Основи побудови комп’ютерних мереж\nНазвание работы: Основи побудови комп’ютерних мереж\nОписание: Основні поняття про комп’ютерні мережі, їх призначення, історія розвитку. Концепції побудови та класифікація комп’ютерних мереж. Архітектура комп’ютерних мереж: топологія, апаратне та програмне забезпечення. Базові топології локальних комп’ютерних мереж: шина, зірка, кільце. Призначення, коротка характеристика та принципи функціонування. Організація передачі даних.\nОснови побудови комп'ютерних мереж\nОсновні поняття про комп'ютерні мережі, їх призначення, історія розвитку.\nКонцепції побудови та класифікація комп'ютерних мереж. Архітектура комп'ютерних мереж: топологія, апаратне та програмне забезпечення. Базові топології локальних комп'ютерних мереж: "шина", "зірка", "кільце". Призначення, коротка характеристика та принципи функціонування. Організація передачі даних. Базові поняття локальних комп’ютерних мереж.\nАпаратні засоби комп’ютерних мереж: призначення та їх класифікація. Методи доступу до середовища передавання та методи передавання.\nГлобальна мережа Internet. Історія розвитку. Базові поняття та функціональні можливості.\n1. У наш час найважливішим застосуванням комп'ютерів стає створення мереж, що забезпечують єдиний інформаційний простір для багатьох користувачів . Особливо наочно цей процес простежується на прикладі всесвітньої комп'ютерної мережі Internet.\nКомп'ютерна мережа – сукупність взаємозв'язаних (каналами передачі даних) комп'ютерів, які забезпечують користувачів засобами обміну інформацією і колективного використання ресурсів мережі: апаратних, програмних та інформаційних.\nАбоненти мережі – об'єкти, що генерують або споживають інформацію в мережі. Абонентами мережі можуть бути окремі комп'ютери, комп'ютерні комплекси, термінали та ін. Будь-який абонент підключається до станції.\nСтанція – це апаратура, яка виконує функції, пов'язані з передачею і прийомом інформації.\nСукупність абонента та станції називають абонентською системою. Враховуючи особливості реалізації абонентських систем на основі ПК, останні також часто називають станціями.\nДля організації взаємодії абонентів потрібне фізичне передавальне середовище – лінії зв'язку або простір, в якому поширюються електричні сигнали, й апаратура передачі даних. На основі фізичного передавального середовища будується комунікаційна мережа, що забезпечує передачу інформації між абонентськими системами.\nТакий підхід дає можливість розглядати будь-яку комп'ютерну мережу як сукупність абонентських систем і комунікаційної мережі (див. рис.1).\nОб'єднання комп'ютерів у мережу дає змогу спільно використовувати диски великої ємності, принтери, основну пам'ять, мати спільні програмні засоби і дані. Глобальні мережі надають можливість використовувати апаратні ресурси віддалених комп'ютерів. Ці мережі, охоплюючи мільйони людей,\nРис. 1 - Узагальнена структура комп'ютерної мережі\nповністю змінили процес поширення і сприйняття інформації, зробили обмін нею засобами електронної пошти найпоширенішою послугою мережі, а основним ресурсом – інформацію.\nОсновним призначенням комп'ютерної мережі є забезпечення простого, зручного і надійного доступу користувача до спільних розподілених ресурсів мережі та організація їх колективного використання з надійним захистом від несанкціонованого доступу, а також забезпечення зручними і надійними засобами передачі даних між користувачами мережі. За допомогою комп'ютерних мереж ці проблеми вирішуються незалежно від територіального розташування користувачів.\nВ епоху загальної інформатизації великі обсяги інформації зберігаються, обробляються і передаються в локальних та глобальних комп'ютерних мережах. У локальних мережах створюються спільні бази даних для роботи користувачів. У глобальних мережах здійснюється формування єдиного наукового, економічного, соціального і культурного інформаційного простору.\nІснує безліч проблем, для вирішення яких потрібні централізовані дані, доступ до баз даних, передача даних на відстань та їх розподілена обробка. З цим стикаються банківські й інші фінансові структури, системи соціального забезпечення, податкові служби, дистанційне комп'ютерне навчання, системи резервування авіаквитків, дистанційна медична діагностика, виборчі системи та ін. У всіх цих випадках необхідно, щоб у комп'ютерній мережі здійснювалися збирання, збереження і доступ до даних, гарантувався захист даних від спотворення та несанкціонованого доступу .\nВиникнення та розвиток комп'ютерних мереж (КМ) пов'язані з появою у 1960-х роках великих обчислювальних машин (мейнфреймів), що являли собою складний комплекс електронних та електромеханічних пристроїв, що потребували спеціальних умов експлуатації та великого штату обслуговуючого персоналу . Зрозуміло, що ефективним могло бути тільки колективне використання потужностей таких обчислювальних машин. Так з'явились перші системи телеобробки (обробки на відстані) завдань. Такі системи надавали можливість багатьом користувачам під'єднуватися до мейнфрейма за допомогою термінальних станцій (найпростіші термінали складались з монітора та клавіатури) з квантуванням часу роботи центрального процесора між терміналами.\nОднак справжній вибух у розвитку KM пов'язаний з появою у 1980-х роках персональних комп'ютерів. Дуже швидко стало очевидним, що без об'єднання персональних комп'ютерів одного відділу, підприємства чи установи неможливо організувати ефективне використання великих масивів даних, сумісне розв'язування задач та використання спільних ресурсів (вільного простору на магнітних дисках, пристрою зчитування з оптичних дисків, друкуючих пристроїв, факс-модемів та ін.). Такі мережі стали називати локальними (LAN – Local Area Network). Невдовзі з'явилась потреба об'єднання комп'ютерних систем не лише у межах одного офісу, але й у масштабах регіону, країни та всього світу. На відміну від локальної, глобальна мережа (WAN – Wide Area Network) не обмежена територіальними рамками та об'єднує різнорідні канали передачі даних .\n2. На рис. 2 наведено класифікацію мереж ЕОМ за призначенням, розміщенням даних, територіальним розподілом та складом ЕОМ .\nРис. 2 - Класифікація мереж ЕОМ\nІнформаційні мережі призначені для здобуття інформації від різних джерел та використання її для обслуговування великої кількості споживачів. Обчислення та обробка даних в таких мережах виконується за незначний час роботи ЕОМ. До інформаційних мереж належать системи контролю за станом навколишнього середовища, обслуговування громадських організацій (стадіонів, вокзалів), системи бронювання квитків.\nОсновні функції обчислювальних мереж полягають у здійсненні великої кількості обчислень і розрахунків. Інформаційне обслуговування та збирання інформації займають незначну частину часу. До обчислювальних належать мережі складних розрахунків (оптимізація процесу виробництва, постачання, транспортні задачі оптимізації).\nВ інформаційно-обчислювальних мережах виконуються обчислення і обробка даних та обслуговування споживачів інформації. До інформаційно-обчислювальних належать інформаційно-пошукові системи, системи управління виробництвом та ін.\nЗа розміщенням даних мережі ЕОМ можуть бути централізованими, тобто сконцентрованими в одному місці, і розподіленими (знаходитися в різних місцях). У мережах з централізованими банками даних одна чи кілька ЕОМ виконують основні функції з обробки даних. Решта ЕОМ забезпечують, головним чином, збирання, часткову обробку і передачу інформації до центру обробки даних. Такі мережі створюють для центральних бібліотек, книгосховищ, для обробки метеорологічної інформації, для систем управління обороною країни. Централізовані банки даних дають змогу накопичувати важливу інформацію в межах країни чи планети для вирішення кардинальних проблем (наявність даних про трансплантації, діагностування онкологічних захворювань, патентні дані країн світу з різних галузей).\nМережі з розподіленими банками даних передбачають наявність кількох проміжних центрів збирання і обробки інформації. У таких мережах кожен з центрів або окремі ЕОМ можуть виконувати певні функції обробки і взаємодіяти між собою з метою пересилки необхідних даних і програм банку даних. Наприклад, якщо даний центр (проміжний) займається збиранням регіональної інформації та її обробкою, то інший центр тут може діставати необхідну інформацію для своїх потреб. Створення розподілених банків даних розгалужує обчислювальну потужність окремих ЕОМ чи їх груп і підвищує надійність обробки даних, зменшуючи навантаження на канали передачі даних.\nОтже, обидва типи цих мереж є дуже важливими.\nТериторіальний розподіл мереж передбачає відповідне технічне і програмне забезпечення. В локальних комп'ютерних мережах (ЛКМ) ЕОМ знаходяться на відстані не більше десяти кілометрів. Це не потребує розробки складної спеціальної апаратури зв'язку і програмного забезпечення для надійної пересилки даних. Ускладнення програмного забезпечення і апаратури зв'язку незначне порівняно з використанням окремих ЕОМ. Існує багато локальних мереж, в яких ЕОМ знаходиться в одному будинку і, навіть, в одній кімнаті. Такі мережі дають змогу, наприклад, забезпечити взаємодію між учителем і учнями, між керівництвом та інженерно-технічними працівниками підприємства тощо. Велику увагу приділяють локальним мережам у зв'язку з перебудовою виробництва на сучасному рівні, наприклад при створенні АСУ ТП та гнучких виробничих процесів.\nЛокальна комп'ютерна мережа дозволяє з'єднати між собою групу персональних комп'ютерів для спільного використання інформації. Крім спільного доступу до файлів користувачі мережі можуть використовувати й інші мережеві ресурси: принтери, накопичувачі для компакт-дисків, факс-модеми тощо. Комп'ютери, які надають свої ресурси для спільного використання, називають серверами. Комп'ютери, які використовують спільні ресурси, називають клієнтами. Кожен з комп'ютерів може бути одночасно як клієнтом, так і сервером. Однак, як правило, у ЛКМ більшість комп'ютерів відіграють роль клієнтів, тоді їх називають робочими станціями. Один або декілька комп'ютерів, на відміну від робочих станцій, можуть виступати в ролі серверів. Сервери можуть різнитися за своїм призначенням (файл-сервер, принт-сервер, сервер адміністрування користувачів мережі) або ж об'єднувати одразу декілька функцій (мережевих сервісів). Сервери та робочі станції у ЛКМ працюють під управлінням мережевої операційної системи (часто використовується абревіатура NOS – Network Operating System) та взаємодіють один з одним за допомогою спеціальної мови – протоколу.\nДо найбільш розповсюджених структур локальних мереж належать локальні мережі з магістральною та кільцевою організацією зв'язків (рис. 3).\nУ магістральних мережах обмін інформацією відбувається між довільними ЕОМ по загальній магістралі (сукупності фізичних ліній зв'язку). Тому в будь-який момент часу інформацію на магістраль видає тільки одна ЕОМ, а решта сприймають її чи виконують власні алгоритми обробки даних.\nУ кільцевих локальних мережах дані передаються в заданому напрямку суміжним ЕОМ. Це дає змогу, зокрема, реалізувати конвеєрну обробку даних, яка передбачає виконання кожною ЕОМ певних функцій над даними, які «циркулюють» в кільці. Локальні мережі мають високу швидкість обміну інформацією (0,5–100 Мбит/с), що обумовлює високу продуктивність обробки даних.\nНа практиці застосовуються також локальні мережі із зірковою структурою зв'язків. У таких мережах одна з ЕОМ відіграє роль центральної, а решта – роль периферійних. Центральна ЕОМ здійснює комутацію між різними периферійними ЕОМ. Зіркоподібні локальні мережі мають досить малу продуктивність та швидкість обміну інформацією, оскільки в обміні можуть брати участь у даний момент тільки дві ЕОМ (подібно до магістральних локальних мереж). Крім того, при відмові центральної ЕОМ мережа стає непрацездатною. Тому ці мережі мають невисокі характеристики надійності.\nДля обміну даними в локальних мережах використовують протоколи обміну, які визначають форму подання і порядок передачі даних каналами зв'язку.\nРегіональні мережі охоплюють територію до сотень кілометрів (в межах району, області). При цьому зв'язок між окремими ЕОМ здійснюється телефонними, телеграфними, телетайпними лініями зв'язку. Значного поширення в таких системах набувають оптоволоконні лінії зв'язку, які дають змогу підвищувати якість передачі сигналів незалежно від несприятливих зовнішніх умов (радіовипромінювання, радіації, вологості, зміни температури), а волоконнооптичні лінії зв'язку можуть на кілька порядків збільшувати кількість передаваних даних. Програмне й апаратне забезпечення регіональних мереж повинно здійснювати підключення до каналів зв'язку пристроїв перетворення сигналів у форму, яка відповідає даному каналу. Для виконання таких перетворень використовують модеми – пристрої, які дають змогу модулювати і демодулювати сигнали ліній зв'язку.\nГлобальні мережі охоплюють територію однієї або кількох країн. У глобальних мережах застосовують супутникові системи зв'язку, а також регіональні і локальні мережі. На основі глобальних і регіональних мереж створюють телеметричні системи великої потужності. Система телеобробки містить кілька ЕОМ і терміналів чи інших пристроїв збирання даних (див. рис.4), які взаємодіють між собою через модеми.\nМодем перетворює сигнали з ЕОМ у зручну для передачі форму, наприклад у частотно-модульовані сигнали і передає їх у канал. На приймальному боці модем перетворює прийняті сигнали у форму, яка зручна для обробки на ЕОМ, наприклад, у цифрові двійкові коди. Користувачі мереж за допомогою терміналів (дисплеїв, спеціальних пристроїв вводу-виводу інформації) здійснюють обмін з потрібними ЕОМ чи базами даних, передають інформацію у бази даних і т.п.\nУ мережах можуть застосовуватися різні ЕОМ. В однорідних мережах використовують ЕОМ одного типу чи його модифікації. При цьому може застосовуватися велика кількість (до сотень, тисяч) мікроЕОМ, мініЕОМ. Це дозволяє уникнути основного недоліку мікроЕОМ – малої швидкодії.\nУ неоднорідних мережах використовують ЕОМ різних типів. Вибір ЕОМ, як правило, зумовлений потребами обробки даних. Наприклад, при збиранні і початковій обробці даних від великої кількості джерел інформації (датчиків температури, атмосферного тиску, вологості) необхідно обробити цю інформацію і дістати певні характеристики процесу (скласти метеорологічну карту). Здобуття початкових даних не потребує високої швидкодії, тому доцільно використовувати на місцях для збирання інформації малопотужні ЕОМ. Проте для обробки даних доцільно застосовувати потужну ЕОМ з централізованим банком даних.\nМережі ЕОМ дозволяють створювати складні системи, які приводять до комплексного вирішення складних народногосподарських проблем. Так, системи колективного користування дають змогу забезпечити режим найбільш повного завантаження ЕОМ, розширюють кількість і якість інформаційних послуг, значно збільшують число споживачів і користувачів інформації .\n3. Щоб забезпечити передачу інформації від комп'ютера до комунікаційного середовища, необхідно узгодити сигнали внутрішнього інтерфейсу комп'ютера з параметрами сигналів, що передаються каналами зв'язку . При цьому необхідно дотримуватися як фізичного узгодження (форма, амплітуда і тривалість сигналу), так і кодового.\nМережеві адаптери – технічні пристрої, які виконують функції сполучення комп'ютера з каналами зв'язку. На практиці цей термін застосовується для спеціальних електронних плат – мережевих. Крім них, функцію мережевого адаптера часто виконують модеми.\nСеред характеристик комунікаційної мережі найважливішими є:\nшвидкість передачі даних каналом зв'язку;\nпропускна здатність каналу зв'язку;\nнадійність каналу зв'язку і передавальної апаратури.\nШвидкість передачі даних каналом зв'язку залежить від його типу та якості, типу апаратури передачі даних, способу синхронізації та ін. Швидкість передачі виражається в бітах за секунду. В техніці використовують іншу одиницю – бод (кількість змін стану середовища передачі за секунду). Взагалі швидкість у бітах за секунду та бодах не збігається. В сучасних широкосмугових мережах швидкість передачі даних може перевищувати 100 Мбіт/с.\nКористувача часто цікавлять не абстрактні біти, а пропускна здатність, що виражається в знаках (символах), які передаються за секунду.\nВірогідність передаваної інформації визначається кількістю помилок на один знак, який передається. Цей показник має бути не більшим за 106–107 помилок/знак.\nНадійність комунікаційної системи визначається середнім часом безвідмовної роботи і виражається в годинах .\nУ будь-якій комп'ютерній мережі передача даних здійснюється за допомогою електромагнітних сигналів . Середовище, у якому поширюються електромагнітні хвилі, може бути обмеженим (фізичний провідник сигналу – кабель) aбо ж необмеженим (передача мікрохвильових, інфрачервоних або радіосигналів через відкритий ефір). Найбільш поширеними у KM є:\n- телефонні кабелі, що найчастіше використовуються для під'єднання домашнього або офісного комп'ютера за допомогою модема до глобальної мережі;\n- коаксіальні кабелі, що за своєю будовою та зовнішнім виглядом нагадують кабелі телевізійних антен, однак відмінні від них за електричними характеристиками;\n- виті пари, що являють собою пару скручених між собою на зразок спіралі ізольованих провідників (у спільну ізолюючу оболонку поміщають, як правило чотири таких витих пари);\n- волоконно-оптичні кабелі, що виготовляються зі скла або світлопровідних пластикових волокон і проводять світлові імпульси, які генеруються лазером або світлодіодом та приймаються фотодетектором.