КАТЕХИТИКА: 28.09.2013р. Б. / Слово Митрополита Львівського в день празника Воздвиження Чесного і Животворящого Хреста Господнього\n28.09.2013р. Б. / Слово Митрополита Львівського в день празника Воздвиження Чесного і Животворящого Хреста Господнього\nДостойні сестри і брати, сьогодні наша Церква святкує Воздвиження, тобто, піднесення, хреста Господнього, вказування на нього, як на знак спасіння. Знайдення Хреста Господнього приписують, святій Олені, матері цісаря Костянтина Великого (326). Увесь віруючий світ гуртується навколо хреста Господнього, бо з нього, немов промені сонця розповсюджується спасіння та освячення людського роду. Христос, Син Божий, помер на хресті: «І був розп’ятий за нас… і страждав..», - так щоденно велично промовляємо у «Символі віри». Хрест – основа християнського життя. Хрест – знак любові Бога Отця до своїх людей. Хрест – очевидний знак слухняності Ісуса Христа для Небесного Отця. Хрест сам собою нічого не несе ані позитивного, ані негативного, подібно, як приготований хліб для освячення на Службі Божій. Колись на ньому розпинали розбійників та усякого роду злочинців, тому він був погордою для людей. Люди боялися хреста, бо знали, що це – жорстоке та соромне місце покарання. Крайні юдеї бажали розіп’яти Ісуса Христа на хресті, щоб виставити його на великі терпіння, але ще більше, за їхнім судженням, показати його усім, що він останній із людей, бо вмирав на ганебному місці. І святий апостол Павло згодом написав: «Ми проповідуємо Христа розп'ятого: ганьбу для юдеїв, і глупоту для поган» (1Кр 1,23). Коли святий апостол Павло опинився в Афінах (Атени), там бачив багато ідолів, але, також і жертовник, на якому виднів напис «невідомому богові». Він почав присутнім вченим мужам говорити про існування Бога, як Сотворителя світу та всюди присутнього Духа і до цього часу його слухали. А, коли він сказав про суд на людством після його смерті, де натякнув про Ісуса Христа та воскресіння з мертвих, греки сміялися та відізвалися: «… Про це послухаємо тебе іншим разом» (Ді 17,32). Це для поган було дурнотою, подібно, для юдеїв терпіти покарання на хресті – ганьбою.\nІсус Христос добровільно прийняв терпіння на хресті, він сам ніс свого хреста на гору, чого не чинили правдиві злочинці, бо таких усе чекало на місці, щоб бути розіп’ятими. Можемо зрозуміти злобу тодішніх юдеїв, вчених у Писаннях, які бажали найбільшої помсти для Спасителя світу. У книзі Второзаконня написано, що непокірливих та бунтівників старійшини міста могли засудити на смерть і їх закидали камінням, щоб викорінювати зло з-поміж Ізраїлю (пор. Втор 21,18-21). Інших злочинців карали повішанням на палі: «… бо повішений (на палі) - то прокляття Боже…» (Втор 21,23). Злобні люди бажали найбільше помститися на Ісусі Христі, як Месії, бо вони його не вважали за такого, тому повісили його на дереві. Отже, по задумах юдеїв, не міг бути Спасителем той, хто помирав на хресті, бо Господь проклинав таких. Вони не полюбили Сина Божого за правду, за навчання, за те, що він докоряв негідним юдеям і говорив народові: «Робіть і зберігайте все, що вони скажуть вам, але не робіть, як вони роблять. Бо вони говорять, а не роблять» (Мт 23,3). Ісус Христос попрікав юдеїв за те, що вони накладали на людей тягарі, а себе, натомість, виставляли на показ через «філактери й китиці», займання «перших місць на бенкетах і перших сиджень в синагогах», любили вітання на майданах та назву учителів, а самі в напрямку чинити добро ближнім й пальцем не порушили (пор. Мт 23,4-8). Такий Месія не був вигідний юдейській старшині, вони твердили: «Якщо залишимо його так, то всі увірують у нього, тож нагрянуть римляни, місто наше знищать та й народ наш!» (Ів 11,48). А провідники не уболівали за народ, їм ходило про те, щоб добре жити, мати авторитет у людей, тримати усе під контролем та не допустити інших проводирів. Ісус Христос був дуже не вигідний тодішнім старшим Ізраїлю, бо своїми промовами, правдою життя, зближенням із народом, творенням чудес тощо, ставив людей на правдивий шлях здобування Небесного Царства. Тому зібралася старшина на чолі з первосвящеником Каяфою та: «Від того, отже, дня ухвалили вони його вбити» (Ів 11,53). Спаситель світу своєю смертю освятив дерево хреста, яке від того часу уже не було ганебним деревом, а стало святим деревом, знаком освячення й спасіння для християнського люду. Вмираючи на хресті Син Божий промовив такі слова: «… Отче, у твої руки віддаю духа мого!...» (Лк 23,46). Знову на хресті Ісус Христос заявляє своє відношення до Небесного Отця, він - його Син. Люди відкинули Ісуса Христа, який вдавався до свого Отця, виявляючи тим самим слухняність Богу Отцю. Він твердив: «Я і Отець - одно» (Ів 10,30), «… Хто Сина не почитає, той не почитає Отця, який послав його» (Ів 5,23). Отже, хто відкидає Сина, той відкидає Отця. Мимо розп’яття людьми Божого Сина, Небесний Отець не відкидає людей, бо хрест став місцем любові Отця до свого Сина, який «вмер на хресті ради нашого спасіння». Тому таке велике місце займає святий хрест у життя Божого люду, якому ми поклоняємося, любимо та шануємо його.\nХай знамено хреста Господнього глибоко закарбується у наших серцях, щоб зростала любов до Ісуса Христа, Спасителя людського роду! Під хрестом стояла Божа Мати, Марія, яка не цуралася свого Сина, навпаки, визнавала його Божество та прийняла його слова до свого серця, визнаючи усіх людей за своїх дітей (пор. Ів 19,26). Чинімо волю нашого Господа й покажімося йому «братами, сестрами і матерями».\n27 вересня 2013 р. Архикатедральний собор Святого Юра. м. Львів


Газета "Подільські Вісті" — До Олександра, Героя...\n27 липня минуло чотири роки, як на пункті пропуску Довжанський на кордоні з Росією загинув офіцер-прикордонник Олександр Дзюбелюк. За кілька днів до того, 23 липня, Сашко зустрів свій двадцять четвертий день народження...\nА десь за два тижні до загибелі дзвонив до матері й просив її, аби молилася за нього і його хлопців, розповідала сама Антоніна Володимирівна, мати, ще тоді, у 2014-му. Син дуже хотів вірити, що вбереже їх материнська молитва, й ворожі кулі оминуть. Але під шквальним мінометним обстрілом не вцілів ніхто...\nЗа особисту мужність і героїзм, виявлені під час захисту суверенітету та територіальної цілісності країни, капітана Олександра Дзюбелюка у серпні 2014-го було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно).\nА у минулому, 2017 році, його іменем назвали вулицю у рідній Новій Ушиці, де він виріс. І тепер батьки живуть на вулиці імені свого сина...\nЦьогоріч, у день загибелі офіцера-прикордонника, знову прийшли до його могили батьки, рідні, друзі. Приїхали до Нової Ушиці й представники Національної академії Державної прикордонної служби України на чолі із заступником ректора з персоналу Оленою Волобуєвою. Саме цю академію свого часу закінчив Саша, отримавши омріяну професію військового. До могили поклали квіти, вшанували пам’ять Олександра хвилиною мовчання.\nЗаквітчали могилу загиблого героя, так, ніби гільце до весілля. Скажіть, якщо хто знає, як пережити це батькам? Як втриматися їм у житті, як примиритися з вічним болем?..\nЩе, дякувати Богу, молодша донька у них є — Оленка. Вони з братом були найщирішими друзями — такого друга у неї вже не буде... Але підростає у їхній родині ще один Олександр — синочок Оленки, якому незабаром два рочки виповниться. Маленький Сашко ніколи не побачить свого дядька, але, впевнена, виросте такою ж світлою людиною, як той. І буде захисником — мамі, татові, бабусі й дідусеві. Тільки б не було війни...\nлистоноші війна бліц-аналіз на правах реклами коронавірус ООС юридична консультація медицина АТО виробництво армія ОТГ мартиролог війни вибори зворотний зв ��язок полонені пенсія вода земля волонтери ветерани потрібна допомога розслідування


З книгою по життю: від дитинства до дорослого життя. Блог директорки – Проект Кешер\nМи живемо в такий час, коли для відчуття стабільності думаєш про речі, які залишаються для тебе незмінними. До них я відношу книги. І не просто фізичну річ (хоча в цьому я за традиційний підхід – віддаю перевагу паперовому варіанту, аніж електронній книзі чи в смартфоні), а цілий ритуал та історію.\nСвоє знайомство з книгою я можу відстежити в глибокому дитинстві з моменту, коли з дідусем ми рано-вранці у вихідний їздили в спеціальний книжковий магазин-склад викуповувати так звані «підписки». Це був свого роду обряд: поїздка на трамваї, черга, спілкування з різними людьми і потім сам зал з величезною кількістю книг – цей особливий запах нового паперу, стопки томів, тиснення імен та назв творів, які я ще не могла прочитати, але завжди промацували руками. Дідусь акуратно перев’язував стопки мотузкою і підкладав папір, щоб не натирати руку. Мені урочисто вручали одну або дві книги, щоб теж їх вести додому і це було посвята у доросле книжкове життя.\nНечисленні державні і світські свята в дитинстві, які передбачали подарунки, не викликали у мене питання, на кшталт: «А що ж буде в цей раз?». Я знала, що книга буде обов’язково, окрім іграшок і якихось інших речей.\nЄ безцінні для мене екземпляри книг, над якими я проводила вечори, роздивляючись деталі, читаючи опис і захоплюючись змістом. Так, наприклад, книга «Живий світ Галопоглоських островів» про унікальну флору і фауну цього, за моїми дитячим мірками, такого далекого куточка планети, вражала мене усвідомленням, як можна робити такі знімки і де знаходився фотограф в момент самого кадру. А разом з книгою історія того, як рятуючи номер від пожежі в готелі «Москва», дідусь кинувся виносити книги, включаючи цю фотокнигу.\nЩе в дитинстві мене заворожував «двохсоттомник» (як його називали в сім’ї). Хто знає, це таке знамените зібрання світової класики в 200 томах, який вийшов в серії БВЛ (Бібліотека світової літератури), і кожен том мав різний відтінок палітурки. Мій час читати його прийшов, коли я навчалась в інституті. А недавно я побачила в Інстаграмі, як цими томами просто декорують кімнату, замовляючи певні відтінки, які підходять по стилістиці.\nПісля школи я мріяла вступити тільки на «чистий ін’яз» – найпрестижніший факультет в педагогічному інституті. У підсумку я здобула професію вчительки зарубіжної літератури, російської філології та англійської мови. Те, як якісно і якими обсягами ми читали протягом 5 років навчання, які дивовижні були викладачі кафедри зарубіжної літератури та які світські бесіди велися там за чашкою чаю, досі викликає моє захоплення і, безумовно, впливає на мої «стосунки» з книгами.\nНе можу сказати точно в який момент, але я стала купувати свої книги, мати свої переваги і збирати свій, як кажуть, check list для прочитання на рік. Коли мене запитують: «А навіщо стільки макулатури? І куди все це подіти потім?», – у мене немає відповіді, тому що це моє життя і моя бібліотека, зібрана свідомо і навмисно. Це книги, які мене захоплювали, вчили і підтримували, деякі все ще чекають свого часу донині, книги, які поза часом, і ті, які читалися просто тому, що модно.\nЗадумуючи писати цю статтю, хотіла поділитися з вами найкращими, на мій смак, книгами про жінок або кращими автобіографіями і мемуарами, які так мене зараз захоплюють або розповісти про сучасну єврейську прозу, повну гумору, печалі і історії. Але зараз достатньо джерел стосовно того, як орієнтуватися в морі гарної літератури: багато тих, хто робить огляди, збирає добірки книг … Я особисто підписана на кілька Телеграм-каналів, слухаю подкасти про новинки та переможців престижних книжкових премій.\nЯ повертаюся до того, з чого я почала – книг з дитинства і великої сімейної бібліотеки, що займає цілу стіну кімнати, гордість для дідуся і бабусі, яка дісталася мені у спадок та не викликає в мені нічого, крім моїх дитячих спогадів. Книги іншого часу і іншого покоління, «радянська» класика, популярні детективи 90-х, п’ять енциклопедій з історичними подіями іншої епохи…\nМій висновок простий – книги завжди купуйте для себе. Не для наступного життя, не для того, щоб діти прочитали «класику», не для оформлення простору кабінету. Я точно знаю, що книги живуть своїм життям разом з тими, хто їх придбає, і можуть дуже красномовно розповісти про свою хазяйку або господаря, але це вже інша історія.


