СОТНІ ГЛАВ ІЗ ЛІТУРГІЇ КОХАННЯ - Книга Богдан 2011 Сектор поезієзнавства Інституту Івана Франка\nСОТНІ ГЛАВ ІЗ ЛІТУРГІЇ КОХАННЯ\n(передмова до видання: Літургія кохання: Антологія української любовної лірики кінця ХІХ – початку ХХІ століття / Упоряд., передм., довідки про авт. І. Лучука. – Тернопіль: Навчальна книга – Богдан, 2008. – С. 5-16)\nЛюбовну лірику завжди приємно читати. Читати для задоволення, просто так, без прицільної чи прихованої терапевтичної мети покращення настрою. Читати в будь-якому настрої, незалежно від пори року чи погоди. Читати рідною мовою. Звичайно, бажано вміти читати й чужими мовами, але це вже наче доважок до обов’язкової програми. Перед тим, як повести мову про українську любовну лірику, про її антологійний вимір, мимохіть пригадалися деякі аналоги доступними мені мовами.\nІснує ціла низка російських антологій любовної поезії: від вузькоросійської відносно невеликої та стриманої «Я помню чудное мгновенье» до начебто всесвітньої гігантської та сміливої «Фривольная поэзия». Звичайно, західноєвропейська традиція видання антологій любовної лірики є багатою й розмаїтою. Я ж маю у своїй бібліотеці декілька цікавих німецьких видань. Поляки в цьому плані теж не пасуть задніх. А от вже чехи, то видали цілий каскад різноманітних любовних антологій: від мініатюрного формату на половину долоні до пишно ілюстрованих великоформатних альбомів. Заслуговує на увагу теж понад вісімдесятилітньої давності болгарська авторська «Антологія жовтої троянди» Ґео Мілева, куди він увів і власний переклад одного вірша Івана Франка із «Зів’ялого листя» (цей раритет, як і згадувані тут і далі чужомовні антології, у мене, так би мовити, під руками). Приблизно два десятиліття тому в букіністиці я придбав п’яте видання (!) хорватської «Золотої книги світової любовної поезії» в упорядкуванні Ніколи Мілічевича. Там є переклади однієї української народної пісні та по одному віршу Тараса Шевченка, Івана Франка та Ліни Костенко. Антологію сербської любовної поезії я ще студентом замовив по міжбібліотечному абонементу з Москви, тишком-нишком виніс її з університетської фундаменталки в штанах, віддав на копіювання (тоді ще не ксерили, а ерили), через тиждень отримав розшитий оригінал і колосальний нерозрізаний рулон, лише зі скандалом примусивши «майстра» (якогось Борю) по-людськи зшити назад оригінал, розрізати рулон і спалітурити мені щось хоч трохи схоже на книжку. Та антологія відкривається поемкою «Слово любве» (1409) сербського деспота Стефана Лазаревича (ця акростихова поемка й далі лежить десь на моєму трансляторському верстаті; доцьогочас я переклав лише четвертинку її – як вкраплення до роману Мілорада Павича «Зоряна мантія»). У березні цього року, будучи учасником Днів української культури в Сербії, я придбав у Белграді на вулиці Князя Михаїла (центральна пішохідна зона сербської столиці) у книгарні «Просвета» антологію найліпших любовних віршів «Ми чудово розуміємо одне одного» в упорядкуванні Здравка Щепановича. До цієї антології поміж відповідні вірші сербських поетів потрапили й деякі вірші поетів несербських. На рекламній накладці (щось наче смужка із суперобкладинки; мабуть, на означення цієї смужки існує якийсь спеціальний поліграфічний термін) написано: «Книжка, яку ви завжди бажали комусь подарувати». Гадаю, що такий слоган підходить і для антології «Літургія кохання».\nУ середині 80-х років минулого століття було реалізовано проект видання своєрідного тритомника української любовної поезії. У самісінькій середині вісімдесятих, рік за роком, вийшли всі три томи. 1984 року побачила світ книга «Пісні Купідона: Любовна поезія на Україні ХVІ – початку ХІХ ст.», 1985 – «Чари кохання: Любовна лірика українських поетів ХІХ – початку ХХ ст.», а 1985 – «Оріон золотий: Любовна лірика українських радянських поетів». Три різні книги, три упорядники (в кожної інший), різні часові проміжки, але вся ця троїстість відзначалася триєдиною спільністю, визначальною ознакою якої була тема кохання.\nУпорядником «Пісень Купідона» був Валерій Шевчук, знаний фахівець із давньої української літератури. У видавничій анотації лапідарно сформульовані квінтесенційні моменти: «Ця книга відкриває вперше видавану в такому обсязі тритомну антологію української любовної поезії. Сюди увійшли кращі зразки творчості авторів більш ніж за два з половиною століття – пісні, балади, гумористичні та сатиричні вірші, уривки з поем. Ці твори не лише вводять у світ інтимних переживань людей минулих епох, але й навчають культурі почуттів, розвивають в людині високі моральні якості». До цього видання передмову «Давня українська любовна поезія» написав Олекса Мишанич, провідний спеціаліст у галузі давньоукраїнського письменства. Проаналізувавши й описавши ключові моменти розглядуваної теми, автор передмови дійшов такого висновку: «Оцінюючи українську любовну лірику ХVІ–ХVІІІ ст. в цілому, не можна не відзначити певну обмеженість її змісту, скутість поетики; відчувається і деяка штучність вислову, надмірна афектація, риторичність. Проте історичний підхід дає всі підстави говорити про неї як про нове слово в красному письменстві. У той час, коли процвітала духовна лірика, ця