\nТелефонні кабелі здатні пропускати сигнал зі швидкістю у кілька десятків Кб/с і вважаються «повільними» каналами. Середньою швидкістю володіють канали на коаксіальних кабелях – до 10 Мб/с та витих парах – до 100 Мб/с. Високу швидкість – у кілька Гб/с – забезпечують волоконно-оптичні кабелі.\nКожен тип кабелю має обмеження на максимальну довжину одного неперервного відрізка (для різних типів коаксіального кабелю це 200 або 500 м, для витої пари – 100 м) та кількість вузлів, що можуть бути об'єднані в локальну мережу. У зв'язку з цим для побудови корпоративних мереж, які є об'єднанням багатьох локальних, використовують спеціальні з'єднувальні елементи та відповідне програмне забезпечення. До з'єднувальних елементів належать мости, маршрутизатори та шлюзи.\nВажливим у KM є також метод доступу до середовища передавання. Усі методи поділяються на два класи – конкурентні та детерміновані. У логічній шині інформація, що передається у середовище передачі, одночасно доступна всім вузлам. Однак зчитує та обробляє її лише той вузол, чия адреса збігається з вказаною у пакеті адресою отримувача. Інші вузли таку інформацію ігнорують. При необхідності передачі інформації мережевий адаптер вузла відправника прослуховує середовище передачі на предмет відсутності у ньому інших сигналів. Якщо середовище передачі вільне – розпочинається сеанс передачі. Таким чином діє кожен вузол мережі, а отже можлива ситуація, коли передачу інформації одночасно розпочнуть два чи більше вузлів KM. Такий випадок називають колізією, інформація при цьому руйнується, і процес передачі доводиться відкласти на певну кількість квантів часу. Це – конкурентний метод доступу до середовища передачі. Такий метод може бути реалізований лише для логічної топології шини. Якщо вузлів у мережі багато та кожен з них активно використовує мережеві ресурси, то колізії виникають часто, а середовище передачі є перевантаженим (навантаження середовища передачі потоком даних називають трафіком). У цьому випадку реальна пропускна здатність мережі може бути нижчою від максимально припустимої для даного типу кабеля.\nНа відміну від конкурентного методу доступу до середовища передавання, детерміновані методи не допускають виникнення колізій. Є два основних методи детермінованого доступу: опитування та передачі маркера.\nУ методі опитування один із вузлів отримує повноваження первинного вузла. Цей вузол у визначеному порядку опитує інші (вторинні) вузли стосовно наявності у них інформації, готової до передачі. Метод опитування може використовуватись для різних мережевих топологій. Однак найбільш природною для нього є топологія зірки, в якій центральний вузол відіграє роль первинного вузла. У мейнфреймах цей метод використовується для опитування пристроїв введення даних (терміналів).\nМетод передачі маркера подібний до метода опитування, який працює без первинного вузла. Первинним за чергою стає кожен із вузлів, що отримує спеціальний об'єкт – маркер. Передача маркера розподіляє управління доступом між усіма вузлами мережі. Кожен вузол знає, від кого отримано і кому слід передати маркер. Правила визначають кожному вузлу максимальний час управління маркером. Метод реалізується для обох логічних топологій – кільця та шини.\nДетерміновані методи викликають певну надлишковість у використанні каналу, вимагають додаткового часу та зменшують можливості передачі для кожного з вторинних вузлів. Перевагами обох методів є повна відсутність колізій, визначений час проходження сигналу, що мало залежить від трафіку, та можливість забезпечення найбільш активним вузлам пріоритетного використання каналу.\nПоєднання певного типу кабелю, мережевих адаптерів, мережевої топології та методу доступу до середовища передачі називають архітектурним вирішенням KM або просто архітектурою мережі. Найбільш поширеною у локальних мережах є архітектура Ethernet, яка ґрунтується на використанні логічної шинної топології, конкурентного методу доступу до середовища передачі та коаксіальному кабелі з максимальною пропускною здатністю 10 Мб/с. Використання сучасних типів витої пари, кабельних центрів та мережевих адаптерів дозволяє будувати швидкий Ethernet (FastEthernet) з максимальною пропускною здатністю 100 Мб/с.\nОкрім середовища передачі та методів доступу до нього важливим є спосіб організації передачі даних або ж метод передавання. Розрізняють три основні методи передавання:\nМетод комутації (перемикання, з'єднання) каналів полягає у попередньому встановленні фізичного з'єднання між відправником та отримувачем. Комутований канал являє собою з'єднання через пункти комутації окремих ділянок кабелів на час передавання даних. Недоліком такого методу є затримки на встановлення з'єднань та очікування вивільнення потрібних кабельних ділянок, а також неможливість одночасного використання окремих ділянок для передавання даних інших відправників та отримувачів. Прикладом мережі з комутацією каналів є телефонна мережа (АТС -пункти комутації кабельних ділянок).\nУ випадку комутації повідомлень інформація між відправником та отримувачем проходить шляхом запам'ятовування у проміжних пунктах комутації. Оскільки при такому способі передавання у будь-який момент часу зайнятою є лише одна кабельна ділянка, що з'єднує сусідні пункти комутації, то решта ділянок може використовуватись для передавання інших повідомлень.\nМетод комутації пакетів є вдосконаленим різновидом комутації повідомлень, у якому кожне повідомлення поділяється на маленькі частинки (пакети) фіксованого розміру. Кожен пакет містить інформацію про адреси відправника та отримувача, а також свій порядковий номер у повідомленні. Пакети передаються у мережі незалежно один від одного і можуть надходити отримувачу навіть різними маршрутами (у кожному пункті комутації щоразу обирається найменш завантажений канал). У пункті призначення з використанням нумерації пакетів формується вихідне повідомлення. Узагальнюючи цей метод, можна зазначити, що в повідомлення (пакети), що пересилаються комп'ютерною мережею, вміщується інформація про маршрут, в результаті чого будь-який комп'ютер, підключений до мережі, може визначити, куди треба відправити (або переключити) те чи інше повідомлення. Метод комутації пакетів є одним з найпоширеніших у KM, оскільки дає змогу досягнути найбільш ефективного використання пропускної здатності каналів.\nОтже, ознаки, за якими визначають KM, є такими:\n- топологія – шинна, кільцева, зіркова або гібридна (змішана);\n- середовище передавання – обмежене (телефонний, коаксіальний, волоконно-оптичний кабелі, вита пара) або необмежене (мікрохвильовий, інфрачервоний або радіоканал);\n- метод доступу до середовища передавання – конкурентний, детермінований з опитуванням або маркерним доступом;\n- архітектурою – Ethernet, FastEthernet, Token Ring, Apple Talk та інші.\n4. Мережа Інтернет не є продуктом зусиль єдиної команди розробників . Скоріше, це результат об'єднаних зусиль талановитих людей, працюючих незалежно один від одного. Спочатку вона призначалася для використання в наукових колах, державних структурах та навчальних закладах. На сьогодні Інтернет став доступним практично для всіх, хто бажає скористатися його послугами для читання новин, пошуку інформації на будь-яку тему, здійснення покупок в "електронних крамницях".\nУ 1957 році в США була створена Агенція перспективних наукових досліджень при Міністерстві оборони (Advanced Research Projects Agency – ARPA). Перед цією організацією була поставлена мета – забезпечити лідерство США в галузі передових технологій, особливо у сфері озброєнь.\nНа початку 60-х років Поль Верен (Paul Baran) з фірми Rand Corporation знайшов спосіб передачі інформації мережею, який повністю виключав би можливість збою та втрати інформації. Тепер він називається комутацією пакетів (packet switching).\nУ 1969 році організація ARPA створила мережу ARPANET. Метою цього проекту було надання своїм співробітникам, вченим та дослідникам, засобу ефективного обміну інформацією.\nБули створені процесори передачі повідомлень (Interface Message Processors – IMP) на основі технології комутації пакетів.\nУ проміжку між 1969 та 1983 роками з'являлися нові мережі, але об'єднати їх не вдавалося, оскільки, через використання різних протоколів, взаємна передача інформації була неможлива. У 1983 році ARPA профінансувала розробку нового протоколу під назвою Transmission Control Protocol / Internet Protocol (TCP/IP – протокол управління передачею/ внутрішньомережевий протокол), який дозволяє об'єднувати різні мережі. IP використовується для передачі інформації між мережами, а процесори IMP, що комутують пакети, відомі як шлюзи (gatways) або маршрутизатори (routers).\nОскільки в інформатиці мережею мереж називається "Інтернет" (тобто взаємодія мереж), нова система мереж, що використовує протокол TCP/IP, отримала назву Інтернет. ARPANET здійснила перехід на протокол TCP/IP 1 січня 1983 року. Саме цю дату багато хто вважає днем народження Інтернет.\nВ 1992 році була висунута ідея створення Всесвітньої інформаційної мережі (WWW – World Wide Web) як більш ефективного способу подання інформації, що дозволяє користувачам всього світу вільно обмінюватися даними. В основі цього проекту було використання гіпертексту – поняття, вперше введеного Тедом Нельсоном (Ted Nelson) в 60-х роках. Гіпертекст дозволяє встановлювати зв'язок між деяким фрагментом тексту та іншим документом. Це означає, що при активізації цього зв'язку (або посилання) програма-клієнт відкриє відповідний документ. В останній час гіпертекст "виріс" в гіпермедіа, який відрізняється від гіпертекста тільки тим, що містить посилання на мультимедійні зображення, відеокліпи та звуковий супровід. В результаті Web набула такої популярності, що залишила далеко позаду всі інші служби, і більшість людей, говорячи про Інтернет, мають на увазі Web. У 1997 році метою Web стало створення динамічних інтерактивних сторінок, які були б не менш цікавими, ніж мультимедійні програми, що пропонуються на компакт-дисках.\nІнтернет – це набір комп'ютерів (hosts), об'єднаних між собою каналом зв'язку. При цьому всі комп'ютери мають рівні можливості для зв'язку один з одним. Різниця полягає в тому, що одні комп'ютери підключаються до мережі шляхом тимчасового під'єднання за допомогою модему та комутованої телефонної лінії, а інші підключені до мережі постійно за допомогою мережевих адаптерів через локальну мережу організації, яка для підключення своєї мережі до магістралі Інтернет використовує виділені канали зв'язку або супутникові системи. Провайдер (інтернет-провайдер або інтернет-сервер-провайдер) – це установа, яка повинна забезпечувати доступ користувача до Інтернету за протоколом TCP/IP, доставку та зберігання електронної пошти, надання інструкцій з налаштування системи.\nЯкби функція Інтернет полягала лише в тім, щоб зв'язувати комп'ютери один з одним, це була б лише велика однорангова мережа. Незвичайність Інтернет полягає в тому, що в ній використовується комбінація програм клієнт-сервер, яка запускається на комп'ютерах, підключених до Інтернет, і надає користувачам необхідну інформацію та послуги.\nБільшість підключених до Інтернет комп'ютерів виступають в ролі клієнтів, адже на них, як правило, запущено якусь програму-клієнт, що приймає інформацію або послуги, надані іншими програмами-серверами. Можна навести такі приклади програм-клієнтів:\n- Web-броузери, що відображають інформацію, надану Web-серверами.\n- Поштові клієнти Інтернет, які використовуються для роботи з електронною поштою, що пересилається поштовими серверами.\n- FTP-клієнти (File Transfer Protocol – протокол пересилки файлів), за допомогою яких можна завантажувати файли з FТР-серверів.\n- Адресні книги, що дозволяють переглядати поштові адреси Інтернет на LDAP-сервері.\nІнформація, що міститься в Internet, надається у вигляді Web сторінок.\nWeb-сторінки – це комплексні документи, які можуть містити будь-які дані: текст, графіку, звук, відео та анімацію.\nДля перегляду Web-сторінок використовуються спеціальні програми – броузери. Вони з'явилися практично одночасно з концепцією World Wide Web і пройшли великий шлях розвитку. Найбільш популярними броузерами є Netscape Navigator та Microsoft Internet Explorer, хоча існують й інші програми, призначені для цього. Броузер Internet Explorer з'явився пізніше, ніж Netscape Navigator, але завоював велику популярність завдяки тому, що компанія Microsoft включила його в операційну систему Windows як стандартний засіб перегляду Web, назвавши оглядачем Web.\nМісцезнаходження потрібної Web-сторінки визначається адресою URL (Uniform resource locator – стандартна адреса ресурсу) – спеціальною формою запису адреси документа, що використовується в Інтернет. Вона дозволяє однозначно вказати потрібний документ, на якому б сервері мережі він не знаходився .\nДоступ до Інтернет можна отримати через proxy-сервер (сервер перевірки повноважень). У той же час, як і при безпосередньому доступі до Інтернет через локальну мережу, необхідно, щоб у кожного комп'ютера була своя унікальна IP-адреса, для доступу через proxy-сервер комп'ютери, об'єднані в мережу, можуть мати всього одну Інтернет-адресу. Подібний спосіб підключення дозволяє суттєво заощадити кошти на утримання мережі установи і тому є досить популярним вирішенням проблеми підключення до Інтернет.\nАдреси в мережі Інтернет мають як вузли (сервери), так і файли на цих серверах. Ліва частина (наприклад, ftp.cdrom.com) задає адресу вузла (деякого комп'ютера, під'єднаного до мережі), а далі (після символу "/") вказується адреса файлу або директорії на вузлі. Адреса вузла будується за доменним принципом. Самий правий – домен самого верхнього рівня (для України це ua). В американських адресах як домени верхнього рівня використовуються: com – для комерційних фірм; org – для некомерційних організацій; edu – для університетів та інших навчальних закладів; net – для різних суто мережевих проектів; gov – для урядових; mil – для військових.\nЛівіше (через крапку) іде домен другого рівня. Це може бути назва фірми або ім'я її провайдера, назва міста, просто назва мережевого проекту. Ще лівіше – домен третього рівня, четвертого і т.д. Найлівіша частина адреси сервера вказує на Web-сторінку (www) чи файловий сервер (ftp). Ця частина адреси не є обов'язковою. Адреса файлу чи директорії на вузлі задається так само, як і на персональному комп'ютері, тільки замість символу "\_" використовується символ "/". Ім'я магнітного диску задавати не треба, а великі і маленькі літери розрізняються. Можливі довгі (до 255 символів) імена, але пробіли та деякі інші символи не допускаються.\nПрефікс http:// – Hyper Text Transfer Protocol – протокол пересилки гіпертекстів означає адресацію до WWW.\nАдреси файлових або FTP-серверів починаються з префікса ftp://. Префікси mail to: та news: задають адреси електронної пошти і груп новин (телеконференцій).\nЕлектронна пошта – це одна з перших служб, розроблених для Інтернет. Вона використовувалась для обміну текстовими повідомленнями та приєднаними файлами між користувачами, підключеними до Інтернет. Тепер можна передавати повідомлення, що містять різні атрибути форматування та зображення. Електронна пошта надає користувачу багато можливостей – можна отримувати щоденно інформацію на різні теми: поточні події, погода, спорт і т.ін. Ще однією важливою особливістю електронної пошти є списки поштової розсилки. Вони полегшують листування з іншими користувачами Інтернет. Якщо відправити повідомлення на деяку адресу, поштовий сервер перешле його всім, хто підписався на цей список розсилки.\nЯк і списки поштової розсилки, дискусійні групи UseNet надають користувачу можливості спілкування з іншими людьми через Інтернет. Але в даному випадку це відбувається не електронною поштою, а за допомогою NNTP-серверів новин, розкиданих по всьому світу. Повідомлення, відправлене в дискусійну групу UseNet, потрапляє на всі сервери новин Інтернет, і його можуть прочитати інші користувачі. Практично будь-який користувач, що має адресу електронної пошти Інтернет, може отримати доступ до сервера новин і прочитати це повідомлення. Для того, щоб читати пошту, яка надходить в групи новин UseNet, треба мати програму читання новин. Більшість програм електронної пошти Інтернет також здатні читати новини.\nБагато служб Інтернет для передачі даних від одного комп'ютера до іншого використовують ту чи іншу форму протоколу передачі файлів (FTP) – першої служби, створеної для Інтернет з метою обміну файлами між державними і навчальними закладами. Це можуть бути як текстові, так і бінарні файли. Деякі форми "розмовних" програм існували з самого початку Інтернет. Зараз, використовуючи останні версії програм для підтримки конференцій, можна брати участь в аудіо- та відеоконференціях всією мережею Інтернет. Для участі в аудіо-конференції комп'ютер повинен бути обладнаний звуковою платою, акустичними системами і мікрофоном. Для участі у відеоконференції знадобиться ще й відеокамера.