Аеропорти Польщі\nУ Польщі знаходяться 6 важливих міжнародних аеропортів: Варшавський аеропорт ім. Фридерика Шопена (WAW), Краківський аеропорт ім. Іоанна Павла II (KRK), Аеропорт Познань (POZ), Гданський Аеропорт ім. Леха Валенси (GDN), міжнародний аеропорт Катовіце (KAT) і Вроцлавський міжнародний аеропорт (WRO).\nАеропорт у Варшаві Фредеріка Шопена\nАеропорт у Варшаві названий на честь Фредеріка Шопена і носить статус міжнародного. Це найбільший повітряний порт в Польщі, позначений в міжнародній системі по колишньої назви Окенце. Практично 70 відсотків усіх рейсів в Польщу обслуговується саме тут\nАеропорт у Варшаві вважається головним повітряно-транспортним вузлом в Центральній і Східній Європі. У Варшавському аеропорту в залах розташовані банківське та поштове відділення, а також пункти обміну валют, ресторани, закусочні, кіоски і т.д. Загалом, всі головні польські аеропорти мають високий рівень сервісу, а також розвиненою інфраструктурою і здатні приймати велику кількість пасажирів.\nВперше територія аеропорту почала використовуватися в авіації в 1910 році, а пізніше, в 1927 році був побудований перший будинок аеровокзалу. В ході боїв у Другій світовій війні воно було повністю знищено. І тільки до 1969 року був відкритий новий аеровокзальний комплекс, що функціонує і сьогодні.\nГоловною польської національної авіакомпанією є PLL LOT. Володіючи сучасним парком літальних апаратів, а також високоякісним сервісом, займає гідне місце в сфері цивільної авіації в світі.\nУ Польщі діють такі найбільші міжнародні перевізники як: Lufthansa, British Airways, Austrian Airlines, American Airlines, Delta, SAS, Air France, Aeroflot і Alitalia. А також бюджетні авіалінії: Skyeurope, Wizzair, Easy Jet, Air Berlin, Centralwings, Germanwings, AirEuropa, Ryanair.\nПольща є членом Європейської конференції цивільної авіації та Європейської організації з безпеки повітряного флоту. Участь в різних програмах цих організацій забезпечує надійність польських авіаліній, а також сприяє поліпшенню їхнього іміджу серед найбільших світових авіаліній.\nНезважаючи на кризу, Польща входить в число найбільш швидко ринків авіаперевезень в світі, і планує виділити на модернізацію існуючих в країні аеропортів більш як 1,1 млрд. Доларів до 2012 року, в тому числі і до проведення Чемпіонату Європи з футболу 2012 року.\nБільшість аеропортів Польщі здійснюють як міжнародні, так і внутрішні авіарейси. Крім п'яти головних аеропортів в країні діє достатня кількість дрібніших аеропортів, а також в невеликих містах - в основному бюджетні авіаперевізники. Всі великі аеропорти прекрасно пов'язані з містами, в яких вони знаходяться. До них можна дістатися як на автобусах і експресах, так і на залізничному транспорті.\nАеропорти в Польщі також знаходяться в таких містах, як Лодзь - аеропорт ім. Владислава Реймонта, Щецин (Голенюв), Жешув і Зелена Гура.


Львів'ян просять оцінити роботу та якість обслуговування адміністративних послуг | Новини\nЛьвів'ян просять оцінити роботу та якість обслуговування адміністративних послуг\n13:28, 2 вересня 2013 р.\nЦентр надання адміністративних послуг запрошує небайдужих львів’ян оцінити його роботу та якість обслуговування. Зробити це можна через Інтернет-сторінку Львівської міської ради, завітавши на web-сторінку ЦНАП (через портал для мешканців). Заповнивши он-лайн анкету, городяни зможуть оцінити роботу Центру надання адміністративних послуг та залишити свої пропозиції щодо кращого сервісу, - повідомляє прес-служба ЛМР\n«Ми працюємо для львів’ян і хочемо, щоб послуги міської ради були високого рівня. Метою проведення опитування є бажання не зупинятися на досягнутому. Ми максимально візьмемо до уваги побажання та зауваження, які залишать наші відвідувачі. Сподіваємося, що цією послугую Центру, скористається більшість громадян», - каже начальник адміністративно-господарського управління Валентина Бартошик.\nДля заповнення анкети знадобиться не більше 2 хвилин. Анкета тут: http://city-adm.lviv.ua/portal/for-citizen/faq/domestic-services/form-to-study-the-quality-of-service\nНагадаємо, що заповнити анкету також можна і в приміщенні міського Центру надання адміністративних послуга адресою пл. Ринок,1 (вхід з правої сторони Ратуші) та в його територіальних підрозділах.


В Тернополі крадуть автомобільні номерні знаки – Терен\nЖов 05, 2015, 17:22\n– Троє людей звернулися до правоохоронців з приводу пропажі номерних знаків. Всі автомобілі належали іноземним громадянам, що гостювали у Тернополі. Потерпілі повідомили, що на лобовому склі їх автомобілів була записка з номером телефону і вимогою викупити вкрадене.\nПотерпілі зв’язалися зі злодіями і, навіть, домовилися про викуп. Спочатку озвучувалася сума в 1000 гривень, проте після довгого торгу, жертви таки змогли знизити її до 500. Платити так і не довелось – недалеко від місця події, в кущах, валялися ті самі номерні знаки. Злочинці, чомусь, не довго думали над місцем сховку.\nБільш-менш зрозумілий лише вибір номерів – видно, на думку злодіїв, іноземний громадянин не захоче зв’язуватися із правоохоронними органами і відновлювати пропажу офіційно, бо це займе багато часу і нервів.\nРік тому у Тернополі теж пропадали номерні автомобільні знаки. Проте тоді злочинці не гребували нічим і їх жертвами ставали усі транспортні засоби, що потрапляли під руку. Група неповнолітніх хлопців здавала їх на метолобрухт.\nПравоохоронці попереджають – будьте пильними! Добре закріплюйте номерні знаки на своїх автомобілях, краще витратьте кілька хвилин часу і прикрутіть їх міцно до основи. В жодному випадку не йдіть на поводі в шахраїв – одразу звертайтеся в міліцію. Якщо швидко провести операвно-слідчі дії, вам вдасться і свої номери повернути, і інших водіїв від крадіжки уберегти.


Лабораторія інформаційних вимірювальних технологій визначення та контролю властивостей матеріалів – Кафедра наукових, аналітичних та екологічних приладів і систем\nЛабораторія інформаційних вимірювальних технологій визначення та контролю властивостей матеріалів\nadmin Лабораторії та обладнання 05.05.2016\t 21.03.2018\nНа кафедрі інформаційно-вимірювальних систем та технологій екологічного моніторингу (ІВСТЕМ, раніше наукові, аналітичні та екологічні прилади і системи) створена та працює наукова лабораторія під керівництвом д.т.н., професора Защепкіної Н.М. (фото 1).\nФото1 – Керівник лабораторії професор Защепкіна Н.М.\nЛабораторія працює над проблемами захисту здоров’я людини від негативного впливу навколишнього середовища.\nПроблема забруднення природного середовища гостро постала після того, як людство суттєво розширило кількість металів, стало виготовляти синтетичні волокна, пластмаси та інші речовини, що мають властивості, не тільки не відомі природі, але шкідливі для організмів біосфери. Ці речовини (кількість і різноманітність яких постійно зростає) після їх використання не надходять в природний кругообіг. Відходи виробничої діяльності все більше забруднюють літосферу, гідросферу та атмосферу Землі.\nВ останні роки відбувається сильне забруднення повітря, пов’язане з розширенням осередків промисловості, з механізацією, автоматизацією багатьох сфер нашого життя. Дія шкідливих речовин, що потрапляють в повітря, може посилюватися їх взаємними реакціями між собою, накопиченням, великою тривалістю їх знаходжень в повітрі, особливими метеоумовами та іншими факторами. У районах, де спостерігається висока щільність населення, скупчення заводів і фабрик, велика насиченість транспорту, забруднення повітря особливо зростає. У періоди, коли забруднення досягає високого рівня, багато людей скаржаться на головний біль, подразнення очей і носоглотки, нудоту і загальне погане самопочуття Присутність суспензії кислоти, головним чином сірчаної, корелює з почастішанням нападів астми, а з-за чадного газу виникають ослаблення розумової діяльності, сонливість і головний біль. З високими рівнями суспензій, що діють протягом тривалого часу, пов’язують респіраторні захворювання і рак легень. Однак всі ці фактори можуть різною мірою впливати на різні аспекти здоров’я. У деяких випадках забруднення повітря сягало настільки високих рівнів, що призводило до смертельних наслідків\nОсновна кількість текстильних матеріалів, які сьогодні випускаються промисловістю, використовується для виробництва одягу. Одяг необхідний людині для захисту тіла від несприятливих впливів зовнішнього середовища — низької та високої температури, надмірної радіації, вітру, дощу, снігу тощо. Крім цього тканина або трикотаж захищають шкіру, оберігають поверхню тіла людини від механічних і хімічних ушкоджень, пилу, бруду, мікроорганізмів, укусів комах і тварин. Саме текстильні матеріали і є тим захисним бар’єром між тілом людини та негативним впливом навколишнього середовища на її здоров’я. Тому прогнозуванням та контролем якості захисних виробів і займаються науковці, які працюють в лабораторії.\nЛабораторія була створена в листопаді 2015 року, але вже за цей період наукові розробки дослідників були опубліковані у 7 наукових працях, серед яких 2 статті у фахових виданнях України, доповіді на двох міжнародних конференціях.\nСьогодні в лабораторії працюють 5 магістрів, які проводять дослідження з тем своїх магістерських дисертацій (фото2).\nФото 2 – Магістри: Мелконян А., Гречуха Ю., Недобойко С., Бурмистрова А., Ященко Я.\nПроблема захисту людини від негативного впливу довкілля завжди буде актуальна, тому запрошуємо до роботи та співпраці всіх, кому не байдуже наше майбутнє.\nВітаємо першокурсників із зарахуванням у групи


Жіночі сумки : Шкіряна сумка ручної роботи Воля\n/096/ 94-719-32, /099/ 31-547-99\nГоловна > Вироби зі шкіри > Жіночі сумки > Шкіряна сумка ручної роботи Воля\nлеся 1 рік назад\nна скільки л ця макітра?\nГаманець " Сірі вовки"\nТетяна 1 рік назад\nДоброго дня. Не працює кнопка "купити", цікавить цей гаманць. Питання, чи можна інший колір, можливо ...\nАнна 1 рік назад\nКупили чоловікові таку обкладинку на паспорт. Вона йому дуже сподобалась. Шкіра якісна та приємна на ...\nЯрина 2 років назад\nВже понад рік мріяла про цю сумку. Купівлею дуже задоволена. Прекрасна робота майстра. Кожна ...\nолена товпік 2 років назад\nПотрібна гарна тарілочка (до пари), маю тарілку, здається, Трипілля вашого виробництва, дуже схожа ...\nАнна 3 років назад\nПрекрасний ароматний чай.І ще вигода, чай випиваєш, а торбинка з ручною вишивкою- залишається!\nМирослава 3 років назад\nСумочку отримала. Дякую!\nЗабрала вранці. Дуже гарна, дякую Вам\nСвітлана 3 років назад\nХочу висловити подяку майстрам, які надають можливість володіти унікальними речами та дивують нас ...\nЩиро дякую майстрам за прекрасну роботу. Сумка насправді чудова! Такі речі нікого не залишають байдужим.\nНадя 3 років назад\nЗаказывала 4 тарелки гуцульские, в том числе и эту. В реальности они смотрятся просто шедеврально ...\nOlga 4 років назад\nЗамовляла галстук з українською символікою коханому на День народження. Дуже патріотичний і оригінальний ...\nШкіряна сумка ручної роботи Воля\nРозмір - 21х20х7 см\nНа замовлення (10-20 днів)\nЧудова жіноча сумочка ручної роботи на довгому ремінці, довжина якого регулюється. Сумка виготовлена зі шкіри та застібається на пряжку. Бездоганне поєднанням жовтого та синього кольору із зображення тризубу надає сумочці патріотичного характеру. Виріб виражає споконвічну боротьбу українського народу, його бажання та прагнення досягти своєї мети - своєї волі, що й дало назву сумочці .\nШкіряна сумка ручної роботи Червона калина\nДіаметер - 25 см\nМатеріал - МДФ\nОздоблення - рисунок-літографія\nМатеріал - горіх\nРозмір - 21х11х11 см\nВага - 500 грам\nОздоблення - авторська різьба\nМатеріал - горіх,бісер\nДіаметер - 30 см\nОздоблення - вставки з бісеру, металеві вставки, авторська різьба\nБулава мала з тризубом\nОздоблення - тканина\nМи раді вітати Вас в інтернет-крамниці традиційних українських сувенірів та гуцульських виробів ручної роботи, які можна придбати за доступними цінами. На даний час ми працюємо під замовлення. Доступність того чи іншого виробу, а також термін його доставки, можна дізнатися на сторінці опису товару.\nІнтернет-крамниця оновлюється та вдосконалюється, асортимент виробів постійно розширюється.\nЗамовляємо вироби без посередників та знаємо своїх постачальників - кваліфікованих майстрів своєї справи. Ми працюємо для Вас, шановні Покупці, щоб вироби з рук карпатських майстрів комфортно, швидко, вигідно та доступно потрапили до Вас!\nІнтернет крамниця “Творчий край”


