\nЗі сцени одна за одною звучать мотиваційні промови в стилі TED. Помітно, що учасники старанно тренувались перед виступами. Аудиторію надихають не лише проекти, а й особисті історії промовців. 17-річна Анастасія Лівочка після окупації Донецька переїхала до Львова. Тут вона продовжила навчатися і розробила кілька винаходів, одним із яких тепер користуються в українській армії. «Мій розсікач диму допомагає приховати позиції наших військових. Тепловізорам стає складніше виявити локацію з якої йде дим і тепло від печі», - пояснює винахідниця. Після успіху першого винаходу Анастасія не зупинилася і створила пристрій для дозування прального порошку, з яким стала фіналісткою престижних конкурсів в США, Бразилії і Швеції.\nЩе одна учасниця зі Львова — 16-річна Соломія Леньо. Дівчина цікавиться штучним інтелектом і розробляє програмне забезпечення, яке полегшить діагностику патологій серця. Нещодавно Соломія вийшла до фіналу міжнародного конкурсу Intel ISEF, який відбудеться в американському Піттсбургу. «Тут на конференції зібралося багато непересічних людей, генераторів ідей. Приємно бачити інтерес до виступів і розробок. Такі події для мене — гарна можливіть розшитири спільноту однодумців», - розповідає одинадцятикласниця.\nПроект киянки Єлізавети Годовікової має назву Waste Manager і допомагає контролювати наповненість сміттєвих контейнерів у місті. «Я з дитинства цікавилася винаходами, тому вступила до технічного ліцею. Проект розумної урни народився спотанно, я декілька разів його вдосклналювала. Формат публічних виступів не для мене — досі не можу позбутися страху перед сценою. Хоча потім приємно, що люди підходять і кажуть, що все було круто», - зізнається Єлізавета.


Де саме в Києві записатися на консультацію до гінеколога?\nСучасна медицина, як відомо, включає в себе безліч різноманітних сфер з напрямками. Це і нейрохірурги зі спеціалістами, котрі займаються лікуванням судин. Це і фахівці, котрі спеціалізуються на неврології та рухового апарату та безлічі інших спрямувань. Крім того, в сучасній медицині успішно працюють такі спеціалісти як кардіологи та окулісти, терапевти та дитячі лікарі та безліч інших професійних спеціалістів.\nГоворити про те, хто такий лікар-гінеколог, думаємо не варто, особливо представницям прекрасної половини людства оскільки саме вони свого часу мають справу з таким медичним працівником. Сьогодні додатково пропонуємо вам разом із нами розглянути те, хто ж такий гінеколог та чим він відповідно займається.\nХто такий лікар гінеколог?\nВ першу чергу відзначимо, що якщо вам потрібна консультація гінеколога в Києві, варто знати що лікар-гінеколог являється фахівцем із обов'язковою вищою медичною освітою. Ця людина після закінчення навчального закладу обов'язково проходить інтернатуру з подальшою практикою і тільки після цього їй надається дозвіл вести лікувальну діяльність. Сам по собі гінеколог – лікар, основною спеціалізацією якого є регулювання та контроль жіночого здоров'я. До цього лікаря жінки звертаються не лише коли у них є якісь скарги на здоров'я, але і для того аби регулярно отримувати підтвердження свого нормального стану.\nНезважаючи на те, що гінеколог являється фахівцем, котрий займається жіночим здоров'ям, все ж гінекологи бувають різні. Не думаємо що для когось буде відкриттям, що бувають:\n● акушери-гінекологи, що ведуть вагітність та відповідно приймають пологи;\n● гінекологи-репродуктологи, котрі спеціалізуються на продовженні роду подружніх пар з допомогою сучасних новітніх технологій з екстракорпоральним заплідненням;\n● гінекологи-ендокринологи, котрі займаються гормональним фоном жінок та прекрасно розбираються в щитовидній залозі представниць прекрасної половини людства;\n● дитячі гінекологи, котрі проводять огляди дівчаток віком до 18 років;\n● ну і відповідно гінекологи хірурги, котрі спеціалізуються на проведенні оперативних втручань.\nВам потрібна термінова консультація лікаря гінеколога? Бажаєте знайти у Києві найкращого спеціаліста? Сьогодні запропонуємо вам вдале рішення.\nМедичний центр ІНГО – найкращий варіант для звернення до лікаря гінеколога\nКонсультація гінеколога вважається органічною, елементарною та звісно обов'язковою процедурою, котру необхідно здійснювати як мінімум один раз на рік. Раптом вам потрібно звернутися не лише на профілактичний огляд, але і з якимось проблемами жіночого здоров'я, кваліфікованого лікаря гінеколога ви знайдете у Києві, а саме у такому закладі як МЦ Інго. Тутешні лікарі відрізняються високим професіоналізмом та гарантують пацієнтам надання високоякісних медичних послуг та доброзичливість, делікатність ну й звісно повну конфіденційність.\nТому якщо ви бажаєте не загубитися у величезній кількості гінекологічних послуг, що їх пропонують у місті Києві, професіонали своєї справи медичного центру ІНГО – це справді вартий уваги вибір. Для того щоби зв'язатися із згаданим медичним центром, просто обирайте один із зазначених номерів телефонів +38 (044) 300-10-05, +38 (067) 350-16-02, +38 (067) 406-42-43 або ж +38 (067) 218-72-95 та телефонуйте сюди.