Ніна КУПРІЙЧУК: «КОЖНА ДИТИНА, ЯКА БУДЕ ВІДЧУВАТИ ПОВАГУ ДО СЕБЕ, БУДЕ ВЧИТИСЯ ПОВАЖАТИ ІНШИХ» | Приміське життя\nНіна КУПРІЙЧУК: «КОЖНА ДИТИНА, ЯКА БУДЕ ВІДЧУВАТИ ПОВАГУ ДО СЕБЕ, БУДЕ ВЧИТИСЯ ПОВАЖАТИ ІНШИХ»\nНа початку нового навчального року кореспондент «ПРИМІСЬКОГО ЖИТТЯ» побував у Житомирській міській гуманітарній гімназії №23 ім. М. Й. Очерета та взяв інтерв’ю у Заслуженого працівника освіти України, Почесного громадянина Житомира, директора гімназії Ніни Володимирівни КУПРІЙЧУК.\n– Ніно Володимирівно, гімназія якою ви керуєте, сьогодні є флагманом сучасної освіти України. Які засадничі принципи у Вашій роботі?\n– Уся координація зусиль педагогів зосереджена на досліджені науково-методичної проблеми «Технології множеного інтелекту в контексті якісної освіти XXI століття «У навчальному закладі вивчаються англійська, німецька, французька та польська мови. Гімназія входить у навчально-методичний комплекс державного університету ім. І. Франка, є лауреатом конкурсу «100 кращих шкіл України, нагороджена почесною грамотою Кабінету Міністрів України, увійшла в Літопис сучасної освіти і науки України «Флагман сучасної освіти України». За останні п’ять років гімназія двічі була переможцем конкурсу «Навчальний заклад року». Гімназія є постійним учасником Всеукраїнської виставки «Освіта України». На міжнародній педагогічній виставці «Сучасні заклади освіти» педагогічний колектив отримав срібні та золоті медалі за «Використання інноваційних технологій у навчально-виховному процесі».\nОстанні чотири роки гімназія посідала 2 місце (в 2018 році 5-те) в області за результатами зовнішнього незалежного оцінювання та лідируючі позиції за результатами міських, регіональних олімпіад.\nНевід’ємною складовою гімназії є кафедра іноземної філології. Здійснюючи організаторську, виховну академічну функції, наші педагоги сприяють участі дітей у програмі FLEX (з 1992 року 75 учнів навчалися у США). Кафедра є учасником педагогічного експерименту інституту педагогіки Національної академії педагогічних наук України.\nЗ 1985 року гімназія є активним учасником проекту «Асоційовані школи ЮНЕСКО в Україні».\nСфера взаємодії і спілкування особливо розширилась на рівні Міжнародного партнерства з навчальними закладами Туреччини, Польщі, Швеції, Індії.\nВідповідно до листа МОН України №134 від 30. 08. 2017 р. «Про проведення експериментальної роботи Всеукраїнського рівня за темами «Технологія навчання учнів початкової школи», в гімназії відкрито клас «Розумник». За ініціативою вчителя початкових класів Паламарчук Т. М. оформлено кабінет, закуплено комп’ютери, інтерактивну дошку. Цікаві й змістовні уроки проводить наша вчителька з учнями 2-го класу.\nОтже, ми працюємо і вважаємо: те, що зустрілися з цікавими людьми – це успіх; те, що продовжуємо зустрічатися – це творчість; те, що працюємо – велике досягнення.\n– Скільки першокласників у цьому році поповнили учнівські ряди гімназії?\n– Наша гімназія вперше відкрила двері нової української школи для 180 першокласників.\nНа оновлення освітнього процесу в гімназії використано кошти державного та місцевого бюджетів для придбання дидактичного матеріалу, комп’ютерного обладнання та парт. Також отримали конструктори ЛЕГО. Дані набори вчителі використовують для інтегрованого навчання, занять з математики, проектної діяльності, літературного читання.\n– Як Ви бачите реалізацію освітньої реформи в Житомирі?\n– Сьогодні однією з основних концептуальних засад реформування в межах нової української школи є створення сучасного освітнього середовища, яке сприятиме творчому розвитку й мотивації учнів до навчання.\nНа початку шляху, мабуть, особливо важливо усвідомити не тільки, що саме ти робиш, а й навіщо.\nЗавдання кожного вчителя – організувати роботу так, щоб діти змогли повністю розкрити свої таланти та навчитися жити у сучасному світі. 2018-2019 навчальний рік повинен стати одним із найвідповідальніших роком «НУШ».\nСучасні діти не можуть повноцінно вчитися, коли їм страшно, коли на них кричать. Сьогодні навчальний процес має бути безпечним простором для пошуку творчості. Дітям потрібно давати не тільки знання, а й зберегти любов у дитини до навчання. Найважливіше – це повага до дитини. Кожна дитина, яка буде відчувати повагу до себе, буде вчитися поважати інших. Отже, від вчителів залежить якість стосунків у колективі.\nНУШ працюватиме на засадах особистісної орієнтованої моделі освіти. Сьогодні вчителям варто заохочувати дітей, брати участь в організації освітнього простору свого класу. Це допоможе сформувати в школярів почуття відповідальності.\n– Старт нової Української школи (перший клас, який вчиться за новим стандартом) вже відбувся. Наскільки підготовлені до цього вчителі?\n– Курсову перепідготовку вчителі початкової школи мають проходити лише в ліцензійному закладі один раз на 5 років.\nЗа відповідним графіком Департаменту освіти м. Житомира, всі вчителі перших класів пройшли майстер-клас (3 сесії) та отримали сертифікат (60 год.). Окрім того, всі вчителі перших класів пройшли курси в режимі он-лайн на платформі EdEra та отримали сертифікати про високий рівень підготовки за тестовою формою перевірки знань з шести модулів і тому готові до роботи в умовах НУШ.\nЯ вірю, що пройдуть роки і діти нової Української школи стануть хорошими людьми, здобудуть відповідний фах та будуть сумлінно працювати.\n« ПОЗАБЛОКОВИЙ СТАТУС І НЕЙТРАЛЬНА ДЕРЖАВА\nБути вчителем ‒ це покликання! »