поезія звучала по-новому, свіжо, оспівувала красу людських почуттів». Зрозуміло, що в цій антології дуже багато анонімних творів – віршів і пісень (переважно таки віршів-пісень) із різноманітних давніх видань, рукописних книг, збірників і співаників. Хоча анонімність певним чином і домінує в загальній картині, проте присутність автентичної авторської поезії доволі потужна. Й анонімні, й авторські твори подано трояко: або в оригіналі, або в модернізації чи в перекладі (залежно від самого джерела чи то пак першотвору). Поміж автентичних авторів прокралася й містифікована Анна Любовичівна; ця цікавинка, либонь, мала на меті привнести ґендерну нотку. ХVІ століття представлене лише трьома текстами. Це, по-перше, найдавніша із зафіксованих на письмі українська народна пісня – «Дунаю, Дунаю, чому смутен течеш...» із «Чеської граматики» Яна Благослава (середина століття). Цей твір, в силу володіння пальмою першості, удостоївся чималої честі по різношерстих виданнях, зібравши об’ємну літературу про себе. Це також, по-друге, «Пасквіль з 1575 року» Івана Жоравницького. Цей вірш унікальний тим, що є чи не найдавнішим із відомих нам, написаних живою мовою, зрозумілою сучасному освіченому читачеві практично без спеціального тлумачення. Та ще й пов’язаний він з авантюрним сюжетом, який чудово описав у науково-популярному стилі Григорій Нудьга. І це теж, по-третє, уривок із поеми Себастіяна Кленовича «Роксоланія», перекладений з латини. ХVІІ століття значно багатше на твори. Анонімних віршів-пісень тут (як, зрештою, і в наступному столітті) предостатньо, а найбільший комплект походить із рукописного збірника бібліотеки Чарторийських. Варто звернути увагу на добірки братів Зиморовичів (Симона та Бартоломея), Лазаря Барановича, Симеона Полоцького, Данила Братковського. На межі ХVІІ–ХVІІІ століть найпоказовіше відзначився Климентій Зіновіїв. Серед авторів ХVІІІ століття слід виокремити Феофана Прокоповича, Лаврентія Горку, Семена Климовського, Захара Дзюбаревича. А спеціально слід виокремити Івана Пашковського, пароха села Мишковичі на Тернопільщині, який уклав рукописний пісенник (1742-1766), до якого вніс не лише свої твори, тож таким чином була сформована своєрідна антологія давньої духовної та світської поезії. За багатьма ознаками тяжіючи до попереднього століття, хронологічно в ХІХ столітті примістився Василь Довгович, на особливе місце якого вказав О. Мишанич, зазначивши, що його поезію «все ж відносимо до перехідного періоду від давньої літератури до нової».\n«Чари кохання» упорядкував Василь Яременко, він же й написав передмову «Ніжне джерело людської краси» до цього видання. Ця антологія охоплює авторів від Івана Котляревського до Христі Алчевської, а логічним додатком є добірка семи творів невідомих авторів, властиво – пісень літературного походження. Більшість авторів представлено невеличкими добіркам. А розлогішими добірками презентована любовна лірика Семена Гулака-Артемовського, Тараса Шевченка, Якова Щоголева, Степана Руданського, Михайла Старицького, Івана Франка, Уляни Кравченко, Бориса Грінченка, Осипа Маковея, Миколи Чернявського, Лесі Українки, Миколи Вороного, Миколи Філянського, Олександра Олеся. Упорядник конденсує своє бачення теми в такому пасажі передмови: «Поетами ХІХ ст. кохання оспівується як незглибиме джерело людської ніжності, краси. Їхня інтимна лірика – явище історичне. Іншими словами – це своєрідний документ до вивчення почуттєвого досвіду: його зростання, окультурення аж до того найвищого злету, коли воно перетворюється в мірило краси, критерій душевних цінностей людини». Що ж, формулювання цілком задовільне, настояне, либонь, на капітальному досвіді. А от такий пасаж видається навіть відмінним: «Образ жінки в любовній поезії є головним. В коханні до неї шукали виходу із суспільної і особистої самоти і засобу прилучитися до всього найкращого на землі, зокрема до батьківства, до продовження роду, до виховання дітей – надії і майбутнього свого народу. Народна свідомість із незапам’ятних часів протестувала проти релігійного погляду на жінку як носительку гріха і родоначальницю гріхопадіння, витворивши, всупереч міфу про ветхозавітну Єву, легенду глибокого філософського змісту про першу жінку в образі Блакитної Троянди. То – вічний поклик до ідеалу жіночої краси, чистоти почуттів і любовних помислів, що живуть тільки у високостях людської духовності». Хоча вже в попередні епохи відбувся певний прорив із а ля церковного (квазірелігійного) чи іншим чином зашореного трактування жіночої природи, проте схожі проривання тривають перманентно, ба навіть є актуальними й тепер, у часи ілюзорної ґендерної рівності. Не зайвим у цьому ґендерному дискурсі буде згадати й про те, що в «Чарах кохання», окрім вже згаданих трьох поетес, присутні також добірки віршів Олени Пчілки, Дніпрової Чайки, Клементини Попович-Боярської, Марії Загірньої, Олександри Судовщикової-Косач. Лише одним віршем представлена Марта Писаревська, одна з перших жінок-поетес нової української літератури, а з тієї простої причини, що відомо лише про один-єдиний її видрукуваний ще в альманасі «Сніп» (1841) вірш (властиво, переспів) «Петраркина пісня (З італійської)».