Буде гірше, ніж в Італії: Нью-Йорк назвали новим епіцентром коронавірусної інфекції в США - Вечірній Кам'янець\nБуде гірше, ніж в Італії: Нью-Йорк назвали новим епіцентром коронавірусної інфекції в США\nКоронавірусом у Нью-Йорку заразилися вже більш як 5 тисяч осіб, що є третиною всіх випадків COVID-19 у США.\nУ п'ятницю, 20 березня, мер Нью-Йорка Білл де Блазіо заявив, що в місті нині нараховують приблизно третину всіх випадків коронавірусу в США. У Нью-Йорку Covid-19 підхопила 5 151 людина, зокрема 52 офіцерів місцевої поліції, повідомляє ТСН з посиланням на CNBC.\n"Ми зараз епіцентр цієї кризи", - сказав де Блазіо під час пресконференції, додавши, що від початку спалаху в місті загинули 29 мешканців.\nЯкщо кількість нових випадків продовжить збільшуватися з такою ж швидкістю, через два-три тижні у медичних працівників настане нестача необхідних засобів, попередив міський голова.\n"Якщо ви відчуваєте страх, ви не самотні, якщо ви хвилюєтеся, ви не самотні, - сказав де Блазіо. - Наші мешканці такі сильні. У країні є міста, мешканців яких те, що відбувається, може сильно шокувати. Але ми від природи сильні люди".\nМер закликав містян виходити на вулицю лише у випадку нагальної потреби, а також попросив їх триматися на відстані від інших перехожих. А тим часом губернатор штату Нью-Йорк Ендрю Куомо заявив, що очікує піку захворювання, до 110 тисяч нових випадків, за 45 днів.\nДержавні та місцеві чиновники намагаються отримати необхідні засоби та знайти додаткові лікарняні ліжка, оскільки їх у штаті лише 53 тисячі. Загалом від початку спалаху в Сполучених Штатах Covid-19 підхопили понад 19 тисяч людей. 250 з них загинули, а 147 одужали та виписалися з медзакладів.\nРаніше у США на коронавірус захворіли двоє конгресменів, а першим людям ввели вакцину від інфекції. Також на початку місяця до передмістя Нью-Йорка відправили військових.


Не бійся відкрити своє серце на Божий поклик |брат Володимир БАСАРАБ, СДБ – Салезіянське Згромадження, УГКЦ\n24.02.2021 24.02.2021 admin 138 Views\nМи створені для Бога\nВсе, що Бог створив говорить нам про Нього і про Його велику любов до нас. Краса природи і цілий всесвіт є створений для нас. Ми створені Ним і для Нього. Про це говорить св. Августин: «Ти створив нас для Себе, і серце наше не супокійне, доки спочине в Тобі». («Сповідь», 1, 1).\n“Духовне життя” розпочинається із усвідомлення, що відносини з Богом є важливими, як повітря для нашого існування. Віра відкриває нам очі, підіймає наш погляд, дозволяє побачити в зовнішньому “приховану” глибоку красу життя.\nПобачити задум Творця, означає усвідомити, що всесвіт створений для нас, а ми для Бога. Відчути Його любов та Його грандіозний задум щодо нашого життя.Коли дозволяємо Господеві доторкнутися та супроводжувати нас, життя змінюється і перед нами постають нові горизонти. Його радість і мир постійно перебувають в нас. Ми маємо одне життя тому маємо прожити його в повноті, тобто в Господі. Тільки в Ньому ми зможемо реалізувати себе, досягти цілей, навчитися любити, бо Він – Дорога, Правда і Життя (Йо 14:6)\nМолимося 24 числа кожного місяця за святі покликання\nЗгромадження Салезіян УГКЦ запрошує хлопців на зустрічі “Пізнай своє покликання”\n– досягнути 16 років;\n– попередньо записатися;\nКоли відбуваються зустрічі?\nДе проходять зустрічі? Львів, вул. Личаківська 175\nВідповідальні отці за зустрічі\nо. Петро Майба, СДБ моб. 380976320388 / pmayba@gmail.com\nо. Микола Ситник, СДБ моб. 380665141243 / m.sytnyksdb@outlook.com\n← Салезіянські мученики: єпископ Луїджі Версілья та отець Каллісто Караваріо


Кременчужанин упіймав на кладовищі школяра-вандала\n16.11.2009, 09:33 Просмотров: 1 189\nУдень 14 листопада на Новоревівському цвинтарі промишляли двоє 14-річних хлопців..\nВони «викорчували» стіл біля однієї з могил та вирвали частину оградки.\n– Все це вони збиралися здати у пункт прийому металобрухту, – каже прес-офіцер міського управління міліції Анна Волювач. – Але їм завадив випадковий перехожий. Чоловік впіймав одного з хлопців та викликав міліцію.\nЗатриманий зловмисник зізнався, хто його спільник і тепер вони разом очікують чи буде проти них порушена кримінальна справа за наругу над могилою. Хлопці навчаються в одній школі. Один із них вже мав проблеми із законом.


Обережно, обшук! Що потрібно знати про свої права\nОбшук визначається, як слідча дія, що здійснюється в межах кримінального провадження під час проведення досудового розслідування злочину. Але в житті це перш за все одна з найнеприємніших ситуацій, яка може виникнути. Отже, краще бути готовим до цього.\nЯк правильно поводитися під час обшуку, які можуть бути порушення з боку посадових осіб, які проводять обшук, та як цього не допустити ми зараз детально і розглянемо.\nНа підставі якого документа проводиться обшук?\nНа підставі судового рішення – ухвали про дозвіл на обшук. У разі потреби проведення обшуку в конкретному місці слідчий, за погодженням із прокурором або ж сам прокурор, звертається до слідчого судді з клопотанням. Але факт подачі клопотання зовсім не означає, що обшук повинен відбутися. Слідчий суддя має право відмовити в проведенні обшуку, якщо не знайде вагомих причин.\nОбшук може бути проведений без ухвали слідчого судді тільки в невідкладних випадках, які пов'язані з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.\nІ не варто дивуватися, коли в квартиру, склад або офіс, які розташовані, наприклад, в Дарницькому районі міста Києва, прийде проводити обшук слідчий Бориспільського відділу поліції з операми. Водночас слідчий буде пред'являти ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області про дозвіл на обшук. Річ у тім, що для проведення обшуків в Україні у правоохоронних органів територіальних обмежень не існує.\nВажливо пам'ятати, що ухвала судді про дозвіл на обшук дає право на проникнення в житло або іншу власність усього один раз і термін дії рішення суду не може перевищувати один місяць із дня його ухвали суддею. А також, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені в результаті такого обшуку докази будуть визнані недопустимими, а отримана інформація підлягатиме знищенню.\nДе може бути проведений обшук?\nУ помешканні чи іншій власності особи і навіть у гаражі, автомобілі, сараї, сховищі, дворі і т.д. Навіть на робочому місці.\nВажливо знати наступне: слідчий або прокурор перед початком проведення обшуку зобов'язаний пред'явити особі, якій належить помешкання чи інша власність, а у випадку відсутності такої особи – присутньому, ухвалу судді і вручити її копію.\nЗавжди потрібно дуже уважно читати, чи правильно вказано адресу об'єкта нерухомості, в якому дозволено проводити обшук, а також ПІБ або найменування юридичної особи, якій належить об'єкт. Якщо ці дані вказані неточно, можна сміливо не допускати правоохоронців до проведення обшуку.\nАле, з огляду на вкрай низький рівень дотримання правоохоронними органами законодавства, не виключено і силове проникнення правоохоронців після відмови їм у допуску на об'єкт, який планується ними обшукати (якщо є помилки в адресі або найменуванні об'єкта обшуку). Алгоритм дій залежить від конкретної ситуації і може бути реалізований юридично грамотним фахівцем.\nУ кого може бути проведений обшук? Тільки у того, хто підозрюється в скоєнні злочину?\nОбшук може бути проведений навіть в особи, яка не має будь-якого статусу в кримінальному провадженні (наприклад, статусу підозрюваного чи навіть свідка) і яку раніше не викликали на допит.\nХто може брати участь у проведенні обшуку? Чи може адвокат бути допущений до обшуку?\nУхвала про дозвіл на обшук може бути реалізована слідчим або прокурором, а також оперативними працівниками за письмовим дорученням слідчого/прокурора. Підтвердженням повноважень осіб, які проводять обшук, крім службового посвідчення, може бути витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якому вказується склад слідчої групи і групи прокурорів, постанови про створення слідчої групи (групи прокурорів), а також письмове доручення слідчого/прокурора оперативним підрозділам про проведення обшуку (деякі суди йдуть тим шляхом, що проводити обшук можуть лише ті особи, які прямо вказані в ухвалі слідчого судді).\nОбшук здійснюється з обов'язковою участю не менше двох понятих, які повинні бути незацікавленими особами в результатах кримінального провадження. Часто трапляються випадки, коли правоохоронні органи користуються участю так званих «штатних понятих». Про можливу зацікавленість понятих потрібно реагувати зауваженнями в протоколі обшуку.\nДо участі в проведенні обшуку можуть бути запрошені: потерпілий, представник (адвокат) потерпілого, підозрюваний, захисник (адвокат) підозрюваного та інші особи.\nСлідчий/прокурор зобов'язаний вжити всіх заходів, щоб під час проведення обшуку були присутні особи, чиї права і законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Наприклад, такими особами можуть бути: власник приміщень, в яких буде проходити обшук, їх орендар, власник майна, яке розміщене в приміщеннях.\nВажливо знати, що слідчий/прокурор не має права заборонити жодному з учасників обшуку користуватися правовою допомогою адвоката. Слідчий/прокурор зобов'язаний допустити адвоката до обшуку на будь-якому етапі його проведення. Якщо адвокат не був допущений до обшуку, то докази, які були зібрані в процесі такого обшуку, будуть визнані судом недопустимими.\nПотрібно контролювати, щоб ніхто з учасників обшуку не перебував поза візуальним доступом, щоб уникнути можливого підкидання і фальсифікації правоохоронцями результатів обшуку. Тому обов'язково вимагайте, щоб усі учасники обшуку трималися разом і ходили «в купі» від приміщення до приміщення.\nОбшук обов'язково повинен фіксуватися правоохоронцями за допомогою аудіо- та відеозапису. Стежте за тим, щоб усі учасники обшуку були названі і внесені до протоколу слідчої дії. Також бажано, щоб і ваш адвокат фіксував обшук за допомогою безперервного відеозапису.\nЩо може бути вилучено в процесі проведення обшуку?\nПід час обшуку слідчий/прокурор має право оглядати і вилучати документи та речі, перелік яких зазначений у резолютивній частині ухвали суду.\nПредмети, які вилучені законом з обігу (наприклад, наркотичні речовини), підлягають вилученню, незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Ба більше, слідчий/прокурор має право вилучати документи та речі, що не вказані в рішенні суду, але, на його думку, важливі для кримінального провадження. Такі речі й документи мають статус тимчасово вилученого майна, щодо якого протягом 72 годин судом за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора має бути вирішено питання про їх арешт. У разі незадоволення цього клопотання речі повинні негайно повернути, що часто ігнорується правоохоронними органами.\nОбов'язково вимагайте, щоб у протоколі обшуку були відображені реквізити всіх оригіналів та копій документів, що вилучаються. До них належать: точна назва документа, дата і орган його видачі, кількість сторінок і ПІБ особи, яка підписала документ. Також протокол обшуку повинен містити детальний опис усіх вилучених речей.\nСтежте за тим, щоб вилучені предмети і документи були упаковані належним чином. Це забезпечить неможливість доступу до вилучених предметів без пошкодження упаковки. На упаковці повинні бути бирки з підписами особи, яку обшукали, та інших учасників. Оскільки правоохоронці з метою фальсифікації можуть переробити бирки і перепідписати їх у понятих, то підпис особи, яку обшукали, – невелика гарантія того, що опечатаний предмет залишиться в тому вигляді, в якому він був вилучений. І зверніть увагу: бирки повинні бути приклеєні таким чином, щоб їх неможливо було зняти без пошкодження.\nСкільки часу проводиться обшук?\nМінімальна або максимальна тривалість проведення обшуку не встановлена. Однак, згідно з існуючим загальним правилом проведення всіх слідчих і розшукових дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається. За винятком тих невідкладних випадків, коли затримка в проведенні слідчих дій може призвести до втрати слідів злочину або втечі підозрюваного.\nВажливо враховувати, що в тривалість обшуку входить і опечатування вилученого майна. Тому підписувати протокол обшуку потрібно лише після того, як усе вилучене було належним чином опечатано. В такому разі про це треба вказувати в протоколі.\nЧи може проводитися обшук осіб, які перебувають у помешканні або іншій власності?\nТак, особистий обшук може бути проведений за рішенням слідчого/прокурора, якщо в нього є достатні підстави вважати, що такі особи ховають на собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.\nОбшук особи здійснюється особами тієї ж статі в присутності адвоката, якщо цього вимагає людина, яку хочуть обшукати. Тому я рекомендую обов'язково таку вимогу заявляти. Якщо ж ваш адвокат не з'явився для участі в проведенні особистого обшуку протягом трьох годин, то вас можуть обшукати без нього. Хід і результати такого обшуку відображаються в протоколі.\nЗазвичай для обшуку осіб жіночої статі, зважаючи на відсутність в штаті слідчих підрозділів жінок-слідчих, залучають слідчих з інших підрозділів, які можуть не бути включені до складу слідчих груп. Тому потрібно перевіряти їх повноваження і заявляти про порушення вже під час підписання протоколу.\nА якщо не відчиняти двері квартири або приміщення, яке слідчий/прокурор має намір обшукати?\nЗ метою проведення обшуку слідчий/прокурор має право відкрити двері силовим шляхом без згоди осіб, що перебувають всередині квартири або приміщення. Правоохоронці можуть залучити до цих дій фахівців із необхідним обладнанням для злому.\nЧи видається якийсь документ особі, в якої був проведений обшук?\nВручається другий примірник протоколу обшуку разом із описом усіх вилучених документів і речей. Якщо така особа відсутня – повнолітньому члену сім'ї або представникові. А під час проведення обшуку на підприємстві, в установі або організації другий примірник протоколу видають керівникові або представнику юридичної особи.\nУ разі відсутності осіб у приміщенні, яке обшукують, копія постанови повинна бути залишена на видному місці в помешканні чи іншій власності особи. За такої умови слідчий/прокурор зобов'язаний забезпечити збереження майна, яке перебуває в помешканні чи іншій власності особи, і неможливість доступу до нього сторонніх осіб.\nВарто звернути увагу, що особи, в присутності яких здійснюється обшук, мають право робити заяви, зокрема і про незаконність дій слідчого/прокурора. Такі заяви підлягають обов'язковому занесенню до протоколу обшуку.