Студенти ЧНУ імені Петра Могили взяли участь у змаганнях «Плавання Нескорених» - Чорноморський національний університет імені Петра Могили - Чорноморський національний університет iмені Петра Могили\n29 лютого у спортивно-водному комплексі «Водолій» відбулись змагання «Плавання Нескорених». Спортивний захід організовують п’ятий рік поспіль у пам’ять про тих, хто загинув, захищаючи суверенітет та цілісність України. Плавання об’єднали ,військовослужбовців, олімпійців, параоліймпійців, ветеранів, та любителів цього виду спорту.\nГоловний суддя змагань – доцент б.в.з. кафедри олімпійського та професійного спорту Факультету фізичного виховання ЧНУ імені Петра Могили Абрамов Карен Ваганович. Також у суддівстві були залучені студенти ЧНУ імені Петра Могили.\nПереможці та призери визначалися в таких категоріях:\nестафета 4×50 м вільний стиль у категоріях студенти, мастер 240+, патріотичні об’єднання, військовослужбовці.\nзанурення на дальність.\n1 місце – команда ЧНУ імені Петра Могили\n2 місце – будівельний коледж\nДякуємо організаторам заходу за нагоду проявити себе та отримати цікавий досвід!


20.03.2018, 17:06 • 2084 • 0\nВсередині адміністрації Фейсбуку вибухнула інформаційна бомба. Й ударна хвиля вже вирвалася назовні.\nТак, знову Росія.\nВиявляється, ще восени 2016 року в керівництві компанії стався розкол щодо питання – яку частину вже виявлених співробітниками даних про втручання Росії в американські вибори слід виносити на публіку.\nЧитайте також: Джим Керрі пішов із Facebook через Росію\nСпершу перемогли прибічники тактики "не виносити сміття з хати". Але потім, під тиском незалежних розслідувань, компанія була змушена публічно визнати те, що спершу так само публічно заперечувала: Росія створювала фейкові акаунти й купляла фейкову рекламу, щоб поширювати через ФБ свою пропаганду.\nЗгодом додали конкретики: від червня 2015 року росіяни заплатили Фейсбукові 100 тисяч доларів (так дешево?!) за приблизно 3 тисячі рекламних оголошень, які сіяли ворожнечу серед американського електорату.\nЧитайте також: Анатомія фейку: як тисячі користувачів соцмереж залюбки дозволяють пошити себе в дурні\nЯк наслідок, адміністрація Фейсбуку, зі своєю тактикою вибілювання власної репутації, потрапила в "пастку-22".\nВодночас фейсбуківська адміністрація пробувала... зруйнувати внутрішній опір такій політиці, розформувавши безпекову команду, яка найбільше била на сполох. Голова цієї команди, Алекс Стамос, нині звільняється.\n"Веселі, брате, часи настали..."\nСтрах – зброя в інформаційній війні проти України\nНовий етап роспропаганди: перетворити театр на життя\n22.09.2018 01:03 Вселенский патриархат не признает анафему Мазепе, поскольку та была наложена по политическим мотивам, - Филарет


В Ірпені вперше представлять унікальну афонську фотовиставку » Бучанський міський сайт Новини міста Буча. Бучанські новини\nВиставку «Наш Афон. Земний уділ Божої Матері» відкриють 5 березня в Ірпінському історико-краєзнавчому музеї.\nЕкспозиція включає знімки відомого грецького фотохудожника Костаса Асіміса, а також старі фото з архіву афонського Свято-Пантелеімонівського монастиря.\n«Святий Афон – одне з найзагадковіших місць на Землі. У наші дні все більше людей прагнуть потрапити на цей грецький острів, овіяний безліччю легенд. А для тих, хто не може туди потрапити або тільки планує, виставка “Наш Афон” відкриває блаженний світ Афона і дозволяє відчути той неповторний афонський дух, який так приваблює паломників», – зазначено в анонсі виставки.\nФотовиставка триватиме по 26 березня. Відкриття 5 березня о 12.00.\nВиставка «Наш Афон. Земний уділ Божої Матері» проходить в рамках проекту Духовно-просвітницького центру УПЦ, що діє при Кафедральному соборі УПЦ на честь Воскресіння Христового. Мета проекту розповісти про чернечу республіку на території Греції – Святу Гору Афон, про становлення її монастирів, а також показати життя насельників цих обителей.\nПочинаючи з 2014 року експозиція була представлена в багатьох благочиннях столиці, в тому числі в приміщеннях Деснянської районної держадміністрації, Київському будинку вчених НАН України, Національній бібліотеці України для дітей, Міжрегіональної Академії управління персоналом, ряді районних бібліотек. Проект реалізується за підтримки Паломницького центру УПЦ і благочинь Київської єпархії.\nНагадаємо, цього року Українська Православна Церква віздначає 1000-ліття давньоруського чернецтва на Афоні.\nКожен бажаючий зможе ознайомитись з виставкою з 5 по 26 березня 2016р. за адресою: м. Ірпінь, вул. Шевченка буд.4, в приміщенні Ірпінського історико-краєзнавчого музею. Детальнішу інформацію можете отримати за тел.: (04597) 540-70


В Україні зросла кількість ФОПі - спеціалістів на ІТ — Гроші — tsn.ua\nПонад 80% ІТ-компаній працюють саме за такою схемою з працівниками.\nЗа рік на 40% зросла кількість ФОПів, що спеціалізуються на комп'ютерних та інформаційних послугах в Україні.\n"Віковий ценз": як молоді фахівці в Україні долають недовіру суспільства\nПонад 80% ІТ-компаній працюють саме за такою схемою з працівниками. Експерти кажуть, що ця модель спричинила стрімке зростання ІТ-індустрії в країні.\nЗа даними Національного банку України, за дев'ять місяців 2021 року виручка IT-бізнесу досягла майже 5 млрд доларів.\nЯк повідомлялося, майже 70% українців готові відмовитися від соціального пакету на користь заробітної плати. Такі результати дослідження, яке провели на одній з платформ пошуку роботу. понад 80% опитаних шукачів ставлять на перше місце заробітну плату, обираючи найкраще місце роботи. Далі в рейтингу пріоритетів – команда.


З'явилися шокуючі фото, як тіла вбитих терористів везуть із Донецька в Росію — Політика — tsn.ua\nЗ'явилися шокуючі фото, як тіла вбитих терористів везуть із Донецька в Росію\nТочну кількість убитих бойовиків ніхто назвати не може.\nВ інтернеті з'явилися фотографії, як тіла в домовинах вантажать в автомобіль з надписом "200" - так називають вантажі з тілами вбитих під час бойових дій.\nТочної кількості загиблих терористів у ході антитерористичної операції на Донбасі ніхто назвати не може, але цифра вже більша за сотню. Чимало тіл екстремісти переховують, зокрема, в моргах заблокованих українськими силовиками Слов'янську та Краматорську на Донеччині. Терористи, по-перше, ховають тіла, аби їх не розпізнали, адже там, напевно, є громадяни Росії і, зокрема, Чечні. По-друге, тіла не можуть вивезти в Росію, адже бойовиків з усіх сторін оточили українські силовики.