\n«Оріон золотий» став третім з черги, заключним томом троїстого проекту видання української любовної лірики. Цю антологію упорядкував мій батько, Володимир Лучук. Безумовно, це його авторська робота. Але в дечому ми йому допомагали цілою родиною. Ми з моїм братом (я ще студент, а Тарас вже випускник університету й академічний аспірант) долучилися в силу тодішніх наших спроможностей. Та найбільшу допомогу надала, звичайно, наша мама, Оксана Сенатович, друкуючи й передруковуючи на машинці цілі купи віршованих текстів. До «Оріону золотого» батько написав невеличку передмову «Животворящий вогонь», яку я тут наводжу, не змінивши ніже титли, ніже тії коми, лише знявши один вже зайвий і неактуальний епітет:\n«Любов, таємнича і загадкова любов стояла і стоїть біля витоків тих миттєвостей, коли в душах людських виникає щось незбагненно-животворяще, викликає подив і захват, вводить у світ краси і величчя.\nЛюбов, тільки любов, золотим дощем серця омиваючи, ростить добро і стверджує завше в людині людське, вивищує нас над злом. Мабуть, усім, що створили і творять люди прекрасного на землі, завдячуємо любові. Вона ж бо – таке всеоб’ємне чуття, що годі без неї уявити існування людське й розвиток, розквіт мистецтв, усе те, що різнить наше життя од тваринного животіння.\nВсевладний поклик збереження роду в ореолі любові набуває свого небуденного сенсу. Любов матері й батька стоїть над колискою дитинчати, допомагає перейти життєві гони.\nГоді собі уявити почуття материнства без почуття любові. Любов материнська породжує й любов до Вітчизни. Тільки через любов можна збагнути “буття вічний образ”, одкрити істини, що однаковими були й лишаються впродовж віків на дорозі людства.\nЗ незапам’ятних часів любов піснею возвеличується, чаклує різцем і пензлем. Не було і нема на нашій планеті народу, який би вдатно, крилато не виразив словом цього найвеличнішого з почуттів у стислій приказці, химерній казці, у зворушливій мелодії, де “з журбою радість обнялась”.\nЛюбов очищає відчуванням неймовірного щастя, душевним терзанням і світлою печаллю. В контексті морально-етичному вона є тим рушієм, що тручає кожного зокрема й усіх нас разом на неосяжні світлі верховини.\nВід “Слова о полку Ігоревім” через народний мелос, поезію середньовічну і класичну перейшла тема любові в новітню літературу й лишається невичерпним джерелом і для сьогочасних поетів.\nКохання, цей інтимний синонім у нашій мові, який окреслює любов двох сердець, здатне творити дива. Воно справді, як зазначав великий Кобзар, є животворящим вогнем у душі людини, і все створене душею під впливом цього почуття несе печать життя і поезії. У нашому суспільстві мислі про красу й велич жінки, стосунки двох, сімейні устої, подружню вірність, усе-все те добре, що будить у людині любов, цвітуть у душах навдивовижу, осяваючи шлях у майбуття».\nПо суті, це мала б бути антологія української любовної лірики ХХ століття (ще триваючого на той час). Та з огляду на прикрі обставини, себто колоніальне підрадянське тодішнє становище України, вимушено довелося упорядникові обмежитися лише творами українських радянських поетів. Тепер це вже багатьом незрозуміло (особливо представникам молодших поколінь), але перебування в «тюрмі народів» під пильним компартійним наглядом накладало колосальні пласти обмежень на творчу (та не тільки) діяльність, взагалі сковувало людське буття. У цьому ж дискурсі обмеження полягало у нав’язаному завуженні масиву української любовної лірики до радянських рамок. Тепер ті різні радянські нонсенси видаються навіть кумедними, а тоді було переважно не до сміху. Асоціативно нагадався один (таки кумедний) сюжет із біографії Остапа Вишні. Коли видатний гуморист повернувся з таборів, то на виїзді з кимось зі своїх колег по перу завітав на обід до ресторану. Той хтось (здається, Максим Рильський, але не конче) замовив офіціантові на перше дві порції українського борщу, на що Остап Вишня зреагував уточненням: «Ні-ні, будь ласка, дві порції українського радянського борщу». Так отож.\nПісля того, як завалився совок, коли виникла незалежна Україна, після того, як моє власне життя цілком перевернулося, коли все трохи вляглося, я (поміж іншими переважно літературними заняттями) взявся за доповнення «Оріону золотого», щоб перетворити його в ширшу антологію, позбавлену осоружних радянських рамок. Чому саме доповнення? Пояснення напівмістичне й напівбанальне. Працюючи з ультрараритетним примірником (чому він саме такий, дізнаєтеся трішки згодом) «Оріону золотого», я виявив вкладену під суперобкладинку пожовклу невеличку вирізку з газети. Судячи з нецікавого для нас звороту вирізки, газета була волинською, бо там декілька разів проскочила назва міста Луцьк. Було вирізано опублікований фрагмент із матеріалу (книжки? ширшої статті?) якогось Ю. Б. Рюрікова «Мед і отрута кохання». Фрагмент мав либонь що редакційну назву «Закон доповнення?» Ось де воно, те доповнення, але поки що під знаком питання. Наразі я навіюю туман, але щоб потім його розігнати, мушу навести тут той фрагмент: «...