Створено: Четвер, 02 лютого 2017, 12:54 | Друк\t| E-mail\t| Перегляди: 2885\nМета і завдання студентського самоврядування\nМетою студради є створення умов для самореалізації особистості студентів і формування у них організаторських навичок, лідерських якостей, відповідальності за результат своєї справи.\nДіяльність секторів студентського самоврядування спрямована на удосконалення навчального процесу, підвищення його якості, забезпечення виховання культури студентів, зростання у студентської молоді соціальної активності.\nОсновні завдання секторів студради\nАктивізувати діяльність студентства на проблемах навчального закладу.\nСприяти виявленню лідерів серед студентів, створення умов для реалізації їх організаторських здібностей, інтересів, можливостей.\nКоординувати діяльність кураторів академічних груп, студентських активів.\nАктивізація залучення студентів до життя коледжу, сприяння їх участі в управлінні навчальним закладом і вирішенні питань студентського життя.\nВироблення в представників студентського самоврядування навичок управління і комунікації.\nЗабезпечення участі у самоврядуванні та житті коледжу студентів всіх вікових категорій.\nКонтролювати за навчальною, трудовою і виконавчою дисципліною студентів, оперативне реагування на її порушення.\nЧерез діяльність самоврядування сприяти формуванню у студентів активної громадянської та життєвої позиції, високої правової культури.\nПоширювати в навчальному закладі принципи демократії, особистої свободи та відповідальності кожного студента.\nСприяти взаємодії адміністрації коледжу, викладацького складу з студентством навчально-виховного закладу, можливості залучення до управління закладом формальних та неформальних студентських лідерів.\nЗаохочувати молоде покоління до здорового способу життя, запобігати з боку студентів правопорушень, вживання алкоголю, тютюнопаління.\nПоложення про студентську раду Коледжу Подільського державного аграрно-технічного університету\n1.1.Студентська рада у коледжі Подільського державного аграрно-технічного університету є найвищим виконавчим органом студентського самоврядування, робота якої спрямована на розвиток студентської ініціативи та дисципліни.\n1.2.Сектори студради створюються на добровільних засадах за ініціативою студентів і є складовою громадського самоврядування Коледжу ПДАТУ.\n1.3. У своїй діяльності сектори студради керуються чинним законодавством України, рішенням Міністерства освіти, науки, молоді та спорту, Міністерства аграрної політики та продовольства України, Статутом коледжу, даним Положенням.\n1.4.Робота студради взаємодіє з адміністрацією та педагогічним колективом коледжу.\n1.5.У студентському самоврядуванні беруть участь здібні, активні, дисципліновані студенти, які навчаються за денною формою навчання. Кожен студент має право обирати і бути обраним до секторів студради.\n1.6.Перелік повноважень секторів визначається Положенням про студентську раду в Коледжі ПДАТУ та узгоджується із директором коледжу.\n1.7.Студрада коледжу створена з метою забезпечення реалізації й захисту прав та інтересів студентів, із організацією навчально-виховного процесу, соціально-побутового та культурного життя студентів.\n1.8. Засідання активу проводяться за планом на 2012-2013 навчальний рік, розроблений керівником студради, який включає теоретичні питання, практичні заняття, активні форми роботи. Діяльність відзначається чіткістю й конкретністю планування. Засідання проходять щотижня ( у понеділок).\n1.9.Основною метою створення студради є бажання об’єднати студентів для добрих і корисних справ, формувати особистість людини, її самостійність, розширити діапазон діяльності педагогічних і студентських колективів, можливість їх співдружності, творчого пошуку, ініціативи, а також покращити інформованість студентів щодо життя коледжу.\n1.10.Сектори студради є вільними від втручання партій та рухів, громадських і релігійних організацій; не володіють правами юридичних осіб.\nСтруктура і організація роботи\nВищим органом студентського самоврядування є загальні збори студентів коледжу.\n- ухвалюють Положення про студентське самоврядування у навчальному закладі, у якому визначається структура, повноваження та порядок обрання виконавчих секторів студентського самоврядування, порядок звітності та інформування студентів про поточну діяльність секторів студентського самоврядування;\n- формують і затверджують склад виконання сектору студентського самоврядування та обирають його голову, заступника, секретаря;\n- визначають порядок обрання представників із складу студентів до студради;\n- розглядають найважливіші питання життєдіяльності студентів, окреслені основними завданнями секторів студентського самоврядування.\nвносить пропозиції на розгляд загальних зборів щодо перспективних напрямів роботи;\nрозробляє план заходів на один навчальний рік і затверджується адміністрацією коледжу;\nутворює необхідні сектори за напрямками роботи («Знання», «Право», «Прес-центр», «Дозвілля», «Гарт», «Еколог», «Контролер чистоти і якості»).\nЗасідання студентської ради проводяться щотижня, у понеділок.\nЗасідання студентської ради проводить керівник студради або голова за його дорученням, заступник. Хід засідання фіксується протоколом, який підписується головою (заступником) та секретарем. Секретар студради веде протоколи засідань, веде облік виконання рішень, відповідає за документообіг.\nПрава та обов’язки голови студентської ради Коледжу ПДАТУ\nГолова студентської ради має право:\nвідвідувати збори педагогічного колективу;\nразом із керівником студентського самоврядування планувати виховну роботу;\nвисловлювати свої думки з усіх питань життя коледжу;\nзахищати права та гідність студентів;\nконтролювати відвідування студентами заняття за навчальним планом;\nконтролювати дотримання правил внутрішнього розпорядку навчального закладу та студентського гуртожитку;\nбути організатором культурно – масових заходів та годин національного виховання, різних акцій,проектів тощо;\nналежно представляти студентський колектив коледжу в інших навчальних закладах та громадських організаціях;\nзвітувати дирекції навчального закладу на надання пропозицій по вдосконаленню навчально - виховного процесу;\nмає право ініціювати зміни, що покращать навчання та дозвілля студентів;\nконтролювати роботу керівників секторів студентського самоврядування.\nГолова студентської ради зобов’язана:\nвиконувати вимоги Статуту коледжу;\nпланувати, координувати,контролювати роботу секторів;\nзвітувати про роботу студентського самоврядування;\nпроводити зустрічі та бесіди із членами секторів;\nконтролювати роботу старост груп;\nскликати чергові засідання студради.\nПовноваження голови студентської ради припиняються у разі :\nколи передає свої повноваження іншим особам;\nПрава та обов’язки заступника студентської ради\nЗаступник голови студентської ради здійснює роботу по активізації діяльності секторів, контролює виконання рішень і засідань студентського самоврядування. У разі відсутності голови виконує його обов’язки.\nЗаступник голови студентської ради обирається з числа членів секторів. Така людина повинна мати високі моральні якості, забезпечувати ефективну й повноцінну діяльність студради та старатися на благо коледжу.\nСекретар студради організовує контроль за виконанням рішень, веде протоколи засідань і виступає з повідомленнями про виконання рішень. Голова та секретар відповідають за збереження документації органу студентського самоврядування.\nСектор – це організація 2-3 студентів , які виконують окреме завдання покладене на них, відповідно до їх навичок і можливостей .\nВиди секторів :\n«Контролер чистоти і якості»\nРозподіл обов’язків за секторами\nРобота сектору полягає в проведенні заходів , які могли б підвищити знання студентів , що з певних причин відстали в навчальному процесі .Керівник сектора має право :\nвносити пропозиції із запровадження новітніх форм навчання у коледжі;\nпроводити рейди – перевірки якості знань студентів;\nбрати участь у комісії із невстигаючими студентами ;\nконтролювати відвідування занять ;\nздійснювати стягнення за пропуски занять та систематичні спізнення без поважних причин;\nзабезпечувати інформування через настінні газети ;\nспівпрацювати з сектором «Право».\nКерівник та заступники з правової роботи зобов’язані :\nспостерігати за відвідуванням занять студентами і запобігати пропускам ;\nконтролювати чергування викладачів у навчальному закладі та гуртожитках;\nконтролювати чергування академічних груп у коледжі ;\nконтроль за дотриманням студентами належного порядку , культури поведінки та дисципліни у коледжі;\nкоординувати роботу дисциплінарної комісії ,проводити її засідання ;\nконролювати «швидкість руху» і «тону звуку» у коридорах;\nорганізовувати та проводити правовиховні заходи.\nЦя група студентів складається з художників , кореспондентів , фотографів та операторів. Робота сектору полягає в донесенні інформації про всі заходидо кожного вихованця навчального закладу, які організовує і проводить студентська рада. Прес-центр займається :\nоформленням стінгазет , оголошень , плакатів , малюнків;\nвведенням і зберіганням основної документації студради;\nслідкує за станом матеріалів на стенді « Школа успішного лідера »;\nготує разом із сектором «Знання» матеріал для інформаційних\nспільно з керівником готує дописи в місцеву пресу про роботу та досягнення студентського самоврядування ;\nзбирає й проводить анкетування на наболілі теми ;\nзнайомить із новинками технічної , науково популярної та фахової літератури;\nзабезпечує участь студентів у ремонті посібників ;\nготує фоторепортаж про життя студради;\nведе облік і заносить всі хороші справи і досягнення студради в книгу «Літопис студентського самоврядування», яку можна використовувати для складання звітів про роботу за рік;\nполіпшенням іміджу коледжу .\nРобота сектору полягає в проведенні різних спортивних акцій , турнірів , туристичних змагань .Голова сектору повинен мати організаційні здібності, хорошу фізичну форму та бути прикладом для інших студентів.\nЧлени сектору зобов’язані :\nдопомагати викладачам фізичного виховання , керівникам гуртків у проведенні спортивних заходів ;\nзабезпечувати участь команд коледжу у спортивних змаганнях ;\nспівпрацювати з медичним працівником коледжу у проведенні заходів ;\nорганізовувати пропаганди здорового способу життя , залучення дітей до участі в походах , екскурсіях ;\nініціювати проведення спортивних змагань із студентами інших навчальних закладів;\nздійснювати нагляд за фізичною формою дітей.\nГолова сектору повинен бути обдарованою дитиною в культурному плані. Члени цього сектору мають бути творчими людьми . Робота вимагає:\nвідвідувати години національного виховання, вечори відпочинку ;\nорганізовувати і проводити дозвілля студентів, цікаві конкурси, огляди, вернісажі культурно – просвітницького характеру ;\nзалучати студентів до різних заходів;\nвипуск стінгазет ;\nучасть і активність у доброчинних акціях, благодійницьких проектах різного спрямування ;\nорганізовувати зустрічі з людьми різних сфер діяльності;\nскладати умови й номінації для змагань у сфері творчості й дозвілля;\nзнаходити засоби для нагород , подяк тощо.\nЗавдання та обов’язки сектора:\nбути природолюбивою людиною ;\nпідтримувати належний екологічний стан під час занять ;\nнагляд за прибиранням території навколо навчального закладу ;\nзберігати та примножувати зелені насадження на території коледжу ;\nорганізовувати акції озеленення;\nсприяти активізації роботи екологічних студентських груп;\nзбільшити дизайн квітників на території навчального закладу;\nрозвивати відповідальність за стан оточуючого середовища.\nСектор «Контролер чистоти та якості»\nРобота сектору полягає в підтриманні чистоти , порядку в навчальних корпусах, аудиторіях, лабораторіях та в гуртожитках. Керівник та члени сектору беруть на себе обов’язки :\nведення обліку санітарного стану аудиторій , житлових кімнат гуртожитку ;\nорганізовувати та контролювати чергування в навчальному закладі ;\nзалучати студентів до естетичного оформлення вестибюлів , кімнат у гуртожитках;\nдотримання санітарно – гігієнічної культури , чистоти приміщень .\nСтудентське самоврядування коледжу ПДАТУ створюється під завдання, під мету, під певну діяльність і передбачає здійснення різноманітних доцільних справ. Важливо, щоб шляхом лідерства, шляхом відповідальності пройшла якнайбільша кількість студентів. Важливо, щоб кожна справа мала свій орган самоврядування, і щоб поступово від разових акцій можна перейти до системної роботи. Довіра, уміння вступати у продуктивні комунікації, відповідальність, чітко постановка завдання, колективний пошук засобів для його розв’язання, аналіз досягнутого – от зміст діяльності студентської ради.