Обираємо бойлер: чому варто взяти Атлантик? - frankivski.info\nБойлери, по праву називаються рятівниками. Особливо ця техніка допомагає в квартирах, адже перебої з поставками гарячої води або газу відбуваються дуже часто. Та й для жителів великих районів Франківська відключення води під час ремонтних робіт і перевірок в літню пору дуже звична справа. Тому, покупка і установка бойлерів є дійсно “рятувальним кругом”. У цій статті ви дізнаєтеся все про правильний вибір цієї техніки і чому варто купувати їх саме фірми Атлантик.\nРізноманітність моделей сучасних бойлерів може і правда поставити в глухий кут кожного не досвідченого покупця. Тому, якщо звернутися сюди https://stylus.ua/boylery/proizvoditel:atlantic/ можна з легкістю підібрати необхідний апарат. Потрібно дотримуватися лише кількох нескладних правил:\nКількість споживачів – цей критерій допоможе точно визначити, з яким обсягом води потрібно купувати бойлер. Наприклад, для середньостатистичної сім’ї, ідеально підійде апарат до 80 л;\nДжерело води – деякі сім’ї встановлюють бойлер лише для того, щоб вимити посуд або для душа. В такому випадку, досить буде техніки, яка вміщує в себе до 30 л води;\nУстановка – а саме місце, куди буде кріпитися / встановлюватися бойлер. Для великих апаратів рекомендують виконати монтаж на несучу стіну.\nДо речі про останній пункт. Саме через тип установки (монтажу) бойлери ділять на підлогові і настінні. Найчастіше, на сайтах побутової техніки або в описі в магазинах, можна зустріти “горизонтальні” і “вертикальні”.Часто, популярні виробники бойлерів виготовляють техніку на великий літраж саме для установки на підлогу.\nОдин важливий момент: якщо у вас невелика сім’я або ви проживаєте один, але плануєте купувати бойлер для використання і в душі і на кухні – придивіться до варіантів з великою місткістю води.\nНемає напевно жодного українця, який не чув про цього виробника. Їх техніка для дому настільки досконала, що служить своїм споживачам не один рік.\nСеред основних переваг покупки бойлера Атлантик варто відзначити:\nнагрів води відбувається швидко і рівномірно;\nвеликий асортимент товару ( від 15 до 150 л);\nповний захист від корозії;\nнаявність моделей для горизонтальної та вертикальної установки;\nбагато моделей здатні мінімально споживати електроенергію;\nкожна модель оснащена спеціальним клапаном, який перешкоджає підвищенню тиску;\nДля багатьох покупців саме фактор “ціна = якість “є певним тригером до покупки. Адже купувати імениті бренди з великою кількістю “фішок” може дозволити собі не кожен.\nДля жителів Івано-Франківська, компанія Атлантик представляє свій товар на сайті Stylus. Це унікальний інтернет-магазин, який має широкий асортимент товарів на будь-який смак, з можливістю швидкої доставки транспортною компанією або самовивозу. Як кому зручніше.\nБойлер Атлантик заказать\nгде купить Бойлер Атлантик\nпочему стоит взять бойлер Атлантик\nPrevious articleНайбільші фестивалі Прикарпаття\nNext articleПереваги купівлі житла з ремонтом


Андрій Павелко в Дніпропетровську - про співпрацю з опозицією. Політика ДНІПРОГРАД\nГоловна / Політика / Андрій Павелко в Дніпропетровську - про співпрацю з опозицією\nАндрій Павелко в Дніпропетровську - про співпрацю з опозицією\n17 жовтня народний депутат України Андрій Павелко в Дніпропетровську провів прес-конференцію, на якій розповів про співпрацю з опозиційними силами і принципи, які ляжуть в основу нової партії.\nНасамперед, народний депутат відзначив, що партія нелідерського типу «ВО «Демократи» співпрацюватиме з опозиційними силами. Також він зазначив, що нова партія перейняла все краще, що було у «Фронті Змін».\n«У Фронті Зміну нас була одна з найкращих систем школи влади. Ми її запозичили для Демократів. І ті інститути, які співпрацювали з нами у «Фронті Змін», підписали з «Демократами» спільну угоду. Вони супроводжуватимуть такі напрямки, як школа влади, жіночий департамент, молодіжне крило. Все краще, що було у «Фронті Змін», вже присутнє в партії «Демократи». Після того, як проїдемо по всій країні, будемо бачити ситуацію зсередини, бачити, скільки людей приєднаються до нас, ми проведемо Всеукраїнський з'їзд, на якому буде прийнято статут, платформа і програмні принципи партії», - сказав він.\nАндрій Павелко підкреслив, що головна мета - це збереження людей, які були в «Фронті Змін» і відстоювали інтереси виборців.\n«Ми створили ту політичну силу, яка дала б можливість зберегти людей у політиці. Це люди, які системно працювали в опозиційному таборі 4 роки. Втрата цих людей була б на користь влади», - сказав Павелко.\nВін повідомив, що найближчим часом разом з народним депутатом Володимиром Полочаніновим об'їдуть багато міст України, щоб розповісти людям про свої ідеї.\nКрім іншого, народний депутат України Андрій Павелко наголосив, що партія «Демократи» виступаєза співпрацю України з ЄС.\n«Україна вперше в історії незалежності визначилася з вектором зовнішньої політики. Ми сподіваємося на успішне підписання угоди з Євросоюзом. За підписанням угоди послідує її імплементація. Тут потрібні будуть ефективні державні менеджери. Потрібно відібрати кращих фахівців для розробки чіткого плану дій та проведення ефективних реформ в Україні. «Демократи» бачать однією зі своїх цілей - підготовку лідерів, які здатні приймати державні рішення і відповідати за їх виконання », - сказав Андрій Павелко.


На Бортницькій станції аерації розпочалися підготовчі роботи до реконструкції\nНа Бортницькій станції аерації розпочато підготовчі роботи для проведення повного комплексу реконструкції. Хід виконання цих робіт сьогодні, 28 жовтня перевірив Київський міський голова Віталій Кличко.\nПідготовчі роботи передбачені проектом реконструкції БСА як 5-й пусковий комплекс. Їхнє фінансування і реалізацію здійснює українська сторона, тож розпорядженням Кабінету Міністрів України на підготовчі роботи на 2015 рік виділені кошти у розмірі 77,8 млн. грн.\nЗа словами голови правління – генерального директора ПАТ «АК «Київводоканал» Андрія Білика, на сьогоднішній день на 5-му пусковому комплексі виконуються роботи з прокладання тимчасових інженерних мереж, гідронамиву території, вивезення мулу з «піонерних» мулових полів тощо.\nЗагальна вартість підготовчих робіт 5-го пускового комплексу становить 126,4 млн. гривень, термін виконання – до кінця 2016 року.\n«Одночасно з цими підготовчими роботами найближчий рік буде присвячено розробці робочих креслень. Їх виконуватиме генеральна проектна організація, яка визначається за правилами JICA японською стороною», - підкреслив Андрій Білик.\nПісля завершення підготовчих робіт на майданчику розпочнеться будівництво нових очисних споруд БСА.\nКрім того, сьогодні на БСА відбулися випробування технології утилізації осаду для виробництва альтернативного рідкого палива «Біомазут». Воно може використовуватися як паливо для котлів, тобто як замінник природного газу та мазуту на різних об‘єктах міського господарства.\nХід робіт на БСА також оглянули заступник голови КМДА Петро Пантелєєв, директор Департаменту житлово-комунальної інфраструктури Дмитро Новицький, перший заступник генерального директора Київводоканалу Вадим Сторожук, заступник генерального директора Київводоканалу з регуляторної політики та інвестицій Віта Струкова.\nБортницька станція аерації - єдиний очисний фільтр усіх побутових і промислових стоків міста Києва та 15 прилеглих населених пунктів Київської області.\nУ червні 2015 р. між урядами України та Японії була підписана кредитна угода для залучення коштів на реконструкцію БСА на пільгових і вигідних для України умовах від Японського агентства міжнародного співробітництва (JICA).\nУ вересні Верховна Рада ухвалила закон про ратифікацію Договору у формі обміну нотами між Урядом України та Урядом Японії, а Президент України підписав його.\nКиївводоканал, як відповідальний виконавець проекту реконструкції БСА, працює над його реалізацією протягом останіх трьох років. Кредит буде наданий JICA на суму 108 млрд. ієн строком на 40 років під 0,1% річних з пільговим періодом 10 років.\nНа сьогоднішній день інвестиційний проект реконструкції Бортницької станції аерації є найбільш масштабним інфраструктурним проектом в Україні, який вирішує комплекс екологічних, техногенних, соціальних і побутових питань, що стосуються екологічної безпеки населення України.