Яценюк б’є на сполох: його агітаторам ламають руки й плюють в обличчя - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 10 серпня 2009, 14:56\n"Фронт змін" заявляє, що 7-8 серпня в Києві сталося шість провокацій проти волонтерів організації.\n"Фронт змін" Арсенія Яценюка заявив про масові напади на свої агітаційні намети. Так, у "Фронті змін" заявляють, що у неділю близько 12.30 в Керчі невідомий напав на волонтерку і завдав їй тілесних ушкоджень.\nКрім того, 7-8 серпня в Києві сталося шість провокацій проти волонтерів організації.\nНагадаємо, 6 серпня "Фронт змін" заявив, що мер Ужгорода Сергій Ратушняк побив їхню агітаторку.


Новини Львова: Біля Львівського оперного театру не можна здійснювати прокат машинок, - мерія\nвівторок 03 листопада, 2020 13:15\nНе зважаючи на введення штрафних санкцій, біля Львівського театру опери і балету продовжують подекуди здійснювати прокат дитячих електромобілів. Міський голова Львова Андрій Садовий звертає увагу, що покаранням правопорушників повинна займатись поліція. Про це інформує прес-служба ЛМР.\n«Стосовно дитячих машинок біля Оперного театру — є рішення міської ради, є рішення виконкому, є поліція. Можливо, в момент, коли немає муніципалів, правопорушники виїжджають на проспект і катають дітей. Але за це потрібно карати. Ми навіть ввели штраф за це, бо не можна перед Оперним їздити таким машинкам. Особисто я не можу нікого арештувати чи оштрафувати за правопорушення, це має робити поліція. Можливо ми поставимо нам постійний пост муніципальної варти, щоб контролювала цей процес», — наголосив в ефірі на радіо «Львівська хвиля» мер Львова.\nДодамо, що вчора обслуговуючий персонал фонтану біля Оперного театру зафіксував розлиття технічного масла на поверхню фонтану, справу скерували в поліцію.\n«Ми виявили факт, що невідомі вилили технічну оливу в форсунки фонтану. Добре, що це вчасно зауважили, прочистили. Зараз переглядають відео з усіх камер, які там довкола стоять. Є заява в правоохоронні органи. Сподіваємось, що поліція знайде винних і покарає», — розповів Андрій Садовий.


Сонячні панелі тепер встановлюють над каналами – Генерація\nГенерація / Блог про зелену енергетику / Новини зеленої енергетики / Сонячні панелі тепер встановлюють над каналами\nСонячні панелі тепер встановлюють над каналами\nЗ кожним роком збільшується попит на поновлювані джерела енергії, що змушує розробників шукати нові варіанти установки сонячних панелей.\nВчені з університету в Каліфорнії запропонували розміщувати сонячні батареї над водними просторами — каналами, що постачать в округу прісну воду. Таке оригінальне рішення не тільки забезпечить населення чистою енергією, але і допоможе зменшити випаровування вологи.\nВчені підрахували, що встановивши навіси з фотомодулів над без малого 6500 км відкритих каналів, можна буде запобігти щорічному випаровуванню в атмосферу майже 300 000 тон води. Такої кількості зекономленої рідини вистачить для задоволення господарських потреб майже 2 мільйонів людей або для повноцінного зрошення 200 кв. км сільгоспземель.\nВ умовах того, що Каліфорнія щорічно страждає від жахливих засух (а зі зміною клімату ситуація лише погіршується), даний проект виглядає дуже привабливо та перспективно. Тим більше що в індійських штатах така задумка вже успішно реалізується з 2012 року. Накриття з сонячних батарей над водними каналами забезпечують відразу 4 переваги: виробництво чистої енергії, економію земельних і водних ресурсів, а також зменшення викиду вуглекислого газу в атмосферу.\nЯк повідомляє інформаційний портал E2nergy, вже найближчим часом німецька компанія, що спеціалізується на виробництві фотоелектричного обладнання, планує організувати поставку на світовий ринок мобільних плавучих СЕС. Потужність такої сонячної ферми сягатиме 140 кВт, а енергію вона буде отримувати відразу від трьох джерел — сонця, води та вітру.


