Блез Паскаль біографія скорочено | Dovidka.biz.ua\nБлез Паскаль біографія скорочено\nБлез Паскаль біографія українською мовою викладена в цій статті.\nБлез Паскаль — французький математик, фізик, письменник, релігійний філософ; його авторству належить цілий ряд робіт, присвячених теорії чисел, алгебри, теорії ймовірності. Вчений був одним із засновників математичного аналізу, проективної геометрії, створив перші зразки лічильної техніки, сформулював основний закон гідростатики.\nБлез Паскаль народився 19 червня 1623 року в Клермоні; його батько був головою суду, одним з найвідоміших юристів міста. Все Паскалі відрізнялися неабиякими здібностями, а в Блеза обдарованість проявилася з раннього дитинства.\nУ 1631 р. Етьєн Паскаль, глава сімейства, перебрався з дітьми в столицю і направив зусилля на розвиток розумових здібностей Блеза. Особливу увагу і син, і батько приділяли математиці. У їхньому будинку щотижня проходили засідання своєрідного гуртка математиків. У цих зустрічах 16-річний Паскаль-молодший почав брати найактивнішу участь і настільки швидко розвивався, що був в числі перших навіть серед дорослих. У цьому ж віці він написав працю «Досвід про конічні перетини»; в ньому містилася теорема, названа зараз теоремою Паскаля. Даний трактат дійшов до нашого часу у вигляді невеликого уривка.\nПрирода наділила Блеза Паскаля незвичайними, видатними здібностями, але обділила здоров’ям. Коли їх сім’я переїхала в Руан в січні 1640 р. самопочуття Блеза почало помітно погіршуватися. Він винайшов арифметичну машину, чим прославився навіть за межами своєї батьківщини, але інтенсивні навантаження серйозно зашкодили його здоров’ю. Забили на сполох батько, друзі, лікарі заборонили будь-яку розумову діяльність, і Блез поступово втягнувся в світське життя з його задоволеннями і захопленнями. Однак в істинному розумінні світською людиною він так і не став: з його боязкістю, зайвою наївністю, щирістю він вибивався із загальної маси.\nУ 1646 р. відбулася подія, що направило біографію Паскаля в зовсім інше русло. Він знайомиться з Янсенізм і відчуває сумніви з приводу виправданості занять наукою, замислюється, чи не є його діяльність богопротивного, але не залишає її. В листопадову ніч 1664 р. Паскаль, за його власним визнанням, пережив осяяння згори, але що саме воно собою являло, він не розповів навіть найближчим. Після цього вчений обірвав всі світські зв’язки, звернувся з проханням стати його духівником до глави монастиря Пор-Рояль і поїхав з Парижа.\nПоживши якийсь час у герцога де Люїнь, він в прагненні до ще більшого усамітнення їде в монастир Пор-Рояль, пориває з науковою діяльністю і спрямовує весь свій розум і сили на літературу, що захищає «вічні цінності». Незважаючи на суворий спосіб життя, він відчуває духовне піднесення і відчуває себе набагато краще, його блискучий інтелект стає могутньою зброєю в боротьбі з ідейними противниками.\nПротягом 1656-1657 рр. публікуються його «Листи провінціала», що викликали в суспільстві справжній скандал. Цей твір, справжній шедевр сатиричної прози, зіграв чималу роль у підриві репутації єзуїтів. Твір вийшов під псевдонімом, тим не менш, Паскалю довелося вживати заходів безпеки, щоб не опинитися в Бастилії.\nПриблизно 1652 р. у Паскаля виник задум фундаментальної роботи «Апологія християнської релігії», яка захищала б релігійний світогляд. Для майбутньої «Апології» з середини 1667 р. Паскаль робив записи, але в подальшому не зміг перетворити їх в щось цілісне і масштабне через погіршення здоров’я і заборони лікарів на будь-які розумові навантаження.\nКоли Паскаль помер, його приятелями були виявлені цілі пачки таких записів, приблизно 1000 уривків різного розміру, смислової завершеності і жанру. Їх розшифрували в 1669 р. і опублікували у вигляді книги «Думки про релігію та інші предмети» (більш відомий скорочений варіант — «Думки»). Цей твір нерідко порівнювали з «Дослідами» Монтеня і філософськими роботами Декарта.\nПочинаючи з 1658 р. недуги Блеза Паскаля стрімко прогресують, він відчуває себе дуже слабким, його мучать сильні головні болі. Очевидці згадували його, чоловіка в розквіті років, як виснаженого старого. Сучасні вчені визначили, що у Паскаля був цілий букет хвороб — рак мозку, ревматизм і ін. Відчуваючи величезні фізичні страждання, не маючи можливості займатися улюбленими справами, він віддає сили благодійності, періодично завдає візити старим друзям.\n19 серпня 1662 року після тривалої хвороби Блез Паскаль помер, йому було лише 39 років. Похований в парафіяльній церкві Парижа Сен-Етьєн-дю-Мон.\nГеорг Кантор біографія Чарльз Беббідж біографія Бернхард Ріман біографія Давид Гільберт біографія скорочено Додати коментар


списках з використанням резервних копій інформації, створених на гнучких магнітних дисках.\nУ БД ВЧ зберігалася необхідна для обслуговування інформація про читачів Бібліотеки.\nВищеописаний АРМ ПЗЧ у квітні 1995 р. почали використовувати на пункті запису НБУВ для обслуговування читачів-студентів. Робота з АРМ виконувалася на ПЕОМ з 286 мікропроцесором (об'єм оперативної пам'яті 640 Кб, вінчестер об'ємом 40 Мб). Спочатку в квітні-серпні співробітники пункту запису ввели з карток реєстрації читачів у БД ВЧ відомості про всіх студентів, котрі були читачами НБУВ на 1 вересня 1995 р., і відтоді всі операції з обслуговування читачів-студентів (їх запис у Бібліотеку, статистичний аналіз відомостей про них, продовження термінів дії та видача дублікатів загублених читацьких квитків) виконувалися в автоматизованому режимі. Після його впровадження в експлуатацію відпала необхідність ведення контрольних реєстраційних книг і щоденної статистики. У 1995 і 1996 рр. за допомогою АРМ ПЗЧ було проведено перереєстрацію читачів-студентів. До 24 лютого 1998 р. у БД ВЧ було введено інформацію про 21 тис. читачів-студентів.\nРозробка і використання АРМ ПЗЧ дали змогу автоматизувати всі основні операції, що виконувалися на пункті запису НБУВ. Однак через слабке технічне забезпечення АРМ ПЗЧ (відсутність принтера і використання ПЕОМ з 286 мікропроцесором, об'ємом оперативної пам'яті 640 Кб і вінчестером об'ємом 40 Мб) в автоматизованому режимі обслуговувалися тільки читачі-студенти, а не всі категорії читачів; не було вирішено питання друку читацьких квитків зі штриховими кодами. Співробітники пункту запису оформляли картонні читацькі квитки вручну; використання неякісних гнучких магнітних дисків для резервного копіювання інформації із БД ВЧ спричинило великі витрати часу на створення резервних копій і не забезпечувало необхідної надійності збереження інформації.\nПри експлуатації АРМ ПЗЧ на пункті запису НБУВ було виявлено ряд недоліків технологій обслуговування читачів. Так багаторазове використання одних і тих же номерів читацьких квитків для тимчасового запису студентів у Бібліотеку приводило до того, що внаслідок допущених співробітниками пункту запису помилок читацькі квитки з одним і тим же номером видавалися декільком студентам і були дійсними одночасно. Це спричинювало проведення контролю на дублетність за номерами читацьких квитків і заміну номерів у читачів, котрі мають номери-дублі. Крім того, шифри спеціальностей читачів не відповідали Рубрикатору НБУВ.\nЦі недоліки були усунені у ході створення і впровадження в експлуатацію в НБУВ нового програмно-технічного комплексу пункту запису читачів (ПТК ПЗЧ). Він розроблений на основі АРМ ПЗЧ у 1997 р. і використовується з 24 лютого 1998 р. (працює в середовищі операційної системи Windows 95 на ПЕОМ Pentium-166 з оперативною пам'яттю об'ємом 16 Мб, вінчестером об'ємом 1.6 Гб, пристроєм для роботи з ZIP-дисками і спеціалізованою платою обробки відеосигналів замість стандартної відеоплати). До складу технічного забезпечення ПТК ПЗЧ входять відеокамера ф. DataCard (США) й електронний спалах Portaflash 336V з функцією синхронізації від відеокамери, які застосовуються в ПТК ПЗЧ для фотографування читачів. Друк пластикових квитків з фотографіями читачів і з штриховими кодами з наступним нанесенням прозорого захисного покриття здійснюється на спеціалізованому термопринтері ImageCard III ф. DataCard.\nПТК ПЗЧ призначений для введення, редагування, контролю, вилучення, зберігання, пошуку, перегляду, друку і статистичної обробки відомостей про читачів НБУВ, котрі мають постійні читацькі квитки (як нові пластикові, так і старі картонні), й інформації в списках, необхідних для зберігання переліків допустимих значень певних полів записів БД ВЧ, а також для друку пластикових читацьких квитків. При впровадженні ПТК ПЗЧ в експлуатацію БД ВЧ із АРМ ПЗЧ, яким послуговувалися раніше, з інформацією про читачів-студентів було перенесено в ПТК ПЗЧ з метою подальшого використання при виконанні операцій.\nПоряд з ІПС CDS/ISIS/M (версія 3.0 для операційної системи MS-DOS), системою HEURISKO і розробленими у ДПНТБ Росії програмними засобами для забезпечення розробки та функціонування ПТК ПЗЧ застосовується пакет прикладних програм (ППП) QuikWorks Capture Software ф. DataCard, програма Fangorn для конвертування текстових файлів у файли стандартного формату ISO 2709 і розроблена у ф. ТОП-Сервіс-Системс (м. Київ) програма імпорту даних з текстового файла в ППП QuikWorks Capture Software.\nУ процесі розробки ПТК ПЗЧ був модифікований старий АРМ ПЗЧ. У склад ПТК ПЗЧ входять цей модифікований АРМ ПЗЧ, ППП QuikWorks Capture Software і програма імпорту даних з текстового файла в ППП QuikWorks Capture Software. У процесі обслуговування читачів Бібліотеки (запис у Бібліотеку і перереєстрація з видачею пластикових читацьких квитків, продовження термінів дії цих квитків та видача дублікатів втрачених квитків) у ПТК ПЗЧ почергово працюють АРМ ПЗЧ і ППП QuikWorks Capture Software.\nППП QuikWorks Capture Software працює в середовищі операційної системи Windows і забезпечує3:\nv графічний інтерфейс користувача;\nv відкриту архітектуру, що забезпечує можливість інтеграції в локальні та глобальні мережі (Novell NetWare, Vines, LANtastic, LanManager, 3Com та ін., підтримуючі протоколи NetBIOS або TCP/IP);\nv підтримку БД MS Access, DB2, Oracle, dBase III&IV, Informix, FoxPro, MS SQL, Natural Adabase, Paradox, Sybase та ін., що відповідають стандарту ODBC;\nv розробку, зберігання і вилучення дизайнів карток;\nv підтримку різних шрифтів, 256 фонових та 20 текстових кольорів;\nv фотографування власників карток і друк на термопринтерах ф. DataCard пластикових карток необхідного дизайну з фотографіями власників;\nv попередній перегляд до друку карток та фотографій;\nv масштабування фотографій;\nv імпорт / експорт текстових і графічних даних форматів BMP (Windows), DCX (Sun Raster), DIB, EPS (Postscript), GIF, PCX, PICT, TARGA, TIFF, WMF (Windows);\nv друк на пластикових картках різних типів штрихових кодів (UPC-A, UPC-E, EAN / JAN-13, EAN/JAN-8, Code 39, Extended Code 39, Codabar, Code 93, Extended Code 93, MSI Plessey, Code 128, Interleaved 2 of 5, UCC-128, Zip + 4 Postnet, PDF417).\nППП QuikWorks Capture Software використовується у ПТК ПЗЧ для фотографування читачів, формування, попереднього перегляду та друку пластикових читацьких квитків.\nУ зв'язку з тим, що ІПС CDS/ISIS не відповідає стандарту ODBC, для забезпечення стиковки в ПТК ПЗЧ АРМ ПЗЧ і пакету QuikWorks Capture Software було розроблено програму імпорту даних з текстового файла в ППП QuikWorks Capture Software.\nРозглянемо основні відмінності ПТК ПЗЧ від старого АРМ ПЗЧ.\nЗавдяки технічному забезпеченню, що застосовується у ПТК ПЗЧ, у НБУВ організовано автоматизоване обслуговування всіх категорій читачів, які при записі в Бібліотеку отримують постійні пластикові читацькі квитки, а не тільки читачів-студентів.\nРобота ПТК ПЗЧ здійснюється в середовищі операційної системи Windows. (АРМ ПЗЧ працював у середовищі операційної системи MS-DOS). У ньому автоматично за наростанням формуються номери читацьких квитків, які забезпечують однозначну ідентифікацію читачів у БД ВЧ і в Бібліотеці. При роботі з АРМ ПЗЧ номери