Уже Гомер говорив в “Одіссеї”: “Завжди подібного бог веде до подібного”. Іспанський мавр Ібн Хазм, філософ ХV століття, писав в любовному трактаті “Намисто голубки”: “Схоже звичайно прикликає схоже, і подібне довіряється подібному”. Тому, вірив він, “згода між подібними і потяг схожого” народжує справжнє кохання. Така “спорідненість душ” веде до “злиття душ”, і цьому коханню “нема кінця інакше, як зі смертю”. І в наш час англійська житейська мудрість говорить: “Не женись на дівчині, якщо вона не сміється над смішним тобі”. У англійців дуже сильна культура гумору, і вони часто судять про людину по тому, яке в неї почуття гумору. Але в історії було багато противників цієї позиції, і , мабуть, найбільш крайнім з них був Шопенгауер. Сходяться тільки протилежності, говорив він, тяжіють один до одного тільки полюси: це закон природи і головна опора людської близькості. І в нашому столітті багато хто думав так само. У 20-і роки Теодор Ван де Вельде, німецький сексолог, засновник статевої освіти, писав: “Статистика показує, що... вибір подружжя здійснюється під знаком контрасту, доповнення”. Частіше, стверджував він, одружуються люди різних психологічних типів, ніж одного і того ж... У шістдесяті роки французькі психологи Андре Ле Галл і Сюзанна Сімон, автори капітальної праці “Характери і подружнє щастя”, відстоювали “закон доповнення” у виборі пари. За загальною думкою, говорили вони, дві істоти притягуються своєю несхожістю, їх притягує те, чим вони доповнюють одне одного. Саме різниця, як у кременю і кресала, народжує в людях іскру кохання... То хто ж правий – ті, хто за схожість, чи ті, хто за різницю?»\nРозганяю туман. Напівбанальність полягає в тому, що це фрагмент із газетної вирізки, а напівмістичність визначається тим, що ця вирізка чомусь була закладена в першому примірнику «Оріону золотого», випадково ж потрапити вона туди не могла. Таким чином, цілковито переосмисливши банальний зміст містичної вирізки, можна потрактувати закон доповнення як своєрідну метафору перетворення «Оріону золотого» на «Літургію кохання». У чому ж полягає те доповнення, зараз побачимо.\nСпершу трохи необхідної порівняльної статистики. В «Оріоні золотому» були твори рівно двохсот авторів. Найперше я скоротив кількість оріонівських авторів до ста шістдесяти шести. Чому я вилучив ті вірші сорока чотирьох авторів – залишається на моєму сумлінні, але зробив це без жодних докорів, керуючись літературознавчою логікою, приватним естетичним смаком і мотиваціями архітектонічного плану. Кого саме я вилучив – не вважаю за потрібне перераховувати, це радше нехитра справа для допитливих бібліографів. Зате вважаю за необхідне згадати всіх тих, кого залучив до антології. Щоправда, не коштуватиме великої праці кожному охочому визначити це самотужки, уважніше приглянувшись до біобібліографії. До речі, про біобібліографію. Тут я використав батькову схему розміщення авторів (навіть трохи вирівняв її): строго за книжковими поетичними дебютами. Тобто визначником авторового місця в антології є рік видання першої його поетичної збірки (дуже рідко – поеми чи чогось іншого). Коли ж в один рік з’явилися дебютні збірки різних авторів, тоді спрацьовує віковий принцип, коли старшому належить першість. Дебюти в колективних збірниках (збірка в спільному виданні) саме тут до уваги не бралися. Це один із можливих принципів, проте саме він тут присутній задля безпосереднього продовження традиції, задля дотримання конкретної емблематики естафети поколінь. У «Літургії кохання» авторів двісті сімдесят. Тобто доданих авторів виходить сто чотири. Одразу слід зазначити, що сумарна кількість доданих віршів перевищує кількість залишених власне оріонівських. Я не гнався за кількісними показниками, просто так мені дозволила ситуація (як у тому анекдоті: маю час і гумор), так прилинула чергова хвиля примхи долі. Окрім того, я ще й розширив добірки дванадцяти авторів «Оріону».\nСто сорок чотири добірки (добіркою я тут називаю й одновіршеву присутність) залишилися автентичними – такими, як були в «Оріоні золотому»: це максимум, який вдалося собі дозволити задля фіксації батькової упорядницької волі (знову ж таки, всіх надто зацікавлених відсилаю до біобібліографії, в якій чітко вказано, з яких джерел походять вірші, і кожного разу, коли джерелом є «Оріон золотий» – там зазначено: ОЗ). Дванадцять оріонівських добірок я розширив. Перш за все добірки Володимира Лучука й Оксани Сенатович, завдяки яким і з’явилася не лише та антологія, але й я сам. Додав один вірш Марії Хоросницької, бо як же ж бути без тих її слів: «Як кохати, то кохати, то навіки, то у Львові» (які я чомусь з юності пам’ятаю в такому варіанті: «Як любити – то любити, як любити – то у Львові»). Для розширення добірок умотивовано надалися ще дві фаворитки й сім фаворитів: Наталка Білоцерківець і Людмила Таран, Тарас Федюк, Анатолій Кичинський, Дмитро Кремінь, Василь Герасим’юк, Ігор Римарук, Іван Малкович і Юрій Андрухович. До слова, Андрухович, за логікою речей, мав би бути замикаючим в «Оріоні», але за логікою факту (або ж такту упорядника), став передостаннім, ґалантно пропустивши поперед себе Антоніну Цвид, яка, хоч і дебютувала одного з ним 1985 року (своїм «Проспектом любові» супроти його «Неба і площ»), проте виявилася, як би це делікатніше сказати, ну – трішечки старшою (на той час менш юною; німці, наприклад, чоловіків питають: wie alt bist du? – а жінок: wie jung bist du?).