Скільки калорій потрібно? - Фітнес\nВи коли-небудь зупинялися, думаючи про те, скільки ви їсте протягом дня? Якщо ні, то ви з подивом виявите, що більшість чоловіків не споживають потрібної кількості калорій. Занадто багато калорій може призвести до ожиріння, а недостатня кількість може спричинити інші проблеми, тому давайте розглянемо цю річ, яка називається „калорією“.\nКожен алімент містить калорії, що живлять організм (крім води), але для того, щоб насолоджуватися здоровою дієтою, потрібно споживати належну кількість. На жаль, кожна людина вимагає різної кількості енергії.\nЩоденне споживання калорій залежить від багатьох факторів: ваги, зросту, статі, віку та загального рівня рухливості протягом дня. Очевидно, що зростаючим і підтягнутим чоловікам потрібно більше калорій, оскільки їх, так би мовити, більше для палива, і, коли люди старіють, потреба в багатьох калоріях зменшується.\nКалорії, незважаючи на те, що є життєво важливим елементом життя, також можуть завдати шкоди людському організму. Доктор Річард Вайндрух, професор медицини Університету Вісконсіна, виявив, що зменшення споживання калорій уповільнює старіння. Дослідження, проведене на щурах та мавпах, показало, що обмеження споживання калорій може зменшити пошкодження тканин вільними радикалами - одну з основних причин старіння.\nТо що таке корисна кількість калорій?\nПо-перше, важливо розуміти, що організм перетворює білки, жири та вуглеводи в калорії. 1 грам білка або вуглеводів дорівнює 4 калоріям, тоді як 1 грам жиру утворює 9 калорій. З огляду на це, жирна їжа, очевидно, багатіша на калорії, ніж нежирна їжа. Але не обманюйте; тільки тому, що щось худне, що не означає, що багато їсти - це здорово.\nНавіть білок може бути шкідливим для здоров’я, якщо ви їсте занадто багато його відразу. Чоловічий організм може обробляти лише 40 грамів білка за один прийом їжі - все, що вище, зберігається як жир. Майте це на увазі при розробці здорової калорійної дієти.\nКалорії повинні надходити з 55-60% вуглеводів, 25-30% білків і 15-20% жиру. Зазвичай люди повинні отримувати щоденну дозу калорій за 4-6 прийомів їжі, але культурні та робочі обмеження навчили нас їсти 3 великі, що є не найкращим способом.\nПомірно активні чоловіки - чоловіки, які виконують якусь фізичну активність 3-5 разів на тиждень - потребують від 2500 до 3000 калорій на день, залежно від вищезазначених факторів.\nщоденне споживання калорій\nІснує багато способів визначення особистого добового споживання калорій, один з яких називається формулою Харріса-Бенедикта. Це найпростіший спосіб розрахувати базальний рівень метаболізму (BMR). Це враховує стать, масу тіла (у кілограмах), зріст (у сантиметрах) та вік. Формула працює наступним чином:\n* Зверніть увагу, що 1 кілограм = 2,2 фунта; 1 фут = 30 сантиметрів\nBMR = 66 + (13,7 х ваги в кг) + (5 х висоти в см) - (6,8 х віку в роках)\n1- Чоловік: 66\nдва- Вагою 75 кілограмів: (13,7 х 75) = 1027,5\n3- 175 см заввишки: (5 x 175) = 875\n4- 28 років: (6,8 х 28) = 190,4\nДодайте кроки 1-3 та відніміть крок 4 із загальної суми, яка повинна становити 1778,1.\nНарешті, вам потрібно врахувати множник активності. Чим активніший чоловік, тим більше калорій йому буде потрібно.\nСидячий = BMR X 1,2 (мало або взагалі не виконується)\nЗлегка активний = BMR X 1.375 (легкі вправи 1-3 дні на тиждень)\nПомірно активний = BMR X 1,55 (помірні фізичні вправи 3-5 днів на тиждень)\nДуже активний = BMR X 1,725 (важкі фізичні вправи 6-7 днів на тиждень)\nНадзвичайно активний = BMR X 1,9 (важкі щоденні вправи)\nУ цьому випадку, якщо самець з наведеного вище прикладу помірно активний, візьміть 1778,1 і помножте на 1,55. Це збільшує кількість калорій до 2756 щодня.\nпотрібну кількість калорій\nВся ця інформація може трохи заплутати, тож ось приклад того, що потрібно їсти середньому чоловікові, щоб отримувати здорові 2700 калорій щодня. (Просто видаліть або додайте подібні продукти, щоб змінити загальну кількість калорій.)\n3 млинці з & frac14; скляний сироп: 410 кал. (давайте полегшимо це)\n1 склянка апельсинового соку: 112 кал.\nГранола в барі: 140 кал.\nЙогурт з низьким вмістом жиру (8 унцій): 140 кал.\nРулет з грудей з індички (цибуля, помідор, салат тощо): 530 кал.\nСхідний салат: 110 кал.\nV8 (8 унцій): 50 кал.\nБілковий коктейль (8 унцій. 2% молока з 1 бананом): 550 кал.\nФіле підошви (в паніровці з яйцем, 4 унції): 380 кал.\nКоричневий рис на пару: 160 кал.\nКапустяний салат: 70 кал.\n1 (6 унцій) банка тунця з нежирним майонезом (2 столові ложки) і цибулею: 150 кал.\nОбід повинен містити більше калорій, ніж вечеря. Західні культури роблять вечерю найбільшою їжею за день. Це нелогічно, оскільки вечері відбуваються, коли закінчується день - коли тілу не потрібно багато енергії. Наскільки вимогливим може бути перегляд телевізора після 18:00?\n12:00 до 18:00 - це найвимогливіший час доби. Саме тоді чоловіки найактивніші на роботі. З цієї причини обіди повинні містити найбільшу кількість калорій та вуглеводів, ніж будь-яка інша їжа протягом дня.\nКрім того, вечеря традиційно є останнім прийомом їжі протягом дня. Знову ж таки, це неправильно. Навіщо переживати період голоду перед наступним прийомом їжі, тобто сніданком? Коли організм переживає тривалі періоди голодування, рівень водню змінюється, що призводить до того, що після кожного прийому їжі зберігається більше жиру, і, як уже зазначалося, певні поживні речовини автоматично зберігаються у вигляді жиру при споживанні у великих кількостях. Саме такий різновид неправильної дієти є, мабуть, основною причиною ожиріння в Північній Америці.\nХарчуватися регулярно (випас худоби) корисніше, ніж їсти кілька разів протягом дня (смачно).\nЯк можна досягти такої точної дієти? Найкращий спосіб - купити книгу 'Підрахунок їжі'. Такі книги коштують близько 7 доларів, але є справжніми рятівниками. Більшість з них показують вміст калорій, білків, жирів та вуглеводів загальних норм.\nДеякі навіть включають такі популярні фірмові продукти, як McDonald's або Taco Bell. Людина повинна записати кожну з’їдену річ протягом одного дня, а потім за допомогою книги визначити якість свого раціону.\nРозрахувати та відстежувати щоденне споживання калорій не так складно, як здається. Багато чоловіків вважають, що вони харчуються здорово, поки не купують книгу про кількість їжі і не обчислюють щоденне споживання поживних речовин. Одного разу цього достатньо, щоб вразити вас реальністю. Багато з нас погано харчуються, не знаючи про це, тож зробіть собі послугу і принаймні один раз у житті розраховуйте щоденне споживання калорій - ви не пошкодуєте.


Найдорожча сумка для ноутбука - 25 Квітня 2013 - DVI\nСубота, 20.07.2019, 13.03.32\nГоловна » 2013 » Квітень » 25 » Найдорожча сумка для ноутбука\nДумаю, ціни ноутбуків, смартфонів і планшетів, нехай вже навіть дуже високі, нікого зараз не дивують. Ювеліри та дизайнери всіх мастей прикрашають такі пристрої золотом і дорогоцінними каменями, підвищуючи, таким чином, ціну девайсів до небес.\nАле ось сумка для ноутбука за 11 мільйонів доларів США? Це щось новеньке.\nТака сумка не може бути звичайною, тим більше, що створила її компанія Coverbee, відома ювелірна контора.\nНа цю сумку для ноутбука пішло близько 8800 вручну огранених діамантів. Крім того, верхня частина сумки прикрашена хутром соболя. Як відомо, зараз хутро соболя подорожче буде, якщо за вагою порівнювати.\nСамо собою, така сумка повинна ще й охоронятися, оскільки її легко втратити з уваги, після чого заповзятливий злодій зможе полегшити ваш стан на 11 мільйонів доларів США. На жаль, поки невідомо, кому продана була ця сумка, але зрозуміло, що придбав її людина небідна.\nНайцікавіше, що в цьому випадку сумка коштує в багато десятків (навіть сотень і тисяч) разів більше, ніж найдорожчий ноутбук (звичайно, якщо його теж не наділити в золото та дорогоцінні камені). Треба думати, поява такого ноутбука - справа часу, і яка-небудь ювелірна компанія вже працює над створенням належного пристрою.


Поліцентризм сучасного світу: методика виявлення світових лідерів — Науковий вісник НГУ\nМета. Розробка методики виявлення лідерів сучасного світового розвитку на підставі ранжування претендентів за ключовими показниками, що відображають стан і тенденції їх розвитку.\nМетодика. Розроблена методика виявлення світових лідерів ґрунтується на чотирьох критеріях: економічний потенціал країни; можливості впливати на інші країни та розвиток світової економіки в цілому; ефективність використання наявного потенціалу; інноваційність країни. В основу розрахунку Глобального індексу лідерства покладено співставлення відповідного показника по кожній країні з найкращим показником у світі та коригування його на ваговий коефіцієнт. Сума отриманих результатів і покаже Глобальний індекс лідерства.\nРезультати. На підставі проведеного аналізу виявлено, що беззаперечними економічними лідерами сучасного світу є США та ЄС, які мають практично однакове значення Глобального індексу лідерства. Однак, за рахунок монолітності, позиції США більш виграшні. На роль лідерів також можуть претендувати Китай і Німеччина. І хоча Китай поки-що поступається США та ЄС, динаміка розвитку його економіки та масштаби впливу на світ дають підстави прогнозувати його наближення до лідерів. Навпаки, Росія та Індія поки-що можуть претендувати лише на роль регіональних лідерів, а не світових.\nНаукова новизна. Запропонована оригінальна методика розрахунку Глобального індексу лідерства, що ґрунтується на ранжуванні країн за показниками питомої ваги ВВП країни, експорту товарів та обсягу прямих закордонних інвестицій у загальносвітових показниках, а також показниками ВВП на душу населення та Глобального індексу інноваційності.\nПрактична значимість. Результати дослідження можуть бути використані для виявлення тенденцій у змінах світових лідерів і прогнозування на цій підставі можливих напрямів загострення суперечностей.\nTags: моделі світової економіки • поліцентризм • світові економічні лідери • Глобальний індекс лідерства\nТрансверсальний характер поліпарадигмального освітнього простору - 15/07/2020 18:56\nВи тут: Головна Архів журналу за випусками 2020 Зміст №3 2020 Поліцентризм сучасного світу: методика виявлення світових лідерів