ВАТ «Фармак»: вітаємо переможців акції! | Еженедельник АПТЕКА\nАптека online » Фармацевтические компании » ВАТ «Фармак»: вітаємо переможців акції!\nЩо ми знаємо про ВАТ «Фармак» та його продукцію? Це — сучасне потужне фармацевтичне підприємство, яке має давню історію та випускає широкий асортимент ліків. Компанія здобула міжнародний авторитет та плідно співпрацює з зарубіжними партнерами, організувавши спільне виробництво та експорт продукції в інші країни. Але будь-яка спроба висловити своє враження про діяльність ВАТ «Фармак» буде неповною, якщо не згадати, що з препаратами цього виробника ми познайомились ще у дитинстві або просто дуже давно. І отримували ми їх із рук дбайливого фармацевта, і був лікар, який з турботою про наше здоров’я рекомендував ці ліки приймати. У той же час на заводі «Фармак» тривала кропітка праця з розроблення нових сучасних лікарських засобів. Так само й зараз: професіонали медицини та фармації накопичують знання та використовують їх заради здоров’я людей, а ВАТ «Фармак» проводить велику роботу з втілення в життя світового досвіду виробництва лікарських засобів. Звичайно, оскільки і лікарі, і фармацевти працюють у нерозривному зв’язку заради спільної мети, їм є що сказати один одному. «Для нас дуже важливим є все, що ви думаєте про нас, про нашу працю та її плоди. Висловлюйте, будь ласка, свої пропозиції, побажання, зауваження, діліться проблемами — будемо раді допомогти», — саме так налаштовані співробітники ВАТ «Фармак» по відношенню до представників медицини, фармації та пацієнтів». І приблизно такі слова почули гості підприємства з різних куточків України, що відвідали компанію 14 жовтня цього року.\nПриводом для запрошення гостей став розіграш лотереї серед учасників сезонної акції по препарату ЙОДДИЦЕРИН, яка проводилася з 1 липня по 31 серпня 2005 р. (умови було надруковано у «Щотижневику АПТЕКА» № 25, 30), та акції серед прескрайберів препарату ЕНАЛОЗИД, що тривала з 10 травня по 30 червня 2005 р. Розігрувались головні призи — 2 мікрохвильові печі, 2 сервізи, 2 настінних годинники.\nЗі словами привітання та подяки до присутніх звернулася голова правління, генеральний директор ВАТ «Фармак» Філя Жебровська:\n— Шановні колеги, я рада бачити вас на нашому підприємстві. Під час екскурсії по виробничих дільницях ви мали можливість спостерігати за тим, над чим ми працюємо. Мета колективу ВАТ «Фармак» — бути на передових рубежах технологій та виробництва, а також мати впевненість, що у лікарів та пацієнтів є достатньо інформації про наші препарати, а їх ціна доступна для людей. Саме в цьому ми вбачаємо місію ВАТ «Фармак», на цих засадах базується наша діяльність. Звичайно, виконання будь-якого завдання потребує праці професіоналів, і ви сьогодні бачили цих людей, познайомилися з ними. Співробітники ВАТ «Фармак» люблять свою справу, вболівають за наші успіхи, постійно удосконалюють свої професійні якості. Ваша участь у акціях, що стала приводом для зустрічі, свідчить про нашу спільну небайдужість до того, що відбувається в медицині та фармації. Співробітники ВАТ «Фармак» високо цінують можливість спілкування з представниками галузі, для нас дуже важливим є продовження співпраці з вами, у тому числі постійного обміну інформацією. Я щиро дякую вам за увагу до нас, рада, що ви залучаєтесь до справи просування вітчизняних ліків. Зараз ми дуже багато говоримо про необхідність виконання програм соціального захисту, про створення гідних умов життя для громадян України, але для поповнення бюджету країни слід підтримувати вітчизняного виробника, бути вимогливим до нього та співпрацювати з ним. Всім колегам бажаю успіхів, натхнення і оптимізму.\nПризери акції «ЙОДДИЦЕРИН»\n1. «Ремеді Р», м. Тернопіль (мікрохвильова піч).\n2. ЦРА № 143 ф. ПКВО «Фармація», м. Первомайськ (кавовий сервіз).\n3. «Аптека 95», м. Харків, настінний годинник.\nДля лікарів, провізорів і фармацевтів співробітники ВАТ «Фармак» вирішили у цей день створити свято, де на всіх чекали теплий прийом, гостинна атмосфера, дотепний гумор, конкурси, зокрема «Еналозидова рука», та подарунки. Цих людей єднав досвід призначення, рекомендування та застосування добре відомих лікарських засобів виробництва ВАТ «Фармак» ЙОДДИЦЕРИНУ та ЕНАЛОЗИДУ.\nЗ’ясувалося, що з ЙОДДИЦЕРИНОМ, який являє собою значно більше, ніж просто йод, у присутніх пов’язані досить приємні асоціації: він і ніжний, і лагідний, і добрий… Дійсно, ЙОДДИЦЕРИН відомий лікарям і фармацевтам як ефективний лікарський засіб, який можна з успіхом використовувати для лікування малюків і дорослих, до того ж без побоювань додаткових больових відчуттів. Препарат створювався вітчизняними вченими протягом багатьох років з метою вирішення проблеми резистентності мікробів та доставки антибактеріального засобу глибоко в тканини при місцевому застосуванні. І тепер у арсеналі спеціалістів є ЙОДДИЦЕРИН — ефективний, зручний у застосуванні препарат.\nПризери акції «ЕНАЛОЗИД»\n1. Ольга Архірий, терапевт поліклініки № 1 Солом’янського району, м. Київ (мікрохвильова піч).\n2. Лідія Островська, завідуюча денним стаціонаром поліклініки № 2 Суворовського району,\nм. Херсон (чайний сервіз).\n3. Ірина Грітчина, невролог автозаводської поліклініки, м. Кременчук.\nІнший лікарський засіб, що добре зарекомендував себе серед професіоналів, — ЕНАЛОЗИД. Цей препарат, за словами присутніх на зустрічі кардіологів та терапевтів, став необхідним у їх повсякденній практиці. Щодня дуже багато людей покладають на нього свої сподівання щодо одужання та покращання якості життя. ЕНАЛОЗИД — комбінація інгібітора АПФ еналаприлу і тіазидного діуретика гідрохлоротіазиду. Така комбінація сьогодні добре вивчена та широко призначається лікарями у світі для терапії артеріальноїй гіпертензії. ЕНАЛОЗИД представлений 2 лікарськими формами із різним вмістом гідрохлоротіазиду (25 мг і 12,5 мг), що дозволяє здійснювати диференційований підхід до лікування хворих із гіпертензією. Згідно з результатами клінічних випробувань препарату, що проводилися в Інституті кардіології ім. М.Д. Стражеска АМН України, вітчизняний препарат ЕНАЛОЗИД за ефективністю та переносимістю не поступається препарату порівняння зарубіжного виробництва. До того ж ЕНАЛОЗИД має доступну для широких верств населення ціну.\nЯк свідчить досвід спілкування із гостями ВАТ «Фармак», враження про ЙОДДИЦЕРИН та ЕНАЛОЗИД є напрочуд теплими: стільки добрих та лагідних слів, навіть у віршах, прозвучало про препарати та людей, що його створюють. Ось тільки декілька рядків:\nНе страшны невзгоды и цунами,\nКогда ЙОДДИЦЕРИН в кармане\n(Н.Ю. Колерова, м. Дніпропетровськ)\nХвилює тиск і в сніг, і в лід?\nПрийми мерщій ЕНАЛОЗИД!\nТурбота ця від «Фармака» —\nПідтримай вітчизняного виробника.\n(І.М. Грітчина, м. Кременчук)\nНапевно, це свято надовго запам’ятається його учасникам: стільки усмішок, теплих слів і приємних емоцій його учасники подарували одне одному. І, звичайно, ЙОДДИЦЕРИН та ЕНАЛОЗИД не будуть для них просто лікарськими засобами, яких багато, бо під час цієї зустрічі відчувалося, що ці препарати мають своє неповторне обличчя. o\nДар’я Полякова, фото Ігоря Кривінського\nВизначено переможців щоквартальної акціЇ ВАТ «Фармак»


У ГПУ допитують Порошенка - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 10 травня 2019, 21:44\nПорошенка допитують у справі Майдану\nЧинного главу держави допитують у справі Євромайдану. Домовленість про допит була прийнята напередодні.\nУ Генпрокуратурі в п'ятницю, 10 травня, відбувається допит президента Петра Порошенка в справі розстрілів на Майдані. Про це в ефірі телеканалу ZIK заявив начальник Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України Сергій Горбатюк.\n"Як мені повідомили, слідчі вже допитують. Можливо, уже й закінчили допитувати президента", - розповів Горюбатюк.\nТЕГИ: Генпрокуратура, Порошенко, ГПУ, допрос


Національний Люстраційний Комітет » Документи\nТак, 04.09.2017 о 14.00 в будинку Мінкультури відбудеться чергове засідання комісії по добору Генерального директора Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника (далі – Заповідник)\nЯк ми бачимо з попередніх засідань (30.08.2017 та 01.09.2017), Мінкультури намагається зірвати проведення конкурсу шляхом незабезпечення явки членів конкурсної комісії, яких делегувало Мінкультури: Романа Усенко, Володимира Купрія, Юрія Соболя. Крім того на засідання не з’явився один представник від громадських організацій – Інеш Кдирова. Натомість, Міністерство культури України всіляко намагається блокувати та чинити тиск на роботу легітимної конкурсної комісії не допускаючи до залу засідань членів конкурсної комісії, самих претендентів на посаду генерального директора Заповідника та громадськості, та не транслюючи самого засідання, при цьому залучає службовців Національної Гвардії України та Національної поліції, що є грубим порушенням: Читати далі\nОпубліковано у рубриці: Аналітика/статті, Діяльність, Документи\nГлухів, 1 вересня 2017 р. протиправні будівельні роботи з реконструкції Трьох-Анастасіївської церкви – пам’ятки національного значення, всупереч повідомленню Міністерства культури про їх зупинку, тривають! «Прострочений» в. о. директора Національного заповідника «Глухів», регіонал, депутат «волі народу» О. Савицький нахабно вводить міністра культури Є. Нищука в оману, «дахуючи» знищення пам’ятки!\nСьогодні свідками свавілля виявилися всі глухівчани, що взяли участь в урочистостях з нагоди Дня міста, організованих поряд з Собором. «Акробати» на даху церкви не зупинялися навіть під час виконання державного гімну України та хвилини мовчання на честь загиблих воїнів… Читати далі\n01.09.2017 о 14.00 в будинку Мінкультури відбудеться чергове засідання комісії по добору гендиректора Києво-Печерського заповідника («Лавра») Мінкультури в особі заступниці Міністра Тамари Мазур і контрольованих нею членів комісії намагається скасувати конкурс і призначити поза конкурсом потрібну їй людину.\n- змінення буферної охоронної зони навколо «Лаври» для подальшої незаконної забудови, як це було із «вертолітним майданчиком Януковича». Т.Мазур і її чоловік причетні до ряду рейдерських і незаконних забудов по місту Києву;\n- зупинення проведення інвентаризації документів та цінних артефактів, які відкриють всю правду на нашу історію і назавжди зруйнують міфи про Московію і її історичну ідентичність і відношення до Київської Русі.\n- спроба знищення, методом заміни оригіналів ікон, історичних пам’яток, картин у момент відсутності реального керівництва «Лаври».\n- спроба розпалення міжконфесійного конфлікту, як це було у 2014 році, для дестабілізації ситуації в середині країни;\n- зазіхання на історичне надбання та вивезення за межі Держави історичних пям’яток на угоду країни-агресора Росії, як це відбулося у ряді церков і заповідників України.