«Каліфорнійська народна республіка»: аналогії і перспективи\nГоловна » Блоги » «Каліфорнійська народна республіка»: аналогії і перспективи\nДодонов Роман Олександрович\nПро каліфорнійський сепаратизм зненацька заговорили у вересні минулого, 2016 року. Заговорили саме «зненацька», і переважно в російських ЗМІ – у зв'язку із всесвітнім «з'їздом сепаратистів», що відкрився в Москві. У найкращих традиціях Комінтерну в білокам'яній зібралися представники Каталонії, Країни Басків, Пуерто-Ріко, Північної Ірландії, Північної Сахари і навіть Техасу. Кожен з них намагався обґрунтувати необхідність від'єднання відповідних регіонів від держав, до складу яких зараз вони входять.\nДебют у цій компанії руху «Yes California», який домагається референдуму щодо незалежності цього штату і Calexit-у, тобто виходу зі складу США, примітний тим, що:\nпо-перше, щодо зазначеного заходу в Каліфорнії сепаратистських намірів не спостерігалося;\nпо-друге, цей рух відомий у Росії більше, ніж у самій Америці,\nпо-третє, очільник його, уродженець штату Нью-Йорк Луїс Джей Марінеллі, проживає в Єкатеринбурзі; він багато років провів у РФ і в самій Каліфорнії «засвітився» лише з 2011 року.\nІншими словами, в наявності типове «розгойдування теми», але для нас вона цікава своєю аналогією з сепаратизмом на Сході України.\nІ там, і тут регулярними вкиданнями в ЗМІ завчасно готується громадська думка до переходу з одного «вікна Овертон» в інше. Подібно до того, як раніше в Україні культивувалася міфологема цивілізаційного і ціннісного розколу по осі «Захід-Схід», в Каліфорнії вже висіяні зерна розбрату, і навряд чи тамтешні політики не будуть використовувати їх інструменти в боротьбі за електорат. Каліфорнії, відомій своїм мультикультуралізмом, расовою, етнічною та релігійною толерантністю, пропонується протиставити ці якості «старим» штатам, орієнтованим на традиціоналістський ідеал WASP (White, Anglo-Saxon, Protestant). «Різноманітність, – пишуть у своєму маніфесті однодумці Марінеллі, – є центральною частиною нашої культури і невід'ємною частиною нашої економіки». У Юзівці, яку на початку ХХ століття охоче порівнювали з Чикаго і взагалі з Америкою як країною емігрантів, теж хизувалися різноманітністю, від якої виявився всього один крок до відчуття своєї винятковості.\nІ тут, і там обивателю підкидається думка про те, що вони «годують всю країну», що їх регіон найбільш розвинений у господарському відношенні. Як нещодавно у нас, каліфорнійців сьогодні спокушають статистичними викладками щодо економічної потуги штату. Згадують про те, що тут надзвичайно розвинені фінансовий та аграрний сектори, біотехнології, обробна промисловість. Тут, у Силіконовій долині сконцентровані штаб-квартири провідних IT-компаній, включаючи Google, Facebook, Intel, Oracle, Adobe тощо. За даними Bloomberg, Каліфорнія забезпечує 53% прибутку всього американського технологічного сектора. З десяти найбільших компаній світу в Каліфорнії зареєстровано чотири, в тому числі Facebook і Alphabet. Тут розташований Голлівуд, розвинений туризм та індустрія розваг. Місцевому виборцю явно лестить факт, що, складаючи 12% від чисельності населення США, каліфорнійці виробляють 13,3% федерального ВВП. Навіть у світових масштабах штат виглядає цілком конкурентоспроможним, його економіка випереджає економіки Франції, Бразилії, Італії та Росії. При цьому Каліфорнія платить в загальноамериканський бюджет на 16 млрд. доларів більше, ніж з нього отримує. А це вже несправедливість, – чи не так, знайомі сюжети?\nІ там, і тут тема несправедливості всіляко мусується, заьторкуючи не тільки господарську, а й політичну сфери. Історично сформовані перекоси в американській виборчій системі дозволяють спекулювати на почуттях електорату: один виборець від Каліфорнії (з її населенням в 39 млн. осіб) представляє 680 тис. жителів, а один виборець від штату Вайомінг (з населенням в 600 тисяч) - 190 тис. людей. Виходить, що малонаселені штати знаходяться у вигіднішому становищі. Змінювати ж щось Колегія виборців відмовляється, вважаючи, що такою є ціна федералізації.\nІ тут, і там політтехнологи задіюють історичну пам'ять, витягуючи з неї спогади про короткочасні, але яскраві фрагменти, пов'язані з державною самостійністю регіону. На Донбасі це – Донецько-Криворізька республіка 1918 року, в Каліфорнії – кількатижнева за терміном існування Каліфорнійська республіка 1846. Обидві республіки складно назвати незалежними, вони були відвертими маріонетками, але апеляція до пам'яті про них важлива як прецедент: якщо щось було в минулому, то, можливо, з'явиться і в майбутньому.\nАналогії можна продовжувати, каліфорнійський сепаратизм робить свої перші кроки, і цілком ймовірно, незабаром подарує нам чимало нових підстав для порівняння з сепаратизмом Донбасу. Схоже, що ідеологами в обох випадках є одні й ті ж персони, а звичний стиль мислення не так швидко змінюється. Навряд чи чистим збігом є наступне одкровення Луїса Марінеллі: «Надалі, коли ми проведемо референдум, нам буде необхідно міжнародне визнання результатів народного голосування. Ми розраховуємо на те, що влада Росії підтримає нас у цьому питанні, так само як Крим раніше був відділений від України в результаті референдуму. Ми хочемо вийти зі складу Штатів аналогічним шляхом».\nНа перший погляд може видатися, що історія з каліфорнійським сепаратизмом – це фарс, анекдот із соціальних мереж. Каліфорнійська національна партія і створений нею рух «Yes California» не має ані соціальної бази, ані авторитетних лідерів, ані фінансової та електоральної підтримки всередині самої Каліфорнії (на виборах в Асамблею штату по 80-округу в листопаді 2016 року Марінеллі з тріском провалився, набравши лише 4,7 тис. голосів).\nОднак не варто закривати очі й не звертати уваги на малозначимий спочатку рух. Досвід Донбасу показує, у що це все може вилитися, якщо не вживати ніяких заходів. До того ж каталізатором популярності сепаратистських ідей в Каліфорнії стала антиемігрантська риторика нового американського президента і прогнозований спад прибутків штату в разі лобіювання Д. Трампом інтересів його прхильників, зосереджених аж ніяк не на Тихоокеанському узбережжі.\nАмериканцям слід винести урок зі східноукраїнської драми: демократія має слабкий імунітет на масовані інформаційні атаки ззовні. Монополія на «гібридні» соціальні технології типу «кольорових революцій» втрачена, вони з успіхом будуть задіяні всюди, де виявиться слабина державного організму. «Арабська весна» в країнах Близького Сходу і Північної Африки, «російська весна» на Донбасі, помітне зростання популізму й радикалізму в Європі – все це епізоди глобального протистояння, причому епізоди далеко не фінальні. Різниця між ними і що зароджується каліфорнійським сепаратизмом складається лише в тому, що об'єктом інформаційного впливу стають вже не соціуми третього світу або розбалансовані європейські демократії, а, здавалося б, монолітна цитадель західної цивілізації в особі США.\nГолівуд кличе на вибори\nЖовторосія: з історії «закритих» імперських проектів\n« Попередній блог\nНаступний блог »\nДивитись всі блоги


Відео: Протилежності. Росія - Захід: нічого особистого\nНавіть при самому швидкому знайомстві з водним поло можна обійти проблеми, які зараз хвилюють всіх, хто так чи інакше пов`язаний з цією грою.\nДва абсолютно несхожих матчу відбулись 1 вересня 1960 року в римському басейні «Стадіо дель ноут». Це були заключні зустрічі однією з півфінальних груп олімпійського турніру. Першими вийшли на поле ватерполісти Голландії та США. Обидві команди вже втратили шанси потрапити в «велику четвірку», і глядачі не проявляли великого інтересу до майбутнього поєдинку. Трибуни були переповнені тільки тому, що в наступній парі жереб звів претендентів на медалі - угорців і югославів.\nАле експансивним італійським «тіфозі» не довелося нудьгувати. Вони побачили справді захопливе видовище. І голландці і американці витрачали мінімум часу для підготовки ударів по воротах. Рахунок змінювався раз у раз. Всього за двадцять хвилин гри було забито тринадцять голів! А скільки кидків парирували воротарі! Звичайно, можна сперечатися з приводу вкладу цього матчу в розвиток техніки і тактики водного поло. Але одного заперечувати не можна. І фахівці і прості любителі мріють бачити саме таку гру - швидку, динамічну, наповнену каскадом найрізноманітніших кидків.\nБурхливі події першого матчу привели глядачів у екстаз. Захопленим ревом зустріли вони поява фаворитів. Від них тепер чекали незвичайного майстерності, мало не чуда. Тим прикріше було розчарування. За м`яч боролися не вправні майстри, що володіють ювелірної технікою. Ні. Це були дві команди гладіаторів, які робили все можливе для того, щоб перешкодити суперникам проявити будь-які ігрові навички. То там, то тут вода буквально закипала від єдиноборства спортсменів. Протягом гри часто переривалося свистками судді. М`яч в основному гостював в центрі. Сім раз суддя видаляв гравців з поля, і всі три голи були забиті в моменти, коли атакуюча сторона мала чисельну перевагу. Глядачам було нудно.\nОтже, дві гри - дві протилежності. Яка ж з них характерна і типова для водного поло наших днів? На жаль, друга. Недарма ще за рік до Олімпіади в Римі почали говорити про недосконалість діючих правил, які не стимулювали розвитку високої техніки володіння м`ячем. Досить було бути фізично міцним і непогано плавати, щоб вважатися пристойним ватерполісти.\nВсе це призвело до того, що одвічна суперечка між нападом і обороною все частіше закінчувався торжеством останньої. У зустрічах команд, рівних в плавальної підготовки, стали рідкістю голи, забиті при чисельному рівновазі на поле. Зонний захист, яку взяли на озброєння кращі команди, виявилася справжнім каменем спотикання на шляху прогресу водного поло. В історії спортивних ігор вже відзначалися випадки аналогічного недуги. У 1953 році, наприклад, він вразив баскетбол. Досить нагадати, що фінальна зустріч чемпіонату Європи між командами СРСР і Угорщини закінчилася з «антібаскетбольним» рахунком - 26: 22. Тільки «хірургічне» втручання в правила допомогло знову поставити баскетбол на ноги.\nТака ж спроба була зроблена на римському конгресі ФІНА і щодо водного поло. Законодавці ввели два нововведення: збільшили кількість періодів гри до чотирьох (по п`ять хвилин кожен) і дозволили заміни ватерполістів в перервах між таймами.\nЦі незначні корективи не принесли бажаних результатів. Зустрічі команд, особливо рівних по силам, ставали все нецікаво і вже не викликали колишнього ентузіазму глядачів.\nТаке становище не могло не викликати тривогу. Шанувальники гри почали ратувати на різних конференціях і в пресі за новий перегляд зводу правил. Пропозиції сипалися як з рогу достатку.\nЗібрані воєдино, вони були представлені на розгляд і затвердження конгресу ФІНА, що проходив в дні Токійської олімпіади. Всі з цікавістю чекали рішення конгресу. Чи будуть нововведення радикальними або знову, як і чотири роки тому, конгрес обмежиться дрібними поправками? Поки любителі водного поло займалися ворожінням на кавовій гущі, делегати відкидали одну пропозицію за іншим. У підсумку все залишилося по-старому.\nЧим же керувалися «наймудріші з наймудріших», коли надходили подібним чином? Чи було це проявом консерватизму або аргументи прихильників нового насправді виявилися непереконливими? Роз`яснення були такими: конгрес в принципі не заперечує проти змін. Багато з них дуже цікаві. Однак, на жаль, жодне не перевірено на практиці ...\nОдним словом, рішення проблеми було відкладено на деякий термін. На якій? Відповідь на це питання тепер залежить від активності національних федерацій, від того, як енергійно будуть вони втілювати свої ідеї в життя. Коротше кажучи, потрібно було провести ряд експериментів. Ініціатором в цій справі виступила Московська федерація водного поло.\nМосквичі вирішили випробувати дві новинки. По-перше, гравець віддалявся з поля тільки на одну хвилину «чистого» часу. По-друге, було скасовано нещасливе «мертве» час, коли суддя мав право видалити з поля спортсменів за найменшу провину в момент зупинки гри.\nОтже, вилучення гравця на одну хвилину. Чим було викликане прагненням обмежити час покарання? Адже і раніше бували випадки, коли команда, що отримала чисельну перевагу, швидко забивала гол в ворота суперників. Так, так бувало. Але частіше доводилося спостерігати іншу картину: атакуючі довго перекидають м`яч один одному, не наважуючись на удар по воротах, а секундна стрілка тим часом оббігає одне коло за іншим. Глядачам нудно дивитися на цю перекидання, а суддя безсилий застосувати правило про затягування гри, бо формально нападники діють активно - вони безперервно загрожують воротам суперників.\nЯк уникнути статики в цих типових для водного поло моментах гри? Вихід був підказаний канадським хокеєм: обмежити час покарання. З одного боку, це повинно змусити атакуючих швидше шукати шлях до воріт суперників, а з іншого - не позбавляє покарану команду надії на порятунок.\nУ московському експерименті видалення гравця з води перестало бути рівнозначним голу. Це відразу пожвавило гру. Однак матчі виявили недосконалість нового правила. Воно змушувало діяти активно тільки команду, що має чисельну перевагу. А ті, хто залишився в меншості, отримавши м`яч, тепер думали лише про те, як би утримати його, і не думали про атаку. Їм важливо було протриматися до повернення вилученого партнера.\nЩо ж робити? Тут, мабуть, ватерполісти слід перейняти досвід баскетболістів. Обмеження на право володіти м`ячем без кидка по воротах якимось проміжком часу (скажімо, 40 секундами) поставить команди в рівні умови. Причому це правило потрібно поширити на всю гру. Тоді вона стане, як і баскетбол, значно мобільнішими. Цьому ж сприяло і друге нововведення - скасування «мертвого» часу, відразу зменшити число вилучень.\nАналогічні експерименти стали проводити зараз і в інших країнах. І, мабуть, вже недалекий той день, коли фахівці прийдуть до єдиної точки зору і внесуть в ватерпольний кодекс необхідні зміни. Цих реформ з нетерпінням чекають всі любителі гри з м`ячем на воді. Ігри, у якій цікаве минуле і привабливу майбутнє.\nukrProSport.ru » Різне » Назрілі реформи


Привет. шукаю попутчика/цю 20-29р.,Збираюсь в другій половині літа автостопом чи недорогими поїздками на автобусах, проживати (каучсерфинг чи бюджетне житло)побувати в 3-5 країнах центральної чи південної Европи. Поїздку планую бюджетну, на карманні та інші витрати планую заробляти вуличними виступами(жанр мого шоу доволі рідко можна побачти). Хочу відчути цей момент насолоди, подорожуючи та відкриваючи нові місця та знайомство з цікавими людьми. Я не люблю сидіти на одному місці, пізнаю нове, швидко навчаюся, насолоджуюся тим що маю. Якщо у тебе є пропозиція, можливо нам в одному напрямку.