У бік блокпосту “Майорське” бойовики здійснили провокативні постріли із мінометів та стрілецької зброї – новини на УНН | 21 листопада 2015, 10:58\nСубота, 21 листопада 2015, 10:58 • Гліб Лебедев • 12312\nУ бік блокпосту “Майорське” бойовики здійснили провокативні постріли із мінометів та стрілецької зброї\nКИЇВ. 21 листопада. УНН. Учора з тимчасово неконтрольованої території у бік блокпосту “Майорське”, на якому несуть службу прикордонники та військовослужбовці ЗСУ, російські найманці здійснили провокативні постріли із мінометів та стрілецької зброї. Про це УНН повідомили у ДПСУ.\nОбстановка в контрольних пунктах в’їзду/виїзду на лінії розмежування в районі проведення АТО, що пов’язана з пропуском осіб, залишається динамічною.\nПоблизу контрольного пункту в’їзду/виїзду “Новотроїцьке” було зафіксовано мінометний вибух. Українські прикордонники продовжують дотримуватися режиму припинення вогню, тому вогонь у відповідь — не відкривався. Однак через провокативні обстріли із тимчасово неконтрольованої території учора було призупинено пропуск осіб та транспортних засобів на контрольних пунктах “Зайцеве” та “Новотроїцьке”, що призвело до черг та збільшило час очікування в перетині лінії розмежування.\nЗагалом вчора через контрольні пункти прослідувала така кількість осіб та транспортних засобів: КПВВ “Зайцеве” — 6679 осіб та 1093 транспортних засобів; КПВВ “Георгіївка” — 3847 осіб та 1061 транспортних засобів; КПВВ “Новотроїцьке” — 7302 осіб та 2542 транспортних засобів; КПВВ “Гнутове” — 2758 осіб та 634 транспортних засобів; КПВВ “Станично-Луганське” — 2205 осіб.\nТакож учора під час слідування з тимчасово неконтрольованої території в Луганській області помер громадянин України. Він прямував до лінії розмежування та не дійшовши до контрольного пункту в’їзду/виїзду “Станично-Луганське” відчув раптове погіршення стану здоров’я. Прикордонний наряд відразу викликав карету швидкої допомоги, яка прибула за декілька хвилин, однак медичні працівники констатували смерть даного громадянина.\nСьогодні вранці на КПВВ “Зайцеве” та “Георгіївка” на оформлення очікувало близько 580 та 100 транспортних засобів, які прямують на виїзд до неконтрольованої території, а на в’їзд 500 та 100 відповідно. Менші черги автівок спостерігаються на КПВВ “Новотроїцьке” та “Гнутове”: 220 та 30 транспортних засобів на виїзд та 200 і 70 на в’їзд відповідно\nЯк повідомляв УНН, переважна більшість провокаційних обстрілів з 18 години вечора 20 листопада і до опівночі були зосереджені терористами на Донецькому напрямку. З мінометів російсько-терористичні найманці обстріляли Мар’їнку та Красногорівку. З гранатометів, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї — Авдіївку та Піски.\nНа Артемівському, з великокаліберних кулеметів — Лозове, а на Маріупольському напрямку з гранатометів та стрілецької зброї загарбники вели прицільний вогонь по Широкиному. Після 00.27 у зоні проведення АТО було тихо.


29708 Добро на Різдво: як здійснити мрію дитини. Рівне. Новини - Новини Рівного. Відео on-line. Все про телекомпанію - Телеканал «Рівне 1»\nДобро на Різдво: як здійснити мрію дитини\n23.12.13, 2481 переглядів\nЗнайомтесь. Ця мила дівчинка Катерина Бубало. Вона з народження хворіє на епілепсію. Спадкова хвороба зробила життя дівчини непередбачуваним. Проте не позбавила її гарної вдачі. Сьогодні Катерина особливо радіє, бо їй виповнюється 8 років.\nФортепіано для щастя маленькій Катерині подарунок дуже бажаний. Каже її мама. Адже, вона дуже добра дитина. Завжди допомагає матері та старшій сестричці, яку безмежно любить.\nСама ж Катруся окрім музичного інструменту на новорічно-різвядні свята хоче отримати ще й цукерки та шоколадки. Впевнена, солодкого багато не буває, тому їсти їх не боїться.\nКатерина сподівається, що її музична мрія таки здійсниться, і хтось добрий та щирий подарує їй фортепіано. Якщо ваше серце відкрилося на зустріч добру і ви можете ощасливити цю дитину, звертайтеся до волонтеру проекту за телефонами: 096 45 127 91 або 26-57-43.


ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЧУБАТИЙ Д.О. — Код ЄДРПОУ 34358017\nПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЧУБАТИЙ Д.О.\nАдреса: 07835, Київська обл., Бородянський район, село Блиставиця, ВУЛИЦЯ ЛЕНІНА, будинок 1 А\nУчасники та бенефіціари 34358017\nАдреса засновника: 02225, м.Київ, Деснянський район, ПРОСПЕКТ МАЯКОВСЬКОГО, будинок 12 А/2, квартира 1\n07.05.2008 Постанова Господарське 1635650 а11/105-08\n19.07.2006 Змінилася адреса 07835 БОРОДЯНСЬКИЙ РАЙОН С. БЛИСТАВИЦЯ ВУЛ. ЛЕНІНА 1 А\n20.07.2006 Змінилось найменування юридичної особи ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЧУБАТИЙ Д.О."\n21.07.2006 Змінився вид діяльності 45.23.0 - БУДIВНИЦТВО ДОРIГ, АЕРОДРОМIВ ТА УЛАШТУВАННЯ ПОВЕРХНI СПОРТИВНИХ СПОРУД\nІнформація про компанію "ЧУБАТИЙ Д.О."\nОтримайте повноцінне досьє про підприємство "ЧУБАТИЙ Д.О.". Повна інформація про підприємство допоможе службі безпеки в прийняттi рішення, співпрацювати з бізнесом або краще відмовитися. Ці факти зберігаються у відкритому реєстрі. Таку інформацію отримують завдяки ІПН юрособи 34358017.\nДані про компанію "ЧУБАТИЙ Д.О."\nЗа кодом юрособи, що називається номер запису в єдиному державному реєстрі, можна дізнатися, в якому місті знаходиться цей бізнес - для "ЧУБАТИЙ Д.О." це Інші населені пункти, в нашому довіднику на літеру Ч. Юридична адреса юрособи 07835, Київська обл., Бородянський район, село Блиставиця, ВУЛИЦЯ ЛЕНІНА, будинок 1 А, а також більш докладні відомості можна знайти в повній версії наших інструментів. За кодом ОКПО на сайті містяться дані про фаундерів і тих, хто має право підпису, прізвища, імена та по батькові цих людей. Ключові особи цієї компанії - підписант Чубатий Дмитро Олексійович, керівник Чубатий Дмитро Олексійович, ліквідатор Чубатий Дмитро Олексійович, а також засновники Чубатий Дмитро Олексійович. У повній версії сервісу доступні судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і статутний капітал компанії. Форма власності компанії – ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО Дивіться інші компанії в Інші населені пункти або в каталозі на букву Ч


День піци у Мукачівському ДУ » Новости Украины и Мира. Новости сегодня - 7dniv.info\nВидео 10-фев-2015, 12:041480\n9 лютого святкували Міжнародний День піци студенти МДУ.\nЦя страва улюблена і разом з тим доступна для молоді. Деякі зі студентів вперше побачили, як готують цю смакоту піцеристи. Тому після майстер-класу, запевняють, відтепер будуть і надалі святкувати цей день та готувати піцу в домашніх умовах.\nДолучилися до організації заходу і викладачі факультету туризму МДУ. Вважають, не лише теоретичні, а і практичні заняття за участю фахівців дуже необхідні студентам готельно-ресторанної справи.\nУчасники круглого столу розповіли, перша піца з’явилася як страва бідних у 17 столітті в італійському Неаполі. Тут є навіть університет піци. Найвищий рівень споживання страви зафіксовано у США. А найдорожча піца у світі коштує 8300 євро.\nМісцеві піцеристи навчалися за кордоном, переважно в Італії, оскільки в Україні таких спеціалістів поки не готують. І вже сьогодні мукачівські піцейоли дають майстер-класи для студентів. Хоча і заробляють у середньому 100 гривень на день, не скаржаться – люблять свою професію. Рецептів піци не видають – комерційна таємниця. Але, розповідають, готують 25 видів, на одну витрачають до 10 хвилин.\nФахівці стверджують, що перспективи працевлаштування піцеристів у Мукачеві непогані. Головне — мати бажання навчитися і вкладати душу в приготування страви.\n7dniv.info за матеріалами медіацентру МДУ\nПісля чотирьох місяців безоплатної роботи в Мукачеві готують страйк дорожники\nСтатистика COVID-19 в Украине по состоянию на утро 16 апреля 20213210\nСтатистика COVID-19 в Украине по состоянию на утро 17 апреля 20212680\nПоявилась обновленная карта карантинных зон Украины1468\nКакой план по Донбассу может согласовать "нормандская четверка" в понедельник1242