\nА тепер у більш-менш хронологічній послідовності спробую окреслити додані комплекти та вкраплення. Із поезії кінця ХІХ – початку ХХ століття додано добірки двадцяти двох авторів. До слова, з цієї двадцятидволикої когорти чи компанії авторів дванадцятеро були присутні в «Чарах кохання», проте були представлені там або іншими добірками, або надто куцо: Іван Франко. Володимир Самійленко, Леся Українка, Осип Маковей, Микола Чернявський, Василь Щурат, Агатангел Кримський, Василь Пачовський, Микола Філянський, Олександр Олесь, Христя Алчевська, Микола Вороний (наводжу авторів в літургійній послідовності, а не в чарівній). І надалі мірилом послідовності буде саме той принцип, що перейшов із «Оріону золотого» до «Літургії кохання». Наприклад, двадцять другий від початку доданий автор (Микола Вороний) стоїть у нас на двадцять третій позиції, поступившись місцем Максимові Рильському, який дебютував у зовсім юному віці збіркою «На білих островах» (1910), натомість Вороний видав дебютну збірку «Ліричні поезії» роком пізніше у зовсім зрілому віці. Додано вірші рано згаслого поета Олександра Козловського, збірка якого «Мірти і кипариси» вийшла посмертно. Вірші Спиридона Черкасенка та Грицька Чупринки теж доповнюють картину. Із молодомузівців у «Чарах кохання» одним віршиком засвітився був Василь Пачовський. Із поетів «Молодої Музи» й тих, які тяжіли до її кола, я залучив сімох: Петра Карманського, Богдана Лепкого, Остапа Луцького, Франца Коковського, Степана Чарнецького, Сидора Твердохліба та Миколу Голубця.\nДобірка Миколи Вороного заодно є і першим вкрапленням, адже від попереднього комплекту його відірвав Максим Рильський. Надалі теж матимемо справу із вкрапленнями, аж до комплекту-лавини кінця століття з вершечком хвилі, набіглим вже наприпочатку нового століття й тисячоліття. Наступним вкрапленим автором є Михайло Рудницький, який безумовно тяжіє до кола «Молодої Музи», проте книжково дебютував зі значним відривом збіркою поезій у прозі «Очі та уста» (1922). На виданні цієї збірки 1932 року (мабуть, перевиданні, бо всі наші дотичні довідкові джерела подають рік видання 1922), вихідні дані якої вельми лапідарні: «Ґрафіка Павла Ковжуна. Видавництво “Ізмарагд”, Львів, 1932. 100 примірників друковано на японському папері. З друкарні Артура Ґольдмана, Львів, Сикстуська 19», десь на почату шістдесятих років автор зробив такий напис (без пунктуаційних знаків, зате з внутрішнім римуванням) моєму батькові: «Володимирові Івановичу Лучуку ці зовсім не новаторські і не космічні Гімаляї а стародавні японські “гаї-каї” (з яких узяв зразок) з теплим привітом Михайло Рудницький».\nҐео Шкурупій начебто й був достатньо радянським, проте... У вірші Євгена Маланюка «Веснянóї діждусь літургії...», датованому 1924 роком, знаходимо вже наче натяк на нову назву антології. Але це ще наразі всього-навсього «літургія весни», а ще не та жадана «літургія кохання». Юрій Липа своєю «Молитвою за кохану жінку» теж певним чином наче передчуває назву, але ще не провіщає її. Олекса Стефанович представлений пентаптихом сонетів, навіяних античними мотивами.\nКлючовим, якщо можна так висловитись, доданим автором є Богдан-Ігор Антонич, адже саме його диптих дав назву цілій антології, властиво – його «Дві глави з літургії кохання» подарували антології ключове формулювання зі своєї назви. Та й недаремно його добірка відкривається твором «Елегія про ключі від кохання». Пригадую, тато дуже переймався тим, що саме Антонич не може потрапити до антології української любовної лірики через свою позарадянськість. І не було на те ради, зате тепер є. Це своєрідний метод компенсації, коли в іншому місці чи в інший час паритетно або багатократно надолужуєш те, що в певний час чи в певному місці було неможливим. А тепер маємо сотні глав із літургії кохання.\nЛьвівські колеги Антонича Святослав Гординський і Володимир Гаврилюк обидва наче зазнали благотворного подуву того методу компенсації. І не власне під цими палітурками, а крупніше й раніше. Адже саме Володимир Лучук упорядкував перше в Україні видання поезій Святослава Гординського «І переливи барв, і динамічність ліній...» (1990), написавши до нього передмову «Святослав Гординський повертається додому». І саме він підготував до видання збірку вибраних поезій Володимира Гаврилюка (а я вже її довпорядковував, готуючи до друку, додавши твори з періодики та дотогочас не публіковані вірші). Передмовою до Гаврилюкових «Поезій» (1994) слугувала батькова стаття «Поруч із зорею Антонича».\nНаталя Лівицька-Холодна вчинила справжній прорив у (так би мовити) жіночій інтимній ліриці, видавши збірку колосальних за рівнем одвертості віршів «Вогонь і попіл» (1934). Олег Ольжич та Олена Теліга постають перед нами в ліричніших іпостасях. Троє чудових ліричних поетів пішли з життя зовсім молодими в сорокові роки. Андрій Гарасевич (р. н. 1917) влітку 1947 року під час альпіністського маршруту в Альпах зірвався з гори Вацман з висоти вісімсот метрів. Богдан Беднарський (р. н. 1921) влітку 1949 року помер після п’яти безуспішних операцій у баварській лікарні; захворів, утікаючи вплав від насильницької «репатріації». Мирослав Кушнір (р. н. 1922) восени 1944 року підірвав себе гранатою, щоб не здатися більшовицьким карателям.