«Він покинув велику сцену, щоби стати воїном»\n16 грудня на кафедрі музики відбувся виховний захід «Вечір – реквієм «Він покинув велику сцену, щоби стати воїном»», присвячений 45–річчю від дня народження справжнього сина України, Героя України, всесвітньо відомого українського оперного співака із світовим ім’ям та унікальним голосом Василя Сліпака. Він покинув велику сцену і віддав своє життя, захищаючи рідну землю.\n«Слава кожному українському воїну – герою нової України, хто захищав і продовжує захищати мир і спокій, Незалежність та свободу України!», такими словами розпочала захід організатор, викладачка кафедри музики Ганна Кобилянська.\nОрганізатори заходу, викладачі кафедри музики Ганна Кобилянська і Володимир Кобилянський, ознайомили глядачів з життєвим та творчим шляхом Василя Сліпака, його волонтерською діяльністю, розповіли про його благодійні концерти, допомогу захисникам-добровольцям та дітям-сиротам, які втратили батьків у війні.\nЗагинув Василь Сліпак 29 червня 2016 року у бою в районі смт. Луганське Донецької області.\nТакож глядачі дізналися про ще одного добровольця, воїна АТО – випускника кафедри музики (2010 р.), сержанта, старшого розвідника далекомірника Івана Діяконюка, який загинув 13 липня 2014 року у бою під Луганськом.\nНа заході був присутній військовий капелан УГКЦ отець декан Василь Гасинець, який представив у своєму виступі цікаві факти про сміливість та висловив присутнім свою впевненість у перемозі українських воїнів.\nУ виховному заході взяли участь студенти і магістранти кафедри музики Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича. Зокрема, студент 3 курсу Сюй Шанмін (Китай) виконав пісню «Ти не моя» українською мовою.\nКрім того у виконанні студентів кафедри музики прозвучали твори українських та зарубіжних композиторів. Цікавими були використані архівні матеріали, спогади військових побратимів та друзів.\nВаші зауваження, запитання та пропозиції: webmasterЦO1Ь.@lхФҐцшchnu.edu.ua


Свічки своїми руками | Інфо БУМ\nТак влаштована людина, що може нескінченно дивитися на воду і вогонь, природні стихії дарують силу і спокій. У декорі інтер'єру можна використовувати найрізноманітніші елементи, які зближують нас з природою, — декоративні садки і фонтанчики, вази з квітами і каміни. Але, мабуть, саму неповторну атмосферу затишку та інтимності нам допомагають створювати свічки. Якщо ви зробите свічки своїми руками — інтер'єр вашого будинку буде воістину неповторний і індивідуальний. У ньому додадуться нотки тепла і комфорту.\nОригінальні свічки своїми руками можуть стати геніальним сувеніром, що несе в собі практичне призначення укупі з естетичною насолодою. До того ж, виготовлення свічок своїми руками займає небагато часу і коштів, приносячи при цьому неймовірне задоволення як тому, хто їх виготовляє, так і тому, кому їх дарують.\nБагато хто любить ставити свічки на полиці і зберігати їх як сувенір, а хтось запалює і насолоджується спогляданням протягом декількох годин. Ароматизована свічка своїми руками дарує незабутнє задоволення і занурює у світ млості і мрій.\nЯкими ж інструментами і матеріалами необхідно запастися для ручної роботи? Для першого досвіду створення свічки своїми руками підійдуть будь-які підручні засоби.\nОтже, вам допоможуть у роботі: каструля (з метою створення водяної бані), посудину (в якому будете розплавляти віск), палички (одна — для кріплення гнота, а інша — для розмішування воску), а також форма для свічки (посередині форми необхідно проробити маленьку дірочку).\nДля виготовлення свічок своїми руками вам будуть потрібні такі матеріали, як: паперові нитки з 100%-ого бавовни, воскові крейди, прості господарські свічки або недогарки старих свічок.\nА тепер ми розповімо поетапно, як робити свічки своїми руками. Запасіться терпінням і фантазією!\nГніт для свічки\nЩоб у нас Походила правильна свічка своїми руками, їй знадобиться гніт. Його можна виготовити з будь бавовняної нитки, в якій немає синтетичних домішок. Дуже оригінально виглядають свічки з кольоровими муліне в якості гнота.\nІдеальний гніт для свічки з воску своїми руками в кожному випадку визначається індивідуально. Його фактура і товщина залежать від товщини тієї частини свічки, яка призначена для прогоряння. Деякі декоративні свічки своїми руками складаються частково з горючих матеріалів, у таких свічках прогорання підлягає тільки серцевина. У тому випадку, якщо ви відливає свічку з воску, варто взяти товсті нитки і не переплітати їх занадто туго. Для парафінових і гелевих свічок своїми руками необхідно використовувати тонкі туго переплетені нитки для того, щоб від свічок не йшла кіптява. Пам'ятайте ще про одну деталь: при фарбуванні свічки восковими крейдою дрібні стружки можуть не розчинитися у воску / парафіні, забиваючи при цьому гніт.\nПодібних нюансів в роботі багато, тому виготовляючи свічки своїми руками кожен раз необхідно підбирати свій тип гнота методом проб і помилок. Надто товстий гніт призведе до того, що свічка буде надмірно плавитися і дасть кіптява. Занадто тонкий гніт буде без кінця гаснути.\nГніт для воскової або парафінової свічки своїми руками можна заплести кіскою, скрутити мотузочком або зв'язати гачком. Буде краще, якщо перед заливкою свічки ви просочити його воском, проте деякі суміщають ці два процеси.\nФорма для свічки\nДля виготовлення парафінових і воскових свічок своїми руками підійдуть найрізноманітніші форми з пластику та металу. Це можуть бути консервні банки, формочки для виготовлення печива, упаковка від цукерок і йогуртів, баночки з під кремів, а також бокали і чашки, які в стан витримати нагрівання до 100 ° С. Вибір форми для свічок своїми руками обмежений тільки вашою вигадкою. При бажанні навіть молочний тетрапак можна перетворити на витвір мистецтва.\nДля першого досвіду виготовлення свічки своїми руками можна взяти найпростішу форму у вигляді стаканчика від йогурту. Видаліть паперову етикетку — вона може самовозгореться, та й свічка в стаканчику буде остигати швидше і рівномірніше. Рівне в середині дна стаканчика проробляємо дірочку товстою голкою і вставляємо в неї готовий гніт, закріплюючи його з зовнішнього боку вузликом. У місці вузлика у вас буде верх вашої свічки своїми руками — фото наочно показує, що заливка свічки відбуватиметься «догори ногами». Вузлик зменшить текти парафіну, воску або стеарину через дірочку на дні стаканчика.\nПотім укладаємо поперек на стаканчик будь-яку паличку — олівець, пензлик, зубочистку. На ній зав'язуємо інший кінець гнота. Він повинен бути розташований строго по центру в рівному вертикальному положенні, таким чином, ви забезпечите рівномірне горіння свічки своїми руками.\nНаступною справою беремо консервну банку і злегка пріплющіваем її, щоб утворився носик, — так буде зручніше виливати розплавлений матеріал. Складаємо в банку уламки свічок однакової якості. Щоб виготовити воскові або парафінові свічки своїми руками, можна використовувати для расплавкі кухлик або каструлю, які вам не сильно шкода. Ємність повинна потім увійти в каструлю на парову баню. Для роботи можна взяти все, що вам зручно використовувати, за винятком посуду з скла.\nЯк ви вже зрозуміли, перед тим як зробити свічку своїми руками, в каструлі кип'ятитися вода, а потім в неї занурюється ємність з воском або парафіном для расплавкі.\nДля того, щоб у вас вийшли по-справжньому красиві свічки своїми руками, їх необхідно забарвити. Найпростішим і визнаним методом забарвлення свічок є використання звичайних дитячих воскових крейд.\nБільшість доступних барвників, таких як гуаш або акварель, виготовляється на водорозчинній основі. Такі барвники для роботи не підходять, оскільки вони не змішуються зі свічкою, а плавають у ній каламутними пластівцями і осідають на дно. Забарвлення і декорування свічок своїми руками можна робити тільки жиророзчинними барвниками, якими і є воскові крейди.\nУ деяких виходить використовувати для прикраси свічок своїми руками тіні і помаду. Їх, звичайно, можна використовувати, якщо вам не шкода, і ви готові поширити аромат своєї помади по всій кімнаті.\nПри виборі воскових крейд варто зупинити свій вибір на більш м'яких варіантах. Найбільш красиві свічки виходять з перламутрових крейд. Тверді мелки строгаются і плавляться з великими труднощами.\nВибравши крейда, який будете використовувати для свічки своїми руками, перетворюємо його на тертці або за допомогою ножа в стружку і висипаємо в свічкові недогарки, ретельно перемішуючи паличкою.\nДля фарбування свічок у продажу є спеціальні пігменти у вигляді таблеток самих різних кольорів, які можна змішувати один з одним, відмірюючи кількість використовуваного барвника. У результаті використання пігментів можна домогтися декорування свічок своїми руками починаючи від ніжних відтінків, і закінчуючи яскравими фарбами.\nЦією ж паличкою необхідно просочити вузлик гнота з обох сторін стаканчика. Незважаючи на всі обережності, віск або парафін все одно можуть протікати з дірочки, тому форму, в якій буде розташовуватися майбутня свічка з воску своїми руками, варто розмістити всередині іншої ємності, наприклад, консервної банки.\nПісля повної расплавкі матеріалу і стружок можна приступати до заливання свічки.\nЗаготовлену форму необхідно змастити тонким шаром рослинного масла або рідини для миття посуду. Обидва способи діють однаково добре.\nДно форми для свічки своїми руками заливаємо воском і даємо йому якийсь час на те, щоб застигнути. Відразу заливати форму не рекомендується, інакше через дірочку витече досить багато матеріалу. Краще використовувати в роботі акуратне заливання свічки своїми руками шарами. Віск, який просочиться через дірочку, можна заново відправляти на переплавлення.\nРозплавлений віск, пофарбований перламутровими крейдою, дуже красиво переливається. Зате застигла свічка майже не дає блиску.\nПовністю залиту свічку необхідно не поспішаючи остудити при кімнатній температурі. Не треба в поспіху засовувати красиву свічку своїми руками в морозильну камеру холодильника, інакше вона розтечеться нерівномірно, і від її краси не залишиться й сліду.\nЯкщо ви заливаєте свою свічку не методом «догори ногами», то слід залишити трохи воску для заливки поглиблень поруч з гнотом, утворюватися при сушінні свічок своїми руками. Коли температура свічки зрівняється з кімнатною температурою, вузлик на дні розв'язується, і виріб акуратно витягується з форми прямо за гніт.\nЯкщо ви повною мірою засвоїли, як роблять свічки своїми руками, то свічка покине форму досить легко. При виникненні труднощів можна розрізати форму, або відправити її в морозилку на 30 секунд, а потім підставити під гарячу воду на кілька миттєвостей.\nВідріжте зайву частину гнота, залишивши кінчик в 1 см. непривабливі шви від форми можна видалити гарячою водою з під крана. Однак при цій процедурі свічка каламутніє і втрачає свій чудовий блиск. Тому виготовляючи воскові свічки своїми руками, вибирайте форму більш ретельно, перевіряючи її на наявність швів.\nЗнання ароматерапії допомагають виготовляти арома свічки своїми руками. Для цього перед розливанням у віск додають різні есенціальні масла. В принципі для ароматичної свічки своїми руками можна використовувати будь-яке масло, окрім рожевого. Рожеве масло під час горіння змінює свій запах і стає важким і задушливим.\nВи можете зробити декор свічок своїми руками відповідно запаху того рослини, який вони будуть видавати при згорянні. Ефірному маслу м'яти або лавра підійдуть свічки зеленого кольору, а якщо ви додаєте в свічку масло лаванди, то краще забарвити свічку в рожевий або бузковий колір. Ефірні олії кориці або ванілі «попросять» свічок, пофарбованих у теплі тони. Ароматичні свічки своїми руками — це справжнє задоволення від зіткнення з улюбленими запахами в таємничому танці з вогнем, красиво оправлені в оригінальну свічку своїми руками.\nДля виготовлення гелевих свічок своїми руками використовують основу у вигляді желатину і гліцерину. Щоб приготувати таку свічку вам будуть потрібні наступні компоненти: 20 мл води, 2 гр таніну, 35 мл гліцерину і 5 гр желатину.\nНа початку роботи танін розчиняють в процесі нагрівання в 10 мл гліцерину. Потім продовжують нагрівати і змішують складу із залишками гліцерину і желатином. В отриманий прозорий розчин додають танін і доводять всю суміш до кипіння. Тимчасове помутніння розчину поступово зникає. Розчин кип'ятять, поки вода повністю не випарується.\nЗ отриманого розчину формують далі гелеві свічки своїми руками, заливаючи їх у вогнетривку скляну форму. Свічки виходять прозорими і не поширюють диму і запаху при згорянні.\nПри бажанні «тіло» свічки можна забарвити спеціальними барвниками. Гелеві ароматизовані свічки своїми руками виготовляються таким же чином, як і воскові — в розчин перед формуванням додають ефірну олію.\nВиготовлення гелевих свічок своїми руками — дуже захоплюючий процес, який приносить велике задоволення, а сама свічка виглядає вельми незвично і буквально просвічує наскрізь.\nКавові і морські свічки\nНемає нічого простішого, ніж кавова свічка своїми руками. Для її виготовлення в досить велику форму вставляють більш маленьку форму. У утворився проміжок між стінками двох форм засипаються зерна кави, які потім заливаються свічковий масою. Коли маса застигає, стінки обдувають гарячим феном. В результаті такої маніпуляції зайвий парафін стікає, і зерна кави починають добре проглядатися.\nПісля того, як готовий зовнішній шар кавової свічки своїми руками, його ставлять назад у форму і заливають зсередини парафіном або воском іншого кольору.\nІдентичним способом можна виготовити морські свічки, в яких замість зерен кави використовуються морські камінчики і мушлі.\nІдеї для прикраси свічок\nБагатьох хвилює питання як прикрасити свічку своїми руками?\nПо-перше, можна використовувати цікаві форми для заливки свічок для додання їм індивідуальною і неповторною форми. Скляні підставки служать відмінним елементом для декору свічок своїми руками.\nДля прикраси можна використовувати спеціальні наклейки. Якщо ви володієте технікою декупажу — чудово! Однак при цьому слід дотримуватися правил пожежної безпеки та використовувати тільки спеціальні лаки для свічок.\nМожна зробити абсолютно оригінальна прикраса свічок своїми руками, розклавши перед заливкою по краях форми сухоцвіти, черепашки, шматочки кориці або засушених фруктів, насіння. Готову застиглу свічку можна обклеїти корицею або бамбуком. Таке оформлення ідеально підходить для арома свічок своїми руками.\nВикористання пожежонебезпечного декору для вирішення завдання як прикрашати свічку своїми руками повинно супроводжуватися виготовленням тонкого гнота, для того, щоб свічка плавилася лише в середині, не доходячи до країв.\nДля розпису свічок в магазинах продають спеціальні контури і маркери, які не горять, а розплавляються разом з парафіном і воском, тая разом з ними під час горіння гнота.\nДля простоти роботи ви можете використовувати не свічкові недогарки, а спеціальний свічковий гель, парафінові кульки або готові гноти з металевим утримувачем, які також є у продажу. У магазинах можна навіть знайти спеціально розроблений віск для плаваючих свічок.\nЯкщо вам не вистачає власних ідей для виготовлення свічок своїми руками — фото готових виробі можуть послужити вам гарною підмогою для ваших дослідів.\nСподіваємося, що ми змогли цікаво та доступно розповісти, як зробити свічки своїми руками. Бажаємо вам успіхів у цьому прекрасному творчому процесі! Нехай результати порадують вас і близьких вам людей!\nЩо привезти з Китаю на пам’ять: сувеніри з Піднебесної Сашкові ароматичне своїми руками