Головна Світ Стрілянина в російській Казані: число загиблих різко зросло\nКількість загиблих внаслідок стрілянини у школі в російській Казані зросла щонайменше до 9 осіб\nЗа останніми даними, загинули щонайменше 8 учнів та один вчитель, повідомляє Медуза.\nТакож відомо про госпіталізацію 12 дітей і одного дорослого. Четверо з них доставлені в реанімацію з вогнепальними пораненнями. Будівлю школи оточено. Учнів евакуюють в сусідній дитячий сад.\nЗа попередніми даними, в школу зайшов озброєний 17-річний підліток і відкрив вогонь по учнях. Нападника оперативно затримали.\nПоліція також виїхала до будинку № 10 на вулиці Туганлик. Як зазначає Baza, затриманий підліток заявив, що заклав бомбу за адресою своєї прописки. Правоохоронні органи мають намір взяти штурмом квартиру.\nЗа іншими даними, нападників було двоє. Другий злочинець може залишатися в будівлі школи, повідомило інформоване джерело російського "Інтерфаксу". Його заблокували на четвертому поверсі навчального закладу. Як пише РИА Новости з посиланням на екстрені служби, після стрілянини в школі стався вибух.


До початку зими в хаті Катерини вже була проведена вода. Жінка не могла натішитися таким зручностям, лише хвилювалася, як вона має борг сусіду повернути. Сподівалася, що син на свята таки приїде і допоможе – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Життєві історії / До початку зими в хаті Катерини вже була проведена вода. Жінка не могла натішитися таким зручностям, лише хвилювалася, як вона має борг сусіду повернути. Сподівалася, що син на свята таки приїде і допоможе\nДо початку зими в хаті Катерини вже була проведена вода. Жінка не могла натішитися таким зручностям, лише хвилювалася, як вона має борг сусіду повернути. Сподівалася, що син на свята таки приїде і допоможе\nОсь уже майже 20 років Катерина, як тільки приходить зима, починає старанно готуватися до свят в надії, що таки цього року її єдиний син стримає свою обіцянку і приїде до мами.\nВ Канаду Михайло поїхав рівно 20 років тому, спочатку думав, що на рік-два, а потім там залишився – одружився, знайшов роботу, друзів, там народилися дві його донечки. Онучок Катерина бачила лише на фотографіях і телефоні, коли спілкувалася з ними через соцмережі. Дівчатка вже зовсім дорослі, теж постійно обіцяють бабусі, що приїдуть подивитися на батькові рідні краї, але очевидно, у них на це немає часу.\nВ жовтні Михайло телефонував, обіцяв, що приїде до мами на ювілей, вже навіть квитки забронював. Катерина не чулася від щастя, відразу побігла до сусіда Івана, почала просити, щоб той їй допоміг якийсь косметичний ремонт зробити, щоб перед дітьми не осоромитися.\nІван погодився, він вже багато років був вдівцем, жив сам, тому коли Катерина що просила допомогти, ніколи не відмовляв. Але для себе ніяк не міг зрозуміти, чому єдиний син за скільки років так і не знайшов можливості приїхати до матері? Чому зовсім не допомагає їй матеріально?\nКатерина завжди виправдовувала сина, мовляв, йому на чужині і так важко, але Іван розумів, що все це відмовки. У сусідки води в хаті немає, їй треба з відрами до криниці ходити, а це не просто, особливо взимку. Інший син давно б мамі в хату воду організував, а Михайлові байдуже.\nРоків 15 тому Іван прийшов до Катерини і запропонував жити і хазяйнувати разом, а вона відмовила, не знала, як на це відреагує син. Так і жили обоє, по-сусідськи допомагаючи один одному.\nПочали білити хату, Іван запропонував Катерині, що допоможе їй провести воду в будинок.\n– Та ні, не треба, це ж які гроші, – відмовлялася жінка.\n– А ти про гроші не турбуйся, – каже Іван. – Гроші у мене є. Давай зробимо роботу, а далі видно буде.\nДо початку зими в хаті Катерини вже була проведена вода. Жінка не могла натішитися таким зручностям, лише хвилювалася, як вона має борг сусіду повернути. Сподівалася, що син на свята таки приїде і допоможе.\nАле історія повторилася – Михайло зателефонував мамі і повідомив, що через проблеми на роботі приїхати не зможе. Катерина дуже засмутилася. Знов цього року всі свята вона буде сама. Може хоч Іван на вечерю зайде?