Все, що я хотів, — це зробити Колумбію краще (с) Пабло Ескобар - про туризм\nЯкось прочитала в Esquire "Правила життя" Пабло Ескобара. Там дуже цікаво розповідали про Медельїн. Пам'ятаю навіть у твіттері так і написала: "Хочу в Медельїн". І як за помахом чарівної палички у Люфтганзи через тиждень розпочався розпродаж квитків у Південну Америку, і ми купили квитки на місяць у Колумбію, які нам обійшлися в 24 тисячі на людину.\nПодумали, що так далеко летіти заради однієї країни і не хочеться. Були думки про Венесуелі. Але зупинилися на Еквадорі і Галапагосах. Забронювали на Экспидии переліт "Богота-Кіто-Галапагоси-Кіто-Богота", який обійшовся нам приблизно в 400$ на людину. Зовсім, треба сказати, бюджетно)\nЄдине, що ми забронювали заздалегідь, це готель в Боготі - Chorro de Quevedo за 65$. Господар після бронювання люб'язно запропонував нам трансфер за 20 доларів. Написали йому рейс. В районі десятої вечора приземлилися, відразу ж поміняли кілька сотень в пункті обміну в аеропорту (20 хвилин, зняття відбитків пальців і не дуже привабливий курс) і пішли шукати трансфер з табличкою. Не знайшли. Почекали хвилин 20 і зловили таксі за 20 баксів.\nТаксист привіз нас на площу і сказав йти за ним, так як до готелю немає проїзду. Пішли. Темно, страшно, купа п'яних молодих людей (неформалів, якщо так можна сказати). Неприємно. Готель знайшли не відразу. Таксист залишив нас з чоловіком стояти на площі і сам вирушив на пошуки, знайшов швидко (але весь час поки його не було, я шмыгала носом, озиралася і боялася оточуючих людей).\nПрийшли в готель, де нас вже чекали наші друзі, які прилетіли на день раніше. Випили пляшку рому, привезену ними з Куби, і пішли прогулятися. До речі, від готелю у нас і наших друзів враження різні. Їм сподобався - нам не дуже. Дуже незвичайний милий, але якийсь зачуханная, холодний, з ледь теплою водою.\nВже й не згадаю, чому я зупинила свій вибір на районі Ля Канделярия. У місті дуже багато сучасних, більш чистих і безпечних районів. Але в Канделяріі є особлива принадність. Це історичний і культурний центр, практично незайманий. З колоніальними будинками, навчальними закладами, невеликими соборами. І знаходиться він прямо біля підніжжя гори. Це плюс, безсумнівний. Мінус же - контингент, який там мешкає - багато бомжів, п'яної молоді, поліції. На кожному розі наркотики і повії (чи це плюс?). Але висновок один - тут справжня Богота, та, якою лякали мене мама, бізнесмени в аеропорту Франкфурта і численні теми на форумах.\nГодині об одинадцятій вечора пішли гуляти - пройшлися по барах. Що мене здивувало, так це те, що в Колумбії майже в кожному барі ти можеш купити порцію, пляшку або половину пляшки алкоголю;) Цікаво, за ким доводиться допивати, коли замовляєш половину?) Коли йшли додому (годині о другій ночі), почули вибухи і виття сирен. Виявилося, що в нашій Ля Канделяріі знову щось підірвали, налетіла купа поліції. На ранок це вже показували в новинах. Повернулися в готель, взяли з номера на вулицю ром і продовжили відзначати приїзд на тротуарі біля входу в "готель". Вже було не так страшно)\nУ свій перший день у Боготі (наголос на останній склад) ми вирішили просто гуляти, йти куди гладять очі. Зайшли в музей золота (Museo del Oro). Ми як особливого захвату не зазнали. Дуже багато однотипних речей з золота. Місцями дуже красивих, але аж надто схожі один на одного. На любителя.\nДійшли до президентського палацу, пройшлися по довгих вулицях, зловили таксі і поїхали на Монсерат.\nПіднялися на фунікулері і отетеріли від виду. Богота величезна. І зверху ну дуже красива. Собор Сан Вінсенте теж дуже гарний.\nКинули монетки в колодязь для загадування бажань - і пішли перекусити в ресторанчик на горі. Замовили національне блюдо "пандеха-пайса" (ковбаски, червона квасоля, яловичина, свинина, рис, яйця, смажені банани і авокадо). Мені особисто сподобалося, хоча нагадує страву "все, що є в холодильнику смажимо і викладаємо на тарілку". На один раз ця мішанина піде.\nОсновні пам'ятки ми відвідали. З "маст візит" я б виділила, як раз, Монсерат. А взагалі, подорожі для мене це не музеї, а прогулянки. Ось цим ми і займалися днів п'ять-шість в Боготі. Гуляли, гуляли. Ходили на ринки (там навіть костюми собі купили спортивні), парками, смачно їли.\nЯкщо говорити про їжу - то я б порадила їсти м'ясо. На кожному розі маса приголомшливих чурраскерий. Де м'ясо просто тане у роті. За величезну порцію м'яса з гарніром з картоплі, овочів і авокадо ми віддавали 15 доларів, зазвичай брали порцію на двох з чоловіком, тому що по цілій могли з'їсти). Окрему увагу заслуговує "Фріхолес" - червона квасоля в соусі. Неймовірно смачно (завжди), недорого і є майже в будь-якому закладі. На кожному розі нарізані фрукти у стаканчиках і фреші. Мережеві колумбійські кав'ярні "crepe and waffles" є в будь-якому місті. І дуже рятують, коли хочеться смачного і європейського. Там і супи, і гаряче, і десерти на будь-який смак. Недешево, але цілком прийнятно.\nНапевно, те, до чого так прагнув мер Боготи, - громадський транспорт. Трансмилленио. Це система автобусів, які рухаються по виділених лініях, дуже схоже на метро, тільки воно наземне, а транспортування забезпечують автобуси. Ми все більше пересувалися на таксі з-за своєї ліні, але громадський транспорт це круто, звичайно. Як і доріжки для велосипедистів.\nНа Трансмилленио дуже зручно добиратися до Сипакиры - соляного собору недалеко від Боготи. Catedral de Sal de Zipaquirа — підземна католицька церква, побудована в тунелях соляної шахти на глибині 200 метрів під землею, в надрах галитовой скелі. Дуже цікаве місце. Незвичайне. Там навіть дивний кінотеатр є.\nНарівні з приголомшливою архітектурою я була вражена величезним кількістю графіті. Вони всюди і вони дуже круті. У них цілі історії. Протести, подяки, біль і радість. Це дуже круто, краще багатьох лотів на Сотбіс.\nНа четвертий день нашого перебування ми повинні були взяти машину і поїхати кататися по країні. Забронювали в Хертс авто і поїхали забирати. Але не тут-то було. Ми ж не врахували, що Колумбія країна релігійна і у них великодні свята. Не працювала жодна контора. І перша відкрилася лише через два дні.\nНа два дні нам довелося шукати нове житло. Бо в Чорро бронь закінчилася і вільних номерів не було (або нам сказали, що номерів немає, тому що ми їм набридли). Довго петляли по Канделяріі. Траплялися дуже непогані готелі за 100$, але без вільних номерів. І огидні готелі з тарганами. Випадково натрапили на Хостел Explora. Заглянули і виявилося, що там чудно. І вирішили "була - не була": треба пожити хоч раз в житті в хостелі. Ліжко-місце за 12 доларів з людини і в нашому розпорядженні чудовий номер (кімната?) з трьома двоярусними ліжками на п'ятьох, та ще й сніданок включений. Інтернет, чиста білизна і чудова компанія. Прекрасне місце, яке рекомендую всім. Навіть таким привередам як я.\nНарешті, запрацював Хертс, і ми взяли машину. На місці тієї машини, яку ми замовили, не було Рено Логан на механіці. За 1100 доларів на 9 днів. Що цілком непогано, мені здається. (Зараз, після поїздок по Європі здається, що дуже дорого. Але після оренди позашляховика на два дні за 1200 в Мексиці здавалося, що це дуже добре).\nНа виїзді, звичайно, постояли в пробці. Якого ж було моє здивування, коли через годину їзди ми під'їхали до якогось курортного містечка з джерелами, і нам вперше за весь відпустку стало тепло, а незабаром і просто жарко. За годину ми сильно спустилися з гір вниз - і ось результат.\nПершу велику зупинку вирішено було зробити в містечку Manizales. Читала, що це місто вважається колумбійським Санкт-Петербургом. Так званої культурної столицею. В'їхали ми туди вночі і побачили брудні вулиці, бомжів, наркоманів, повій і щурів. Виходити з машини в пошуках житла не хотілося, було страшно. Побачили вивіску "Hotel California" - "зійде" ми вирішили, поки нам не показали номер. Я думала, слова "там повзають клопи" - метафора. Але немає. Єдиний знайдений нами пристойний готель коштував 120 доларів, але не вартий цих грошей, і в якості компромісу ми вибрали більш-менш пристойний готель за 120 доларів з п'ятьох. За це ми отримали велику кімнату з шістьма ліжками і душ. Вкотре відчули себе в дитячому таборі. Там ми зустріли дядечка, який сказав, що це чудове місто, і обіцяв показати нам його з ранку за символічні 50 або 70 доларів.\nВранці місто виявився, дійсно, прекрасним. Гарні собори, милі вулички, купа кафешок. Приємне місце. В центрі дві площі - Пласа Болівар і Паркье Кальдас. На Пласа Болівар неймовірної краси міський Собор. Як ми дізналися пізніше - в місті 7 університетів, з-за цього багато молоді.\nМи з нашим "гідом" завантажилися в Логан і поїхали. Він довго сміявся, бачачи як наш Ілля рушає на механіці в гірку (а все місто в горах, як Сан-Франциско) і запропонував повести машину. Їхати стало веселіше і швидше. Він показав нам вулкан, на який з-за його активності в ці дні ми не змогли піднятися. Звозив нас на завод з виробництва кави (з усім відомим логотипом).\nМи довго просилися на плантації коки, і наш гід з працею погодився. Ми були дуже задоволені, але відчували підступ. Приїхали в якусь сільце, де основними мешканцями були чоловіки-роботяги. "Гід" довго з кимось розмовляв і запропонував їхати з супроводжуючим на їх "позашляховику". Сам же залишився в нашому Логане з нашими речами (ми дуже довіряємо людям, ага). Нас довго віз водій по горах кудись вниз, під дощем, буквально зливою. Але в підсумку привіз на величезну КАВОВУ плантацію, де трохи зростає кока, десь дуже далеко. Нічого цікавого. Нерозумно було очікувати, що нас на поля коки привезуть, адже навіть в Колумбії це під забороною.\nПриїхали в готель, прошвырнулись по околицях - купили ром, колу та інші радощі життя. І впали без задніх ніг.\nВранці, перекусивши в торговому центрі в Макдональсе:), завантажилися в машину і поїхали в місто моєї мрії - Медельїн.\nМісто мрії зустрів дощем. Можна сказати зливою. Що вразило, так це те, що вулиці, незважаючи на дощ, найчистіші. Взагалі перше враження про місто трохи відрізнялося від вистави. Я очікувала побачити щось на зразок Боготи, тільки менше розміром. Нас зустрів чистий і сучасний місто, з купою автосалонів, бутиків, торговельних центрів. Місто з красивими машинами, модно одягненими людьми. Місто, в якому дуже багато молоді. Місто величезне, якщо не брешу, то другий після Боготи.\nПланували жити у районі Зона Роса, в готелі Art Hotel Medellin. Бронювати не стали - думали на місці буде дешевше, але і на місці ціна номера перевищувала 120 доларів. Торгуватися з нами не стали, і ми, зізнатися, пошкодували грошей і поїхали в Hotel Poblado Boutique Express.. Обійшовся нам номер доларів в 70 з сніданком і інтернетом. Плюсом була парковка безкоштовна для нашого Логана;)\nЗона Роза чудове містечко. Багато ресторанів, барів, магазинів, гарні люди навколо.\nОсновних місць "маст візит" у нас було небагато. Ми хотіли подивитися в'язницю Ескобара; маєток Ескобара; будинок, де його вбили; цвинтарі, де він похований; метро і "фавеллы", які він будував; Музей Ботеро і просто погуляти.\nВсі відвідали. Залишилися задоволеними. Взагалі, машина в подорожах це суперудобно. Ти не залежиш від автобусів, екскурсій, ти можеш реально подивитися все, що хочеш і дістатися в будь-яке місце. З мінусів - це тільки те, що ти іноді губишся в незнайомих місцях і не можеш іноді припаркуватися)\nПочали ми з культури - вдень поїхали дивитися на Ботеро. Як правило, десять кіл по місту, пара поворотів не туди і вуаля - ми на площі з Пухляшами. Мені дуже сподобалося. Начебто нічого особливого, але вони такі милі, ці люди, кішечки, собачки з зайвою вагою. І площа неймовірна, дуже атмосферна. Взагалі цих Пухляшей багато по всьому місту. Музей дуже приємний, дуже довго ми шукали картину вбивства Пабло. Знайшли - висить собі спокійно, радує.\nОсь чому Ботеро зображував пухлих людей\nДо речі, щодо Пухляшей, як-то близько одного торгового центру, на площі зустріли дуже дивну ботеровскую пташку. Вона була розірвана. Прочитала, що трагедія сталася 10 червня 1995 року. Терористи заклали в скульптуру Ботеро 10 кг вибухівки, загинуло 29 людей, більше 200 постраждали. Сумний пам'ятник. Викликає жах, спогади того, як ще недавно було моторошно і страшно в цій прекрасній країні.\nЗгадавши про те, що винуватець всього цього Пабло, - поїхали дивитися, що ж хорошого він зробив. Всі чули про метро і фавеллы. Залишили на станції машину і пішли в метро, купили квитки і потрапили... мені здалося, що в операційну. Не знаю, чи вважається Медельинское метро найчистішим у світі, але мені здається, що це так. На станції є все для інвалідів і літніх людей. Там же є метро-бібліотека. Тобто ти просто можеш взяти книжку, а через пару днів повернути її і поміняти на нову. Неймовірно.\nВсе для людей. І з обмеженими можливостями теж.\nПоїхали до фунікулера - піднялися над творінням Ель Патрона. Будиночки з дощок, шиферу, іноді з пластику. При цьому дітки бігають по великій спортивній шкільному майданчику. У всіх шкільна форма. Акуратні і чисті діти. Піднялися на самий верх. Гуляти не стали. Спустилися за машиною і на машині вже поїхали в фавеллы. Ну, щоб було куди сховатися, якщо що;) Виявилося зовсім не страшно, але інтерес ми, звичайно, викликали.\nПотім вирішили глянути на будинок, де вбили Ескобара. Адреса було знайти дуже складно. Місцеві жителі нічого не знають. Нам іноді здавалося, що місцеві жителі просто викреслили спогади про цей період життя країни. Але шляхом довгого прочитання форумів іспанською (через гугл транслейт) ми знайшли район і адресу будинку, і, звичайно, фотографії з місця вбивства.\nЗнайшли район. Дивовижне місце, милий район. Будинок не могли знайти півгодини, поки не зустріли хлопця, який зрозумів, що ми шукаємо і відвів нас. Будинок покинутий і продається. Загалом, нічого особливого, але "для галочки" обов'язково;)\nУ планах на наступний день були кладовище та в'язниця-садиба.\nНа наступний день поїхали шукати кладовищі. На карті в айфоне, звичайно, знайшли, але життя виявилося складніше. Як звичайно, багато разів кружляли навколо потрібного місця. Нарешті, напис Cementerio. Величезне кладовище. Я люблю католицькі кладовища. Вони не викликають туги. Це величезне поле, на якому родичі влаштовують пікнік, приходячи до нагробка. Знайшли ділянку, де поховані Ескобар і його сімейство. Найбільший ділянку.\nТепер шлях "на в'язницю". Тут ми зіткнулися з нерозумінням і подивом місцевих жителів. Після нашого запитання : "Donde esta el carcel de Pablo Escobar, La Catedral?" - округлювалися очі людей, і вони не знали, що відповісти. Як? Ми не розуміли, чому ми в Пермі знаємо про неї, а люди нас не розуміють? Як можна не знати? Знову воліли забути? Або не зрозуміли? Може, треба було запитати, де маєток?\nНасправді знайти не дуже складно, район міста називається Envigado. На місці в'язниці зараз будують церкву. Але дещо залишилося, наприклад, футбольне поле, на яке Дон Падре привозив собі колумбійську збірну, щоб поганяти м'яча.\nЗберігати в'язницю-маєток ніхто не збирається. Все, що вижило в жахливому запустінні. Але і це простоїть недовго.\nЗустріли чоловіка, який готовий був показати нам все детальніше, але маньяна. Залишив номер мобільного, але ми вирішили не витрачати на це наступного дня.\nНас чекав містечко Guatap. Самий мимимишный містечко в світі. Зупинилися в готелі Portabelo (hotelportobeloguatape.com) за 55 доларів на добу. Це дивовижне місце. Ми заселялися, мабуть, година. Бігали вп'ятьох по готелю і вибирали собі номери. Там є номер, оформлений у японському стилі, в стилі Африки зі шкурою дикого звіра, номер-диско, номер в стилі хіпі. Неймовірно мило, красиво і чисто. Ми зайняли три номери. Крім нас в готелі не було нікого.\nГуляли по місту і захоплювалися ліпниною на цих пряникових будиночках, церківками, людьми, морозивом. Відчуття, що побували в казці. Відчували себе Жаном і Марі.\nВранці, коли ми виселилися і поїхали на гору El Penon de Guatape, почався дикий дощ. Довелося підніматися під зливою. Промокли, змерзли, втомилися, але побачили шикарні краєвиди. Дуже красиво. Не знаю, що краще - вид з гори або собор на центральній площі Guatap)\nА тепер наш шлях лежав туди, куди, напевно, мені хотілося найбільше. В маєтку. Їхати треба було години чотири в передмістя Дородала.\nМаєток знайшли легко. Зараз на його місці національний парк. Там і атракціони, і аквапарк, і зоопарк. Але про все детальніше.\nКвиток коштував 10 доларів з людини. За додатковий гріш нам дали можливість кататися на своїй машині. Масштаби вражають. Ліси, озера з бегемотами. Версії різні. Хтось каже, що всіх бегемотів Ескобара вбили. Хтось каже, що парочка живе з тих часів, а решта - це нові дитинчата. Не знаю, кому вірити.\nЄ прокат велосипедів. Хлопці взяли, а гуляла пішки - не вмію кататися. Знайшли Колізей. Так, я вірю в слова Пабло: "Я завжди стверджував: моє багатство ніяк не пов'язано з наркотиками. Я скромна людина, займаюся експортом квітів". Тільки займаючись квітами можна побудувати собі особистий Колізей\nУ найдальшій частині - садиба. Не очікували побачити все це в такому стані. Так, і поліція, і угруповання ламали і руйнували все, але не вони залишили в такому стані. За садибою ніхто не стежить, машини заіржавіли, в басейні сгнившая вода. Пригнічує.\nТварини, які живуть у клітках - гепарди, ягуари і ін. теж не в найкращому стані. Не стежать за ними.\nЖиве там, ближче до аквапарку, бегемот Ванесса, названа на честь улюблениці Пабло. Її можна погодувати морквиною.\nДо відвідування обов'язкове місце. "Маст візит". От би хоч на хвилинку опинитися там в кращі роки. Неймовірна міць і краса була, напевно.\nПоїхали назад до Боготи, до вильоту в Кіто залишалося небагато часу. Здали машину і полетіли.\nЗустріч Нового Року в Празі - про туризм Три тижні в прекрасній країні і весілля на березі Карибського моря - про ту ... Шрі-Ланка. Перші враження - про туризм Відпочинок на острові Сахалін - про туризм Експедиція Mishka.Travel в Ісландію: дні восьмий і дев'ятий - про туризм Єреван, Нагірно-Карабахська республіка, гори і туман - про туризм