\nПричетні до зриву і саботажу конкурсу: Читати далі\nПід час прес-конференції, що пройшла в агенції «Укрінформ» за ініціативою ГО «Всеукраїнська люстрація», голова конкурсної комісії Олександр Федоренко та інші члени комісії заявили, що є загроза прозорому призначенню нового директора. Як відомо, засідання конкурсної комісії було зірване через неявку її членів, які є представниками міністерства культури. Причому представникам громадськості обіцяли провести наступне засідання 1 вересня, однак потім Мінкульт офіційно повідомив, що дата наразі невідома.\nОдразу після зриву засідання член конкурсної комісії, засновник Фонду «Рідна країна» Микола Томенко заявив, що проведення конкурсу свідомо намагаються зовсім зірвати: «Якщо три представника від заповідника і два представника від громадських організацій прийшли на засідання, а три представника від Мінкульту не прийшли, не надавши комісії жодних пояснень, то це – генеральна лінія Мінкульту, в тому числі й уряду взагалі. Читати далі\nХочу наголосити, що конкурсна комісія з добору кандидатів, відповідно до ЗУ «Про культуру» та внутрішнього положення по формуванню комісії, визначає як формується та затверджується склад комісії з 9 членів: по три від трудового колективу Заповідника (визначають на Загальних зборах), від громадських організацій (шляхом жеребкування) та від органу управління, Міністерства культури (за чіткими вимогами та критеріями). Читати далі\nЙому підпорядкований Нацбанк з його мадам Гонтаревою, яка девальвувала гривню і розорила вкладників понад 90 українських банків на суму в 413 млрд. гривень, але збагатила себе, особисто президента Порошенко і його власний банк. Читати далі\n3. Не зміг затвердити Конституцію України та гімн на слова Ще не вмерла Україна. Читати далі\nЯк виявило розслідування “Української правди”, минулого року премії НАЗК були не найбільшими. Інші керівники державних органів призначають премії собі та своїм заступникам. Суми одноразових виплат сягають 100 тисяч гривень. І далеко не завжди високопосадовці можуть пояснити: за які такі успіхи у роботі вони отримують доплати до посадового окладу. Читати далі\nМіністерство юстиції продовжує втілювати комплексну реформу примусового виконання рішень судів та інших органів, яка передбачає запровадження інституту приватних виконавців. Після двох років активної роботи та підготовки нарешті реформа стартувала – перші кандидати у приватні виконавці склали кваліфікаційний іспит, отримали посвідчення приватного виконавця і незабаром розпочнуть свою роботу.\nОтож, які документи повинні бути у приватних виконавців? Як перевірити, що особа, яка представляється приватним виконавцем, справді ним є?\nПерш за все, у приватного виконавця повинне бути відповідне посвідчення. Воно видається Міністерством юстиції України, має певний номер, містить фото приватного виконавця, його ПІБ, інформацію про виконавчий округ. Читати далі\nТак, згідно з відповіддю НАЗК, декларантами є особи, які отримують кошти або майно в рамках реалізації в Україні програм (проектів) щодо боротьби з корупцією. При цьому вони мають входити до складу громадської організації, що здійснює проект, або бути їх керівниками. Також декларувати майно повинні особи, яких позначено в такому проекті у якості отримувачів винагороди за антикорупційну діяльність. Читати далі


Інфікований коронавірусом ректор одеського МГУ - соратник відомого "підрах*я" - веде активну діяльність, контактує з викладачами та студентами\nсубота, 17 жовтень 2020, 21:12\nУ виші вже зафіксовано спалах COVID-19.\nУ ректора одеського Міжнародного гуманітарного університету та кандидата в депутати від "Української морської партії Сергія Ківалова" Костянтина Громовенка коронавірус, передають Патріоти України з посиланням на ряд одеських телеграм-каналів.\nУ той же час ректор не перебуває на самоізоляції, а веде активну діяльність, контактує з викладачами і студентами. В даний момент у виші вже зафіксовано спалах COVID-19.\nЗа інформацією ряду відкритих джерел, Громовенко відповідає за явку студентів на виборах: саме він, за наявними даними, закривав студентів в аудиторіях і змушував міняти місця голосування. Аналогічна робота була проведена і з викладачами університету.\nНагадаємо, що відповідно до закону хворі коронавірусом повинні знаходитися на самоізоляції в обов'язковому порядку. Порушення цієї норми тягне за собою кримінальну відповідальність. Очевидно, що Сергія Ківалова ці питання мало хвилюють, оскільки майбутні вибори - остання можливість завести свою партію до міської ради.


Вступ Проблема особистих немайнових прав особи, громадянина є однією з найважливіших у цивілістиці. Кожна особа у правовій державі має відчувати свою правову та соціальну захищеність; повага до особистості є в такому суспільстві нормою повсякденного життя.\nОсобисті (немайнові) права автора\n– це право авторства, право на авторське ім'я, право на недоторканість твору і право на обнародування твору.\nПраво на авторське ім'я\nдає авторові змогу випустити свій твір за власним ім'ям, умовним (псевдонімом) або взагалі без зазначення імені (анонімно).\nУ більшості випадків автор публікує свої твори під власним ім'ям, тобто вказує своє прізвище та ініціали. Поряд з цим статтею13 Закону “Про авторське право і суміжні права” автору надано право випускати у світ твір під псевдонімом або анонімно.\nПраво на недоторканість твору\nвизначається як право протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора. Це означає, що при виданні, публічному виконанні або будь-якому іншому використанні твору забороняється без дозволу автора та його правонаступників вносити будь-які зміни як до самого твору, так і до його назви та позначення імені автора. Не допускається також без дозволу автора супроводжувати видаваний твір ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями, будь-якими іншими поясненнями, доповнювати або скорочувати твір. За чинними в Україні типовими видавничими договорами малюнок і навіть колір обкладинки можна зробити лише за згодою автора.\nСуміжні права – це права виконавців на результати творчої діяльності, а також права виробників фонограм та організацій мовлення щодо використання творів науки, літератури, мистецтва, які охороняються авторським правом. Об’єктами суміжних прав є способи виконання творів літератури і мистецтва, записи виконання або інші звуки на фонограмі, сповіщення програм шляхом трансляції в ефірі і по проводах.\n- виконання записане на фонограмі, що охороняється Законом “Про авторське право і суміжні права”;\n- виконання включено у передачу організації мовлення, що охороняється вказаним Законом. Права ж виробників фонограм охороняються, якщо:\n- виробник є громадянином України або юридичною особою з офіційним місцезнаходженням на території України;\n- фонограму вперше опубліковано в Україні, або опубліковано в Україні протягом 30 днів від дня її першої публікації в іншій державі;\n- перша фіксація фонограми мала місце в Україні.\n8 відтворення, розповсюдження та інше використання, а також ввезення в Україну примірників творів, фонограм, програм мовлення без дозволу осіб, що мають авторське право або суміжні права;\n8 виготовлення і розповсюдження з порушенням авторського права і суміжних прав (контрафактних творів) примірників творів, фонограм;\n8 ввезення в Україну примірників творів і фонограм, що охороняються на території України із держави, в якій ці твори і фонограми не охоронялися або перестали охоронятися.\nДо особистих немайнових прав належать право авторства, право на ім'я (спеціальну назву), право на подання заявки на одержання патенту на винахід, корисну модель чи промисловий зразок. Але при цьому слід мати на увазі, що коло і характер особистих немайнових прав і майнових прав визначається тими результатами технічної творчості, які підлягають правовій охороні.\nЯк вже зазначалось, право авторства полягає в тому, що тільки справжній творець може називати себе автором винаходу, корисної моделі чи промислового зразка. Усі інші особи, які використовують зазначені об'єкти, зобов'язані зазначати ім'я автора. Право авторства закріплює факт створення того чи іншого творчого результату даною конкретною особою, а це має значення для суспільної оцінки як самого результату, так і особи автора.\nЧинне законодавство України про промислову власність не передбачає присвоєння імені автора чи іншої спеціальної назви винаходу, корисній моделі чи промисловому зразку. Разом з тим воно не містить прямої заборони присвоювати зазначеним об'єктам імені автора чи спеціальної назви. Більш того, Правила складання і подання заявки на видачу патенту України на винахід і корисну модель передбачають зазначення назви винаходу – п.6.2.1 цих Правил проголошує: “Назва винаходу (корисної моделі) характеризує його (її) призначення, відповідає суті винаходу (корисної моделі) і, як правило, близька до назви відповідної рубрики Міжнародної патентної класифікації (МПК)”.\nЧесть – соціально вагома позитивна оцінка особи з боку суспільної думки. Гідність - самооцінка особою своїх моральних, професійних і інших якостей. Ділова репутація - сформована суспільна думка про професійні достоїнства та недоліки особи (громадянина або організації) .\nДілова репутація, подібно до честі і гідності, є об'єктом особистих немайнових прав. Відповідно до статті 7 Цивільного кодексу  громадяни і організації мають право у судовому порядку вимагати спростування відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які порочать їх честь і гідність чи ділову репутацію, завдають шкоди їх інтересам. При цьому, якщо такі відомості були поширені через засоби масової інформації, вони повинні бути спростовані у тому ж друкованому виданні, аналогічній радіо- чи телепередачі або іншим адекватним способом. Якщо ці відомості містить документ, що виходить від організації, такий документ підлягає заміні або відкликається. В інших випадках порядок спростування встановлюється судом.\nЦі питання передбачені також у Проекті Цивільного кодексу . Стаття 70 Проекту проголошує, що юридична особа має права на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть належати юридичній особі. Вони визначаються і захищаються так само, як і аналогічні права фізичних осіб.\nПитання захисту ділової репутації регулюються більш детально нормами Закону України “Про захист від недобросовісної конкуренції” (Закон вводиться в дію Постановою ВР від 07.06.96 р. N 237/96–ВР з 1 січня 1997 року) , а саме глави 2 “Неправомірне використання ділової репутації господарюючого суб'єкта (підприємця)”.\nВикористання без дозволу чужого імені, фірмового найменування, знаків для товарів і послуг, інших позначень, а також рекламних матеріалів, упаковки товарів, назв літературних, художніх творів, періодичних видань, назв місць походження товарів іншого підприємця, що має пріоритет на їх використання, є неправомірним якщо це може призвести до змішування з його діяльністю. Але допускається використання у фірмовому найменуванні власного імені фізичної особи, якщо до нього додається відмітний елемент, що виключає змішування з діяльністю іншого господарюючого суб'єкта.\nТакож у цьому Законі визначено таке поняття як копіювання зовнішнього вигляду виробу (відтворення зовнішнього вигляду виробу іншого господарюючого суб'єкта і введення його у господарський обіг без однозначного зазначення виробника копії). Це питання дуже часто буває причиною спорів, тому що на практиці дуже важко визначити ступінь подібності виробів. Тим більш, копіювання не визнається неправомірним, якщо воно обумовлено їх функціональним застосуванням.