Як намалювати Ельфа з цибулею олівцем поетапно\nЯк зазвичай я пишу, визначаємо межі малюнка і намічаємо основні лінії побудови фігури ельфа простим олівцем. Намічаємо голову, з урахуванням перспективи лінію плечей, тулуба, таза. Намічаємо лінії рук і лінії ніг. В руках ельф буде тримати лук і стрілу. Намічаємо штрихами кисті рук і ступні ніг.\nОбкреслюємо основні лінії контуру. Проводимо прості прямі лінії, намічаючи ширину кінцівок. Намічаємо лінію грудей і торсу. Зверніть увагу на те, як повернена голова ельфа, щоб правильно намітити на обличчі лінії очей і носа. Ступні ставимо щільно на землю, намічаємо стрілу в правій руці.\nПо намічених лініях акуратно промальовуємо контури тіла ельфа. Намічаємо контури м'язів, плечі і біцепси, на торсі – грудні м'язи, позначаємо край ребер. Ніж точніше ми відтворимо тіло, тим природніше буде виглядати на ньому одяг. Намічаємо риси обличчя і довгі гострі вуха. Промальовуємо лук, стрілу і сагайдак, намітивши перев'язь.\nНамічаємо контурами одяг і ремені. Ельф схожий на середньовічного воїна, але він житель казкової країни, його одяг може бути як неймовірна красивою, так і просто зручною. Ми одягнемо нашого персонажа в дві сорочки за середньовічним звичаєм. Намітимо складки штанів і відтворимо м'які чоботи, переплетені шкіряними ременями.\nУточнюємо контури олівцем, допрацьовуємо всі деталі і всі лінії. Чіткіше промальовуємо обличчя і волосся. Намалюємо йому кілька кісок. Намічаємо візерунок на сорочці і гілки дерев на задньому плані.\nНаступний етап залежить від акуратності і точності виконання попереднього етапу, тому що ми малюємо контур тушшю. Малюємо волосся і фон.\nДомальовували тушшю деталі, чекаємо, коли підсохне, стираємо олівцеві лінії і штрихуем тінь, складки тканини виділяються тінню і світлом, весь час стежте за тим, щоб світло падало з одного боку. Малюємо опору під ногами.\nПідсилюємо контур і заштриховуємо затінені ділянки. Домальовували візерунки на сорочці і наручах, ретельно промальовували деталі, такі як ремені, сагайдак, лук, стріли. Працюємо над заднім планом.\nЗакінчуємо малюнок, узагальнюючи його. Точками або дуже дрібними штришками домальовували візерунок на сорочці. Ще раз перевіряємо всі нанесені лінії і точки, а потім із захопленням фантазуємо над фоном.\nЯк намалювати Чарівника з чарівною паличкою і книгою олівцем поетапно


Доповідь Елі Візеля на Генеральній Асамблеї ООН\nВперше в історії Організація Об'єднаних Націй, Генеральна Асамблея вшанувала пам’ять жертв Голокосту у спеціальній сесії 24 січня 2005. Серед виступаючих на цих зборах, що відбулися за три дні до 60-річчя звільнення Союзними військами нацистських таборів смерті, були Генеральний секретар ООН Кофі Аннан, МЗС Ізраїлю Сільван Шалом, комісар Росії з прав людини Володимир Лукін, та Елі Візель, Лауреат Нобелівської премії, який пережив Холокост, чиї письмові праці задокументували нацистські жахи. Ось яким був його виступ:\nШановий п. Голово Генеральної Асамблеї!\nШановний Генеральний секретар, мій друг, пані та панове!\nЛюдина, яка стоїть перед вами сьогодні вранці почуває себе глибоко привілейованою. Як вчитель та письменник, він говорить і пише як свідок злочину, вчиненого в самому серці європейського християнства і цивілізації жорстоким диктаторським режимом – злочину безпрецедентною жорстокістю, в якому брали участь всі сегменти уряд. Свідкові тої епохи темряви важко говорити про свої спогади. Його слова стають йому перешкодою, а не допоміжними засобами; він пише не словами, а неначе супроти слів. Бо немає слів, щоб описати те, що відчували жертви в той час, коли смерть була нормою а життя дивом. Тим не менш, чи знаєте ви це чи ні, його пам'ять є частиною вашої.\nЯ звертаюся до вас, як сина давнього народу, єдиного античного народу, який пережив добу Античності, єврейського народу, якиї протягом більшої частини своєї історії потерпав від вигнання і гноблення, але ще ніколи не втрачав надії на спасіння.\nЯк підліток, він побачив те, чого жодна людина не повинна бачити: торжество політичного фанатизму та ідеологічної ненависті до тих, хто чимось відрізняються. Він бачив безліч людських принижених істот, ізольованих, замучених, закатованих і вбитих. Вони в переважній більшості були євреї, але були й інші. А ті, хто скоїв ці злочини не були вульгарними головорізами злочинного світу, але чоловіки з високих урядових, академічних, промислових і медичних посад в Німеччині. В останні роки ця країна стала справжньою демократією. Але питання залишається відкритим: у ті темні роки, так що спонукало багато яскравих і відданих державних службовців придумати такі жахи? За своїм масштабом і величиною, за своєю чисельністю, за своїми наслідками, приниженням та болем, незважаючи на те, що це однією з найбільш задокументованих трагедії в історії, Освенцим і досі не піддається мовленню та розумінню.\nДозвольте мені пригадати ті часи:\nНемовлята використані в якості мішень для службовців SS... Підлітки засуджені ніколи не дожити до старості... Батьки, що бачили як їх дітей кидають у ями для спалювання... Величезна самотності, що хопила вcіх людей... Нескінченний відчай, що переслідує нас і наші мрії навіть 60 років потому...\nКоли те, що ми так нездало кличимо Голокост почалось? У 1938 році, під час Кришталевої ночі? В 1939, можливо, коли німецький корабель, Сент-Луї, з більш ніж тисячею німецьких єврейських біженців на борту був повернений від берегів Америки? Або це було, коли перші масові вбивства сталися в Бабиному Яру?\nМи досі запитуємо: Чим саме був Освенцім: кінцем чи початком, апокаліптичним наслідком\nбагатовікового фанатизму і ненависті, або це була остаточна судом демонічних сил в людській природі?\nСтворіння паралельне до створіння Б-га – світ із власною антиномістичною Організацією Об'єднаних Націй з людей різних національностей, традицій, культур, соціально-економічній сфер, що розмовляють на різних мовах, та відносяться до різних конфесій і спогадів. Вони були дорослі і молоді, але всередині того світу не було дітей, ні бабусів, ни дідусів, вони вже загинули.\nЯк я вже багато разів говорив: не всі жертви були євреями, але всі євреї були жертвами. Вперше в історії людства, бути євреєм стало злочином. Їх народження стало для них смертельним вироком. Виправлення: єврейські діти були засуджені до смерті ще до того, як вони народилися. Те, чого ворог домагався, було покінчити з єврейською історією. Те, чого він хотів, був новий світ невблаганно та безповоротно позбавлений євреїв. Отже, Освенцим, Понари, Треблінка, Белжец, Собібор і Хелмно: темні фабрики смерті, зведені для Остаточного Рішення.\nВбивці приходили туди, щоб убити, а жертви, щоб померти.\nЦе був Освенцім, ідеальним царством для ката, абсолютного зла і прокляття з його князями і жебраками, філософами і богословами, політиками і митцями, місце, де втратити шматок хліба означало втратити життя, а посмішка від друга давала надію на ще один день.\nУ той час, свідок намагався зрозуміти те, що він і досі не збагнув: Як взагалі можливим було існування такого розрахованого зла, такої бездонної і безглуздої жорстокості? Чи Створіння збожеволіло? Чи Б-г закрив обличчя? Релігійний людина не може уявити собі Освенціма з Б-гом чи без Бога. Але те, що думати про саму людину? Як може розумний, освічений чи простозаконослухняних громадян стріляти з кулеметів по сотнях дітей та їх батьків, а ввечері насолоджуватись творами Шиллера та Баха?\nПереломний момент або вододіл, ця величезна катастрофа, яка травмувала історію та назавжди змінила сприйняття людиною відповідальності по відношенню до інших людських істот. Сумним, страшним залишається те, що якби Західні країни втрутилися, коли Гітлер окупував Чехословаччину і Австрію, якби Америка прийняла більше біженців з Європи; якби Британії дозволила більшій кількості євреїв повернутися до їх споконвічної землі, якби Союзники бомбили залізні дороги, що ведуть у Біркенау, нашу трагедію, можливо, можна було б уникнути, а її масштаби, безсумнівно, зменшити.\nЦю ганебну байдужість ми повинні пам'ятати, як ми повинні пам'ятати, щоб подякувати декільком героїчним особам, які, як Рауль Валленберг, ризикували своїм життям, щоб врятувати євреїв. Ми будемо також завжди пам'ятайти про армії, які звільнили Європу і солдатів, які звільнили таборів смерті, Американців в Бухенвальді, Росіян в Освенцимі і Англійці в Бельзені. Але для багатьох жертв вони прийшли надто пізно. Те, що ми також повинні пам'ятати.\nКоли Третя Американська Армія звільнила Бухенвальд, не було ніякої радості в наших серцях: тільки біль. Ми не співали, ми не святкували. У нас просто нас не були достатньо сил, щоб читати Кадіш.\nІ ось тепер, 60 років потому, ви, що представляєте усе світового співтовариства, слухаєте слова свідка. Як і Єремія і Йов, ми могли б плакати і проклинати днів, коли панувала несправедливость і насильство. Ми могли б обрати помсту. Ми цього не зробили. Ми могли б обрати ненависть. Ми цього не зробили. Ненависть спотворює, а помста принижує. Вони є хворобами. Їсторія переповнена смерттю.\nЄврейська свідок говорить про його страждання свого народу в якості попередження. Він б’є тривогу, щоб запобігти подібним жахіттям. Він знає,\nщо для мертвих уже занадто пізно; для них, залишених Б-гом і зраджених людством, перемога прийшла занадто пізно.\nАле ще не надто пізно для сьогоднішніх дітей, наших і ваших. Це заради них одних ми свідчимо. Це заради них ми зобов'язані засудити антисемітизм, расизм, релігійну або етнічну ненависть. Ті, хто сьогодні проповідує і практикує культ смерті, ті, хто використовує терористів-смертників, лихо цього нового століття, повинні бути віддані суду і засуджені за злочини проти людства. Страждання не дає жодних привілеїв, це що кожен робить зі стражданням, що має значення. Так, минуле в сьогоденні, але майбутнє все ще перебуває в наших руки.\nТі, хто пережили Освенцім відстоюють надію, а не розпач, щедрість, а не злобу або гіркоту; вдячність, а не насильство. Ми повинні діяти, ми повинні повністю відмовитися від байдужості, виключити її з нашого вибору. Байдужість завжди допомагає агресорові і ніколи його жертві. А що таке пам'ять, як не благородна і необхідна відповідь байдужості?\nАле ... чи світ колись навчиться?