ЮНІСТЬ Горлівка – контакти сайт адреса телефон – ЄДРПОУ 24315174\nЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ\n84629, Донецька обл., м. Горлівка, вул. Жукова, 6\nМолочко Тетяна Олександрівна\nПро компанію «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ» мало інформації для просування на UA-REGION і в пошуковій системі Google! Якщо це ваша компанія — рекомендуємо додати інформацію про ваші товари чи послуги, а також контактні дані: телефони, електронну пошту, офіційний сайт, графік роботи і т.д. А для просування на наших сайтах рекомендуємо обрати один з чотирьох варіантів інтернет-реклами.\nЯкий код ЄДРПОУ у підприємства «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ»?\nЗа даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридичній особі «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ» присвоєно код 24315174.\nХто є керівником підприємства «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ»?\nКерівником підприємства «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ» є Молочко Тетяна Олександрівна, згідно з даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.\nЯка юридична адреса у підприємства «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ»?\nЗа даними Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України юридична адреса підприємства «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ» — Донецька обл., м. Горлівка, вул. Жукова, 6.\nЯкий стан підприємства «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ»?\nНапишіть свій коментар — відгук про роботу компанії «ЮНІСТЬ, ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ»


Прокуратура не побачила провини київського судді, який розстріляв юнака в кав’ярні села Бобриця\nАвтор: №72 від 30 червня 2010 року\nОфіційна версія «дебошу судді у кафе в селі Бобриця»: суддя застосував зброю з метою самозахисту. Проти розстріляного ним юнака порушено справу за хуліганство.\nПрокуратура не побачила провини судді Дарницького суду Києва Євгена В. в інциденті зі стріляниною, який стався у ніч з 26 на 27 червня ц.р. у селі Бобриця Канівського району на Черкащині.\nЯк повідомляли місцеві ЗМІ, суддя напідпитку влаштував дебош у місцевій кав’ярні, при цьому випустивши цілу обійму з пістолета «Макарова» у місцевого мешканця Олександра К. Юнака госпіталізували з вогнепальними пораненнями, він перебуває у реанімації. Водночас у прокуратурі цю інформацію не підтвердили. Прес-секретар прокурора Черкаської області Ольга Локтіонова озвучила офіційну версію: провини судді в інциденті немає.\n«Суддя з родиною заїхали до кав’ярні випити кави, буквально перед закриттям. До них причепилася п’яна компанія. Коли Євген Ігорович спробував зробити їм зауваження, бешкетники запропонували вийти на вулицю і по-чоловічому поговорити. А завівши того за ріг будинку, збили з ніг і почали бити ногами. Коли суддя отримав удар в голову, то вихопив пістолет. У результаті, один з нападників, Олександр К., отримав вогнепальні поранення - два в ноги, і одне - в живіт. Зараз він у реанімації у важкому стані», - так представила хід подій Локтіонова. За словами співробітників Канівського райвідділу міліції, одного з нападників затримали на три доби, до з’ясування обставин.\n«Якщо суддя дійсно замішаний у протиправних діях, тоді Вища рада юстиції має розглянути питання про внесення подання до ВР про звільнення його з посади за порушення присяги», - розповів народний депутат, член профільного парламентського комітету.\nУ вівторок, 29 червня, прокуратурою Черкаської області проти «нападників» було порушено кримінальну справу - за статтею «хуліганство». Ведеться слідство.\nДжерело: інтернет-сайт tsn.ua (http://tsn.ua/ukrayina/prokuratura-ne-pobachila-provini-kiyivskogo-suddi-yakiy-rozstrilyav-yunaka.html)


Хто за свої права бореться – той справедливості доб’ється - Права Людини в Україні\n20.05.2014 | Юрій Чумак\nХто за свої права бореться – той справедливості доб’ється\nКодекс для порабощения\nХто працює, той і розплачується?\nЖінку, яка пропрацювала в одній з чугуївських торгових точок майже 9 місяців без належного оформлення та оплати праці, після її заяви про бажання звільнитися роботодавець... звинуватив у розкраданні продуктів. Але правозахисники допомогли їй довести свою невинуватість, і правоохоронці змушені були закрити кримінальне провадження.\nЖителька Чугуєва Харківської області Людмила довго шукала роботу. І в серпні 2011 р. їй пощастило: за оголошенням вона влаштувалася продавщицею в місцевий продуктовий магазин ТОВ «Т». Щоправда, за час випробувального терміну їй не заплатили, але Люду це не насторожило, адже така практика є звичайною для сьогоднішньої «базарної» економіки.\nВтім, те, що нова робота перетвориться на сучасне рабство, за яке їй доведеться «розплачуватися» навіть після звільнення, Людмила й уявити не могла.\nЖінка відпрацювала без оформлення майже 9 місяців. Однак, як зазначає Людмила, шеф так і не спромігся за цей час «народити» наказ про прийом на роботу, не оформив її належним чином, не платив відповідну зарплату. А через те, що «багато питань задавала» щодо торгівлі «лівою» горілкою і намагалася кілька разів звільнитися, її, очевидно, вирішили «провчити».\nЯк згадує Люда, хазяїн, який весь цей період залишався цілком задоволеним її роботою (і це не дивно, з огляду на те, що за наслідками інвентаризацій виявлялися навіть надлишки коштів), надіслав у квітні 2012 року перевіряючих, які заявилися до магазину «з такими очима, ніби прийшли розстрілювати». І нарахували нестачу на суму більше 6 тис. грн.!\nСпроби Людмили відстояти свою правоту ні до чого не призвели: їй вказали на двері й пригрозили, що у випадку, якщо терміново не внесе зазначені гроші в касу, «сильно пошкодує». Зрозуміло, що у людини, яка місяцями не отримувала оплати за свою працю, таких грошей не було. Тоді колишній «бос» пішов ва-банк і написав заяву в міліцію, яка відразу ж порушила кримінальну справу.\nА Людмила звернулася до «Центру правової інформації та консультацій» Чугуївської правозахисної групи. За клопотанням керівника організації адвоката Романа Лихачова до справи були долучені копії відомостей про виплату зарплати, підписані чиєюсь старанною, але не Людмилиною рукою...\nОдночасно Людмила за допомогою ЧПГ написала скаргу до прокуратури, а також до територіальної державної інспекції з праці в Харківській області – з вимогою провести перевірку порушень «Т» законодавства про працю. Результатом перевірки став штраф у розмірі 510 грн., накладений на директора «Т» за статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці). До речі, як випливає з постанови суду, пом’якшувальною обставиною стало «щире розкаяння винного».\nЛюді неодноразово пропонували «піти на мирову», «погодитися на умовне засудження» тощо, але жінка, переконана у своїй невинуватості, на угоду з совістю не пішла. У січні 2014 Чугуївський міський суд, побачивши, що справа «шита білими нитками», відправив її на дорозслідування. У лютому було розпочато нове кримінальне провадження. Але нещодавно слідчий відділ Чугуївського райвідділу міліції був змушений закрити його, «у зв’язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення».\n«У нашій державі вкрай рідко кримінальні справи закінчуються виправданням обвинуваченого або закриттям кримінального провадження», – коментує ситуацію адвокат Людмили правозахисник Роман Лихачов. – «Як правило, спрацьовує певна корпоративна солідарність міліції та прокуратури. Мовляв, якщо справу завели, її потрібно довести до обвинувального вироку. Необхідно віддати належне мужності та стійкості простої мешканки Чугуєва, яка не побоялася відстоювати своє чесне ім’я в суді та правоохоронних органах і, зрештою, за нашої правової підтримки домоглася закриття сумнівної кримінальної справи. За свої права потрібно боротися! Хто правий, той за допомогою правозахисників справедливості доб’ється», – наголосив Р. Лихачов.