\nСаме питання відповідальності і відшкодування збитків найбільш конкретно визначає розглянуті в цьому розділі права як об’єкти цивільних правовідносин. Так, відповідно до статті 20 зазначеного вище Закону вчинення дій, визначених як недобросовісна конкуренція, тягне за собою накладання Антимонопольним комітетом України штрафів, передбачених цим Законом, а також адміністративну,цивільну\nта кримінальну відповідальність у випадках, передбачених законодавством. Крім того, збитки, заподіяні внаслідок вчинення таких дій, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб відповідно до цивільного\nЗазначений в попередньому розділі Закон “Про захист від недобросовісної конкуренції” регулює також правовідносини, пов'язані із службовою і комерційною таємницею, які є, на мою думку, предметом особистих немайнових прав юридичних осіб, не пов’язаних з майновими, хоча на даний час це питання залишається спірним.\nв Законі визначено як добування протиправним способом відомостей, що відповідно до законодавства України становлять комерційну таємницю, якщо це завдало чи могло завдати шкоди господарюючому суб'єкту (підприємцю).\nРозголошенням комерційної таємниці\nвизнається ситуація, коли особа, якій стала відома (була довірена) при виконанні службових обов'язків комерційна таємниця, ознайомила з цими відомостями іншу особу без згоди особи, уповноваженої на те, якщо це завдало чи могло завдати шкоди господарюючому суб'єкту. Спонукання до такої дії, як і до будь-якого протиправного діяння, також є неправомірним, якщо це, знову ж таки, завдало шкоди суб'єкту господарювання. І, звичайно, використання під час здійснення підприємницької діяльності (впровадження у виробництво) неправомірно здобутої комерційної таємниці є правопорушенням.\nПроектом Цивільного кодексу  службова та комерційна таємниця\nтакож визнається об'єктом цивільних прав. Передусім, її варто трактувати як нерозкриту інформацію, оскільки різниці між службовою і комерційною таємницею немає. Така нерозкрита інформація підлягає захисту від незаконного використання, якщо вона має реальну чи потенційну комерційну цінність в силу її невідомості третім особам. До такої інформації немає вільного доступу на законних підставах, а її власник вживає заходів до збереження її конфіденційності. Така інформація є об'єктом цивільного обороту. Відомості, які не охоплюються поняттям “нерозкрита інформація”, визначаються законом та іншими правовими актами.\nНерозкрита інформація захищається у способи, передбачені Проектом. Особи, що незаконними методами одержали інформацію, яка є нерозкритою, повинні відшкодувати завдані збитки. Такий самий обов'язок покладається на працівників, які розголосили конфіденційну інформацію всупереч трудовому договору, в тому числі контракту, і на контрагентів, які зробили це всупереч цивільно-правовому договору.\nНе мають права розголошувати конфіденційну (нерозкриту) інформацію і працівники державних органів управління, яким зазначена інформація стала відома в силу виконання своїх службових функцій (контролю, збору податків, системи одержання і обробки інформації тощо). В разі порушення цього правила державні органи і посадові особи зобов'язані відшкодовувати заподіяні розголошенням збитки. \nОснови цивільного законодавства започаткували правове регулювання особистих немайнових відносин, що не пов'язані з майновими. Відповідно до ст. І Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.) предметом правового регулювання визначалися майнові відносини, а також особисті немайнові відносини, які пов'язані з майновими (відносини авторські). І лише у випадках, передбачених законом, предметом правового регулювання виступали “інші особисті немайнові відносини”. До цих “інших” належали особисті немайнові відносини, які не пов'язані з майновими.\nЦивільний кодекс передбачав два випадки регулювання цих відносин: стаття 7 встановлювала захист честі та гідності, а стаття 511 охороняла інтереси громадянина, якого було зображено у творі образотворчого мистецтва. Це означало, що особисті немайнові відносини, як і раніше, залишалися “пасинком” цивільного законодавства. \nПоява цих статей викликала дискусію про взаємозв'язок особистих немайнових відносин та цивільного права. Було висловлено думку, що цивільне право може регулювати лише особисті немайнові відносини, які виникають з приводу результатів інтелектуальної творчості. Інші особисті немайнові відносини закон може лише охороняти. При цьому суть правової охорони зводилася до застосування правових санкцій.\nСьогодні ж недооцінка арсеналу цивільного права є очевидною. Нормами Цивільного кодексу може і повинен здійснюватися не лише захист особистих немайнових прав, а й так зване позитивне регулювання, тобто конкретне визначення змісту цих прав і водночас змісту обов'язків, які їм кореспондують.\nЗміни, що сталися останніми роками в Україні, дали можливість нам побачити й оцінити себе в загальноєвропейському, загальносвітовому контексті й одночасно спричинилися до ламання стереотипів як щодо кількісного складу особистих немайнових прав, так і щодо їх якісного цивілістичного наповнення та способів захисту.\nПрагнення перетворити особисті немайнові права з “пасинка” на “рідне дитя” цивілістичної призвело до виділення у Проекті Цивільного кодексу спеціальної Книги “Особисті немайнові права фізичної особи” з обранням для неї відповідного місця у структурі кодексу: після Книги 1 “Загальні положення”. І це зрозуміло, адже норми, що сприяють формуванню людини як особи, мають передувати нормам, що сприяють формуванню її як власника чи як підприємця.\nТакий підхід до вирішення проблеми цілком відповідає Конституції України , другий розділ якої присвячений правам, свободам та обов'язкам людини і громадянина.\nЯк випливає із самої назви, ці права є немайновими. Вони позбавлені економічного змісту, не мають грошової оцінки. Проте це не означає відсутності будь-якого зв'язку між ними та майновою сферою. Досить звернути увагу хоча б на те, що сповна реалізувати своє право на охорону здоров'я чи на інформацію значно легше у наших умовах особі, яка забезпечена матеріально. З іншого боку, порушення особистого немайнового права примушує особу до витрат, завдає їй майнових та душевних втрат, які можуть вплинути на її майновий стан у майбутньому.\nПоложення статті 24 Конституції України  про рівність конституційних прав усіх громадян цілком стосується особистих немайнових прав. Ці права належать усім без винятку фізичним особам незалежно від віку, дієздатності, інших особливостей, зокрема від того, де та у зв'язку з якими перипетіями життя вони опинилися. Конституція України у статті 52 проголошує рівність прав усіх дітей незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ця довгождана норма має призвести до значних зрушень у свідомості тих, хто поведінку батьків ладен списати на рахунок їхніх дітей. Теза про рівність прав усіх віддавна теоретично відома. Але погляньмо довкола – і побачимо непоодинокі факти зневаги до прав дитини.\nСпецифічним для особистих немайнових прав є момент їх виникнення. Основна частина цих прав виникає з моменту народження і у зв'язку з народженням. Вони є природними правами людини. Для інших момент їх виникнення не має точної фіксації; він пов'язується з різними обставинами, які зумовлюються багатьма чинниками.\nОсобисті немайнові права тісно, нерозривно пов'язані з особою їх носія. Вони не можуть бути у нього відібрані. Цих прав не можна позбавити. Це – друге “відкриття”, яке також потребує засвоєння.\nЗвідси можна зробити висновок, що стосовно особистих немайнових прав, які не передбачені Конституцією, обмеження у їх здійсненні можуть встановлюватися окремими законами держави.\nКонституційні обмеження у здійсненні особистих немайнових прав містяться у статтях З1, 34, 63 і стосуються таємниці листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, права на вільне збирання, зберігання, використання та поширення інформації, а також прав особи, яку засуджено за вчинення злочину.\nОсобисті немайнові права можна поділити на дві групи. Перша – це права у сфері забезпечення фізичного, природного буття особи. Друга – права, які забезпечують її соціальне буття .\nЗаконодавчого поняття життя не існує. Натомість є законодавче поняття здоров'я. Основи законодавства про охорону здоров'я відтворили положення Всесвітньої організації охорони здоров'я, згідно з яким здоров'я є станом цілковитого фізичного, духовного та соціального благополуччя і не пов'язується лише з відсутністю хвороб.\nКатегорії “життя” та “здоров'я” взаємно пов'язані. Тому можна сказати, що життя –\nце фізичне, духовне та соціальне функціонування людини як комплексного біопсихосоціального організму.\nДля постчорнобильської України життя при здоров'ї (у його законодавчому трактуванні) для багатьох громадян є нездійсненною мрією.\nПропонується й законодавче вирішення проблеми евтаназії: задоволення прохання особи про припинення її життя забороняється. Відповідно до цього той, хто задовольняє таке прохання, має вважатися вбивцею з усіма наслідками, які передбачені кримінальним законодавством.\nКонституція України у статті 49 визначає право особи на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування.\nПроект Цивільного кодексу містить шість статей, що стосуються реалізації особою свого права на здоров'я. Ці статті взаємно доповнюють одна одну, створюючи в комплексі цілісний механізм регулювання даної сфери суспільних відносин.\nПраво на здоров'я – визнана у світі юридична конструкція. Стаття 49 Конституції України визнає за кожним право на охорону здоров'я. Неважко помітити, що “право на здоров'я” – ширше за змістом поняття. Держава, яка проголошує таке право, бере на себе обов'язок забезпечити здоров'я своїх громадян, особливо на момент народження, а потім, звичайно, й обов'язок його охороняти.\nПоняття “право на охорону здоров'я” полегшує обов'язок держави перед своїми громадянами. Воно, за справедливим зауваженням Л. Красавчикової, наперед звужує сферу правової регламентації відносин, що складаються з приводу здоров'я.\nУ загальному контексті прав особи щодо свого здоров'я чільне місце посідає право на надання медичної допомоги. Проект пропонує докладну регламентацію змісту цього права. Головна ідея відповідної норми Проекту полягає в тому, що боротьба за життя людини має тривати до кінця. Водночас, оскільки йдеться про право особи, надання їй медичної допомоги має залежати від її волі, якщо, звичайно, свою усвідомлену волю вона може висловити.\nЗабороняючи активну евтаназію, Проект допускає пасивну евтаназію: ненадання медичної допомоги, якщо повнолітня особа цього бажає, а також припинення надання медичної допомоги, якщо вона вимагає цього. Про пасивну евтаназію йдеться й у положенні Проекту, за яким лікувальний заклад на підставі висновку лікарської експертизи, за погодженням з членами сім'ї, може відключити непритомного хворого від систем життєзабезпечення, якщо врятування його життя чи відновлення здоров'я є неможливим.\nКожна повнолітня особа має право бути поінформованою про стан свого здоров'я.