\nДодано добірки поетів Нью-йоркської групи: Емми Андієвської, Юрія Тарнавського, Богдана Рубчака та Богдана Бойчука, до яких тяжіє й дещо молодший бельгієць Роман Бабовал. Збагачують палітру антології також вірші поета з Пряшівщини Степана Гостиняка та вихідця з Холмщини Івана Чернецького. А от дисиденти, хоч і жили в радянському хронотопі, проте аж ніяк не могли бути радянськими, були радше антирадянськими Це Ігор Калинець, Тарас Мельничук, Василь Стус... До цієї когорти тяжіють Василь Голобородько, Микола Холодний, Григорій Чубай. Через свої запізнілі дебюти не зовсім вписалися в часові рамки Іван Іов і Микола Мірошниченко. От і всі вкраплення.\nА починаючи від Оксани Забужко, напливає комплектна лавина п’ятдесяти трьох авторів. Обіцяв перерахувати всіх, але не дотримаюсь цієї формальності. Я ж їх і так перерахував у змісті, біобібліографії та над добірками. Зупинюся легесенько тільки на представницях прекрасної статі, бо ж яке кохання без них. Оксана Пахльовська в дечому дисонує з Оксаною Забужко: камерність супроти розмаху. Марія Шунь вірна своєму стилеві плетіння химерних екзерсисів. Вікторія Стах утвердила своє реноме вічної революціонерки. Олена Галета приємно вразила пронизливими до щему віршами. Ярина Сенчишин урівноважено медитує. Леся Демська крізь слово дивиться у всесвіт. Мар’яна Савка ґлямурно слідкує за стилем. Галина Петросаняк літає в емпіреях кавової пари. Маріанна Кіяновська пристрасно карбує рядки. Галина Крук одвертішає від вірша до вірша. Ірина Старовойт скурпульозно аналізує почуття. Дарка Сироїд пристрасна й мудра водночас.\nПриблизно таким чином виглядають доповнення до «Оріону золотого», які вмотивували й виправдали його метаморфозу в «Літургію кохання». А до передісторії «Оріону золотого» принагідно випливли на поверхню деякі штришки із моїх щоденникових записів. Щоправда, щоденник, за логікою речей, мав би вестися щодня. Але менше з тим. У мене було декілька періодів, коли я тимчасово вів щоденник. Перша спроба почалася саме в день столітнього ювілею Станіслава Людкевича в січні 1979 року та протривала (завдяки юнацькій терплячості чи незайнятості) відносно довго. Потім на початку 1983 року я доволі регулярно вів щоденник, і ще вряди-годи. Ага, ще вносив записи до свого «Бортжурналу» на стику 1997-1998 років і на початку 2002 року. А в окремому зеленому блокнотикові маю записи «Зимова (1986 р.) поїздка в Ірпінь» від 24 січня до 8 лютого. Саме звідти наведу деякі коротенькі нотатки, що прямо або опосередковано стосуються «Оріону золотого»: «1. ІІ. 86. <...> До тата приїхав Ігор Римарук (у справі редагування любовної антології) <...>. 5. ІІ. 86. Були з татом у Григорія Порфировича Кочура. Людина-оркестр, щоб не сказати: людина-університет; знає все про все, принаймні в області літератури, бо про інше ми й не вели мови. – Г. П. показав нам один брак у “Золотому руні” (антол. ант. поезії): там на одній ілюстрації поставили Геракла вверх ногами. – Г. П. переглядав зміст любовної антології, читав уголос не Вінгранов[ський], а Вінгранівський. Коли дійшли до наймолодших, то про Римарука сказав, що він – симпатичний поет. Показав антологійку ~ “Нова укр. лірика”, яку упорядкував М. Зеров. Порадив – який саме вірш любовний Драй-Хмари вибрати до антології, і принагідно прочитав з пам’яті один його вірш, написаний вже в тюрмі, і якимось дивом переданий у Київ (вірш починається так: “Обвугленими сірниками...”) <...>. Г. П.: як там Микола? (Лукаш, мається на увазі), був у мене і каже, що вже декілька днів не працює, а я потерпаю <...>. 6. ІІ. 86. Приїхали до мене Назар і Роман. 7. ІІ. 86. Ходили втрьох по Києву. Заходили в “Молодь”. Локальний патріотизм – обідали у “Львівській брамі”». Сюди вплівся також лугосадівський контекст, зокрема наші відвідини видавництва «Молодь»,у якому антологія «Оріон золотий» (редактором якої був Ігор Римарук) була підписана до друку 2 вересня того ж року, а фактично з’явилася в останні робочі дні того року, про що свідчить, зокрема, й надпис мого тата на книжці, подарованій моїй мамі на її день народження: «Перший примірник цієї книжки – Оксані – з любов’ю і вдячністю за допомогу – В. Лучук. 2. І. 1987». Саме з цим першим ультрараритетним примірником я і працював, перетворюючи «Оріон золотий» на «Літургію кохання».