ГоловнаTÜRKİYEРегіон Мармара34 СтамбулЧемпіон світу Ченк Кочак витягне 33,5-тонний поїзд\n22 / 10 / 2020 34 Стамбул, ЗАЛІЗНИЧНИЙ, Загальні відомості, KENTİÇİ Залізничні системи, ЗАГОЛОВОК, Регіон Мармара, метро, TÜRKİYE\nУ рамках відкриття першого метро без машиністів європейської сторони, лінія метро M7 Mecidiyeköy - Mahmutbey; "Конкурс малювання поїздів" Strongman Challenge "відбудеться 24 жовтня. Команда Metro Istanbul, яка дотягне 33,5-тонний потяг до найдальшого, буде винагороджена. У цьому випадку відбудеться демонстраційна гонка на тягу поїздів між національним спортсменом Ченком Кочаком та професійними спортсменами-спортсменами Борою Гюнером, Ефе Кемеком, Мірзою Топташем та Октаєм Акай.\nУ рамках урочистостей з нагоди відкриття лінії метро M28 Mecidiyeköy-Mahmutbey, першої з європейської сторони та другої станції метро без машиніста в Стамбулі, яка буде відкрита 7 жовтня за участю президента ТЕЦ Кемаля Киличдароглу та президента Стамбульської муніципальної адміністрації (ІММ) Екрема Імамоглу, змагання з малювання поїздів буде затриманий.\nСтанція метро Tekstilkent, що відбудеться в суботу, 24 жовтня, відбудеться з 12.00:16.30 до XNUMX:XNUMX. "Потяг метрополітену, який тягне Стамбульські змагання з викликом стронгмена", також проводить першу в Туреччині.\nТрадиційно планується проводити щороку; Змагання з малювання поїздів відбудуться між 5 командами з 8 чоловік, що складаються з працівників Metro Istanbul, дочірньої компанії IMM. У змаганнях, де поїзди будуть залучатися з людською силою; Команда, яка протягнула 2-тонний поїзд Rotem найдовше за 33,5 хвилини, буде нагороджена першим місцем. Крім того, всім учасникам будуть вручені нагороди на згадку про день.\nПісля змагань відбудеться гонка на поїздах між національним спортсменом Ченком Кочаком та професійними спортсменами-спортсменами Борою Гюнером, Ефе Кемеком, Мірзою Топташем та Октаєм Акая. Через пандемію Covid-19 участь у заході буде обмежена лише учасниками.\nЩо таке Стронгмен?\nЗ минулого до теперішнього часу спортсмени практикували спортивні змагання, роблячи такі рухи, як "Зігнутий прес" (підняття ваги на тілі нахилом), "Бренд-прес" (підняття товстої плити на голову). Вони піднімають велику вагу, а також згинання сталевих прутів, розрив ланцюгів тощо. вони виконували різні шоу, застосовуючи рухи. Ці підйоми вимагали великої кількості сили зап’ястя, кисті та сухожиль, а також надзвичайної сили центральної нервової системи. Наприкінці 20 століття термін "силач" еволюціонував, щоб описати людей, що конкурують у цій галузі.\nСьогодні продовжують проводитись більш сучасні силові змагання, де спортсмени демонструють такі вправи, як тягати вантажівки, крутити великі шини, присідати з великою вагою. Найважливішими з цих змагань є; Найсильніша людина у світі - це турне Arnold Strongman Classic і Giants Live. Однак багато країн також організовують змагання на національному рівні. В останні роки інтерес до низового спорту швидко зріс, і змагання на місцевому рівні проводяться по всьому світу.\nХто такий Ченк Кочак?\n2016 років поспіль між 2020-5 Чемпіон Туреччини Cenk з пауерліфтингу Кочак, був Чемпіоном світу IPF у змаганнях, що відбулися у Швеції у 2019 році. Кочак також має звання власника світового рекорду ваги IPF 2019 року. Університет, який відбувся у Франції в 2020 році, є чемпіоном Міжнародного змагання з пауерліфтингу Ченк Кочак, Туреччина, що робить тягу з вагою 400 кілограмів (підняття гирі госпіталізовано).\nСвітова і олімпійська чемпіонка лижник Томба Карталкаяда\nІзміт Bay Bridge World Pass мита Чемпіон\nЧетвертий раз футбольна команда IETT стала чемпіоном світу\nПрем'єр-міністр Yıldırım, Чемпіон світу з футболу IETT, прийнята\nЧемпіон світу з дрейфу визначиться у Стамбулі\nЛіга Легенд 2020 Чемпіон світу DAMWON Gaming\nLand Rover Discovery Sport буксирується потягом 100 Ton\nХатай стане Логістичним центром Середземномор'я - Дженк Езбайкал\nХто такий Кенк Корай?\nМобільні телефони на YHT\nЧи буде він тягнути мобільний телефон у Мармарі? Що станеться, якщо відбудеться землетрус?\nBALO тягне навантаження з заліза\nМіст затоки перетину для залучення наших арабів\nІнвестиції США, які знижують енерговитрати, також будуть залучені\nЛінія метро Mecidiyeköy-Mahmutbey