Фінансові ресурси місцевого самоврядування. Доходи і видатки місцевих бюджетів. — Студопедія\nФінансові ресурси місцевого самоврядування. Доходи і видатки місцевих бюджетів.\nMicцeвi бюджети стають головним інструментом реалізації регіональної політики та вирішення таких важливих завдань, як: структурна перебудова економіки, вирівнювання економічного розвитку районів та ефективності територіального поділу праці, розвиток місцевого господарства, здійснення житлового будівництва, благоустрій міст, проведення природоохоронних заходів. Місцеві бюджети вiдoбpaжaють політику органів місцевого самоврядування, є основним інструментом її реалізації.\n- неподаткові доходи (платежі, доходи від майна, що належить місцевій владі, та від господарської діяльності підриємств комунальної форми власності, залучені м!ісцевими органами влади на ринку позичкового капіталу);\n- трансферти від центральної влади та органів влади вищого територіального piвня.\nЗа економічною природою доходи місцевих бюджетів поділяються на власні доходи, та закріплені (передані місцевій владі).\nВласні доходи - це доходи, що мобілізуються на території, підвідомчій відповідному місцевому органу влади на основі його власних piшeнь i за рахунок джерел, визначених місцевим органом влади.\nДо власних доходів належать місцеві податки i збори, доходи від майна, що належить місцевій владі, доходи комунальних підприємств, інші доходи передбачені законодавством.\nЗакріплені доходи- це тi, що повністю або частково (в %) враховуються у певні види бюджетів безстроково або на довготерміновій основі i для їх включения не потрібне рішення органів влади вищого рівня.\nДо кошику доходів, що закріплюються за бюджетами місцевого самоврядування та враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів згідно з Бюджетним Кодексом України належать:\n- плата за ліцензії на провадження певних видів господарської діяльності та\nсертифікати, що видаються виконавчими органами відповідних рад;\n- плата за державну реєстрацію cyб'єктів підриємницької діяльності;\n- надходження адміністративних штpaфiв;\n- єдиний податок для суб'єктів підприємницької діяльності у частині, що\nналежить відповідим бюджетам.\nДо доходів місцевих бюджетів (так званий 2 кошик доходів), що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать:\n- місцеві податки i збори, що зараховуються до бюджетів місцевого\n- 100 відсотків плати за землю - для бюджетів мicт Києва та Севастополя;\n- 75 відсотків плати за землю - для бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та міст обласного значення; 60 відсотків плати за землю - для бюджетів сіл, селищ, міст районного значення та їх об'єднань;\n- податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин i механізмів у частині, що зараховується до відповідного бюджету;\n- надходження дивідед.ів, нарахованих на акції (частки, паї) господарських товариств, що є у власності відповідної територіальної громади; плата за забруднення навколишнього природного середовища у частині, що зараховується до відповідного бюджету;\n- кошти від відчуження майна, яке знаходиться у комунальній власності, в тому числі від продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення, що перебуває у комунальній власності фіксований сільськогосподарський податок у частині, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування;\n- плата за оренду майнових комплексів, що знаходяться у комунальній власності,\n- надходження від місцевих грошово-речових лотерей; плата за гарантії, надані з дотриманням умов, визначених статтею 17 Бюджетного Кодексу;\n- податок на прибуток підприємств комунальної власності; платежі за спеціальне використання природних pecypciв місцевого значення;\n- iншi надходження, передбачені законом.\nРегульовані доходи - це доходи, що розподіляються між різними рівнями бюджетної системи. Регульовані доходи зараховуються до місцевих бюджетів за індивідуальними ставками та єдиними нормами відрахувань.\nСтруктура доходів місцевих бюджетів України характеризується високою питомою вагою бюджетних трансфертів (дотації та субвенції) i регулюючих дoxoдiв, які становлять основну частку доходів i складають 75 - 85 відсотків.\nБюджетні трансферти слід розглядати, як балансуючу групу доходів, за допомогою якої досягається відповідність між доходами i видатками бюджетів.\nЇx розмір визначається за допомогою зіставлення надходжень власних закріплених та регулюючих доходів i запланованих видатків.\nСпецифіка функціонування та особлива роль місцевих бюджетів відображаються у складі та структурі їx видатків. Саме видатки дають змогу розкрити та дослідити економічну сутність місцевих бюджетів як бюджетів місцевого самоврядування, існування яких підпорядковане вирішенню завдань місцевого значення, створенню фінансової основи місцевого самоврядування, забезпеченню населення державними послугами, сприянню процесам всебічного та гармонійного розвитку територій.\nУсі видатки місцевих бюджетів поділяються на поточні видатки та видатки розвитку. Поточними видатками вважаються видатки спрямовані на фінансування мережі підприємств, установ та організацій на початок фінансового року, а також заходів щодо соціального захисту населення. До видатків розвитку належать витрати бюджетів на фінансування інвестиційної та інноваційної діяльності (капітальні вкладення), структурної перебудови економіки.\nСутність, склад і роль місцевих фінансів. | Міжбюджетні трансферти та їх види.


Курс Марії Титаренко «жіноча нон-фікшн журналістика» та його плоди | Лекторій СУА з жіночих студій\nЛекторій СУА з жіночих студій → Новини → Курс Марії Титаренко «жіноча нон-фікшн журналістика» та його плоди\nКурс Марії Титаренко «жіноча нон-фікшн журналістика» та його плоди\n17 Січня 2018 Новини\nВ осінньому семестрі 2017 року в межах Лекторію СУА з жіночих студій УКУ студентам медіакомунікацій і журналістики було запропоновано авторський семестровий курс доцентки кафедри медіакомунікацій УКУ Марії Титаренко “Жіноча нон-фікшн журналістика” (коротку промо-візитівку курсу можна прочитати на профілі лекторки).\nАналогічний курс (щоправда, із акцентом на українському сучасному репортажі) в межах лекторію СУА вже було успішно проведено лекторкою восени 2015 року. Цьогоріч курс було вперше апробовано в межах навчального електронного середовища CMS УКУ, тобто зареєстровані на курс студенти автоматично отримували всі завдання, читанки, новини із курсу на сайті та своїх скриньках, а також мали змогу прикріплювати і читати/коментувати тексти одні одних безпосередньо на сторінці курсу в CMS.\nОтже, запропонований курс містив три базові блоки: теорію художнього репортажу; читанку найяскравіших представниць жанру; і найважливіше – практичний блок, в якому студенти самі пробували писати репортажі і вправлятися у жанрово-стилістичних прийомах нон-фікшну. Кожне із 16-ти занять починалося із півгодинної творчої розминки-випробування: приміром, необхідно було нестандартно, але правдиво, описати ландшафт за вікном; віднайти унікальні деталі в кімнаті, які б можна було інкрустувати у текст; описати як кипить чайник (звукопис); переговорити з колегою і вивудити найпромовистішу деталь її характеру для опису портрета; закодувати предмет у метафору-інтригу та ін. В такий спосіб студенти не лише тренували нон-фікшн прийоми і методи збору/відбору матеріалу, але й свою спостережливість, вміння підмічати найважливіше/неординарне/унікальне/непримітне, тобто вміння не лише дивитися, але бачити, не лише слухати, але чути.\nУ практичному блоці студенти також мали змогу написати три повноцінні репортажі. Першим завданням було написання репортажу з певної локації (за домовленістю, зі салону краси). Кожен представлений репортаж показував неординарних героїв і місця, прийоми і сюжетні несподівані повороти. Саме в цьому завданні авторки мали змогу продіагностувати свої перші тексти-проби на так звані “найчастіші помилки новачків” за випрацьованим алгоритмом лекторки і переписати-покращити тексти з урахуванням всіх недоглядів. Авжеж, хтось мусив повністю переписувати текст. Другим завданням було прожити один день із героєм/героїнею і написати розгорнуте інтерв’ю-репортаж. Фінальним завданням для студентів було написання і публікація (або подання на конкурси з художнього репортажу) власного студентського нон-фікшн репортажу. Сподіваємося, що деякі із цих текстів невдовзі будуть опубліковані і ви самі зможете оцінити майстерність їхніх авторок.\nВочевидь, слабкою є та практика, яка не підкріплена теорією і читанками-зразками. Відтак в межах курсу студенти ретельно вивчали властиво сам жанр New Journalism: його ґенезу, класифікацію, особливості, піджанр Gonzo, представниць американської, польської, білоруської та української традицій. Розглядали конкретні жанрово-стилістичні приклади автобіографічного, подорожнього, історичного, екологічного і портретного нон-фікшну, а також приклади реконструйованого репортажу, репортажу-інтерв’ю, репортажу-замальовки тощо. Окрім того, студенти мали змогу долучитись до відкритої дискусії за участі лекторки в книгарні “Є” під назвою “Художній репортаж: факт vs вигадка” (14 листопада 2017).\nНайнесподіванішим результатом курсу став авторський сайт трьох студенток магістерської програми з медіакомунікацій УКУ І. Волощак, К. Лопушанської і Г. Чорнобровкіної про нон-фікшн журналістику під назвою «V.I.E.W.». Отож, щиро сподіваємося, що посіяні зерна прочитаного курсу ще плідно попроростають на полі українського художнього репортажу на подив самої лекторки і студентів!\nСТУДЕНТСЬКІ ВІДГУКИ ПРО КУРС\nІрина Волощак, студентка-магістрантка медіакомунікацій УКУ: “Курс «Жіноча нон-фікшн журналістика» – яскравий, бо це не просто вивчення, а справжнє занурення у художню журналістику. Як учасниця курсу я мала змогу спробувати себе в ролі читачки, критикині й авторки. Креативні прийоми письма та дружня атмосфера просто спонукають творити! А ще я навчилася фіксувати та смакувати деталі”.\nКатерина Лопушанська, студентка-магістрантка медіакомунікацій УКУ: “Почну з того, що до курсу я мала дуже загальне поняття про художній репортаж. Вдало підібрані авторки та твори, яких ми досліджували та аналізували разом з лекторкою, викували моє розуміння нон-фікшн журналістики та навчили смакувати кожним добре сконструйованим реченням. Найважливіше – цей курс зламав мої стереотипи та власні обмеження у правдивому творчому письмі. Тут я відкрила для себе невисихаюче джерело прийомів, фішок та секретів. Я дізналася як зробити так, щоб текст звучав різними звуками, пахнув (не обов’язково приємно), говорив різними голосами, та містив у собі промовисті деталі, які добре вимальовують картинку в голові. Особлива подяка лекторці за те, що змусила кожного повірити в свої творчі сили, розкрити власний потенціал, навчила не боятися креативу, зокрема неологізмів, та шліфувати свій текст до сліпучого блиску. Підсумовуючи, додам, що для мене та ще двох колег із курсу, Ірини Волощак та Анни Чорноброкіної, курс став ще й натхненням та матрицею для іншого проекту: сайту про нон-фікшн журналістику «V.I.E.W.». Тому, для мене цей курс є стежкою для власного творчого та журналістського розвитку, яка має початок, але не має кінця”.\nГанна Чорнобровкіна, студентка-магістрантка медіакомунікацій УКУ: “Нон-фікшн журналістика – це коли не просто розказати історію героя (а вашим героєм може виявитись навіть вазон, що вже давненько припав пилом, так-так), це пережити та відтворити реальність героя настільки детально, увиразнюючи кожен ракурс, аби читач відчув свою присутність у цій реальності. Саме так, реальніше від реального. Курс із “Жіночої нон-фікшн журналістики” допоміг мені розвинути свою спостережливість і навчив помічати екшн у буденному житті. Адже часом перед самим носом у нас трапляються неймовірні історії, про які варто розповідати, але за “буденним” антуражем ми не бачимо цих “кінематографічних родзинок”.\nГанна Аргірова, студентка-магістрантка журналістики УКУ: “Якби у мене була можливість, то я би пройшла цей курс ще раз. Його головна перевага – це практичні навички, які ти отримуєш протягом цих занять, хоча я думала, що записуюся на теоретичну дисципліну. Кожна пара починалася з цікавих вправ, які розвивають вміння писати, а через декілька занять я написала свій перший репортаж. Проте найважливіше для мене було те, що на цих парах не лише працюють із текстом, а й насолоджуються ним. Курс хороший не лише у професійному плані, але й для душі”.\nДіана Горбань, студентка-магістрантка журналістики УКУ: “Цей курс допоміг мені краще зрозуміти інструменти репортажу і його філософію. Найкращі моменти були у практиці, коли ми в групці робили невеличкі творчі завдання. І робота в полі теж дуже надихає!”\nОлена Високолян, студентка бакалаврату журналістики ЛНУ ім. І. Франка: “Дякую за курс із жіночого нон-фікшну. Мене кожного разу після занять переповнювало від натхнення! Особливо крутими були вправи на художні прийоми, аналіз текстів, творчі завдання. Дякую за цю можливість. Мені хочеться продовження”.\nТеги: журналістикакурсиМарія Титаренкостудентки