\nУ межовій ситуації 1991-1992 років я, в силу обставин, долучився до упорядкування антології української еротичної поезії «Біла книга кохання», яку задумала й уже почала впорядковувати Вікторія Стах. Знаменно, що найперші тексти вона вибрала саме з «Оріону золотого» (й ті, що потрапили до видання, й ті, що не пройшли через начебто занадто виражену еротичність). Навіть грубезна картонна папка, до якої збиралося відібрані білокнижно-кохальні тексти, первісно була папкою для других примірників (тоді ще все друкувалося на машинці) машинопису «Оріону золотого». Напис на тій папці Біла книга кохання був наче палімпсестом на не цілком зіскобленому написі Оріон золотий (другий примірник). Вікторія Стах зібрала теж чимало ексклюзивних поетичних текстів, масив яких я паритетно доповнив тим, що вибрав із відомих і доступних мені матеріалів, а також видобув із авторів наживо, керуючись і користуючись вікторіанським зразком і прикладом. Друком вийшов лише брошурний анонс цієї антології влітку 1992 року. Через якийсь десяток років ми з Вікторією, в силу вже нових обставин, відчистили корпус антології від непотрібного шмельцу, додавши дещицю новіших (написаних за те десятиліття) та нововидобутих поетичних текстів. Таким чином, у вже остаточному варіанті маємо 141 автора із 313 творами. Тих текстів тут ви майже практично не знайдете, хіба десь потім, під іншою палітуркою. Ще наприкінці 1991 року я написав був передмовку до тієї антології «Дещо про еротику в поезії», яку навести тут не лише не зайво, а й цілком доречно: [див. текст вище].\nТаким чином виглядають мої розмірковування (нагадую, понад п’ятнадцятилітньої давності) про еротичну поезію. А наша спільна з Вікторією Стах антологія української еротичної поезії «Біла книга кохання» й далі чекає на суд читачів. Але того суду вона дочекається, лише вдягнувши поліграфічні шати. А діждеться-таки колись. Принагідно може виникнути природне запитання: чим відрізняється еротична лірика (поезія) від любовної? Відповідь на це питання існує, проте з певним застереженням. Отже, варіант відповіді: еротична лірика є відвертішою від лірики любовної та базується не лише на емоційному сприйнятті об’єкта бажань, а й на тілесних відчуттях, переплавлених у слово. І застереження (без варіантів): грань між любовною лірикою й еротичною часто-густо може бути розмитою, тобто деякі вірші з однаковим успіхом можна віднести і до любовної, і до еротичної лірики. Це співвідношення може набрати й такого дещо математикізованого вигляду: відповідь (варіант) + застереження (безваріантне) = постулат + варіабельність.\nПевний досвід укладання літературних текстів про кохання мені довелося здобути й на самісінькому початку нового тисячоліття. У моєму упорядкуванні 2002 року вийшов альманах кохання «Королівський ліс», об’ємисте видання на 376 сторінок у стильному оформленні Юрія Коха. Властиво, це була книга друга альманаху «Королівський ліс», неформального неперіодичного органу Львівського осередку Асоціації українських письменників. Це видання було якщо не результатом, якщо не плодом, то бодай симулякром мого трохи задовгого перебування на посаді координатора Львівського регіонального відділення АУП. Перший випуск «Королівського лісу» упорядкував Віктор Неборак, йому ж належить і сама ідея цього проекту львівського альманаху. Перший «Королівський ліс» у Небораковому виконанні був, так би мовити, універсальним, тобто без завідома увиразненої тематики, на відміну від другого випуску, уважно сконцентрованого на темі кохання. Із трьох десятків добірок мого альманаху кохання половина є поетичними, а з цієї половини третина є перекладними. Тобто згрубша на третину цей альманах складається з новітньої (до того фактично ніде не публікованої) української любовної поезії (у її львівському вимірі). У передмові (пролозі) до цього альманаху мені написалося зокрема й таке: «Усі дороги не обов’язково ведуть до Риму, зате всі дороги неминуче ведуть до раю або ж до пекла. І на кожній із життєвих доріг трапляється кохання. Раніше чи пізніше, однократно чи столико, більше чи менше. А коли вже доля так чи інак пов’язана з літературою, тоді й кохання хоч-не-хоч, а таки якось та й впливає на літературну долю. І фіксується писемно, і зблискує кольоровими шкельцями. А ті шкельця перемішуються в калейдоскопі, витворюючи незліченну кількість різноманітних версій і варіацій». А ще тоді мені вигадалося простеньке гасло, яке зараз доречно навести, змінивши лише одне-однісіньке ключове (яке саме, само собою зрозуміло) слово: «Кохайтеся і кохайте, та ще антологію цю читайте!»\nНаприкінці хочу висловити спеціальні подяки. Перш за все я вдячний Ігореві Римаруку за те, що він ще понад п’ять років тому підкинув мені думку розширити батьків «Оріон золотий» для евентуального видання, в якому він знову був би редактором. Хоча до реалізації того нашого примарного проекту так і не дійшло, проте я (попередньо дещо скоротивши) настільки розширив «Оріон», що вийшла практично нова, майже цілком інша антологія. Тепер той ілюзорний проект став цим реальним проектом. Я вдячний своєму братові Тарасові за суттєву технічну допомогу у підготовці доданих текстів ще в ті часи, коли я не мав відповідної апаратури у приватному посіданні. Також я вдячний Веніамінові Еппелю, який мені (вже начебто традиційно) допоміг розшифрувати деякі темні місця біобібліографії. І, зрозуміло, найспеціальніша подяка Богданові Будному за видавничу відвагу.\n27 травня (на Трійцю) – 10 червня 2007