Дівчина, яка не боялася мріяти\nВона володарка першої української нагороди чемпіонату світу з маунтенбайку (2015) і наша перша представниця у цьому виді спорту на Олімпіаді (2012). Щойно з’явившись на спортивному небосхилі, ця тендітна дівчина одразу почала переписувати історію вітчизняного маунтенбайку, практично не сходячи з п’єдесталу в олімпійській дисципліні кросс-кантрі спочатку на юніорських стартах (найяскравіше досягнення – «срібло» світової першості-2010 у Квебеку), а згодом і серед андерів (U-23): Яна здобула «срібло» на чемпіонаті світу в Зальфельдені-2012 й «бронзу» в Пітермаріцбурзі-2013, а також звання чемпіонки Європи-2013 і володарки Кубка світу-2014.\nУ Лондоні-2012, будучи наймолодшою учасницею олімпійських змагань з маунтенбайку, Беломоіна посіла тринадцяте місце. На Іграх у Ріо показала дев’ятий результат, хоча сподівалася на більше. А от наступний сезон перевершив усі найсміливіші сподівання спортсменки і її тренерів.\nШість етапів Кубка світу поспіль 24-річна Яна Беломоіна з Луцька не сходила з п’єдесталу пошани. Після п’ятого місця у Нове-Место (у цій дисципліні нагороджують п’ятірку найкращих), українська велогонщиця наприкінці травня у німецькому Альбштадті вперше виграла кубкову гонку серед еліти. За місяць у Вальнорді їй знову не було рівних. Не минуло і тижня після андоррського успіху, як спортсменка зійшла на третю сходинку вже у Ленцерхайді (Швейцарія).\nДо Мон-Сент-Анна (Канада) на початку серпня Беломоіна прилетіла вже у майці чемпіонки Європи, у боротьбі за яку вона на три з половиною хвилини випередила найближчу переслідувачку Лінду Індерганд зі Швейцарії. А вигравши канадську гонку, Яна достроково оформила історичну перемогу в загальному заліку Кубка світу серед еліти. Що, втім, не завадило їй взяти участь у суперечці за медалі й здобути «срібло» на заключному шостому етапі у Валь-ді-Соле (Італія).\nІ лише на чемпіонаті світу, який проводився на початку вересня, наша спортсменка залишилася без нагород. Про те, що змусило її зійти з дистанції в Австралії, про найтяжчу гонку в кар’єрі, а також з якими перепонами у прямому і переносному сенсі доводиться стикатися на шляху до перемог, в інтерв’ю «Олімпійській арені» розказали Яна Беломоіна та її особистий тренер Максим Гавриленко.\nПерегони розпочалися, а біль не вщухав\nЯно, з якими почуттями згадуватимете цей сезон, в якому у вас, з одного боку, було «золото» чемпіонату Європи, шість нагород і перемога у загальному заліку Кубка світу, а з іншого – травма на світовій першості в Австралії?\n- Озираючись назад і згадуючи усі мої попередні досягнення, можу із впевненістю сказати, що це був на даний момент найуспішніший рік у моїй спортивній кар’єрі. Я здобувала медалі чемпіонатів світу і Європи, лідирувала у Кубку світу і до того. В Австралії сталося те, чого ніхто не міг очікувати, але все ж у сезоні було стільки приємних вражень і позитивних емоцій, що вони переважують. Я б навіть сказала, що цей рік перевершив мої очікування і додав мені ще більше мотивації на майбутнє. Інакше кажучи, мрії здійснюються. Тепер я це точно знаю!\nВи розглядали варіант відмови від участі у чемпіонаті світу чи травма не здавалася надто серйозною, поки ви не розпочали гонку?\n- Взагалі не виходити на старт? У мене навіть думки такої не було. Усе сталося за два дні до змагань під час тренування. На трасі був трамплін. Напередодні я стрибала з нього без проблем, але того разу впала і вдарилася головою. Прийшла до тями, встала, сильного болю спочатку не відчувала. Думала, повернуся додому, відпочину – і все буде гаразд. По дорозі до апартаментів, де ми жили, я почала згадувати як усе сталося, тому що спочатку момент падіння ніби стерся з пам’яті: як, чому, що я зробила не так. Картинка поступово відновлювалася. Але до самого вечора відчувала сильний біль у голові, у мене навіть піднялася температура, і усі рухи віддавало в голову. Наступного дня, коли ми поїхали кататися, біль посилився. Але залишалася ще доба. Прокинувшись зранку перед гонкою я, відверто кажучи, відчувала, що не готова. Але сподівалася, що на емоціях, ейфорії та адреналіні зможу дистанцію подолати. Тривала розминка, а біль не вщухав. Я стартувала, але проїхавши перше коло, зрозуміла, що не зможу продовжувати.\nНаскільки я знаю, кілька років тому ви стартували на етапі Кубка світу через два тижні після того, як зламали зап’ястя. Росіянка Ірина Калентьєва зі зламаним пальцем їхала гонку на Олімпіаді у Ріо, швейцарка Йоланда Нефф вирішила брати участь у чемпіонаті Європи, попри те, що напередодні серйозно ушкодила плече. І таких прикладів можна навести багато. Скажіть, це в процесі занять маунтенбайком виробляється вміння працювати через біль чи люди, котрі не здатні його терпіти, просто не затримуються у вашому виді спорту?\n- Усі спортсмени ризикують. У маунтенбайку, якщо ти підхопив хвилю успіху, дуже важливо продовжувати стартувати. Адже якщо ти береш участь у всіх етапах Кубка світу, у тебе значно більше шансів увійти до трійки лідерів у підсумку. І навпаки, пропуск бодай однієї гонки може виявитися критичним. Тому спортсмени зважуються на ризик, стартують навіть за поганого самопочуття, а тоді дивляться, чи стане їм сил завершити гонку. Гадаю, так думала і Нефф. Ти починаєш їхати, і адреналін, який виробляється у процесі боротьби, блокує біль. У мене саме так було, і коли я мала проблеми з колінами, і у тому випадку, про який ви згадали.\nА починалося усе так. У Південній Африці за два дні до гонки я впала і зламала зап’ястя. До наступного етапу Кубка світу в Австралії було два тижні. Квитки вже були у нас на руках, і ми вирішили, що в будь якому разі полетимо туди. Тиждень я тренувалася з гіпсом, не заїжджаючи у ліс, каталася тільки по шосе. Проте акцент ми робили на підйомі угору, щоб хоч якось підтримувати форму. В Австралії моїм завданням було просто дістатися фінішу, аби отримати очки за цей старт. Але конкуренція там виявилася слабенька, і я стала сьомою, попри те, що півкола йшла чи не пішки. І, як згодом з’ясувалося, ми не прогадали з рішенням летіти до Австралії,тому що за сумою усіх етапів я тоді виборола перше місце.\nЗвичайно, це не минуло безслідно. Потім ще пару років я відчувала дискомфорт у зап’ясті, тейпувала руку. Біль давав про себе знати, бо я не витримала період, необхідний для повноцінного відновлення. Та це спорт, і, якщо ти ним професійно займаєшся, маєш бути до цього готовий.\nЯк би ви відреагували, коли хтось сказав би вам перед початком сезону, що ви шість етапів поспіль не будете сходити з п’єдесталу пошани і зрештою переможете у загальному заліку Кубка світу?\n- Напередодні старту сезону ми мріяли хоча б до п’ятірки увійти. І у першій же гонці в Нове-Место мені це вдалося. Боротьба була дуже напружена. На останньому колі я їхала на третій позиції, але трішки збилася на камінні. І спортсменки, котрих я вже залишила позаду, знову мене обійшли. Фінішувала п’ятою і раділа, адже це був мій перший подіум в еліті на етапі Кубка світу. У мене були сльози щастя на очках. Тоді з’явилася віра у себе і свої сили.\nА де емоції були яскравіші: в Альбштадті, де ви вперше в кар’єрі виграли етап Кубка світу, у Вальнорді, де вдалося повторити цей успіх, та ще й з перевагою в півтори хвилини над найближчою суперницею, чи, можливо, у канадському Мон-Сент-Анні, де перше місце достроково гарантувало вам перемогу в загальному заліку?\n- В Альбштадті я змогла з тринадцятого місця переміститися на перше, що здавалося просто нереальним. Після цього я остаточно переконалася, що немає нічого неможливого. Вальнорд – це одне з моїх найулюбленіших місць, два роки тому я здобула там медаль чемпіонату світу. Місцева траса дуже виснажлива, з двома довгими крутими підйомами, знаходиться на висоті дві тисячі метрів, але мені вона дуже підходить.\nВідзначу, що цьогоріч ми не робили спеціальної підготовки до гонки у Вальнорді. Провели збір у Словенії і приблизно за тиждень до старту виїхали в Андорру. Усі довкола дивувалися, що я не тренувалася на висоті, на відміну від багатьох моїх суперниць. Відверто кажучи, у мене самої вже почали зароджуватися сумніви, чи правильно ми вчинили.\nДо того ж минув місяць після переможної ейфорії в Альбштадті, серйозних змагань за цей час не було. Виходячи на старт з двома подіумами і у майці лідера, я дуже переживала, чи зможу втримати планку, яку було так високо піднято, чи готова я до наступних перемог. Але сказала собі: «Це твоя траса, спробуй з першого ж кола відірватися, подивишся, хто із суперниць зможе за тобою втриматися, а далі ви вже поведете з ними свою гру». Я так і вчинила, а коли розвернулася, побачила, що ніхто з дівчат не зміг за мною всидіти. Мені їхалося дуже легко, і у підсумку я «привезла» срібній призерці півтори хвилини.\nУ Канаді була вирішальна гонка, адже вигравши її, я достроково забезпечувала собі перемогу в загальному заліку Кубка світу. Проте там на старті стався завал, і мене теж зачепило. Але я вирішила будь-що переміститися до групи лідерів. Мені було нелегко, я була не в найкращій формі, можливо, переліт дався взнаки, але таки впоралася. А далі вже старалася контролювати гонку і тримати темп, аби мене не наздогнала французька спортсменка, котра йшла секундах у тридцяти позаду. Після фінішу мене усі одразу почали вітати з перемогою у загальному заліку Кубка світу, але я ще не могла це усвідомити. Повірила лише тоді, коли вже на заключному етапі в Італії мене офіційно нагородили.\nА де ж зберігається майка переможниці загального заліку Кубка світу?\n- Взагалі після кожного етапу майку мені вручали нову, усі п’ять вдома. Це, до речі, не перший такий трофей у моїй колекції, я вже вигравала загальний залік 2012-го й 2014 року серед андерів (U-23). У мене є думка усі майки зібрати, помістити у рамочку і повісити на стіні на згадку.\nМіж успіхами на етапах Кубка світу ви встигли здобути «золото» чемпіонату Європи в Італії. До того ж випередили найближчу переслідувачку на три з половиною хвилини. Чи думали ви, аналізуючи профіль траси, що там є ділянки, на яких буде можливість здобути таку перевагу?\n- Знайомлячись з місцем проведення змагань, я ніколи не думаю, якою може бути моя перевага, але, звичайно, приміряю трасу на себе. Дарфо-Боаріо-Терме як раз лягала під мене. Там були два затяжні підйоми, як я люблю. Це мій козир, про який і суперниці, впевнена, добре знають. Це не означає, що мені легко на підйомах, але говорить про те, що у мене непогані шанси на перемогу, якщо я підійду до гонки у хорошій формі.\nВтім, на європейській першості були проблеми через те, що трасу щодня змінювали. У Дарфо-Боаріо-Терме змагання з маунтенбайку проводилися вперше. У таких випадках зазвичай трасу напередодні гонки тестують. Та ми по приїзді побачили такі ділянки, що виникли сумніви, чи там взагалі хтось колись проїжджав. Трапляється, візуально траса виглядає дуже страшно, однак ти знаєш: якщо усе правильно зробити, імовірність падіння мінімальна. Але це був не той випадок. Під час тренувань було дуже багато падінь. Через це судді одну ділянку перекривали, іншу – модифікували. Хоча зазвичай, після того як траса відкривається для змагань, її вже не міняють.\nУсі українські телеканали і не тільки облетіли кадри вашого переможного і дещо курйозного фінішу в Італії. Коли прапор заплутався в колесі, ви, здалося, ні на секунду не збентежилися, і одразу взяли велосипед в руки і пішки фінішували. Чи момент розгубленості усе ж таки був?\n- Мене потім навіть питали, чи це часом не було зрежисовано заздалегідь, настільки класні фото вийшли з прапором і велосипедом на плечі. Насправді це було дуже несподівано. Я хотіла розкрити прапор, аби він гарно майорів. Але полотно було занадто довгим і одразу потрапило у гальмівну машинку, яка, оскільки я продовжувала рух, дедалі більше його затягувала. Тоді я зупинилася і спробувала витягнути прапор, але швидко зрозуміла, що мені це не вдасться і, вже не роздумуючи, злізла з велосипеда і пішки з ним на плечі фінішувала Потім тренери допомогли мені дістати прапор. І ми вирішили, що не будемо його лагодити, адже він щасливий. Нехай трішки пошарпаний, але такий дорогий, він і далі подорожуватиме з нами.\nЧи можна порівняти ваші відчуття після перемоги на чемпіонаті Європи і після чемпіонату світу у Вальнорді-2015, де здобули «бронзу»? Обидві нагороди, нагадаємо нашим читачам, історичні для України.\n- Це були зовсім різні гонки. Хоча коли два роки тому я виборола «бронзу» чемпіонату світу, це також було дуже емоційно. До останнього кола я їхала в п’ятірці, і у мене була дуже серйозна боротьбя за третє місце з двома учасницями. Це був мій перший рік в еліті. І до цього мені не вдавалося підніматися вище сьомого місця на етапах Кубка світу. Але дуже хотілося здобути нагороду чемпіонату світу, і траса була сприятлива. Тож якби довелося поставити європейську і світову медалі на терези, я навіть не знаю, яка б переважила. Вони для мене однаково вагомі й обидві дорогі.\nРазом у спорті і по житті Яна Беломоіна і Максим Гавриленко\nРозкажіть, як відбувалася підготовка до старту нового олімпійського циклу. Чи змінам у тренувальному процесі ви зобов’язані успіхами, яких вдалося досягти у цьому сезоні, а чи тій спортивній злості, яка лишилася після того, як вам не вдалося цілком реалізувати свій потенціал на Іграх у Ріо?\n- Після Ріо я справді була дуже засмучена. Мені, як і кожному спортсмену, хотілося здобути нагороду. Тим більше, що це була вже моя друга Олімпіада, і я була більш досвідчена, ніж у Лондоні. Спочатку переживала, що не змогла виправдати свої надії, а також сподівання тренерів, батьків, рідних. А потім і справді з’явилася злість, а з нею й віра у те, що все у мене буде добре, якщо я далі наполегливо працюватиму. У мене з дитячих років завжди були високі результати, я звикла стояти на п’єдесталі, тому мала довести усім і насамперед самій собі, що здатна на більше!\nВ принципі, і тренувальний процес ми дещо змінили після Ріо. Раніше у зимовий період ставили акцент на загальну фізичну підготовку, навантажували себе ходьбою в гори, залом, штангою, бігом, стрибками. А зараз поєднали усе це з велосипедом, з яким досі працювали в міжсезоння не так багато. І коли розпочався цей сезон, мені знадобилося менше часу, щоб увійти у форму.\nЯно, уявімо, ви знайшли машину часу і маєте можливість знову повернутися на старт олімпійської гонки в Ріо. Що ви змінили б?\n- Безпосередньо у гонці я показала те, на що була готова. Не можу сказати, що я занадто берегла сили на початку чи обрала неправильну тактику. Я швидше використала б машину часу, аби повернутися і взяти участь у Test event, який проводився в Ріо-де-Жанейро ще до Олімпіади. Тоді ми заздалегідь вивчили б профіль. А так знайомство з олімпійською трасою стало для мене своєрідним стресом. Як з’ясувалося вже по приїзді на Ігри, вона була дуже специфічна. Там був лише один підйом, дуже швидкісний. А ми у підготовці зосередилися зовсім не на тій роботі, яка була потрібна для траси такого профілю. Це був серйозний прорахунок.\nУ маунтенбайку нагороди з однаковою частотою здобувають і спортсменки, котрим трішки за двадцать, як ви, швейцарка Йоланда Нефф чи шведка Дженні Рісведс, яка у 22 роки виграла «золото» Ріо-2016, так і старші гонщиці, зокрема полячка Марта Влощовська, росіянка Ірина Калентьєва і навіть 44-річна олімпійська чемпіонка Афін норвежка Гунн-Ріта Дале-Флешо. Який же вік слід вважати періодом розквіту у вашому виді?\n- У кожного віку є свої плюси. Молоді спортсменки більш вибухові, а старші витриваліші. Ми можемо розвивати більшу швидкість, вони здатні довше тримати один і той самий темп. Ми можемо дуже швидко їхати на перших колах, але на останніх двох-трьох темп падає. Або, навпаки, спочатку нам не вдається підняти швидкість, і ми відкочуємося досить далеко, а потім відкривається друге дихання і починаємо надолужувати втрачене. Я, Нефф, Рісведс, француженка Полін Прево ще з юніорського віку змагалися одна з одною, і нині доросли до того, що боремося за перемогу вже в еліті. А вікові спортсменки тим часом продовжують триматися на високому рівні, на мою думку, насамперед завдяки своєму величезному досвіду.\nВи перша в історії українського маунтенбайку учасниця Олімпіади, перша медалістка чемпіонату світу і чемпіонка Європи, переможниця етапів і загального заліку Кубка світу. Першовідкривачем бути легко, тому що вас ні з ким не порівнюють, чи складно, бо доводиться самій пробивати собі дорогу?\n- Мені не тяжко, оскільки я це люблю, у мене є мета і я до неї йду. Бути автором унікальних досягнень круто. Проте, звичайно, хочеться, аби зростали молоді сильні спортсмени. Зауважу, що дуже важко вийти на високий міжнародний рівень, тренуючись в Україні. У Швейцарії чи Німеччині у твоєму розпорядженні спеціальні велодоріжки і на шосе, і у лісі. Було б бажання тренуватися. У нас же немає жодного місця, де можна провести спеціальний збір для маунтенбайку. Три роки тому ми пробували готуватися у Заросляку. Але виїжджаєш на дорогу – усюди ями. Маємо Говерлу, однак там доріжки не прокладені не те що для велосипедів, навіть для тих, хто йде пішки. Тільки закинуті й нерозчищені стежки. Тому вже багато років ми змушені готуватися за межами України. Звичайно, у проміжках між зборами і змаганнями я приїжджаю додому у рідний Луцьк. Однак там мені фактично нема де потренуватися. Кілометрах в десяти від міста є лісочок. Пам’ятаю, коли були дітьми, тренер возив нас туди, ми доїжджали до місця, де був підйом і спуск, і там каталися, готуючись до майбутніх змагань. Пару років тому я вирішила з’їздити у той лісок, а він огороджений парканом – уже чиясь приватна власність.\nЯкою зазвичай буває перша реакція, коли ви під час знайомства кажете, що займаєтесь маунтенбайком?\n- Коли пересічна людина цікавиться, то кажу просто: займаюся велоспортом. А вже коли починають розпитувати докладніше, уточнюю, що маунтенбайком. Зазвичай далі питають: «Це вгору, чи вниз?» Я не дивуюся, що у нас люди не знають, що це таке, адже велоспортом у державі цікавиться невелика група людей, хоча, здавалося б, з кожним роком кількість людей на велосипедах збільшується.\nА батьки, коли вперше побачили вас на маунтенбайку і зрозуміли, що це достатньо небезпечний вид, не пошкодували, що свого часу віддали вас до секції велоспорту?\n- Звичайно, коли рідні, особливо бабуся, дивляться мої гонки, вони хапаються за голову: «Як ви там по тому камінню і трамплінах скачете?» Але я ж це не одразу почала робити, вчилася з дитинства, поступово. Я батькам пояснюю, що є такі схили, якими мені легше на велосипеді спуститися, ніж пішки. Адже через залізні шипи на велотуфлях більший ризик впасти, якщо ти на ногах, аніж якщо їдеш на велосипеді.\nЗвичайно, коли я починала займатися велоспортом, і з’являлися синці і побиті лікті, для батьків це був стрес. Вони мене відмовляли: «Це не жіночий вид спорту, дівчата таким не займаються. Хіба гарно із зеленкою на колінках ходити?» Але поступово вони звикли, зрозуміли, що я це люблю, і тепер пишаються моїми успіхами.\nА що ви знали про маунтенбайк, коли в одинадцять років тато привів вас до свого знайомого тренера з велоспорту у Луцьку?\n- Я знала, що таке велоспорт загалом. Моїм першим тренером був Віктор Сергійович Ковальов. Завдяки йому я спробувала себе у різних видах: на шосе, у BMX, а ще досить часто тренувалася на треку у Львові. Я, до речі, дуже добре їздила спринти, могла включитися на коротку дистанцію, у мене був класний фініш. З часом кращі результати почала показувати у маунтенбайку і вже років п’ять виступаю лише у ньому. 2009-го мене підхопила національна збірна. А ще за рік туди прийшов Максим Гавриленко. Тепер ми з ним усюди разом: і в житті, і у спорті. Він є моїм особистим тренером і також працює в голландській команді, кольори якої я захищаю (CST Sandd American Eagle MTB Racing Team. - «ОА»).\nНа олімпійській трасі в Ріо\nУ велошосе непоодинокі випадки конфлікту інтересів між професійними клубами і національними збірними, через які гонщикам доводиться розставляти пріоритети. Наскільки відрізняється ситуація у маунтенбайку? - звертаємося до Максима Гавриленка.\n- У шосейників є великі багатоденки, такі як «Тур де Франс», «Джиро д’Італія», «Вуельта». У маунтенбайку календар побудований таким чином, що старти за збірну і за клуб, по-перше, не перетинаються, по-друге, кожна професійна команда хотіла б бачити у своєму складі спортсмена, котрий має титул чемпіона світу чи Європи.\n- На усіх міжнародних змаганнях я виступаю у клубній формі, але представляючи Україну, – додає Яна Беломоіна. – Винятком є чемпіонати світу і Європи. Там вдягаю екіпіровку національної збірної. Але жодного разу не було такого, щоб клуб чинив якісь перепони моїй участі у двох головних стартах сезону.\nУ вашої колеги з велотреку Любові Басової перед стартом олімпійського відбору не було велосипеду, і придбали його лише після того, як до вирішення цього питання долучився особисто президент НОК Сергій Бубка. А хто забезпечує інвентарем вас?\n- Вищезгадана голландська команда: і формою, і інвентарем. На сезон дають два велосипеди. І ти сам вирішуєш чи на одному тренуєшся, а на другому виступаєш, чи спочатку використовуєш один, а потім другий. Ще пара велосипедів, зокрема шосейний, на якому я тренуюся взимку, знаходяться у мене вдома. Тож інвентаря вистачає, і він щороку оновлюється.\nА як часто доводиться стикатися з технічними проблемами, чи велосипед для маунтенбайку більш-менш адаптований для їзди по пересіченій місцевості порівняно з тим же шосейним?\n- Від поламок жоден велосипед не застрахований. Рама зроблена з карбону, вона дуже легка і вразлива, і зазвичай саме вона найбільше страждає під час ударів чи падінь. Взагалі маунтенбайк дуже відрізняється від шосейного велосипеду, в якого колеса значно тонші і на якому просто нереально заїхати, наприклад, до лісу.\n- У маунтенбайку є full suspension, тобто амортизатори ззаду і спереду, – додає Максим Гавриленко, – вони пом’якшують удари під час контакту з камінням. Шосейний велосипед більш жорсткий, швидкісний, я б навіть сказав агресивний, а маунтенбайк м’який, аби згладжувати нерівності. У нас гідравлічні гальма. На шосе їх експериментально використовували упродовж року, але потім відмовилися. А маунтенбайк без таких гальм просто не зміг би зупинитися.\nЩо швидше, то безпечніше\nЯно, окрім олімпійського кросс-кантрі, ви берете участь і у гонках іншого формату, зокрема торік виступали на славетній багатоденці Absa Cape Epic у Південній Африці. Виступали, зауважимо, у парі з унікальною спортсменкою, єдиною у маунтенбайку володаркою повного комплекту олімпійських нагород («золото» Пекіна, «срібло» Лондона, «бронза» Афін) 45-річною німкенею Сабіною Шпіц. Як утворився ваш тандем і кому належала ідея назвати його Sport for Good?\n- Cape Epic – найбільша багатоденна гонка у маунтенбайку. Я давно мріяла взяти у ній участь: по-перше, це цікаве випробування, по-друге, це корисно з погляду підготовки. Багатоденка проводиться у березні і може допомогти у підводці до подальших змагань. Назву «Спорт для добра» запропонував менеджер команди. Він же, підбираючи мені пару, зв’язувався з різними спортсменками, і так вийшов на Сабіну Шпіц. Я була дуже рада такій титулованій колезі, але переживала, як ми спрацюємося, адже не знаємо рівня підготовки партнерки. Але проїхавши буквально два етапи, ми зрозуміли, хто на яких дистанціях краще почувається, знайшли спільну мову і дуже підтримували одна одну. Ми добре провели цей тиждень і вибороли «срібло» за сумою усіх етапів. Це був дуже великий і дуже болючий досвід. Болючий, бо вісім днів по п’ять-шість годин доводилося їхати по горах. Підйом о п’ятій ранку, старт о сьомій. Ми жили не в готелях, а в автомобілях, жодного комфорту, навіть душу не мали. А довкола – шалена спека. Психологічно дуже складно було витримати, і я пишаюся тим, що мені це вдалося. Тяжчої гонки за усю мою кар’єру не було.\nА як щодо участі у Cape Epic у категорії мікст разом з Максимом?\n- Коли він каже: «Яно, може наступного року ти знову спробуєш?», я йому відповідаю: «Лише з тобою». Насправді, мікст – це не рейтингова категорія, і ми цей варіант серйозно не розглядаємо.\n- Та і я вже на пенсії, – сміється Максим Гавриленко, і далі серйозним тоном додає. – Маунтенбайк – це такий вид спорту, в якому є багато технічних нюансів і засвоювати їх потрібно з дитячих років, коли інтерес ще здатен перемогти почуття страху. Це як у спортивній гімнастиці: спробуй з нуля навчити дорослого робити сальто на колоді чи якийсь інший елемент – нереально! Я працюю з Яною, часто страхую її на спусках. Ми обговорюємо траєкторії, я бачу куди треба їхати, знаю, як це робити, але коли сам сідаю на велосипед, мозок та інстинкт самозбереження блокують мої рухи. Тіло стає дерев’яним, і я гальмую. А є такі моменти, коли не можна гальмувати. Що швидше ти по камінню проїжджаєш, то безпечніше для тебе.\nСам я займався шосейними велогонками, проте професійним спортсменом назвати себе не можу. Це були дев’яності роки, дуже тяжкий період, ми ледве виживали, за сезон у нас могло бути лише два-три старти. Також раз чи два за свою кар’єру я виступав на чемпіонаті України. Та велоспорт завжди мене дуже цікавив і тому я вступив до Національного університету фізичного виховання і спорту України. Це був цілком свідомий вибір: на відміну від успішних спортсменів, у котрих зазвичай немає часу ходити на пари, я вчився багато, бо мені це дуже подобалося, хотів реалізувати себе як тренер. Ви запитували Яну, чи складно бути першовідкривачем. Дуже складно! Ми шукаємо нові шляхи, експериментуємо, щось виходить, щось ні. Було б набагато легше, якби у нас в країні вже були спортсмени високого рівня, котрі могли б щось підказати. Тоді ми уникли б деяких помилок. У нас не все завжди виходить, але ми вчимося!\nВикористані фото Миколи Бочка,\nз сайтів www.mtbcrosscountry.com, www.mountainbikeracingteam.com, www.euromtb2017.eu