Знищення мух - Давай отдыхать\nКупівля заміського будинку біля озера спочатку представлялася прекрасною ідеєю і, врешті-решт, мрія купити власне містечко вдалині від міської суєти все ж пересилила. Простенький ремонт і придбання дешевих предметів меблів дозволили проблему з благоустроєм на літо, тільки виникло нове питання.\nМи всією сім’єю з нетерпінням чекали літа, яке, крім приємних теплих днів, доставило і деякі проблеми з мухами. Але, я був впевнений, що хороші засоби легко вирішать проблему з настирливими мухами. Самі можете зрозуміти, мухи, до речі, і в сільській місцевості, де повним-повнісінько тварин — явище звичне, але не для городянина, який звик до комфорту. Скажу чесно, знайти конкретний засіб від мух виявилося важко, з огляду на те, що тільки в одному веб-магазині я нарахував їх більше двадцяти різновидів. Так як знищити комах, подумав я — за допомогою аерозолю, спрею, отруйного харчового кошти? Пошуки в підрозділі порталу кошти для знищення тарганів спантеличили мене. Порадившись зі співробітником магазину, я прийняв рішення, що саме привабливий отрута для комах може впоратися з проблемою ефективніше інших.\nРезультат ми помітили через декількох годин використання — докучливі мухи припинили турбувати, а через день і зовсім зникли. Чудове рішення гострої проблеми обійшлося дешево, але ці гроші додали позитивних вражень від відпочинку на природі.\nУ будиночку довгий час ми не жили, і напевно, зграї тарганів вже змогли відчути себе господарями будиночка. Після закінчення пари днів, проведених в будиночку, стало зрозуміло, що без отрути для виведення тарганів нам не обійтися. Потрібно сказати спасибі індустрії, яка винаходить різні отрути для тарганів, оскільки вже через 5 днів використання спеціального спрея набіги тарганів на кухню були припинені.\nУ разі, якщо купуєте дачу в районі сіл, не забувайте закупитися отрутами від різних комах, тому як виключно в такому випадку можна гарантувати приємний відпочинок. Є, звісно ж, і інший метод боротьби з комахами — задерти вікна і двері, тільки з якоїсь причини я впевнений, що влітку його краще не використовувати.\nПредыдущая записьКакую гостиницу выбрать для отдыха в Калининграде?Следующая записьЧто такое бусидо


Новини Ковеля. - Внесок підприємців-спрощенців до місцевих бюджетів Волині – понад півмільярда гривень\nВнесок підприємців-спрощенців до місцевих бюджетів Волині – понад півмільярда гривень\nТериторіальні громади Волині впродовж січня-вересня 2021 року отримали в розпорядження 516 мільйонів гривень єдиного податку. Це майже на 18 відсотків більше проти аналогічного періоду торік.\nЯк свідчить аналітика, більшість територіальних одиниць області отримали більше надходжень єдиного податку, як торік.\n«Позитивна динаміка надходжень єдиного податку переконує, що мікробізнес, зокрема підприємці-спрощенці, залишається надійним партнером громад. Тому лідерам місцевого самоврядування важливо створити максимально комфортні умови для діяльності малого бізнесу. Легальна підприємницька діяльність і офіційні трудові відносини – основа бюджетної самостійності і спроможності громад», – наголошує в.о. начальника Головного управління ДПС у Волинській області Ольга Ліщинська.\nПосадовець підкреслила, що представники підприємництва можуть розраховувати на якісну консультаційну допомогу в Центрах обслуговування платників, що діють при державних податкових інспекціях.\n«Втім, наразі більш актуальним стає дистанційний форма взаємодії з контролюючими органами. Тому податкова служба пропонує громадянам і бізнесу спілкування через Електронний кабінет, що спрощує процес подання звітності», - зазначає Ольга Ліщинська.


Родинний форум "Сімейка" • Перегляд теми - Хто вибрав ім'я для Вашого янголятка?\nХто вибрав ім'я для Вашого янголятка?\n121 повідомлень • Сторінка 12 з 13 • 1 ... 9, 10, 11, 12, 13\nRe: Хто вибрав ім'я для Вашого янголятка?\nкатюня » 20 грудня 2012, 18:56\nстаршого синочка назвали Андрійко так як родився на передодні свята. А донечку чоловік дуже хотів Жанна я вже і сама була привикла до цього. в животику була Жануся. а коли народилась стала Сніжуся. моя сестра раз промовила а чому не Сніжана буде два в одному малому дуже сподобалось і він захотів Сніжанка.\nwesta » 19 лютого 2013, 23:24\nЯ з дитинства мріяла про синочка Антончика , а коли завагітніла , то по орієнтовно мала б народити в районі 6 травня ( Юрія ). Так всю вагітність і називала синочка. А народилися ми 16 травня , а перед тим (12 травня ) Богдана . Побачила синочка перший раз і зрозуміла , то не Юрчик , а Богданчик .\nLesya29 » 12 листопада 2013, 11:14\nІмя синочкови дав тато Артурчик,тому що ми домовилися як буде дівчинка я назву,а як хлопчик то він....Надіюсь наступне наше чадо буде дівчинка\nLiza » 12 листопада 2013, 16:57\nя дуже хотіла назвати доцю Дарією. мені це ім"я давно подобається - відколи я дізналася, що одна моя дууууууууууже далека родичка так зветься (живе в Бразилії і я її не знаю).\nчоловік мені телефоном повідомив, що в РАГСі записав її Дариною, від чого я ледь не розплакалася. я дуже не хотіла цієї форми імені. а він мені потім пояснював, що Дарина має слов"янське походження, а Дарія - то від якогось там ненашенсього царя по імені Дарій і опше. ну вроді як ближче нам слов"янське походження.\nну ок, змирилася.\nале охрестили малу всеодно як Дарію - сказали священнику, що Дарина, а він оголошував як Дарія - всеодно так, як я хотіла . ще й хрестини співпали з днем ангела - 1 квітня.\nкрім цього імені ми при хрещенні дали ще одне. в сполученні ці два імені мені нагадують мати Терезу. але це не Тереза.\nirinka » 12 листопада 2013, 17:02\nLiza написав: крім цього імені ми при хрещенні дали ще одне. в сполученні ці два імені мені нагадують мати Терезу. але це не Тереза.\nЛіза, а яке якщо не секрет?\nLiza » 12 листопада 2013, 17:11\nтак ото ж, сопствєнно, не пишу, бо не знаю, чи варто розголошувати. вроді існує якась така мисель, що не варто широко розголошувати друге ім"я, чи все "хрещенське" ім"я повністю. точно не знаю, чим це обгрунтовано - чи забобон, чи ні.\ntaranjka » 12 листопада 2013, 17:20\nLiza написав: Дарина має слов"янське походження, а Дарія - то від якогось там ненашенсього царя по імені Дарій і опше. ну вроді як ближче нам слов"янське походження.\nі Дарія і Дарина - одного походження - перського. і означає "переможниця". це жіноча форма імені Дарій. Дарина - ословянізована форма. Італійці кажуть Дора\nа про нерозголошення, то є такий забобон - щоб був таємний янгол охоронець і що ніхто не врік - того й не кажуть друге імя, чи щось таке\nLiza » 12 листопада 2013, 17:31\nДара напевне. ми для наших близьких італійців так і спростили ім"я нашої Дарки.\nолята » 12 листопада 2013, 17:33\nОбидва рази Я. коли народився старший, я зразу сказала, "він - Микола". так звали чоловікового дідуся. він помер рано . від раку. і чоловік, дуже сумує за ним.\nа молодшого я назвала, ще коли він був у животику. я коли йшла в роддом, то вже казал, "Степане, пора вилазити" так звати мого татка. і тепер мій молодший улюбленець у дідуся. я колись в дитинстві вирішила, що синочок має бути Степанком. хоча мій тато катигорично був проти.\nНовенька » 12 листопада 2013, 17:40\nА ми з чоловіком як обирали ім'я для дитинки, то якось з хлопчачим ім'ям визначились швидко. Воно в спску було одне. А от з дівчачим то помордувались. Але я дуже захотіла Євгенію (Женю). (Не знаю чого. Навіть в дитинстві про те ім'я не думала). А коли на УЗД сказали, що дівчинка, остаточно обговорили, ну і чоловік погодився . А потім виявилось, що скоро буде Євгенії, отже доня одобрила