Користь кокосової олії для здоров'я: факти і вигадка - Olive Oil Times\nПальмова плантація в Східній Азії.\nЗа останні кілька десятиліть кокосова олія набула певної загадковості.\nШвидкий пошук в Інтернеті дозволить повірити, що харчова олія, витягнута з гніту, м’яса та молока плодів кокосової пальми, може зробити все. Його вживання рекламується як чудодійний засіб для схуднення, спосіб знизити рівень холестерину, афродизіак і навіть ліки від хвороба Альцгеймера.\nДійсно, кокосова олія користується культовою підтримкою своїх шанувальників, настільки, що коли Американська асоціація серця попередив що надмірне споживання кокосової олії становить більший ризик, ніж споживання сала для серця, онлайн лютість була відчутною.\n"Кокосова промисловість – чи якась інша галузь – рекламує кокосову олію», – сказав Френк Сакс, провідний автор цієї консультації та серцево-судинне захворювання профілактичні дослідження в Гарвардська школа охорони здоров'я м. Чан. "Люди довірливі і прислухаються до реклами, особливо коли йдеться про продукти харчування».\nЯк і багато речей у житті, які звучать занадто добре, щоб бути правдою, існують певні умови та обмеження щодо переваг, які дає споживання кокосової олії.\nЩоб розібратися з міфами та дезінформацією, які рясніють про продукт, корисно спочатку зрозуміти, що таке кокосова олія насправді.\nНа відміну від оливкової або інших рослинних олій, зазвичай кокосове масло тверда при кімнатній температурі. Це пов’язано з тим, що він містить переважно насичені жири – приблизно 87 відсотків, якщо бути точним. Для порівняння, вершкове масло містить лише 63% насичених жирів, а оливкова олія – лише 14% насичених жирів.\nСпоживання насичених жирів збільшує концентрацію холестерину ліпопротеїнів низької щільності (ЛПНЩ) у плазмі. Високий рівень холестерину ЛПНЩ є широко пов’язаний з атеросклерозом оскільки холестерин ЛПНЩ відкладає частину свого навантаження холестерину на артеріальну стінку, коли він проходить через кровотік, що призводить до запалення і, в найгіршому випадку, до закупорки артерій.\nНавпаки, дослідження 2015 року Каліфорнійського університету в Девісі Оливковий центр виявили, що споживання 20 грамів, 1.5 столових ложок оливкової олії першого віджиму щодня протягом щонайменше шести тижнів може зниження концентрації холестерину ЛПНЩ в крові.\nПроте, прихильники кокосової олії, як правило, замислюються над вмістом холестерину ЛПНЩ і підкреслюють, що його споживання підвищує рівень холестерину ліпопротеїдів високої щільності (ЛПВЩ), який довгий час вважався захищає від серцевих захворювань.\nДокази цього твердження далекі від остаточного. Клінічні випробування препаратів, що підвищують ЛПВЩ, не змогли продемонструвати чіткий зв’язок між більш високими показниками холестерину ЛПВЩ в крові та меншими випадками серцево-судинних захворювань.\n"Невідомо, які продукти або поживні речовини, якщо такі є, підвищують рівень холестерину ЛПВЩ, роблять це таким чином, що зменшує атеросклероз та коронарні події», – сказав Сакс.\nЗавдяки високому вмісту насичених жирів кокосова олія також є калорійною їжею, що містить 117 кілокалорій на столову ложку, що більше, ніж вершкове масло або сало.\nКрім того, кокосова олія не містить холестерину або клітковини, але забезпечує лише невелику кількість вітамінів, мінералів і рослинні стерини, які блокують засвоєння холестерину в організмі.\nМаркетингові міфи кокосової олії\nВитончено зроблені відео на YouTube і, здавалося б, авторитетні статті, які поширюються в Інтернеті з привабливими заголовками, які стосуються вмісту холестерину ЛПНЩ в кокосовій олії, часто стверджують, що це не має значення через вміст лауринової кислоти в кокосовій олії.\nГуру кокосової олії стверджують, що лауринова кислота є насиченою жирною кислотою з коротким ланцюгом. Ці коротколанцюгові жирні кислоти більш розчинні у воді, ніж довголанцюгові жирні кислоти. Вони не прилипають до стінок артерій і мають досить незначний вплив на вироблення холестерину ЛПНЩ.\nДив також:Перехід з кокосової олії на оливкову може бути корисним для вашого серця\nКокосова олія, що містить 47 відсотків лауринової кислоти, справді містить велику кількість цієї насиченої жирної кислоти. Однак експерти стверджують, що називати лауринову кислоту коротколанцюговою жирною кислотою є помилковим.\nСкладається з 12 атомів вуглецю, лауринова кислота технічно відповідала б визначенням середньоланцюгової жирної кислоти, яка також є досить водорозчинною і має набагато більш обмежений вплив на утворення холестерину ЛПНЩ.\nОднак лауринова кислота насправді поводиться більше як довголанцюгова насичена жирна кислота, оскільки вона упаковується в хіломікрони в крові, механізм, який підвищує рівень холестерину ЛПНЩ, циркулюючи по ланцюгу жирних кислот набагато довше, ніж жирні кислоти з коротким ланцюгом.\nA мета-аналіз З 16 клінічних досліджень було виявлено, що споживання кокосової олії підвищує рівень холестерину як ЛПНЩ, так і ЛПВЩ порівняно з іншими нетропічними рослинними оліями.\nХолестерин ЛПНЩ підвищився на 10 пунктів, тоді як холестерин ЛПВЩ підвищився на чотири пункти. Тільки споживання пальмової олії підвищує рівень холестерину більше, ніж кокосове. Метааналіз також прийшов до висновку, що споживання кокосової олії не має значного впливу на масу тіла або відсоток жиру в організмі, порівняно з іншими рослинними оліями.\nОстерігайтеся підозрілої науки\nЦікаво, що багато твердження про здоров’я від гуру кокосової олії про те, що продукт корисний для серця, знижує рівень холестерину та забезпечує енергію, засновані на одному дослідженні.\nОднак вони часто нехтують згадати, що ці результати досліджували специфічне утворення кокосової олії, виготовленої із 100-відсоткових тригліцеридів середнього ланцюга замість лауринової кислоти та інших первинних насичених жирних кислот – міристинової кислоти (18 відсотків), пальмітинової кислоти (9). відсотків) і каприлова кислота (7 відсотків).\nТригліцериди середнього ланцюга в цій ітерації кокосової олії означали, що більша частина насиченого жиру всмоктувалася в кров замість того, щоб зберігатися в хіломікронах. Після перетравлення тригліцериди середнього ланцюга потрапляють в печінку, де вони використовуються для отримання енергії.\nЦя рецептура кокосової олії комерційно не продається. Насправді більшість комерційно доступних кокосової олії містить лише чотири відсотки середньоланцюгових тригліцеридів.\nРізні види кокосової олії\nТак само, як і оливкова олія – і на відміну від більшості інших рослинних олій – існує кілька способів виробництва кокосової олії.\nКокосове масло можна приготувати шляхом пресування свіжої кокосової м’якоті або сухої кокосової м’якоті.\nКоли його готують із використанням свіжої кокосової м’якоті, в результаті виходить суміш кокосового молока та олії. Молоко відокремлюють від олії шляхом ферментації, центрифугування або за допомогою ферментів, і в результаті виходить кокосова олія першого віджиму або екстра вірджин.\nНа відміну від оливкової олії, ці терміни не регулюються жодним урядом чи установами і є синонімами.\nРафінована кокосова олія виробляється із сухої кокосової м’якоті, також відомої як копра, яку пресують для виділення олії. Потім олію очищають так само, як і більшість інших олій насіння, і дезодорують, перш ніж її можна буде безпечно вживати.\nКрім того, будь-яка з цих кокосових олій може бути частково гідрогенізована, процес, у якому атоми водню додаються до ненасичених жирів в олії. Цей процес збільшує термін придатності продукту\nСпоживайте кокосове масло в помірних кількостях як частину здорової дієти\nНезважаючи на те, що кокосова олія далеко не є суперпродуктом, немає проблем із вживанням її в помірних кількостях як частиною здорової дієти.\nКокосова олія служить відмінною заміною вершкового масла при випічці веганських продуктів. Використання невеликої кількості кокосової олії першого віджиму також додає тонкий кокосовий смак до обсмажених овочів, соусів і каррі.\nКокосова олія також є ефективний зволожувач для шкіри та волосся. Масажними рухами нанесіть невелику кількість засобу безпосередньо на шкіру або волосся і залиште на бажаний час, перш ніж змивати.\nГарвардська школа охорони здоров'я м. Чан\nОновлено 6 січня о 12:58 UTC\nБільше статей на тему: атеросклероз, серцево-судинне захворювання, дієта