На Чортківщині виготовлятимуть комплектуючі до ракет!? | Репортер На Чортківщині виготовлятимуть комплектуючі до ракет!? – Репортер\nсереда, 19 Грудень 2018, 9:36\nНа Чортківщині виготовлятимуть комплектуючі до ракет!?\nСкандальний тернопільський нардеп Олег Барна пропонує виготовляти комплектуючі до ракет у глухому селі на Чортківщині.\nНародний депутат з Тернопільщини Олег Барна провів зустріч з виборцями найвіддаленішого в Чортківському районі села Босири.\n– Вуличне освітлення лише встановлюється, хоча кошти на нього були перераховані ще влітку. Людей турбують проблеми відсутності роботи у селі, дороги, відсутність рейсового автобуса та доставка продуктів у село. На жаль, із сільським головою, котрий вже на посаді майже 20 років, я не зміг зустрітися. Але сподіваюся, що усі ці питання допоможу вирішити у наступному році. А щодо роботи, то мене неприємно здивувала позиція жителів цього маленького села (до 200 осіб). Вони здали земельні паї по 2,5 га в оренду і скаржаться на відсутність роботи та чекають від держави побудови заводу у цьому селі. Гадаю, потрібно тут відкрити цех від «Південмашу» з виготовлення комплектуючих до українських ракет, – чи то серйозно, чи з іронією сказав після зустрічі нардеп Олег Барна.\nВарто сказати, що Барну по-різному сприймають навіть його рідні виборці. Одні за його неадекватні вчинки соромляться депутата, інші – поважають за принципову позицію, харизму, готовність говорити правду у вічі усім, незалежно від посад. Ще було б добре, щоб його обнадійливі слова громадам свого округу перетворювалися в реальні справи. Бо від одних обіцянок краще жити людям на Тернопільщині не стане.


10 жовтня – День працівників стандартизації та метрології : Знам'янська районна державна адміністрація\nВітаю усіх Вас з професійним святом – Днем працівників стандартизації та метрології.\nВаш професіоналізм, спрямований на підвищення якості та безпеки життя кожного громадянина, заслуговує глибокої вдячності та високої шани в суспільстві. Активний захист прав споживачів, перешкоджання проникненню на наш ринок неякісної продукції збільшують суспільну значимість метрології та стандартизації.\nВелике спасибі Вам, шановні стандартизатори та метрологи, усі працівники системи технічного регулювання, за ваше сумлінне ставлення до своїх обов’язків, невтомну та наполегливу працю, самовідданість і творчий пошук .\nБажаємо Вам і Вашим сім`ям міцного здоров`я, щастя і добробуту.


Департамент охорони здоров'я Житомирської облдержадміністрації - Стан захворюваності на ГРВІ та грип в області на 22 січня 2016\nСтан захворюваності на ГРВІ та грип в області на 22 січня 2016\nВ цілому епідемічна ситуація щодо захворюваності на грип та ГРВІ в області сумарно не перевищує епідемічний поріг. Однак, за другий тиждень спостереження (у 2016 році) за епідситуацією із захворюваності на грип та ГРВІ у м. Житомирі захворіло 2578 осіб, із них 1305 (50,6%) дітей. Показник захворюваності на 10 тис. населення – 95,9, що перевищує епідпоріг (79,8) на 20,2% .\nНагадаємо, що з метою запобігання подальшому зростанню захворюваності на грип та ГРВІ навчання призупинено у навчальних закладах області.


Міністерство охорони здоров'я України, опубліковано 09 грудня 2021 року о 08:15\nЗа добу 8 грудня 2021 року в Україні зафіксовано 12 376 нових підтверджених випадків коронавірусної хвороби COVID-19 (з них дітей – 1078, медпрацівників – 194).\nСтарт вакцинації від COVID-19 в Україні відбувся 24 лютого 2021 року. Від початку кампанії проведено усього 26 126 460 щеплень.\nЩеплення проводилось 916 мобільними бригадами з імунізації 3 264 пунктами щеплення та 471 центром вакцинації населення.\nПідтверджено готовність до опалювального періоду майже 15 тисячам теплових господарств соціально важливого значення


Друк звітів і списків\nДрук звітів і списків\nВи можете друкувати звіти та списки для перегляду такої інформації, як загальна кількість роздруківок для кожного значення <Department ID> і параметри апарата.\nНалаштування параметрів друку звітів і списків\nДрук звіту про загальний обсяг роздруківок за ідентифікатором відділу\nДрук списків параметрів\nДрук звітів і списків про стан використання апарата\nМожна здійснювати двосторонній друк звітів і списків.\nЗвіт керування ідентифікаторами відділу\nЯкщо активовано керування ідентифікаторами відділів, надрукувавши звіт керування ідентифікаторами відділу, можна перевірити загальну кількість роздруківок для кожного значення <Department ID>. Перевіряючи загальну кількість роздруківок, можна ефективніше керувати механізмом подавання паперу й тонера.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <Department ID Management Report> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nІнформацію та параметри, зареєстровані в апараті, можна друкувати у вигляді списку.\nСписок даних користувача та/або список даних системного адміністратора\nНадрукувавши список даних користувача або список даних адміністратора системи, можна перевірити список параметрів (Список меню параметрів) і зареєстрований на апараті вміст. Обидва списки включають дані про версію мікропрограми та формат і тип паперу, зареєстровані на апараті.\n<Menu> <Output Report> <Print List> Виберіть елемент <User Data List> або <System Manager Data List> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nСписок даних користувача не включає деякі параметри, зокрема параметри мережі та параметри керування. Щоб перевірити всі параметри, надрукуйте список даних адміністратора системи.\nЗа допомогою друку списку політик IPSec можна перевірити список назв політик і параметри IPSec, зареєстрованих на апараті.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <IPSec Policy List> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nВи можете надрукувати звіт про стан апарата, журнал використання картриджів із тонером і список шрифтів, доступних у режимі PCL або PS.\nЗвіт з економічними даними\nВи можете перевірити щомісячний обсяг роздруківок і споживання енергії, надрукувавши відповідний звіт. Цей звіт містить поради із заощадження паперу та енергії відповідно до стану використання апарата.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <Eco Report> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nЗалежно від середовища й умов використання апарата показники споживання енергії можуть відрізнятися.\nЗвіт про стан витратних матеріалів\nВи можете перевірити стан витратних матеріалів, завантажених в апарат, надрукувавши відповідний звіт.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <Consumables Status Report> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nСписок шрифтів PCL\nВи можете переглянути список шрифтів, доступних у режимі PCL, надрукувавши відповідний звіт.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <PCL Font List> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nСписок шрифтів PS\nВи можете переглянути список шрифтів, доступних у режимі PS, надрукувавши відповідний звіт.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <PS Font List> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\nЗвіт із журналом використання картриджів\nВи можете переглянути журнали використання картриджів із тонером, надрукувавши відповідний звіт.\n<Menu> <Output Report> <Print List> <Cartridge Log Report> Перевірте, чи завантажено в апарат папір указаного на екрані формату й типу, і виберіть <Start>\n> Обслуговування > Друк звітів і списків


В суботу, 2 червня, у російському місті Санкт-Петербург під будівлею Петроградського районної суду затримали трьох активістів, які тримали український прапор та плакат на підтримку українського політв'язня Олега Сенцова. Про це повідомляє ОВД-Інфо.\nВарто зазначити, що активістів Ольгу Смірнову, Марію Кожеватову і Асану Мумджізатримали біля будівлі Петроградського суду, де мав відбутися суд над активістом "Демократичного Петербурга" Всеволодом Нелаєвим. Правоохоронці затримали всіх трьох за "порушення федерального закону про публічні заходи".\nЗа інформацію джерела, Всеволод Нелаєв був затриманий 1 червня під час пікету на підтримку Сенцова. Але причиною затримання стала участь Нелаєва у першотравневій ході.\nЗатриманих доставили у відділ поліції Петербурга. Смірнову відпустили з поліції без складання протоколу, а решта залишились у відділі. На них складають протоколи за фактом повторного порушення порядку проведення публічного заходу.\nУ свою чергу Міністерство закордонних справ України закликало міжнародних партнерів посилити тиск на Росію через справу незаконно засуджених українців Олега Сенцова та Олександра Кольченка, яких утримує РФ.\nСанкт-Петербург Український прапор затримання мітинг