Три життєві уроки «Солодкої Дарусі» Марія Матіос\n«Солодка Даруся» - один з творів, які читаєш на одному диханні, а потім ще й ще повертаєшся до них. Це та річ, після якої довго не можеш сприймати нічого іншого. Марія Матіос нагадує, що всі ми - неповторні, зі своєю (не нами обраною) долею, що раз по раз повертається до нас різними гранями: «.. .життя - то ружа триколірна». Часом людина не витримує спокуси гріха, але за кожну солодку грішну (і не грішну теж!) мить на неї чекає спокута стражданням - ще з Біблії відомий шлях очищення душі: «.бо ніхто, навіть Бог, не любить, коли людина жиє - і лиш тішиться. Людина, поки на землі, мусить страждати».\nКомпозиція твору незвичайна. Авторка поступово розкриває перед читачем трагедію Дарусі, починаючи з натяків-деталей, які змушують уже з перших рядків пройнятися долею героїні. Цілий ряд символічних образів («конфетки», револьвер, річка Черемош, церква, ружі) спонукають до глибоких роздумів. Особливе місце посідають діалоги-вкраплення. Це не просто сільські пересуди, а вічна суперечка доброго і злого начал у людині, пошук істини, спроба зрозуміти самих себе, осмислити сенс свого буття на землі, розмежувати гріх і кару, правду і кривду.\nХоча письменниця змальовує події ще минулого століття, проблеми «Драми на три життя» - вічні. Це й розгрішення через страждання, і спроба зберегти чистоту душі в нашому жорстокому світі, і зв’язок долі маленької людини з історією народу, і проблеми бездержавної нації.\nЛюдське життя - мить. Ця думка не нова, та завжди актуальна. Отож, застерігає авторка, живи і пам’ятай про це, бо «ніколи не рано думати про завтра. Боятися Бога за щось друге треба.». За що ж? Можливо, за те, що наше життя не належить лише нам: воно визначає долю нащадків (кажуть, до сьомого коліна.).\nУрок 1-й: «Нікому так не є погано, як нашим ворогам, коли нам добре...». Давні варварські інстинкти, за твердженням З. Фройда, не зникають у небуття, вони лише переміщуються зі свідомості в несвідомість. І дрімають там, прориваючись назовні в екстремальних ситуаціях. Для селянина, з його розміреним ритмом життя, в якому все відомо наперед (коли порати худобу, садити, косити, коли й що святкувати, а коли йти до церкви), екстремальною стає кожна несподіванка, надто ж усе те, що важко зрозуміти. Ось тоді й прокидається у простій, загалом незлій, людині оте сатанинське начало. Хоча «.жоден сатана не має такої сили, як прості люди у час заздрості, ненависті й помсти». Марія Матіос розкриває і цей бік ментальності українця. За давнішні образи Параска Данилючка, «ласа на чуже добро», збирається відновити справедливість на світі: «...мало я через тих Куриків набідувалася? То чого їхнє добро мають розібрати чужі люди?».\nНіхто в селі не може пояснити, чому зло облюбувало рід Ілащуків: «Може, докладена стріха винна, а може, судьба так писана.». Та не простили люди щастя ні батькам Михайла, ні йому самому, ні його дитині, як не зрозуміли (чи не хотіли зрозуміти?) чистоти, щирості його стосунків з дружиною, хоча, радше, не могли повірити в них: «Між собою на «ви» звертаються». Це в їхньому селі не диво, коли б вона просто на «ви» казала, як усі інші ґаздині. А то ж говорить, ніби те «ви» смакує, і пережовує, і розгладжує, і перекочує між зубами, як солодку афинку чи ожину».\nУсе розуміє Даруся, усе знає, що в селі відбувається («.у сільраді за таким розумом у книжку дивляться, а Даруся все у своїй голові тримає»), от лише люди цього не хочуть помічати. Мовчання - то її самозахист: «З курми вона говорить краще, ніж із людьми», «.з людьми вона не хоче говорити, бо тоді вони можуть дати їй конфету». «Конфета» - ось перший натяк на пояснення епітета солодка. Відразу ж це слово сприймається як символ неминучості, невідворотності й непереробності біди. Згадується, що цукерка часто уособлює підлість, нечисті наміри, сумнівні обіцянки. Вона стає символом зла стосовно довірливих, безправних істот (іноді й цілих народів). Відчуття це постійно наростає й міцніє, а тому, коли автор урешті доводить читача до вирішальної події в долі Дарусі, приходить усвідомлення святості її.\nЛише одна людина - Іван Цвичок - «Чудний та дурнуватий, ...чоловік-зайда» - зміг знайти шлях до Дарусиного серця, викликати в неї знову довіру до людей. Їхні стосунки розвиваються так стрімко, що вже забриніла тоненька надія побачити Дарусю щасливою: ось веде вона Івана на цвинтар до тата, а згодом - найгучніший резонанс у Черемошнім: «Цвичок вів попід руку солодку Дарусю на автостанцію». Ці двоє, відштовхнутих громадою, бо були не такі як усі, змогли порозумітися. Але. Не чужа влада чи зайди-завойовники, а свої ж таки люди, сусіди, вбили навіть надію на щастя. «Людська зависть - гірша, як слабість.».\nУрок 2-й: «Життя, мабуть, як і люди, - мстиве за радість». Змалку ми чуємо, що Бог усе бачить. Він є свідком наших добрих справ, знає й про негідні вчинки. От тільки карає не завжди безпосередніх винуватців. І не розуміють тоді люди, чому світ такий несправедливий. А може, щасливе життя взагалі неможливе на землі? Інакше, чому в очах старих людей з’являється чи то осуд, чи то співчуття, коли вони бачать безтурботне щастя молодих? І от ще одна символічна деталь постає в романі - танець «гора-маре»: «Ні, це не весільний танець - це жорстокий, нелюдський припис всевишніх сил про неможливість вийти на лінію наперед визначеної тобі долі»... І здається людям, що «...Бог не любить, коли людина жиє - і лиш тільки тішиться».\nСправжній відчай чуємо у словах Матронки: «Що я завинила Богові, що він прислав сьогодні мені в хату мого ката? Я думала, що за мої муки мій кат давно зогнив, а він мені сьогодні з моєї дитини ворога зробив?...».\nНесправедливість світу породила несправедливість матері у ставленні до рідної дитини: «Краще би я була струїла в утробі таку нечисть чи родила німою. - зло сказала увечері Матронка...». Чи не це материнське прокляття матеріалізувалось: «Даруся все чує і все знає, лише ні з ким не говорить. Вони думають, що вона німа. А вона не німа. Даруся просто не хоче говорити?». З якої страшної миті в дитинстві, котру Даруся ніяк не може пригадати, в її голові закарбувалося, що «слова можуть робити шкоду».\nЗапізнилося й покарання за мародерство: «Калиняка годованці чужі - крадені - сорочки у віно дала, думала, що люди забули, чиї то сорочки. Люди, може й забули. Але Бог усе видить і все пам’ятає. То та годованка- приймачка скидала всі свої діти ще до трьох місяців.». По-дитячому невинно звучить Михайлове зізнання: «Я перший раз у житті крав. - Я став злодієм - і Бог мене не карає. Чому?».\nТа жоден гріх легко не минається, навіть вимушений. Гріхи доньки й батька мали одне покарання - смерть матері. Але спокутувати ті гріхи довелося дитині: «Відтоді Даруся втратила голос». Ні, не дурною була Даруся, а аж занадто розумною на 10 рочків! Покірно несла свій хрест усе життя, очищала душу в стражданні: і тілесному, і душевному. Але біль фізичний вона намагалася долати (можливо, для того, аби він не міг заглушити страждання душі): закопувала себе в землю, заходила у воду, лікувалася травами.\nМовчання Дарусі - це спокута за дитячий гріх: «Це ж які муки треба витримувати, щоби таке життя жити. Не могли заплакати-заридати, викричатися, засміятися, а бути живою мумією і мати в голові велику, як від кулі, рану і не могти про неї говорити, а лише думати, думати. Другий би давно забув, а вона бідна карається, як та великомучениця Катерина.».\nА їй же «.над усе хочеться жити на цьому світі, такому веселому, такому кольоровому і запашному». Даруся була залюблена у життя. Вона не лише вміла бачити прекрасне, а й намагалася зробити світ привабливішим: вирощувала квіти, плекаючи їх, як малих дітей, перев’язувала весільними стрічками гілля груші... Саме все життя страждаючи, переймалася чужим болем: «Дарусі стало шкода Славка, що міг від гори ліки згоріти ні за цапову душу, і вона увечері віднесла останнє червоне яблуко із своєї пивниці і мовчки подала Марії».\nВажко не погодитися з думкою критиків про те, що Даруся є майже біблійним образом, варіантом Христа та його Голгофи.\nУрок 3-й: «Надійшли такі часи, що колісниця їде - і людини не бачить»\nДуша де? Душі нема.\nЇї розірвали гноми.\nКрай церкви сидить сатана\nНа поржавілім дзвоні.\nА в пеклі, в магнітних кругах.\nВін бродить і душу збирає,\nЗбирає її по шматках —\nОдної шматинки немає.\nРічка Черемош, по обидва боки якої «гніздилися двоє гірських сіл з однаковою назвою - Черемошне», - ще один сумний образ-символ у романі. Символ вікової роз’єднаності України, наслідки якої ми пожинаємо й сьогодні. «Споконвіків мешканці обидвох Черемошних говорили майже однаковою материнською мовою, і однаково складали руки до однакового «отче нашу», в один і той же день святкували Різдво і Великдень, і навіть одяг у них був схожий, і клятьби, і подяки, лиш віталися люди по два боки ріки трохи інакше, ото майже і вся різниця.\nАле час від часу їхня дідівщина переходила від однієї держави до іншої, мовби безвольна жінка в руки більш удатного чоловіка». Хто тільки не топтав українську землю: і румунські «грубі свинські постоли», і «наваксовані до блиску німецькі чоботи та найболючіше вдавлювали її московські «розбиті чоботи» й «постоли з березової кори».\nВід румунів терпіли «букові палиці-сороківниці» за непослух і небажання «ворбешти романешти». «Німці стояли в селі недовго і великої шкоди людям не зробили». Після приходу і перед відходом збирали людей коло церкви. Відразу ознайомили з новими порядками: священик щонеділі правитиме службу, людям повернуть право раз на тиждень легально спілкуватися зі своїми родинами з другого боку ріки; у село приїжджатиме німецький лікар. Кожен завойовник відкривав свою школу, розуміючи важливість «правильного» виховання молоді для утвердження своєї влади.\nСовіти «...ще не встигли прийти, а слава іде перед ними. Тамто на Україні який голод був, а вони нам про це сказали? Не сказали. Переказували люди з Ґаліції, що стільки звідти самих ґаздовитих людей забрали у світ, і навіть фамілія не знає, де вони й що вони. То хто буде дихати на них рівно?».\nРадянські комісари не збирали людей біля церкви. Діяли своїми, безвідмовними, методами: «У неділю, коли люди виходили з церкви, їх півколом оточили військові зі зброєю. Від дзвіниці де самого ґанку сільради на другому боці дороги також стояли озброєні солдати, утворюючи живий коридор». «Доправляли людей у сільраду, не випустивши ані одну душу». Так проводилася колективізація. Нова влада не гаяла часу на умовляння. Вибір був «великий»: або колгосп, або виселення.\nЯк колись румуни, заборонили «Просвіту». Невільно було навіть рідної пісні заспівати. «Іванна з Василем доспівалися про червону калину такої, що у Сибір їх вивезли і дотепер їх там тримають». Чи не з тієї ж причини, з якої замовкла вся Україна, перестала говорити й Даруся? Недарма ж Гершко був переконаний, що в такі часи «ніж говорити, що думаєш, краще у дримбу грати».\nНебагатослівно, але вкрай виразно подано образ представника влади - уповноваженого від районного МДБ майора Дідушенка. Ось кілька промовистих деталей, які створюють перше (й остаточне) враження про нього: «Кімнатою ходив старший офіцер, перекидаючи з руки в руку револьвер»; «...показав револьвером на стіл з єдиним листком»; «...погладив дитину револьвером по голові». Револьвер, цей невід’ємний атрибут нової влади, - основний засіб впливу на свідомість мас. Який цинізм, зневагу чуємо у словах Дідушенка: «...люди добровільно побажали йти до колгоспу».\n«Терпляча» радянська влада жорстоко карає всіх непокірних, називаючи народних месників бандитами. Пекучим болем озиваються в душі рядки «дехто здався з людською поміччю». Яка сила примушує людину віддавати на поталу чужинцям своїх односельців, сусідів, знайомих з дитинства? Чи не все та ж чорна сатанинська заздрість, мстивість? Підступність, обман, нечувана жорстокість - ось три кити, на яких трималася радянська влада. За рік перебування в Черемошному совіти в невідомому напрямку вивезли десять родин. Куриків забрали вночі, як злодіїв. І ніяких пояснень. Мимоволі селяни вдаються до порівняння: «Та румуни наперед би злодія перед людей вивели, та вибили би добре, а потому в тюрму би брали. А Курики ж нічого не крали, лиш вірно їм служили».\nНа зміну одній владі приходила інша, мирні дні збурювала війна, та основа життя залишалася непідвладною нікому: люди народжувались і вмирали, садили і збирали врожай. Бо, напевне, саме це і є основним призначенням людини на землі...