Дітям до 18 років - Kyiv\nДля подання візового клопотання неповнолітніх осіб (до 18 років) потрібно врахувати наступне:\nна кожну подорожуючу дитину необхідно заповнювати окрему візову анкету та наклеїти на неї фотографію (незалежно від віку дитини і того, чи внесені дані дитини у паспорт батьків з фотографією чи без);\nвізову анкету неповнолітньої дитини до 18 років підписує та подає законний представник – батько чи мати, або опікун – додається свідоцтво про народження, документ про опікунство та копії паспортів батьків/опікунів.\nПочинаючи з 15 років дитина за бажанням може підписувати та подавати документ особисто за наявністю нотаріального дозволу від батьків;\nЯкщо анкету дитини подає інша особа (не батьки/опікуни) – необхідне нотаріально засвідчене доручення батька або матері або опікуна дитини, де обов’язково зазначається право подання візового клопотання своєї неповнолітньої дитини (до 18 років);\nУВАГА! починаючи з 12 років особиста присутність обов’язкова для надання відбитків пальцівї;\nдо анкети дитини завжди обов’язково додається свідоцтво про народження дитини та копія закордонного паспорту обох батьків (копія паспорту не потрібна, якщо батьки подорожують разом з дитиною);\nякщо дитина подорожує з батьками, але віза оформлюється неодночасно (або батьки вже мають дійсну Шенгенську візу), необхідно додати копію дійсної Шенгенської візи (або іншого документу, що надає право в’їзду) батьків;\nякщо дитина до 16 років подорожує без одного або обох батьків, необхідно додати письмовий дозвіл на поїздку дитини від іншого з (або обох) батьків, засвідчений нотаріально.\nпочинаючи з 7 років обов’язкова наявність фотографії дитини в паспорті батьків, дані якої внесені в паспорт батьків.\nдітям до 15 років, які внесені в паспорт батьків, віза оформлюється також у паспорт батьків. У паспорті батьків повинно бути по 1 вільній сторінці на кожну візу, і додатково ще 1 вільна сторінка, передбачена для віз (наприклад, у заявника з 2 дітьми всього повинно бути 4 вільні сторінки в паспорті);\nдіти можуть бути внесені в паспорт батьків лише до 14 років включно. Починаючи з 15 років у дитини має бути окремий проїзний документ;\nякщо дитина подорожує без батьків, потрібно обов’язково пред’явити довідку з роботи хоча б одного з батьків (або інший документ, що підтверджує наявність фінансової забезпеченості). Такий документ не вимагається якщо дитина подорожує з хоча б одним з батьків.


Інклюзивно – ресурсному центру бути (відео, фото) – Вараш\nHome / Міські новини | Вараш / Інклюзивно – ресурсному центру бути (відео, фото)\nІнклюзивно – ресурсному центру бути (відео, фото)\nПершочергово буде встановлено пандус та здійснено косметичний ремонт. На сьогодні вже придбано за кошти державного бюджету інтерактивну підлогу та комп’ютерне обладнання. На другому пленарному засіданні 29 сесії Вараської міської ради 7 скликання було прийнято рішення про фінансування ІРЦ. За результатами конкурсного відбору та за погодженням з управлінням освіти і науки РОДА керівником буде призначено Шаблевську Наталію Миколаївну. Керівник і зареєструє нову комунальну установу Вараський інклюзивно – ресурсний центр.\nТегиІнклюзивний центр Вараш розміщення\nПопередній У Вараші попрощалися із захисником України (відео)\nНаступний Із офіційним візитом у село Заболоття, – Вараш (фото)


Легенди Борислава. Губичі – Бориславська міська рада\nПерша — говорить, що це були землі, якими у давнину управляв кметь (вільний селянин з правом переміщення) Губа, що замолоду служив при охороні південно-західного кордону князівства руського. І от за вірну службу дістались йому в нагороду угіддя на підгір’ї, де він випасав худобу й орав землю понад річками Тисмениця та Лошень. Після смерті Губи власниками угідь стали його сини Губичі. Один з них залишився, а другий — оселився на горі. Тому місцеві жителі й казали, що там мешкає другий Губич, і закономірно верхнє поселення навколо його загороди згодом стало називатися Дрогобич.\nДруга версія вказує, що поселення виникло і дістало таку назву після кривавої січі між захисниками цих земель і монголо-татарами. Внаслідок цієї битви було вигублено масу народу, і місце, де це діялось, нарекли Губище, яке з часом перейшло у звичну нам назву Губичі. Те, що в цій місцевості відбувались кровопролитні бої свідчать назви невисоких гір Гукова і Сторожня, а потічок Крушельниця, який тече через це поселення, походить від слова «крушити».\nЄ й третя, не менш захоплива, версія. Губичі походять від кельтського слова gobann – коваль. Колись на цих землях було їхнє поселення. Вони підковували коней та робили зброю для кельтів. Та були вони настільки вправними, войовничими та бойовими, що згодом їх почали кликати бойками.\nТак кажуть легенди. Але це вже геть інша історія…\nБільше історій про Борислав можна знайти у спеціальному розділі на нашому сайті “Легенди Борислава“.