Еротична шоу-програма » Erotic show OVERLORD | Эротик шоу Оверлорд | Мужской стриптиз и женский стриптиз Киев\nЕротичний танець - еротична шоу-програма\nТанець-це насправді вертикальне вираження горизонтальних бажань. І ця фраза вже давно стала афоризмом. І не дарма. Практично всі люди однакові в своїх бажаннях. Задоволення голоду, видовищ, і ... бути бажаними. До речі, якщо замовити еротична шоу-програма, чоловічий стриптиз Київ ви відчуєте себе бажаними!\nЯк колись в стародавньому Римі люди бажали від Цезаря хліба і видовищ, так і в сучасному Києві люди хочуть практично того ж. Правда, я не знаю, чи був у Стародавньому Римі чоловічий стриптиз і еротична шоу-програма. Але чоловіка на годину або чоловіка на ніч точно можна було замовити. І якщо з їжею все просто і зрозуміло, то видовища можуть бути по справжньому елітними. Як еротична шоу-програма. Ексклюзивними, залучають Вас в процес, і такими, що зачіпають найтонші струнки Ваших желаній.Особенно якщо це видовище - еротичний танець.\nСтриптиз. еротична шоу-програма. Вертикальне вираз горизонтальних бажань будь-якій нормальній жінки, або чоловіки. Тим більше - еротична шоу-програма в наш час - мистецтво елітарне, не доступне широким масам, а від цього ще більш цікавіше, бажанішим і пікантні. Тим більше, що все в цьому танці живе на межі, і дуже легко цю грань переступити. Втім, ніхто за це лаяти не буде. Тому найкращий подарунок - еротична шоу-програма.\nДуже просто дозволити собі реалізувати своє бажання, якщо навіть раніше Ви цього соромилися. Потрібно всього лише набрати номер телефону, щоб замовити еротична шоу-програма, і чарівний чоловічий голос відповість вам. У хлопців, які танцюють еротична шоу-програма - чарівні не тільки тіла, а й голоси. І під час спілкування ви будете почувати себе так, якби ви знали цього стриптизера все життя - тому що насправді він - Ваш друг. Друг, який хоче доставити Вам приємні емоції - еротична шоу-програма. Нехай навіть за це потрібно буде заплатити - але ж елітарне мистецтво дешевим бути не може за визначенням. Бо це Ваші емоціі.І ми ними дорожимо. Точно так же, як дорожимо якістю нашої роботи, коли виконуємо еротична шоу-програма. І тому стриптиз на замовлення - якісне і цікаве еротичне шоу.\nМоже бути у вас свято - день народження, девишник (найкраще замовити еротична шоу-програма) - і ви хочете побалувати подруг і себе гарячими хлопчиками ... А може бути у вас сумний настрій, і Ви хочете, щоб хтось приїхав, і подарував вам ті емоції, які допоможуть посміхнуться, і згадати, що насправді життя - це яскрава і скажено приємна штука. Так ось, життя насправді чертовски приємна штука, по крайней мере - до тих пір, поки є еротична шоу-програма в киеве\nСправжні чоловіки. Мачо. Стріптізери.Жігало. Хлопці ескорт. Чоловік на годину. Атлети. Танцюристи. Можна придумати багато епітетів - але сенс один і той же. Поки в Києві є справжні продавці емоцій - нудно Вам тут не буде. А адже еротична шоу-програма - це справжні емоції! Особливо якщо ця еротична шоу-програма - чоловічий стриптиз киев.\nТе, що Ви побачите - це буде не просто танець. Це буде життя. Це буде кайф. Це буде мистецтво. Але живе мистецтво - не мертве. Це буде секс. Але гарний секс, брудний. Навіть якщо секс лише на рівні танцю еротична шоу-програма. Втім, не варто забувати, що танцюристи теж люди, і ніщо людське їм не чуже. Стриптизер - це танцюрист, який не соромиться, і вміє висловлювати в танці свої найпотаємніші бажання. І вгадувати бажання того, хто дивиться еротична шоу-програма.\nМожна ще довго розповідати про те, що це таке - еротична шоу-програма, чоловічий стриптиз в Києві, стриптизери, чоловік в подарунок, еротичне шоу ... - але може не варто витрачати слова - а варто просто набрати кілька цифр на телефоні - і слова виявляться абсолютно зайвими. Тому що слова не потрібні, коли у Вас будуть такі враження і емоції від еротична шоу-програма.


НБУ скасував ксерокопії паспортів при обміні валют з 28 жовтня » Українська газета ЧАС\nНБУ скасував ксерокопії паспортів при обміні валют з 28 жовтня\n24-10-2011, 11:20 / Коментарів: 0\nОбмін валюти без надання ксерокопії паспорта почне діяти в Україні з 28 жовтня. Про це повідомив Національний банк України (НБУ) у листі до комерційних банків.\nЗаборона копіювання сторінок документів, що засвідчують особу, при купівлі валюти буде працювати до 1 вересня 2012 року.\nФактично Нацбанку знадобилося майже два тижні після заяви голови НБУ Сергія Арбузова, щоб визначитися з датою набрання чинності нововведення. Адже ще 12 жовтня він пообіцяв українцям спрощення обміну валюти.\n"Зараз, враховуючи об'єктивні і суб'єктивні причини, ми тимчасово спрощуємо процедуру купівлі банком готівкової іноземної валюти у фізичних осіб, - заявив Сергій Арбузов. - Ми дозволяємо банкам купувати валюту у фізичних осіб при пред'явленні ними будь-якого документа, який засвідчує особу. При цьому копіювання документів не здійснюється. Ці нововведення незабаром набудуть чинності і будуть діяти до закінчення чемпіонату Європи з футболу Євро-2012".\nА ось змін правил купівлі валюти у банків не передбачається. Далі потрібно буде пред'являти внутрішній або закордонний паспорт, а банк буде його ксерокопіювати. Крім того, іноземці не зможуть купити більше валюти, ніж здали.\nНагадаємо, з 23 вересня набула чинності постанова НБУ, згідно з яким при обміні валюти необхідно мати паспорт, з якого працівники обмінного пункту повинні знімати ксерокопію.\nЗ Нового року введуть "валютну" паспортизаціюЗаконопроект про податок на валютні операції відкликаноУкраїнці скупили валюти майже на 2,2 мільярда доларівПідпільний курс долара виріс на БуковиніУ Києві стає все складніше обміняти валютуМожливо, Нацбанк дозволить обмінювати валюту без копіювання паспортаТисячу доларів можна буде обміняти без паспортаВалюту знову дозволять міняти без документівУкраїнці зможуть міняти валюту тільки з паспортомУкраїнці побили рекорд у придбанні валюти


Татьяна Власова: Мені так соромно - новости Украина - Блог о жизни | Обозреватель 16 февраля\nМені так соромно\n16 февраля 2017, 04:01 12.6т\nСоромно брати з рук худорлявого дідуся якийсь рекламний флаєр, який я викину через кілька метрів.\nСкільки там за це отримують, 30 гривен за годину? Чи 50? А якщо забрати в дідуся відразу всі флаєри, це рахуватиметься? А якщо допомогти роздати, йому все одно заплатять? І чому літній чоловік взимку стоїть на протязі, де його внуки?\nСоромно діставати з гаманця гроші і класти їх у пластмасову склянку, з якою зазвичай стоять на вулиці бабусі. Ще гірше, коли бабуся просто протягує зморщену долоню. І набагато гірше, коли вона тихо починає тобі дякувати, а ти намагаєшся якомога швидше втекти, бо це ж неможливо слухати.\nЯ не хочу "шо-нибудь"\nСоромно бачити на вулицях і в транспорті псевдо-волонтерів зі скриньками своїх "фондів". І коли у відповідь на моє "пробачте, не вірю" вони, кліпаючи очима, протягують мені якісь документи – соромно мені, а не їм. Я відвертаюсь, а скриньки й далі подорожують вагонами метро, наповнюються купюрами від тих, хто таким чином закриває свій особистий кредит на благодійність.\nЯ не люблю, коли мені соромно.\nАле я поки що не знаю, що з усім цим робити.\nЩо подивитись у затишному Луцьку5


МЕТА: розуміти визначення «вихователь», «сім’я» та їх зв’язок між собою;формувати вміння складати портрет вихователя; формувати знання про стилі виховання дітей в сім’ї; вміння поліпшувати настрій; розвивати мислення, пам’ять, увагу.\nКожний вихователь у своїй роботі повинен працювати з дітьми, щоб діти мали знання, уміння, навички. Але щоб все це було доцільно, то вихователь повинен взаємодіяти і співпрацювати з сім’єю.\nШановні колеги! Я пропоную кожному з вас по колу відповісти на запитання:\n– Що таке «вихователь»?\n– Що таке «сім’я»?\n4. Бесіда «Стилі батьківської поведінки» Авторитетний\nТеплі стосунки. Діти дуже добре адаптовані, впевненні у собі, у них висока самооцінка. Така родина вирізняється високою відповідальністю за дитину і свідомим ставленням до її виховання. Тут дитині виражають любов і\nдоброзичливість, граються и розмовляють на теми, що п цікавлять. Дитина знає, що таке «треба», і вміє себе дисциплінувати. В умовах такої родини росте повноцінна людина з відчуттям власної гідності й відповідальності за рідних.\nВіддають накази та чекають їх безумовного контролю виконання. Холодні. Закриті для постійного спілкування з дітьми, встановлюють жорсткі вимоги та правила, не допускають їх обговорення, дозволяють дітям лише незначною мірою бути незалежними від них. Діти в таких родинах відлюдькуваті, боязкі та похмурі, невибагливі і дратівливі; хлопчики можуть стати некерованими й агресивними, а дівчата – пасивними та залежними. Допускаються фізичні покарання. Діти самотні та нещасливі. У подальшому у таких родинах виростають або не впевненні в собі, невротизовані люди, або агресивні й авторитарні – подібні до своїх батьків.\nСлабо або взагалі не регламентують поведінку контролю дитини, безумовна\nбатьківська любов. Теплі стосунки. Відкриті для спілкування з дітьми. Дітям надана необмежена свобода за умови незначного керівництва з боку батьків.\nБатьки не встановлюють будь-яких обмежень. Діти схильні до неслухняності й агресивності. У присутності людей поводяться імпульсивно. Родина, виховуючи дітей, дотримується принципу вседозволеності. Дитина в такій родині будує стосунки на рівні вимог: «Дай!», «Хочу!», «Не хочу!». Відсутнє поняття «треба». У родині формується незадоволений навколишнім світом, конфліктний і важкий егоїст, який не вміє вступати в позитивні взаємини з іншими людьми. Він буде нещасливий серед людей.\nНе встановлюють для дітей ніяких обмежень. Байдужі до своїх дітей. Холодні. Закриті для спілкування. Обтяжені власними проблемами, а тому не залишається сил для виховання. Така родина відчужена, незацікавлена в дитині. Дорослі або байдужі до своєї дитини, або активно уникають спілкування з нею і вважають за краще тримати її на відстані.\n5. Вправа «Портрет»\nКожна підгрупа отримує аркуш паперу формату А4 і складає «портрет» педагога, якими рисами характеру повинен володіти вихователь у взаємодії з сім’єю:\n– молодий фахівецьпоп\n– професійно зрілий\n– педагог 45 і більше років\nОбговорення та загальний висновок.\n6. Вправа «Мої вміння співпрацювати з батьками»\nВихователі стають в повний ріст і показують на собі на скільки вони вміють співпрацювати з батьками.\n7. Вправа «Аплодисменти»\nМи з вами добре попрацювали. На завершення я пропоную уявити на одній долоні посмішку, на іншій – радість. А щоб вони не втекли від нас , їх треба міцно-преміцно поєднати в аплодисменти.


Шахтар - Ворскла 3:0 » Неофіційний сайт ФК Ворскла (Полтава)\nВи знаходитесь:Ворскла (Полтава) » Звіти про матчі » Шахтар - Ворскла 3:0\nПерший "млинець" у другій частині сезону для команди Василя Сачка вийшов "глевким". Справа у тому, що в поєдинку Ворскли проти Шахтаря полтавській команді по різним причинам не змогли допомогти відразу кілька ключових гравців. Тому склад команди на поточний поєдинок виглядав дещо незвичним. Тим не менш, у перші 20 хвилин Ворскла була доволі жвавою, і навіть у деяких моментах переважала номінальних господарів львівського стадіону. Все кардинально змінилося після першого ж гострого моменту біля воріт Богуша - удар Тайсона прийняла на себе стійка. А ще за шість хвилин полтавському голкіперу довелось виймати шкіряного з сітки власних воріт. Відзначився Шевчук, який у боротьбі з полтавськими захисниками виявився спритнішим. Початок другого тайму був повністю за господарями, і вже на 49-й хвилині Дуглас Коста подвоює рахунок. А за 10 хвилин Шахтар залишається у меншості - рукою грає Ордець, отримуючи червону картку. Здавалося, ще трохи - і гості відквитають хоча б один гол, але натомість отримують ще одного. На цей раз відзначається Тейшейра. До кінця поєдинку Ворскла так і не змогла забити бодай гол престижу. Фінальний свисток арбітра зафіксував перевагу донеччан з рахунком 3:0.\nШахтар - Ворскла дивитись огляд матчу\nСхожі новини по темі: Шахтар - Ворскла 3:0