Тріумфальний капітулятор Садовий зробив зі Львова центр світової проституції\n25 04 2018 17:55\nРівно 12 років тому, 25 квітня 2006 року, Андрій Садовий прийняв присягу міського голови Львова. Після того львів’яни обирали його мером іще 2 рази. Кожного разу виборці чули «Слава Ісусу Христу» і уявляли перед собою месію. Минуло багато років, але «спасіння» якось не сталося…\nПроаналізувати діяльність Андрія Садового на посаді міського голови Львова протягом останніх 12-ти років «Вголос» попросив політологів Андрія Міщенка та Юрія Ситника, екс-голову постійної депутатської комісії ЛМР з фінансів та планування бюджету Яромира Самагальського, нинішнього депутата Львівської міської ради Ігоря Телішевського та політичного аналітика Андрія Холявку.\nПозитиви в тому, що Андрій Іванович за 12 років на посаді міського голови Львова дуже гарно навчився себе піарити. Завдяки йому сходить сонце, завдяки йому є весна, завдяки йому існує Різдво. Все добре в цьому світі зробив Андрій Садовий.\nЩо ж стосується реальної ситуації – то самі негативи. Львів перетворюється на суцільне село. Повністю втрачається самобутність міста Лева як архітектурної перлини. Знищується стара ренесансна забудова, площа Ринок і прилеглі вулиці. У радіусі 2-х км від пам’ятника Шевченкові на проспекті Свободи усе перейшло в руки структур, які, кажуть, опосередковано є власністю Садового. Немає містобудівельного плану розвитку. Суцільний хаос. Є новітні забудови, які додатково приводять тисячі людей, але немає жодної транспортної розв’язки, модернізації каналізації, жодного нового дитячого садочка, школи чи спортивних закладів. Є величезні проблеми у соціальній площині.\nРазом з тим, за стільки років не вирішене сміттєве питання. А все тому, що воно є золотою жилою для Андрія Садового: 44 інвестори зверталися до нього – і отримали відмову.\n«Андрій Іванович добре знає, що галичани є клерикальними, тому й складає гарненько ручки і каже на камеру: «Слава Ісусу Христу»\nТакож Садовий найбільше прикладається до того, щоб все національне у Львові було ліквідоване. Ми не бачимо фестин, днів і проектів, спрямованих на розвиток національної ідеї. Ми маємо фестивалі кави, шоколаду, сиру, пампуха, вина, пива і навіть коня якогось – і на тому все. Натомість європейці, до яких так нібито преться Садовий, роблять бренд своєму місту: акцентують на освіті, культурології, медичній сфері, музиці… А Львів? Поїв і сходив до туалету. Більше нічого нібито й не потрібно.\nАндрій Садовий ще й постійно працює над тим, щоб власність міста передати в руки чужинців, забезпечити їм якісь «центри». Не виключено й те, що Садовий перебуває під російським впливом. Він навіть львівську казну до останнього зберігав у московському банку. А ще він дружить з олігархом, який внесений до американського санкційного списку найбільш наближених до Путіна осіб. Він акцію «Львов говорит по-русски» провадить, підтримуючи все російськомовне. Його партія «Самопоміч» протестує проти закриття російських шкіл по всій Україні. Навіть у Сумах, на кордоні з РФ, його «Самопоміч» стала єдиною партією, яка проголосувала проти закриття російських шкіл. Тим не менше, у Сумах російські школи закрили, так само зробили в Чернігові. А це прикордонні з РФ області, там бачать наслідки засилля культури окупанта. Натомість Садовий вперто тримає у Львові 6 російських шкіл і пропагує розвиток культури ворога.\nБільше того, йому взагалі чужі поняття, які є надважливими для будь-якої нації: мова, культура і традиція. Він робив усе можливе, аби у Львові не було пам’ятника митрополитові Андрею Шептицькому. Садовий сприяв пікетам проти цього, бо поляки наказували йому не допустити встановлення пам’ятника. При цьому Андрій Іванович добре знає, що галичани є клерикальними, тому й складає гарненько ручки і каже на камеру: «Слава Ісусу Христу».\nМені доводилося працювати зі Садовим-міським головою протягом двох каденцій мого депутатства. За цей час я зрозумів одну річ: Садового не цікавить реальний розвиток міста – у нього все впирається в піар. За 12 років він зробив великі системні кроки, які унеможливлюють інфраструктурний розвиток міста. Все добре, що сталося за цей час у Львові, – справа рук не міської влади, а самих підприємців і містян.\nЗа мерства Садового у місті не завершено жодного інфраструктурного проекту. З великою натяжкою можна згадати хіба про трамвай на Сихів, але і цей проект ще не закінчено. На превеликий жаль, міський голова викинув всю інженерну думку, всіх технократичних працівників із міської влади, залишивши лише клерків, які працюють за його бажанням. А це наносить шкоди інфраструктурі Львова і розвитку. Місто деградує. Ми бачимо це по транспорту, по каналізації, по дорогах і по всіх інших аспектах роботи. Натомість великі досягнення, які приписує собі Садовий, зроблені не ним. Дороги, летовище і стадіон до «Євро-2012», програма цілодобового забезпечення міста водою – це проекти, які робило не місто, а держава. Натомість Садовий приписує собі це як заслугу.\nНайкатастрофічніше питання – сміття. Садовий за 12 років не запропонував реального плану вирішення проблеми. У нього є тільки потуги взяти кредити, але програми і технології висять десь у повітрі. Для нього важливо лише «правильно» подати все в пресі і похвалитися перед виборцями, при чому за позичені (!) гроші. А віддавати нам і нашим дітям.\nРазом з тим, як переконані багато підприємців, вершки у ресторанному бізнесі Львова збирають люди, наближені до міського голови.\nПравління Садового у Львові пройшло під знаком популізму. Садовий побудував весь свій піар на ототожнюванні себе з всіма позитивними сторонами міста. Власне, у цьому його помилка, бо місто має немаленьку темну сторону. Яскравий приклад – сміттєва проблема, яка засвідчила: місту потрібен не піарник, а господарник. А от Андрій Іванович отак якраз і не вміє.\nЧимало поінформованих людей переконані, що Садовий тягнув сміттєве питання з метою зробити це своїм власним бізнесом. Мовляв, він хотів заводик, який годував би його, дітей і внуків. Заводик, який годував би доти, доки би сміття з’являлось у Львові. Безкінечно. Ця тема була би вічно живою для нього. Але сталася біда, загинули люди, і ця історія перестала бути тихою, вона засвідчила: Садовий не займається Львовом як мер. 12 років тому він розповідав львів’янам, що Грибовичі – то другий Чорнобиль, і за стільки часу не зробив нічого. Ця безгосподарність призвела до шалених перевитрат коштів через халатність і безгосподарність. А нинішні спроби будівництва сміттєпереробного заводу у Львові можуть стати продовженням того ж приватного інтересу Андрія Івановича.\nРазом з тим, кажуть, що без Андрія Івановича нічого у Львові не ділиться. У всьому львівському бізнесі він може мати свою долю. Вочевидь, звідти і взялася його кличка «Доля». Також через власника «Альфа-груп» Михайла Фрідмана він має вихід на російський істеблішмент. І саме тому можна говорити, що прив’язка Андрія Івановича до Кремля в якийсь спосіб є. Врешті, Андрій Іванович стабільно розкладає яйця в різні кошики, тому може бути дуже зручною кандидатурою для зовнішніх гравців.\nПісля 12 років господарювання Андрія Івановича у Львові усе трагічно. Нічого окрім трамваю на Сихів не було зроблено. Проблема з транспортом є – і вона не вирішується. У нас вартість проїзду у громадському транспорті стала найвищою у всій Україні.\nТреба згадати й про те, що ситуацію із Грибовицьким сміттєзвалищем, на якому загинули люди, Садовий не вирішує свідомо. Він зробив його своїм бізнесом. Величезні кошти списували на ґрунт, яким нібито мали пересипати сміття. Ніхто не зважував непотріб, який вивозили з міста, – просто писали суму. Були і перевізники, які співпрацювали зі Садовим...\n«У нього думка міняється десять разів на тиждень, бо підлаштовує рішення так, як йому вигідно»\nРазом з тим, тепер Львів перетворюється у суцільні житлові будинки, натомість немає ані найменшого розвитку інфраструктури. Скільки за цей час було побудовано шкіл чи садочків? ЖОДНОГО за 12 років Садового. Більше того, він блокує безкоштовний проїзд для школярів у львівському транспорті. Отак, не забезпечивши дітям можливості навчатися біля дому, він змушує їх добиратися бозна-куди, і ще й вимагає платити за це, хоча перевізники (!) погодились возити дітей безкоштовно. Зрозуміло і це, адже то не його ідея, тому йому не вийде попіаритись. Пізніше, до речі, всілякими маніпуляціями він почав говорити зовсім інші речі і суперечити сам собі. У нього думка міняється десять разів на тиждень, бо підлаштовує рішення так, як йому вигідно.\nКрім того, за бюджет, який сьогодні має Львів, можна зробити шалені речі. Але для цього потрібна стратегія, натомість у Садового суцільний хаос. У Львові порозривані вулиці, а техніки на них немає, ремонту немає, воно просто собі так стоїть. Треба подякувати львів'янам і підприємцям, які працюють тут і намагаються зробити хоч щось, щоб місто розвивалося. Бо Садовий тільки те й робить, що списує свої провали на центральну владу.\nЗа 12 років Садовому вдалося перетворити Львів з центру українськості у центр тотальної толерастії. Він перетворив Львів із виробничого центру у винятково туристичний, а тоді цей туристичний – у центр сексуального туризму, що абсолютно не красить Львів.\nРазом з тим, чимало громадян нарікають на те, що за останнє десятиріччя усі найбільш «хлібні» теми у Львові потрапили під контроль наближених до Садового людей. За їхніми словами, усе, від готельно-ресторанного бізнесу до транспортної системи почало шаленими темпами збагачувати клан довкола Садового. А яскравий цьому приклад – одна ресторанно-магазинна фірма, яка за лічені роки здобула просто унікальні позиції в місті.\n«Завдяки старанням Андрія Івановича, Львів перетворився у центр міжнародної проституції, у місто ментальних капітуляцій»\nКрім того, фірмовий стиль Андрія Івановича – це тріумфально здавати українські позиції за будь-якого конфлікту з іншими національностями. Садовий узяв собі за звичку провадити політику капітуляцій. Наведемо кілька прикладів.\nПо-перше, Музей визвольної боротьби на вулиці Лисенка. Свого часу Андрій Іванович дуже був не проти, щоб він не існував. Музей вижив тільки завдяки обласній раді. Звичайно, визвольна боротьба не є для Садового настільки цікавою, як пампухи чи «Джаз-фест», бо не дає йому великої можливості для піару і заробітку. Більше того, такий музей може не сподобатися сусідам, що вкотре змушує Садового забувати про нього.\nІнший показовий момент – ділянка за пам’ятником Степанові Бандері, яку міська влада не може належно прибрати уже понад 10 років. Насправді ж – це демонстративна позиція, яка відмежовує Андрія Івановича в очах польських і російських бізнесменів від Провідника ОУН. Хоча сам Садовий не втрачає нагоди прийти і попіаритись на заходах, які іноді відбуваються біля пам’ятника. Отакий цинізм – одна із візитних карток львівського мера.\nЩе один епізод – скандал із червоно-чорним прапором. Це була чергова спроба відмежуватися від націоналістичних традицій Львова і сподобатися польським політичним і фінансовим колам. Але це було зроблено настільки тупо і виклично, це був такий плювок в очі громади, що людям Садового довелося відігравати цю справу назад і через «не хочу», попередньо посидівши в калюжі, таки погодитись на червоно-чорний прапор.\nА ще, крім нехтування українською історичною пам’яттю, Садовий дуже любить плазувати перед цінностями та історичною пам’яттю усіх інших. Якщо якесь питання чи захід не стосується українського народу – чиновники Садового зроблять надможливе, аби він відбувся у Львові якнайяскравіше і якнаймасовіше, з максимальним висвітленням у підконтрольних Садовому медіа та наданням в користування приміщення Ратуші. Ці люди навчилися розкішно організовувати заходи всіх народів. Окрім українського.\nОтак, завдяки старанням Андрія Івановича Львів перетворився у центр міжнародної проституції, у місто ментальних капітуляцій. Це місто очолюють люди, які вважають, що єдина нормальна позиція для українців – плазувати перед зовнішніми силами.\n«Березень 2014-го. На Донбасі ще нічого не сталося, Крим ще до кінця не забрали. А він вже заявив: «Ми програли війну!»\nЯ не можу уявити собі більш ганебного епізоду в історії Львова, ніж акція Садового і його «Самопомочі» - «Львов говорит по-русски». Незадовго після цього Садовий вискочив із заявою про те, що «Ми програли війну!». Ви тільки вдумайтеся! Березень 2014-го! На Донбасі ще нічого не сталося, Крим ще до кінця не забрали, а він вже капітулював, вже все зливав і готувався приймати окупантів хлібом і сіллю!\nТим не менше, вдячна громада вибрала…значить, проституція і плазування – це нормально? Насправді, більшість людей, які уявили собі Садового месією, не дивляться, у що насправді перетворився Львів. Вони споживають тільки медійну картинку. Нині медіа – це єдиний незаперечний і величезний успіх Садового, бо створює для львів’ян паралельну реальність. У той час, як вулиці Львова нагадують середньоазіатський кишлак, медіа Садового розважають красивими картинками чергового успіху і єврооптимізму Андрія Івановича. Ну й завершують інтригами проти заклятих ворогів Садового, які нібито зводять на Андрія Івановича наклепи, і своєю критикою кидають тінь на найпрекраснішого мера всіх часів і народів.\nУ ситуації, коли мер має власну медіа-імперію, він може мати бізнесові контакти хоч з сатаною. Він може робити неймовірні речі, але це не буде донесено до цільової аудиторії, натомість їй покажуть взірцевого християнина. Будь-хто, хто мав би стосунки із наближеним до Путіна бізнесменом, вже давно був би політичним трупом. Але не Андрій Іванович. Очевидно, що так довго тривати не може, бо реальність таки переможе віртуальність.


Боротьба наукової інтелігенції за впровадження української мови в державні установи в 1917-1920 рр.\nГоловна Реферати українською Історія України Боротьба наукової інтелігенції за впровадження української мови в державні установи в 1917-1920 рр.\nУДК 94 (477) "1917/1920" - 058.237:001\nДавидова Н.В., Національний університет "Києво-Могилянська академія"\nБоротьба наукової інтелігенції за впровадження\nукраїнської мови в державні установи в 1917-1920 рр.\nАвтор статті аналізує введення української мови в державні установи в 1917-1920 рр. Відзначається роль науковців в українізації діловодства.\nThe writer of the article analyses the introduction of Ukrainian language into the state institutions. It is marked the role of the scientists in ukrainization of the paperwork.Діловодство є однією з головних ознак державності. Актуальність вивчення проблеми посилюється тим, що дослідження проблеми дозволить зрозуміти процес становлення української державності в контексті інтелектуального розвитку суспільства, простежити впровадження української мови на початку ХХ ст. та оцінити значення національної діяльності науковців.\nАктуальність та значення теми виходить з недостатньої розробки її в науковій літературі, тому ми ставимо наступні завдання: проаналізувати причини активізації процесу впровадження української мови в державні установи; виявити особливості українізації діловодства в 1917-1920 рр.; відмітити роль науковців в українізації державних закладів.\nДослідженню історії української мови присвячені монографії Ю. Шевельова , І. Огієнка , які торкаються деяких питань впровадження української мови в державні установи, але вони мають філологічне спрямування та не висвітлюють роль наукової інтелігенції в зазначених процесах. Не розглядають цю проблему у всій повної й сучасні дослідники національно- визвольного руху в Україні кінця ХІХ - початку ХХ ст., зосереджуючи свою увагу на українізації освітянської ниви.\nЯк відомо, українську мову перестали вживати у судах та адміністративних установах України з кінця ХУІІІ ст. . Російська імперія проводила русифікаторську політику в усіх сферах життя і, в першу чергу, в державних установах. Крім законодавчого, царський уряд використовував і матеріальні фактори для денаціоналізації державного апарату. Царським урядом 21 листопада 1869 р. та 13 червня 1886 р. були затверджені правила про процентну надбавку до заробітної плати чиновників російського походження, які були на службі в Південно-Західних губерніях . Остаточно вона була скасована Центральною Радою лише в січні 1918 р.\nПісля Лютневої революції 1917 р. українська мова була оголошена державною. Роками виключена з багатьох сфер життя, вона потребувала стандартизації й, до певної міри, штучного заповнення прогалин.\nІсторичні події першого року революції не вплинули на вжиток, статус і внутрішній розвиток української мови так сильно, як можна було б сподіватись. На думку Ю. Шевельова це пояснюється не лише коротким проміжком часу, але й тим фактом, що мова не реагує на політичні чи соціальні зрушення одразу . Але, все ж таки, слід зазначити, що статус української мови за 1917-1920 рр. в державних установах змінився значним чином, порівняно з попередніми десятиріччями. Українська мова стала мовою адміністрації, війська, міжнародних відносин тощо.\nУ 1917 р. на різних рівнях державного апарату використання української мови було різним: сільська і центральна адміністрація вживали українську, а міська - дуже часто російську .\nНайважливішою проблемою у впровадженні української мови в державні заклади була відсутність ділового стилю, термінології, абстрактної лексики та ін. Вагомий внесок у розвиток ділової української мови зробило створене у квітні Товариство українських правників (юристів). Після Всеукраїнського з'їзду, проведеного у червні, розпочалася робота над українізацією юриспруденції: розробка юридичної термінології, переклад і видання українською мовою всіх діючих законодавчих актів.\nЗ 1918 р. почали працювати різні правничі термінологічні комісії, які існували за часів Центральної Ради та Гетьманату. Того ж року Українське правниче товариство в Києві випускає "Короткий московсько-український словник судівництва та діловодства". Але через те, що видання мало недостатній науковий рівень розробки, воно не задовольняло правничих потреб.\nРеферат на тему: Боротьба наукової інтелігенції за впровадження української мови в державні установи в 1917-1920 рр.