\nЗначний резонанс матиме норма, яка передбачає право родичів особи, яка померла, бути присутніми самим або уповноважити інших осіб на присутність при дослідженні причин її смерті. Це особливо актуально, якщо смерть настала раптово в лікувальному закладі, за наявності підозри у наданні некваліфікованої чи ненаданні медичної допомоги, або у місцях позбавлення волі чи у військових частинах, оскільки службові особи у таких випадках часто намагаються приховати справжні причини того, що сталося, аби уникнути відповідальності.\nПрийняття лікарської клятви щодо зберігання лікарської таємниці для деяких медиків виявилося недостатнім аргументом для того, щоб чинити саме так. Діагноз, особливо якщо йдеться про тяжку хворобу, часто стає відомим оточенню саме “завдяки” медичним працівникам. Проект передбачає право особи на таємницю про стан здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, таємницю діагнозу, а також відомостей, одержаних при медичному обстеженні.\nДосі медичні установи у разі хвороби видають для подання за місцем роботи листок непрацездатності, в якому записано остаточний діагноз. Неважко уявити, наприклад, стан жінки, що має гінекологічне захворювання або зробила аборт, коли після її повернення з лікарні відомості про діагноз перекочовують з канцелярії до бухгалтерії і зрештою стають надбанням усіх.\nПроект кодексу забороняє подання такої інформації, адже для службової особи має значення лише підтвердження поважності причини відсутності на роботі. Додаткова інформація щодо діагнозу їй непотрібна, а особі, яка має проблеми зі здоров'ям, лише додає зайвого болю.\nПроект надає кожній особі, яка перебуває на лікуванні у стаціонарному медичному закладі, право на допуск до неї членів сім'ї, опікуна, піклувальника, інших медичних працівників, а також адвоката. Це надзвичайно важливо з огляду на психологічний стан особи, яка опинилась у лікарні, особливо якщо йдеться про дитину.\nДопуск сторонніх осіб, оскільки одномісні палати ще довго залишатимуться для пересічного громадянина мрією, може бути лімітований.\nСправою першорядної ваги є для багатьох передбачена Проектом норма про вільний доступ до хворого священнослужителів та здійснення релігійного обряду за місцем лікування.\nВажливе значення для здійснення особою свого головного природного права – права на життя – має право на безпечне довкілля\nПорушення цього права ми, на жаль, спостерігаємо дуже часто: тротуари з вибоїнами, за які можна зачепитися і впасти, антисанітарія у дворах будинків, радіоактивне випромінювання від будматеріалів, які було виготовлено із забрудненого піску, недостатня звукоізоляція стін жилих будинків і багато, багато іншого.\nЗа статтею 29 Конституції людина має право на свободу\n. Джерелом цієї норми є положення Загальної декларації прав людини, що було перенесено у статтю 21 Конституції: “усі люди є вільними”.\nЦе право є всеосяжним і стосується всіх сфер життя людини, а не лише сфери її приватного життя.\nЦивілістичний аспект свободи пов'язується з дієздатністю фізичної особи. Цілком позбавленою свободи є недієздатна особа, яку визнано такою судом. Рівень свободи дітей залежить від їх віку. Носієм цілковитої свободи є особа, яка досягла повноліття (18 років) або яка була емансипована у зв'язку зі шлюбом. Проект Кодексу передбачає емансипацію осіб, яким виповнилося 16 років, а також тих, хто у цьому віці зареєстрований як підприємець.\nВолодіти свободою у приватних відносинах означає за своєю волею, без будь-якого протиправного тиску укладати правочини\n, користуватися своїми правами, вступати у шлюб, визнавати своє батьківство тощо. Існує комплекс цивільно-правових механізмів, які забезпечують цю свободу.\nКожна свобода має свою межу, яка не дає їй змоги перетворитися на свавілля. Закріплена у законі межа свободи, яка є рівною для усіх, може бути звужена для певних осіб, що є, за загальним правилом, наслідком вчинення ними протиправної поведінки.\nЗа Конституцією право на свободу поєднано з правом на особисту недоторканність\nтрактується як гарантія від посягань з боку будь-кого . Звідси можна зробити висновок, що головний аспект права особи на недоторканність полягає в абсолютному обов'язку кожного не завдавати іншому фізичного болю, не обмежувати його свободи.\nОкремого регламентування потребує проблема тілесної недоторканності особи, яка померла.\nОсоба може за життя, наперед дозволити або заборонити вилучення після смерті з її тіла тканин та органів. Якщо особа не висловила своєї волі щодо можливості такого вилучення, воно може бути здійснене після її смерті лише відповідно до закону. Одним з природних прав людини є право на сім'ю\nСім'я – це добровільний союз; нікого не можна примушувати до створення сім'ї чи тримати у ній всупереч його волі.\nСім'я була й залишається природним та основним осередком суспільства. Намагання радянської ідеологічної машини утвердити у свідомості громадян переконання, що таким осередком є трудовий колектив, виявилися марними.\nПраво на сім'ю включає право створити сім'ю та право жити у ній.\nКонвенція про права дитини (ст. 16) передбачає право дитини на сімейне життя. Отже, право на сім'ю у сенсі права жити у сім'ї мають усі від моменту народження. Щодо права на створення сім'ї, то це право – категорія вікова. Оскільки дитина, якій виповнилося 15 років (у Проекті Цивільного кодексу це право пов'язується з досягненням 14-річного віку), може сама обирати місце свого проживання, батьки не можуть вимагати примусового повернення до них дитини. Звідси випливає висновок про те, що п'ятнадцятирічна особа може сама безперешкодно створити сім'ю. Зареєструвати шлюб, однак, за загальним правилом вона зможе лише після досягнення шлюбного віку. У разі вагітності або народження дитини особам, які не досягли шлюбного віку, може бути надано право на шлюб. При цьому мінімальна вікова межа не встановлюється. Тому право на створення сім'ї у формі шлюбу можуть у цих випадках мати й особи, яким не виповнилося п'ятнадцяти років.\nНе слід, однак, забувати, що кримінальне законодавство України передбачає покарання за статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості (такими вважаються особи обох статей, які не досягли 14-літнього віку). Питання про досягнення статевої зрілості у віці від 14 до 17 років у кожному конкретному випадку визначається судово-медичною експертизою.\nПраво на сім'ю включає право на вибір форм організації сімейного життя,\nа також право на вибір осіб, які утворюватимуть сімейний союз.\nДержава надає перевагу саме шлюбній формі організації сімейного життя. Перебування у шлюбі й нині залишається у суспільній свідомості елементом престижу. Шлюб розцінюється як запорука міцності сім'ї, хоча не завжди реально виступає такою запорукою.\nЗасадою сімейного права є свобода шлюбу. Шлюб є вільним! Таке гасло дійшло до нас із давнини римського права. Добровільним шлюбний союз має бути не лише на стадії його укладення. Кожен з подружжя має право у будь-який час припинити подружні стосунки, змінити місце проживання. Що ж до розірвання шлюбу, то за відсутності згоди другого з подружжя, наявності неповнолітніх дітей суду належить оцінити поважність причин, якими позивач обґрунтовує своє небажання продовжувати сімейне життя. Суд може відмовити у розірванні шлюбу (такі випадки у судовій практиці поодинокі), що, однак, не завжди означатиме фактичного продовження сімейного життя.\nНезважаючи на різноманітні заборони та переслідування, продовжує існувати конкубінат. Від адюльтеру конкубінат відрізняється тривалістю, неанонімністю, відкритістю взаємин, відсутністю формальних перешкод до реєстрації шлюбу; від шлюбу – відсутністю державної реєстрації.\nСтавлення радянської держави до конкубінату в різний час було різним . Сімейне законодавство Російської РФСР визнавало фактичні шлюби. За Кодексом 1926 року фактичний шлюб визнавався на паритетних (тобто рівних) засадах із зареєстрованим у загсі. Це означало, що фактичне подружжя мало рівне право на придбане за час спільного проживання майно, на аліменти, на спадщину та пенсію у разі смерті когось із них. Однак наявність фактичного шлюбу в кожному випадку належало підтвердити рішенням суду.\nКодекс про сім'ю, опіку, шлюб та акти громадянського стану Української РСР 1926 р. вирішував проблему фактичних шлюбів інакше: права та обов'язки подружжя породжував лише зареєстрований шлюб. Але була тут одна цікава деталь: особа, яка перебувала у фактичних шлюбних стосунках, могла в односторонньому порядку зареєструвати шлюб. У разі заперечення передбачалося оскарження такої реєстрації.\nНа практиці відбувалося майже цілковите урівнювання фактичного та зареєстрованого шлюбу. Це зумовлювалося великою питомою вагою фактичних шлюбів, необхідністю захисту інтересів жінок, які залишилися з дітьми.\nУказ призвів до формування негативної суспільної оцінки таких стосунків, до заперечення їх сімейної сутності. Останніми роками ситуація почала змінюватися. Дедалі частіше в літературі, судових актах замість слова “співмешканець” трапляються слова “фактична дружина”, “фактичний чоловік”. Почастішали випадки вживання слів “фактичний шлюб”, “фактичні шлюбні стосунки”.\nТакі союзи не є об'єктом статистики, але, за різними даними, їх кількість зростає.\nКонкубінат може виконувати ті самі функції, що й шлюбна сім'я, тому заслуговує бодай на те, щоб бути визнаним як форма організації сімейного життя. Це, звичайно, аж ніяк не означатиме виправдання “вільного кохання”.\nПовага до особи, якою перейнята Конституція і якою має бути перейнятий Цивільний кодекс, вимагає спокійного, без упереджень, ставлення до незвичного для загалу права: права особи обирати форму організації свого особистого сімейного життя.\nСеред особистих немайнових прав, які забезпечують соціальне буття фізичної особи, на перше місце Проект ставить право на ім'я\nІм'я є юридичним способом індивідуалізації фізичної особи. Чинне нині законодавство містить норми, які встановлюють порядок визначення прізвища, власного імені та по батькові дитини, але не вживає поняття “право на ім'я”. Декларація прав дитини (1959 р.) у третьому принципі проголосила, що “дитині від дня народження має належати право на ім'я”. Конвенція про права дитини у статті 3 встановлює, що “дитина з моменту народження має право на ім'я”. Оскільки згадана Конвенція з 27 вересня 1991 р. є складовою частиною національного законодавства України, то слід зробити висновок, що з цього моменту право на ім'я має у нас законодавче закріплення.\nПраво на ім'я, як і інші особисті немайнові права, багатогранне.\nНасамперед воно означає право кожної людини з моменту її народження бути названою. Причому не протягом трьох місяців (стаття 164 Кодексу про шлюб та сім'ю досі не приведено у відповідність до вимог Конвенції про права дитини), а відразу після народження.\nВідповідно до Закону України “Про національні меншини в Україні” (1992 р.) громадяни, у національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати “по батькові”, мають право записувати у свідоцтві про народження дитини лише її прізвище та ім'я.\nПрізвище дитини визначається за прізвищем її батьків. Власне ім'я дитини обирається її батьками.\nАле право батьків на вибір імені дитини залишається саме правом. Межею його здійснення має бути невідповідність їхніх дій інтересам дитини. Тому у виняткових випадках орган реєстрації міг би й відмовити у присвоєнні дитині певного імені, такого, наприклад, як Ромпет чи Галіебба.\nЗ далекого XI століття веде відлік традиція присвоєння дитині подвійного імені . Подвійне ім'я Зиновій-Богдан мав, зокрема, гетьман Богдан Хмельницький. Донині ця традиція збереглася здебільшого на заході України, хоча, як і за давніх часів, подвійним іменем особа називалася лише в особливо урочистих випадках, а не у повсякденні.