ВПС Ізраїля обстріляли Сектор Гази у відповідь на ракетну атаку - новини Ізраїлю - 24 Канал\n2 листопада 2019, 03:52 Читать новость на русском\nІзраїль завдав удару по Секторі Гази / unn\nПро це в суботу повідомило Міністерство оборони Ізраїля на своїй сторінці у твітері.\nЦікаво: Посольство Ізраїлю в Україні відновлює свою роботу\nІзраїльські військові винищувачі почали обстріл позицій терористів у Секторі Гази. Це відповідь на 10 ракет, запущених раніше по громадянах Ізраїля,\nРаніше, по території Ізраїля було випущено 10 ракет зі сторони Сектора Гази. Одна з яких потрапила в житловий будинок на півдні країни. Внаслідок попадання ракети по будинку потерпілих немає, однак будівлі завдано збитків.\nСистема повітряного захисту "Залізний купол" відбила 7 з десяти ракет, випущених по території Ізраїля.\nУ попередній раз палестинські радикали з приморського анклаву випустили ракету по Ізраїлю 31 жовтня. У відповідь ізраїльська армія вразила два пости руху ХАМАС у регіоні. Цей обмін ударами перервав відносне затишшя, яке тривало з 11 вересня.


Індексація пенсій, автоматичні штрафи водіям та ринкова ціна газу – Козельщинські вісті\nІндексація пенсій, автоматичні штрафи водіям та ринкова ціна газу\nПенсії з 1 травня повинні підвищити на 11%, а коефіцієнт перерахунку пенсій складе 1,11, що у середньому підніме виплати на 260 гривень. Про це йдеться у постанові Кабінету Міністрів №251 від 1 квітня «Деякі питання підвищення пенсійних виплат та надання соціальної підтримки окремих категорій населення у 2020 році», що оприлюднена на Урядовому порталі.\nІз 1 травня 2020 розпочала роботу автоматична система фотовідеофіксації порушень правил дорожнього руху (АСФП), що фіксує порушення, виносить постанову про порушення та надсилає її за місцем реєстрації власника авто. Звичайно, АСФП — це не лише технічний комплекс із фотокамер і серверів. На усіх необхідних етапах працюють уповноважені працівники поліції, які, наприклад, розглядають адміністративні правопорушення та складають протоколи\nТобто, при перевищенні швидкості більш ніж на 22-23 км/год (20 «дозволений» і 3% похибка) АСФП автоматично зафіксує порушення. Після цього буде складено відповідну постанову, яку підпише уповноважений працівник поліції, її надішлють за місцем реєстрації власника автомобіля (таке собі «вітання» продавцям авто за довіреністю). Тож усіх водіїв чекає «холодний душ» зі штрафів, адже останнім часом вони часто нехтували правилами. А дехто взагалі кермував у стилі – як хочу і вмію, так і їжджу. Про останню практику водіям доведеться забути, або бути готовими платити суттєві штрафи, бо домовитись з камерою фото-відео фіксації – не вийде.\nВідповідно до пункту 9.8 Правил дорожнього руху з 1 травня вмикати фари за містом у світлу пору доби не потрібно. Проте обов’язково – в умовах обмеженої видимості, під час туману або сильної зливи, а також у темну пору доби.\nНагадаємо, щороку з 1 жовтня до 1 травня водії, рухаючись поза населеним пунктом, повинні вмикати ближнє світло. Саме у зазначений період у зв’язку зі скороченням світлового дня і погодними умовами виникає необхідність у підвищенні видимості автомобіля для пішоходів та інших учасників руху.\nЗ 1 травня уряд фактично не зможе впливати на ціну газу. За домовленістю із Міжнародним валютним фондом з 1 травня 2020 року Україна повинна повністю перейти на ринкові умови формування ціни на газ. Якщо раніше ціна на газ для населення обмежувалася державою і була значно нижчою за ціну для промисловості, то з 1 травня від цього відмовляться остаточно. Це значить, що з 1 травня «Нафтогаз» буде продавати паливо Облгазам за цінами, які йому продиктує ринок, а не держава. У компанії наголошують, що така дерегуляція буде лише на користь споживачам, адже посилить конкуренцію. У випадку зростання ринкової ціни уряд обіцяє допомогти субсидіями незахищеним верствам.\nТравень, як завжди, багатий на вихідні дні, і в Україні ми відпочиватимемо 1, 2, 3 ,9, 10 та 11 травня. Бо цього року традиційні 1 та 9 травня розтягнуться кожен на три вихідних дні.\n8 травня — День па́м’яті жертв Другої Світової війни та примирення між країнами-учасниками Другої світової війни. День буде робочим, але скороченим на одну годину.\n9 травня — День перемоги у Другій Світовій війні. У зв’язку з тим, що святковий день припадає на суботу, рішенням уряду вихідні будуть з 9 до 11 травня включно.\nТаким чином, разом із вихідними суботами та неділями травень традиційно звільнить українців від роботи на 12 днів. Робочими залишаються 19 днів.\nОднак погуляти цього року на травнені свята не вдасться. 22 квітня Кабінет Міністів Україні подовжив дію карантину, який ввели через поширення коронавірусної хвороби, до 11 травня.\nРаніше уряд заборонив відвідувати парки та сквери, ходити більше, ніж удвох, гуляти з дітьми та багато іншого.\nТобто, всі 6 травневих вихідних доведеться провести вдома.\nДжерела: 24tv.ua, glavcom.ua, legalhub.online\nРозміри штрафів за підпали зросли у 18 разів