\nНаше законодавство не містить заборон як щодо подвійного, так і щодо потрійного імені. Якщо бажання присвоїти дитині три чи навіть більше імен зумовлюється національною традицією хоча б одного з батьків, то відмова службової особи була б безпідставною. Якщо ж такою історичною національною традицією бажання батьків не обгрунтоване, подібна “творчість” батьків мала би бути зупинена, адже в усьому має бути міра.\nПраво на ім'я включає й право особи на транскрибоване написання свого прізвища, імені відповідно до своєї національної традиції. За умов колишнього Радянського Союзу, коли імена неросіян “підганялися” до російської вимови та написання, нормальним вважалася заміна українських імен, приміром, Надія, Опанас, Катерина відповідно на Надежда, Афанасий, Єкатерина. Свого часу протест співачок Софії Ротару проти написання її прізвища без закінчення “у” чи Анне Веске проти “Анна”, як її називали, був для багатьох незрозумілим.\nПраво на ім'я включає можливість його використання особою в усіх сферах своєї життєдіяльності.\nОкремого, докладного правового регулювання потребує використання імені особи іншими суб'єктами. В певних випадках таке використання може здійснюватися без згоди особи. Так, можна безперешкодно використовувати ім'я особи з метою висвітлення її діяльності чи сфери її діяльності, якщо відомості взято з офіційних джерел,\nВ інших випадках така згода має бути обов'язковою.\nОдна районна газетка донедавна подавала читачам щотижневу кримінальну хроніку, в якій називалися поіменно не лише обвинувачені, а й потерпілі. Можна лише уявити собі стан жертви зґвалтування, ім'я якої опинилося на газетних шпальтах.\nІм'я особи, яка звинувачується у вчиненні злочину, може бути обнародуване лише у разі набрання чинності обвинувальним вироком суду. Але й тут мають бути відповідні обмеження. Справа в тому, що тривалість “життя” газети, журналу чи книги є різною. Газета живе щонайбільше кілька днів. Оскільки кожен громадянин має право на інформацію, він має право знати ім'я злочинця, адже функція газети – це насамперед оповіщення про події.\nКримінальне покарання має на меті виправлення та перевиховання злочинця. Таке виправлення та каяття може статися задовго до спливу строку покарання. У журналах, книгах інформація затримується набагато довше. На той час, коли новий читач візьме їх до рук, злочинець може бути помилуваним, звільненим від покарання з інших підстав, його судимість може бути знято. Більше того, вирок може бути скасований за нововиявленими обставинами.\nКниги та журнали також виконують інформативну функцію, але для них вона не є головною. Їх завдання – проаналізувати явище, з професійної точки зору розкрити його причини, спрогнозувати можливі наслідки. Для інформації, яку, зокрема, подає правник, важливо не те, хто скоїв злочин, а правильність кваліфікації діяння особи, справедливість обраної судом міри покарання.\nОчевидно, саме тому впродовж багатьох років матеріали Верховного Суду України публікуються лише з використанням криптоніму злочинця.\nКоли ж ідеться про певну історичну подію (як, наприклад, вбивство більшовицькими агентами Євгена Коновальця чи Степана Бандери), то ім'я убивць не може бути таємницею. Що стосується імені потерпілого, то, коли він живий, то про нього може бути повідомлено у пресі лише за його згоди, а у разі смерті – за згодою членів сім'ї.\nОсобистим немайновим є право особи на індивідуальність\n. Це означає, що кожен має право мати, оберігати, користуватися особливостями, що відрізняють його від інших.\nІндивідуальність формується за рахунок особливостей характеру, психічного складу, здібностей, таланту, нахилів, національної, релігійної належності, культурного, освітнього рівня та багатьох інших чинників. Особа має право бути сама собою, суспільство повинно сприймати її такою, якою вона є. Розмаїття індивідуальностей – позитивна ознака кожної людської спільноти.\nОсобі має бути забезпечений вільний вибір форми та способів вияву своєї індивідуальності за умови, що це не суперечить законодавству та моральним засадам суспільства. Нормативними актами може бути, зокрема, встановлено обов'язкову для усіх учнівську форму, вимоги щодо одягу при виконанні службових обов'язків певних посадових осіб. Скажімо, недопустимою є поява у судовому процесі прокурора у невідповідному вбранні. Отже, можуть існувати ситуації, коли вияв власної індивідуальності матиме дещо звужений спектр дії.\nКонвенція про права дитини серед прав дітей називає право на\nЦе право, безперечно, має належати кожному. Тому й Проект Кодексу визначає основні аспекти його змісту.\nОсобисте життя становить поведінка фізичної особи за межами її роботи, громадської діяльності та навчання. Закон, звичайно, не може – та й немає у цьому потреби – розписати дії, які особа могла б вчиняти у межах цього права. Загальне положення правової норми: “Особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб” – є цілком достатнім.\nЗгідно з статтею 7 “Захист честі та гідності” нині чинного Цивільного кодексу (у першій редакції) заборонялося розголошення про особу неправдивих ганебних відомостей. У 1993 р. було прийнято нову редакцію статті: особа захищається і від інформації, що викладена неправильно, якщо цим завдано шкоди її інтересам.\nРозголошення правдивих відомостей, зокрема тих, які стосуються особистого життя особи, чинним Кодексом не забороняється.\nПроект нового Цивільного кодексу розширює зміст поняття згаданого права і під страхом настання відповідних правових санкцій захищає особу від поширення навіть правдивих відомостей, якщо вони стосуються її особистого життя.\nПроект містить також ряд інших норм, метою яких є охорона особистих інтересів особи, які можуть і виходити за межі її особистого життя.\nЙдеться насамперед про правову охорону особистих паперів\n(документів, фотографій, щоденників, особистих архівів тощо).\nУ колишньому Радянському Союзі лише Цивільний кодекс Казахської РСР містив норму, яка охороняла інтереси автора щоденників, записок, нотаток. Усі радянські цивілісти схвально оцінювали цю норму.\nУ Проекті Цивільного кодексу України регулювання подібних відносин подається більш докладно.\nНе містив Цивільний кодекс Української РСР і норм, які забезпечували б конституційне право на таємницю кореспонденції. Проект усуває цю прогалину.\nЛисти, телеграми проголошуються власністю адресата. Вони можуть бути обнародувані лише за згоди автора та адресата. Якщо ж вони містять інформацію, що стосується особистого життя третьої особи, то на її поширення потрібна також згода цієї особи.\nВ одній із справ про розлучення суд на прохання позивача долучив до справи листи його дружини, які не стосувалися справи. Згоди відповідачки суд не запитав. Випадки, коли у судовому процесі суд оголошує текст листа, не запитавши згоди на це адресата, непоодинокі.\nПроект Кодексу містить положення, згідно з яким кореспонденція, що стосується особи, може бути долучена до судової справи (але не публічно оголошена) лише у разі, якщо в ній містяться докази, які мають значення для вирішення справи.\nЦивільний кодекс УРСР у розділі “Авторське право” містив статтю 511, яка захищала інтереси особи, зображеної у творі образотворчого мистецтва. Право такої особи, що випливало із даної статті, дістало в літературі назву “права на власне зображення”, умовність якого була очевидною.\nЗа цією статтею твір, у якому було намальовано чи сфотографовано особу, міг розповсюджуватися лише за її згодою. Така згода не вимагалася, якщо особа позувала за плату або якщо розповсюдження такого твору провадилося в державних чи громадських інтересах.\nПроект Цивільного кодексу пропонує набагато глибше, ширше й справедливіше правове регулювання.\nПоряд із правилом про те, що твір, у якому зображено особу, може бути показаний, розповсюджений лише за її згодою, передбачається можливість відкликання такої згоди. Особі, яка позувала за плату, надається право зажадати припинення публічного показу, відтворення чи розповсюдження твору, з умовою компенсації авторові або іншій особі пов'язаних із цим збитків.\nРозповсюдження фотографії особи поза її волею зумовлюється лише необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.\nНерідко ми є свідками того, як фото- чи телекамера зненацька застає осіб, які не бажають позувати. Для самозахисту люди затуляють обличчя руками, іноді навіть намагаються розбити спрямований на них об'єктив. Згадані відносини залишалися поза сферою правового регулювання.\nВідповідна норма Проекту й щодо цієї ситуації виходить із загального правила: знімання особи на фото-, кіно-, теле-, відеоплівку може здійснюватись лише за її згоди. Особа, яка погодилась бути знятою на плівку, має право вимагати припинення публічного її показу у тій частині, яка стосується її особистого життя, з компенсацією витрат на демонтаж.\nВажливе значення для кожної особи має право на місце проживання\n. Йдеться не про право на вибір місця проживання, а саме про право мати таке місце.\nНа одній із центральних площ Копенгагена, біля телефонної будки тулиться зі своїми пожитками старенька жінка. Влада не раз пропонувала їй житло, та вона все відмовлялася: “хочу бачити сонце і слухати птахів”. Ця пані, як бачимо, має змогу жити у власному помешканні, але не бажає цього. Становище наших “бомжів” далеко трагічніше. Так, за повідомленнями преси, протягом суворої зими 1995-1996 р. у Чернівцях замерзло близько двадцяти бездомних.\nЗапис у Цивільному кодексі згаданого права змусить державу активніше шукати вихід із ситуації, організовуючи для таких людей бодай місця для ночівлі.\nЗа статтею Конституції особа маєправо на недоторканість житла\n. Цивільно-правовий аспект такої недоторканності полягає не лише у тому, що ніхто не може зайти у житло без волі особи, а й у тому, що особа не може бути виселена з нього, за винятком тих нечисленних випадків, які передбачені законом.\nПроект Цивільного кодексу передбачає надання особі права на вибір роду занять\nДокладно регламентується право особи на пересування.\nФізична особа має як право на пересування у межах держави, так і право залишити Україну і згодом безперешкодно повернутися до неї.\nЦі та інші особисті немайнові права, які названо у Проекті, не залишаться декларацією завдяки ефективним засобам їх захисту.\nУ разі порушення особистого немайнового права особа, що постраждала, зможе вимагати відшкодування збитків та компенсації за моральну шкоду. Окрім цих загальних, уже відомих нашому цивільному законодавству засобів захисту Проект передбачає й ряд нових. Насамперед порушник зобов'язується негайно вчинити дії, які необхідні для поновлення права. Невиконання ним цього додаткового обов'язку може бути підставою для вжиття за рішенням суду примусових заходів такого поновлення. Запроваджується нова для цивілістики міра відповідальності, яку нині передбачає кримінальне та адміністративне законодавство,– громадська догана. Вона може бути винесена особі (фізичній чи юридичній), з вини якої відбулося порушення особистого немайнового права і яка не вжила своєчасно заходів для усунення цього порушення.\nСпособом захисту інтересів особи, про яку поширили неправдиву інформацію, є її спростування. Проект прямо встановлює презумпцію неправдивості негативної інформації, яка поширена про особу.\nПропонується введення такої санкції, як заборона випуску у світ твору, яким порушуються особисті права, і навіть вилучення та знищення усього тиражу.\nУсі ці санкції – міри цивільної відповідальності, яка при порушенні особистого немайнового права може бути як майнового, так і немайнового характеру.\nКнига Проекту Цивільного кодексу “Особисті немайнові права фізичної особи” сприятиме утвердженню самоповаги та поваги до іншого, гуманізації людських взаємин.\nЦілковита реалізація кожним своїх особистих немайнових прав стане запорукою зростання ділової активності, гарантією розвитку й процвітання України.\nНа закінчення пропонується виклад декількох особистих міркувань. Питання врегулювання цивільно-правових відносин, пов'язаних із особистими немайновими правами, знаходиться на стадії активного розвитку. Наступним великим кроком у цьому напрямку повинно стати прийняття нового Цивільного кодексу незалежної України.\nНайбільш врегульованою частиною сфери особистих немайнових прав є особисті немайнові права, пов'язані з майновими правами на об'єкти інтелектуальної власності, в той час як цивільно-правові відносини у сфері захисту базових конституційних прав людини, таких як право на життя, безпечне довкілля, недоторканість особистого життя тощо потребують уваги як вчених-цивілістів, так і безпосередньо законодавця.\nКрім того, стаття щодо захисту честі, гідності та ділової репутації може стати останнім часом найбільш "вживаною" у цивільних справах у судах. Досить згадати гучні позови на засоби масової інформації з астрономічними сумами на початку та скромними прозаїчними розмірами компенсацій або відмовами у кінці, що свідчить, на наш погляд, про недостатню правову культуру навіть найбільш освічених верств населення.\nВажливо мати на увазі, що особисті немайнові права існують і повинні регулюватися цивільним правом незалежно від їхнього порушення, тому уявлення про регулювання цих прав тільки за допомогою правил охоронного характеру є недостатньо повним і точним.\nНеобхідність цілісної цивільно-правової регламентації особистих немайнових прав обумовлена насамперед причинами економічного характеру. Різноманіття форм власності і господарювання, перехід до ринкової економіки, що припускають реальне подолання відчуженості людини від засобів виробництва і результатів її праці, створюють основу економічної свободи особи. Економічна ж свобода неминуче породжує об’єктивну потребу у свободі особистої, духовної.\nНе менше важливою є і та обставина, що формування правової держави передбачає посилення відповідальності держави перед членами суспільства, а не тільки членів суспільства перед державою. Найбільше яскравий прояв у даний час це знайшло в рівності форм власності (Конституція), коли конфлікти між державою, її органами управління і власником вирішуються судом на принципах рівноправності.\nПосилення відповідальності держави перед членами суспільства в галузі регулювання особистих немайнових прав також означає застосування принципу рівноправності у випадку виникнення між ними конфліктів. Їхнє розв’язання можливо тільки незалежної від сторін силою - судовою владою, і тільки в рамках цивільного права, найважливішою рисою якого є рівність сторін.\nВ нашій країні здійснюється активна розбудова правової держави. Але життя людини в сучасному світі постійно урізноманітнюється і збагачується новими видами діяльності та породженими ними особливостями суспільних взаємовідносин, що викликає необхідність регулювання їх на правовому, в першу чергу цивільно-правовому\nрівні. Отже навряд можливо досягти такого стану, коли правове поле не матиме "білих плям" або "прогалин". Дивлячись у майбутнє з оптимізмом майбутніх правознавців, сподіваймося гідно рухатися в цьому полі, допомагаючи своїм непрофесійним співгромадянам.\n1. Конституція України від 28.06.96 № 254к/96-ВР (Відомості Верховної Ради (ВВР) 1996, N 30, ст. 141)\n2. Цивільний кодекс України (18.07.63 №1540-06)\n3. Постанова Верховної Ради України від 05.06.97 №315/97-ВР “Про Проект Цивільного кодексу України”\n4. Кодекс України про шлюб та сім'ю (20.06.69 №2006-VII) 5. Закон України від 23.12.93 №3792-ХІІ “Про авторське право і суміжні права” (Відомості Верховної Ради (ВВР) 1994, N 13, ст.64 )\n6. Закон України від 15.12.93 №3687-ХІІ “Про охорону прав на винаходи і корисні моделі” (Відомості Верховної Ради (ВВР) 1994, N 7, ст. 32 )\n7. Закон України від 15.12.93 №3688-ХІІ “Про охорону прав на промислові зразки” (Відомості Верховної Ради (ВВР) 1994, N 7, ст.34 )\n8. Закон України від 21 04.93 №3116-ХІІ “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” (Відомості Верховної Ради (ВВР) 1993, N 21, ст.218\n9. Закон України від 07.06.96 №236/96-ВР “Про захист від недобросовісної конкуренції” (Відомості Верховної Ради (ВВР) 1996, N 36, ст.164)\n10. Проект Цивільного кодексу України. – Українське право, 1996, число 2 (спецвипуск) 11. Цивільне право: підручник для студентів юрид. вузів та факультетів.– К.: Вентурі., 1997\n12. О. Підопригора Об'єкти цивільних прав у Проекті Цивільного кодексу України – Українське право 1998, число 1\n13. Красавчикова Л. О.\nПонятие и система личных неимуществниных прав граждан (физических лиц) в гражданском праве Российской Федерации.– Екатеринбург, 1994\n14. Ромовська 3. В. Права та обов'язки батьків та дітей.– Львів, 1975\n15. Зорислава Ромовська,\nОсобисті немайнові права фізичних осіб – Українське право, 1997, число 1\n16. Словник української мови. Т. 5.– К., 1974\n17. Гражданское право. В 2-х томах. Учебник / Под ред. Е.А. Сухановаю. –\nМ.: Издательство БЕК, 1994


Конкурс на головного податківця України - хто серед претендентів | РБК-Україна\nКонкурс на головного податківця України: хто серед претендентів\nНовость на русском → Київ, Понеділок 29 березня 2021 10:00\nНа посаду голови Державної податкової служби оголосили конкурс (фото: tax.gov.ua)\n4 березня 2021 року президент підписав закон про відновлення конкурсів на посади державної служби. Незабаром після цього Нацагентство з питань держслужби оприлюднило перелік кандидатів, яких допустили до конкурсу на посаду глави Державної податкової служби (ДПС). РБК-Україна розбилося, у кого з кандидатів найбільші шанси зайняти крісло головного податківця.\nЧинний глава служби та його заступники\nЧинний керівник ДПС Олексій Любченко зайняв цю посаду 29 квітня 2020 рік. Саме тоді Кабмін призначив його новим головою Державної податкової служби. Контракт було укладено на період дії карантину. Той ще не сплив, але конкурси на посади в держслужбі відновили.\nКрім того, на посаду голови ДПС претендує нинішня заступник голови податкової служби Наталія Рубан. Вона закінчила економічний факультет Дніпропетровського сільськогосподарського інституту, працювала економістом на підприємствах Дніпропетровської області. У ДПС – з 1998 року. Правда, в період з 1999 по 2007 рр. була заступником голови та головою Контрольно-ревізійної служби України (КРУ). У 2007-2010 рр. була заступником голови ДПС, потім знову повернулася в КРУ. З травня 2020-го – перший заступник голови ДПС.\nЩе один заступник Любченка і кандидат на посаду – Євген Оленіков. Він закінчив Запорізький юридичний інститут МВС України (спеціальність – правознавство, кваліфікація – юрист), а також факультет післядипломної освіти Запорізької державної інженерної академії (спеціальність – облік і аудит, кваліфікація – економіст).\nЗ 2011 до 2015 рр. працював у Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України – директором Департаменту стратегічного планування розвитку економіки. Після був виконавчим директором підприємства недержавного сектору економіки (займався розвитком власного бізнесу ТОВ "Бомбат Гейм" – виробництво ігор та іграшок). А з травня 2020-го – заступник голови ДПС.\nЗа словами глави Українського аналітичного центру Олександра Охріменка на найближчому конкурсі з відбору кандидатів на посаду глави податкової служби України, найбільш ймовірний кандидат на перемогу – нинішній керівник ДПС Олексій Любченко.\n"Один з аргументів на користь Любченка – відсутність скандалів, пов'язаних з корупцією, в ДПС. У 2020-му році не було помічено секторальних блокувань податкових накладних, внаслідок чого кандидатуру Любченка підтримують саморегулівні організації професійних учасників ринку. У період кризи від податкової служби вимагається виконання двох досить контроверсійних завдань: послаблення податкового тиску на бізнес і одночасно – забезпечення плану зі зборів до бюджету. І ДПС під керівництвом Любченка з цим цілком справляється", – зазначає експерта.\nВодночас фінансовий експерт Олексій Кущ додає, що у 2020 році, в період кризи та перманентних карантинних обмежень, сальдове надходження в державний бюджет з боку податкових органів, склало 507,5 млрд грн. Це на 11% перевищило збори за 2019 рік і на 10,7% – планові показники на 2020-й.\nНинішній глава ДПС Олексій Любченко (фото: прес-служба)\n"Тобто, навіть за формальними ознаками, є всі підстави для підтвердження вотуму довіри нинішньому керівникові. Тим більше, що будь-яке кадрове перезавантаження призведе до послаблення роботи податкових служб, що неприпустимо під час нового витка кризи й пандемії", – говорить Кущ.\nЕкс-міністр економіки, кандидат економічних наук Віктор Суслов вважає, що в умовах трансформації внутрішньополітичних і змін, пов'язаних з пандемією, позитивні результати діяльності ДПС – також є аргументом на користь чинного керівника служби.\nЩе один кандидат – колишній глава Офісу великих платників податків ДФС Євген Бамбізов в податковій з 2003 року. Бамбізов зумів побудувати кар'єру від інспектора до начальника Офісу великих платників. Ось тільки до законності його діяльності є чимало питань. У 2019-му правоохоронці затримали Бамбізова за підозрою у сприянні легалізації доходів угруповання одного з олігархів в розмірі 4,7 млрд грн, однак справа до суду так і не дійшла.\nСеред кандидатів також екс-глава столичного відділення Фонду держмайна Олександра Кучеренка, який до 2020 року був першим заступником начальника Головного управління ДФС в Київській області. Під час роботи в податковій Олександр Кучеренко був фігурантом кількох гучних антикорупційних розслідувань.\nЩе один претендент – колишній начальник Головного управління ДФС в Києві Дмитро Зенін. З 1999 по 2008 рр. він працював у Печерської ДПІ, потім став начальником одного з управлінь податкової служби Києва, де і працював до жовтня 2014 року. Пізніше став заступником голови ГУ ДФС столиці. У 2020-му Зенін вже в ДТС, на посаді начальника самостійного управління. Фігурував у статті "Фіскали Насірова" розслідувачів "Наші Гроші".\nКрім того, в конкурсі беруть участь - співробітник Головного управління ДПС у Закарпатській області Василь Симчера і співробітник "Укртрансгазу" В'ячеслав Федоров (колишній помічник нардепа 8-го скликання від "Самодопомоги" Тетяни Острикової) – представлені в конкурсі швидше для кількості.\nЩе один кандидат – гендиректор ПАТ "Українська фінансова житлова компанія" Василь Шкураков. На думку експертів, Шкураков цілком гідний суперник Олексію Любченка.\nВасиль Шкураков (фото: stockworld.com.ua)\nЯк відомо, з 2005 року він почав працювати в Мінфіні. У 2018 році був заступником міністра Оксани Маркарової, яка в цьому році стала послом України в США. Також Шкураков був директором профільного департаменту.\nКрім того, Шкураков – один з розробників програми доступної іпотеки. А ще був відповідальним за реалізацію середньострокової стратегії управління державним боргом у Мінфіні.\nНовини України Політика конкурс кадровая политика ДПС госслужба