На Чернігівщині з'явилися повелителі року — шотландські бики. Відео\nУ лісах Чернігівщини з’явилися нові мешканці — африканські буйволи і шотландські бики.\nДиректор спеціалізованого мисливського господарства «Моровське» Михайло Шура і засновник цього природного об’єкта Айк Памбухчян намагаються створити всі умови для проживання диких тварин.\nСхожа публікація: Уникальные для Полесья звери обитают на Черниговщине\nАктуально Відео Гроші Дозвілля Екологія Зоосвіт Події. Репортажі Популярні публікації Природа Слайдер Чернігівщина Айк, африканский буйвол, буйвол, бык, Морівське, Моровское, шотландский бык, Шура


Європа в школі-2 - Міжнародна діяльність - Заходи - Обласний інститут післядипломної педагогічної освіти\nУ 2014-2015 рр. Львівський ОІППО став учасником словацько-українського проекту «Європа в школі-2», що реалізовувався Центром Європейської політики у Братиславі та Закарпатським ІППО за фінансової підтримки Словацької агенції з розвитку міжнародної співпраці «SlovakAid».\nМетою проекту було впровадження тем, пов’язаних з європейською політикою, процесом європейської інтеграції та розбудовою громадянського суспільства, у навчальний процес у середніх загальноосвітніх школах України. Координатори за допомогою проекту намагалися передати словацький та чеський досвід процесів трансформації та інтеграції до ЄС у освітній галузі українським педагогам; дати учасникам семінарів навики ефективно адаптувати цей досвід у школах України. Під час проекту 19 педагогічних працівників навчальних закладів Донецької, Житомирської, Закарпатської, Івано-Франківської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Чернігівської областей та м. Києва взяли участь у семінарах, у ході яких поглиблено вивчалися процеси європейської інтеграції та особливості передачі набутих знань у середніх школах (3-8.11.2014р. – у м. Банська Бистриця, 25.02-2.03.2015р. – у м. Тренчанські Тепліце).\nПроект став продовженням попереднього проекту «Європа в школі (2010-2012 рр.), у рамках якого 20 вчителів та методистів з Донецької, Житомирської, Закарпатської та Одеської областей у ході семінарів та воркшопів спільно розробили методичний матеріал з вивчення у середніх школах основних тем європейської інтеграції: «Європейські цінності», «Європейське громадянство», «Безпека та спільні європейські інституції», «Економічні аспекти інтеграційного процесу в Європі», «Європа у школі» (Посібник тренера /Упорядкування: Каміл Сладек, Зузана Мрвова, Юрій Герцог, Оксана Іваць. – Ужгород: Ґражда, 2012. – 60 с.: іл.).\nЗаключним етапом проекту стало проведення семінарів для педагогічних працівників кожної із областей-учасниць. У Львівській області семінар заключного етапу проекту відбувся 30 квітня 2015 року на базі Львівського ОІППО. До участі у семінарі було запрошено опікунів шкільних європейських клубів, а також усіх зацікавлених у поширенні знань про ЄС. Учасникам семінару було представлено Робочі зошити, які й були основним результатом реалізації проекту. Вони покликані допомагати учителю під час підготовки уроків та тему ЄС та євроінтеграції. Дана публікація поділена на чотири частини: «Цілі та принципи функціонування ЄС крізь призму системи цінностей», «Політичні аспекти європейської інтеграції», «Економічні аспекти європейської інтеграції» та «Громадянство». Особливістю методичних розробок є те, що до кожної теми учасниками освітньої програми зібрані міфи про вигоди-невигоди входження України в ЄС, які побутують в українському суспільстві; приведені аргументи на їх підтвердження чи спростування. Крім того, Робочі зошити містять цікаві запитання на закріплення знань та для проведення вікторин.