Борис Тодуров провел показательный мастер-класс по хирургическому вмешательству на сердце\nГлавная Регион Здоровье Борис Тодуров провел показательный мастер-класс по хирургическому вмешательству на сердце\nГоловний спеціаліст Міністерства охорони здоров’я України з кардіохірургії, директор Київського міського центру серця, член-кореспондент Академії наук України професор Борис Тодуров провів показовий майстер-клас з хірургічного втручання на серці на базі Дніпропетровського обласного центру кардіології та кардіохірургії.\nУ рамках обміну досвідом між київськими та дніпропетровськими кардіохірургами професор Борис Тодуров провів дві операції на серці пацієнтам з ішемічною хворобою. Після цього професор Тодуров у супроводі бригади провідних фахівців оглянув та надав консультації пацієнтам стаціонарних відділень Дніпропетровського обласного центру кардіології та кардіохірургії. Під час візиту до Дніпропетровська Борис Тодуров також прочитав для лікарів лекцію на тему «Нові перспективи хірургічного лікування серця».\n«Дніпропетровський обласний центр кардіології та кардіохірургії – це один з провідних медичних закладів в Україні, що надає усі види кардіологічної допомоги. Центр має потужну базу та об’єднує висококваліфікованих спеціалістів, які постійно вдосконалюють свої знання. Професія кардіохірурга потребує найвищого професіоналізму та майстерності, тому дуже важливим є обмін досвідом між лікарями цієї спеціальності», - сказав професор Борис Тодуров.\nУ Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії впроваджені найновітніші методики лікування пацієнтів з вадами серця.\nЗавдяки потужній матеріальній базі закладу та багатому досвіду висококваліфікованих спеціалістів протягом року тут проводиться понад 3000 операцій, в тому числі і операції на відкритому серці: протезування клапанів, аорто-коронарне шунтування, імплантація кардіостимуляторів, стентування коронарних судин, електрофізіологічні втручання тощо.\nЗавдяки передовим технологіям кардіохірурги центру щорічно проводять більш ніж 300 операцій на серці, що зупинилося. Такі операції є операціями найвищої категорії складності у кардіохірургії.\n«За підтримки обласної влади та безпосередньо губернатора Олександра Вілкула у Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії було встановлено новітню ангіографічну установку. Такий апарат – новий етап у розвитку кардіодіагностики. Завдяки цій установці ми маємо можливість проводити найточніші обстеження серця та його судин. Крім того, ангіографічна установка дозволяє усувати вади серця та проводити імплантацію менш травматичним способом – без розрізу грудної клітини», - сказав директор Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії Юрій Григоренко.\nДітям з вродженою патологією серця, в тому числі і новонародженим, у відділені дитячої кардіохірургії проводять радикальну корекцію пороків серця. Спеціалісти центру оперують дітей протягом першого місяця після народження, а у деяких випадках і в перші години життя. У 2012 році 182 дитини отримали можливість жити завдяки таким операціям. Крім того, тут проводять операції і новонародженим з вадами серця, які народилися передчасно. В цьому році було прооперовано 8 таких дітей. Дніпропетровщина стала четвертим регіоном в Україні після Донецької, Одеської та Київської областей, де проводяться подібні операції.\nЗа 2010-2011 роки кількість проведених операцій для дітей з вродженими вадами серця збільшилась майже в 5 разів, що значно зменшило потребу в направленні дітей у Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Києва.\nКрім того, у Дніпропетровському обласному клінічному центрі кардіології та кардіохірургії для осіб з серцево-судинними захворюваннями проводиться імплантація спеціальних пристроїв, що регулюють ритм серця, – електрокардіостимуляторів та коронарних стентів. Щорічно тут проводиться близько 600 операцій з імплантування електрокардіостимуляторів та понад 400 з встановлення пацієнтам коронарних стентів.\nДовідка: Дніпропетровський обласний клінічний центр кардіології та кардіохірургії складається з 2 консультативних та 6 діагностичних відділень, стаціонару на 115 ліжок, що включає відділення інтервенційної кардіології (спеціалізується на лікуванні хворих з нестабільною стенокардією та гострим інфарктом міокарду; за півтора роки існування відділення інтервенційної кардіології, госпітальну летальність при гострому інфаркті міокарда вдалось зменшити в 4 рази), кардіологічне відділення, відділення кардіохірургії, відділення дитячої кардіохірургії, відділення анестезіології та інтенсивної терапії, два блоки інтенсивної терапії.\nВ центрі працюють 122 лікарі та 180 середніх медичних працівників.\nЩодня центр відвідує 1150 пацієнтів.\nДніпропетровський обласний центр кардіології та кардіохірургії знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 28.\nTags: Днепропетровск здоровье кардиология кардиохирургия\nПерестанем травить себя хлоркой!< Предыдущая\nСледующая >Около 3,5 тысячи павлоградцев страдают сахарным диабетом\n0 #2 RE: Борис Тодуров провел показательный мастер-класс по хирургическому вмешательству на сердце — Персик 02.10.2013 10:14\nМедицина реально развивается и свидетельством тому является прогрессивное развитие медицины, повышение уровня квалификации,.. Для Украины это необходимо и хорошо, что это происходит благодаря нынешнему руководству МОЗ.\n0 #1 здоровье — ложкина 01.10.2013 11:28\nвот реальные положительные результаты проведения реформирования медицинской отрасли, которое успешно внедряет мин здрав)) такие показатели радуют и добавляют уверенности в завтрашнем дне)) развиваясь такими темпами, Украина в скором времени приблизится к мировому уровню медицины)


Втрати льоду за 30 років підняли рівень світового моря на 35 міліметрів — Наука та IT — tsn.ua\nПроцес танення за ці роки пришвидшився на 65%.\nКоманда вчених з Університету Лідса дослідила, що від 1994 до 2017 року Земля втратила 28 трильйонів тонн льоду.\nПід час дослідження за допомогою супутникових даних вивчили всі льодовики на планеті, які зникають: пласти льоду в Гренландії та Антарктиді, крижані шельфи, що плавають навколо Антарктиди, і морський лід, який дрейфує у Північно-Льодовиковому та Південному океанах.\nАналіз показав, що в 90-х роках льодовики зникали зі швидкістю 0,8 трильйона тонн на рік, 2017 року показник виріс до 1,3 трильйона. Ці втрати підняли рівень світового моря на 35 міліметрів.\nНа думку фахівців, швидкість зникнення льоду не можна назвати інакше як "приголомшливою". Такі темпи можуть привести до підвищення рівня моря на один метр до кінця XXI століття.\n"Якщо розглядати це в контексті, кожен сантиметр піняття рівня моря означає, що близько мільйона чоловік будуть змушені залишити свої рідні землі, якщо вони знаходяться на низинних ділянках", - розповів професор Енді Шепард з Лідського університету. Різка втрата льоду може мати і інші серйозні наслідки: проблеми здоров'я арктичних і антарктичних вод і зниження здатності планети відбивати сонячне випромінювання назад у космос.\nВчені підкреслили, що не може бути ніяких сумнівів, що за таким катастрофічним зникненням льоду варто глобальне потепління.\nНа думку дослідників, снігопади, які поповнюють льодовики Гренландії щороку, більше не можуть йти в ногу з темпами танення льоду, а це означає, що її крижаний покрив буде знижуватися, навіть якщо середньорічна температура планети припинить зростання.\nНагадуємо, що Земля щороку втрачає від 1% до 2% комах.\nгренландіяАнтарктидатанення льодовиказміна кліматуглобальне потепління


Создано 22.07.2015 15:58\nНапередодні міжнародного Дня Дніпра регіональне управління водних ресурсів Черкащини дає характеристику стану головної водної артерії України на даний момент. Сучасний стан поверхневих водойм області характеризується антропогенним тиском суб’єктів господарювання.\nСоздано 04.06.2015 15:21\nСпівробітники Черкаського регіонального управління водних ресурсів, які в першу неділю червня відзначатимуть професійне свято – День працівників водного господарства України, – діляться інформацією про цьогорічні здобутки.\nТак, працівники регіонального управління наголошують: цьогоріч їхнім завданням є не лише експлуатація комплексів захисних гідротехнічних споруд, а й попередження терористичних актів.\nСоздано 31.03.2015 15:55\nСеред 27-ми регіонів України Черкащина по водозабезпеченню на одного жителя посідає 15-те місце. Про це інформують у Черкаському регіональному управлінні водних ресурсів.\nСоздано 31.03.2015 15:47\nЯк інформують у Черкаському регіональному управлінні водних ресурсів, незадовільна робота очисних споруд регіону має негативний вплив на якість водних ресурсів. Очисні споруди не забезпечують достатньої очистки стічних вод через застарілість обладнання, несвоєчасне проведення поточних та капітальних ремонтів.\nСоздано 24.02.2015 15:07\nСьогодні річка Дніпро відзначає своє свято.\nСоздано 10.09.2014 13:11\nДніпро – священна річка українського народу, по якій проходив «шлях з варяг до греків», що зв’язував Балтійське і Чорне моря, і сьогодні, як і більшість великих річок країни, має статус транскордонної річки, – в першу неділю липня відзначає своє свято. На Європейському континенті Дніпро є третьою річкою після Дунаю та Волги за площею басейну та четвертою за довжиною. В Україні ріка протікає довжиною 981 км з площею басейну 291,4 тис км2. Водні ресурси Дніпра становлять близько 80% водних ресурсів України. Про це «Нову Добу» поінформували в Черкаському регіональному управлінні водних ресурсів.\nСоздано 04.06.2014 14:16\nЧеркаське регіональне управління водних ресурсів цього року забезпечило пропуск паводку без підтоплень територій, цьому також сприяли погодні умови та відсутність опадів. В зв’язку з цим Кременчуцьке водосховище раніше на 15-20 днів було заповнено до НПР (нормального підпірного рівня). Екологи та водогосподарники вбачають у цьому позитивні тенденції, адже нерест риби пройшов успішно, без втрат риби та ікри. Вчасно було забезпечено водопостачання, зрошувальні системи, рекреація та зони відпочинку біля Дніпра також визначилися з територією для відпочинку. Інформують у Черкаському регіональному управлінні водних ресурсів.\nПаводок цього року відбувся без підтоплень\nСоздано 04.06.2014 13:19\nПропуск паводку цього року працівникам Черкаського регіонального управління водних ресурсів вдалося забезпечити без підтоплень територій. Цьому також сприяли погодні умови та відсутність опадів.\nУ зв’язку з цим Кременчуцьке водосховище раніше на 15-20 днів було заповнено до нормального підпірного рівня.\nСоздано 26.03.2014 15:38\nУ п’яти районах області міські очисні споруди взагалі відсутні\nСоздано 26.03.2014 15:36\nУ більшості дачників і сільських мешканців у березні місяці, зазвичай, розпочинається підготовка до нового садово-городнього, поливного сезону. Крім того 22 березня відзначається Всесвітній день води. Тому Черкаське регіональне управління водних ресурсів звертає увагу громадськості на проблеми охорони та якості вод, раціонального використання водних ресурсів для забезпечення потреб економічного та соціального розвитку.\nУправління водних ресурсів: На Черкащині цієї весни початок повені може розпочатися раніше від норми\nНа Черкащині очікують паводків\nЛайно з Києва піде в Канів і Черкаси?