У Фастові вперше відбудеться фестиваль FastFest GogolFest - Gargantua\nтеги: FastFest , GogolFest\nУ Фастові вперше відбудеться фестиваль FastFest GogolFest\n19-20 вересня цього року у Фастові вперше відбудеться фестиваль сучасного мистецтва FastFest GogolFest.\nТак, фестивалі GogolFest цього року… відбудуться! Культурне життя починає оживати. У цій статті ми розповімо про новий проєкт від команди GogolFest у Фастові та відкриємо деякі фішки FastFest GogolFest.\nGogolFest – міжнародний мультидисциплінарний циклічний фестиваль сучасного мистецтва. У 2019 році він увійшов до п’ятірки найкращих фестивалів Європи за рейтингом EFFE та отримав офіційний лейбл. За час існування, з 2007 до 2020 р., GogolFest відвідали 585 тис. глядачів, на 16 локаціях у 4 містах відбулося 4 тис. подій, у яких взяли участь 20 500 українських та 1200 закордонних митців із понад 40 країн світу.\nFastFest GogolFest міститиме театральну, музичну, освітню, візуальну та дитячу програми. Головною локацією фестивалю стане територія колишнього військового містечка, яке зараз у занедбаному стані. Локацію обрали символічну, адже у 1918 році у місті підписали договір про об’єднання ЗУНР та УНР. Враховуючи сучасну ситуацію на сході України, FastFest GogolFest – це створення платформи для об’єднання та єдності українців.\nОрганізаторами фестивалю є головна команда фестивалів GogolFest, а також Фастівська міська рада.\nМаксим Демський, директор фестивалів GogolFest: “У Фастові в нас хороша взаємодія з міським головою, який є одним з ініціяторів FastFest GogolFest. Також у місті є потужна творча тусовка, яка співпрацюватиме з нами. і люди працюють з нами на GogolFest уже не перший рік, і ми бачимо їхній потенціал. Серцем FastFest GogolFest буде колишня військова частина. Також у місті дуже красивий Палац культури, приміщення якого повністю готове для реалізації якісних проєктів. Ми вже привезли у Фастів маску Гоголя з Вінниці. Її модернізували, зробили підсвітку і скоро виставлять її у місті як символ майбутнього фестивалю”.\nУпродовж 2 днів та 1 ночі відбудеться близько сотні мистецьких подій. Поки організатори ще не розголошують усіх учасників фестивалю FastFest GogolFest. Однак вже відомо, що театральна програма представить сучасний український театр, а також тривають перемовини про міжнародну співпрацю. У військовій частині відбудуться сайд-специфік проєкти, тут буде створено територію пошуку спільних наративів та сенсів, які нас об’єднують.\nҐранд-відкриття відбудеться 19 вересня у центрі міста, на площі Перемоги. Це буде безкоштовний мультидисциплінарний перформанс для мешканців та гостей Фастова.\nВізуальна програма також зосередиться на темі “Єднання”. У Фастові буде створено сквот Node Art, у кожній кімнаті якого художники з усієї України презентують свої роботи. Саме Node Art продовжить свою роботу як мистецький центр у Фастові після закінчення фестивалю та стане простором для створення нового культурного продукту.\nТакож відомо, що освітня програма “Гімназія” від кураторки Анастасії Євдокимової представить тему “Наші 20-ті”.\nАнастасія Євдокимова, кураторка освітньої програми фестивалів GogolFest: “20-ті роки кожного зі століть – це період рішучих змін і важливих кроків для української культури. Наприклад, 20-ті 17-го століття – заснування Києво-Могилянської Академії та великий освітній зсув на територіях України. А у 20-тих 19-го століття – поява прози і драматургії новою української мовою та великий літературний зсув. 20-ті 20-го століття в Україні пов`язані з поколінням інтелектуалів «Розстріляного відродження». Якими стануть наші 20-ті? Куди рухається культура? Які форми переважають? За якими форматами майбутнє: зум-завтра і тік-ток мислення. Із якими іменами буде пов’язане світове мистецтво протягом наступних 10-ти років? Освітня програма «Гімназія» розповість про тренди, перспективи і візію мистецтва майбутнього”.\nЗвісно, карантинні умови також внесли свої корективи. Організатори повідомляють, що формат заходів зміниться, аби гості могли дотримуватись соціяльної дистанції. На фестивалі будуть антисептики, організатори обмежать кількість відвідувачів на закритих подіях і, звісно, всі повинні бути у масках.\nFastFest GogolFest – це новий портал у світ сучасного мистецтва, постмодерну та творчої взаємодії. Цей проєкт має на меті мобілізувати творчих іактивних фастівців, мотивувати мешканців міста створювати культурні проєкти, які продовжать роботу після закінчення фестивалю.\nМихайло Нетяжук, міський голова м. Фастів: “Проведення фестивалю сучасного мистецтва FastFest GogolFest у Фастові – це не тільки про культуру й мистецтво, це крок до створення національної платформи єднання всіх українців. Гасло нашого фестивалю «Україна. Пришвидшення», тому пропоную разом працювати над тим, аби змінювати Україну. Фастів – місто єднання, і на своєму прикладі ми покажемо, що розвиток культури та креативних індустрій є важливим елементом у процесі формування ідеї національної єдності”.\nУ 2018 році головна команда GogolFest розпочала реалізацію проєкту GogolFest Inoculation, метою якого є згуртувати міста в Україні за допомогою мистецтва та здійснити мрію про «нову Україну». GogolFest Inoculation – це сучасний підхід до об’єднання місцевих еліт і активних людей заради створення і здійснення своєї мрії про те, яким має бути їхнє місто та Україна у світовому контексті. Цей проект надихає місто знайти свою сучасну айдентику та створити власний бренд.\nФастів – місто єднань, важливий залізничний вузол, альма-матер зварювання, батьківщина WhatsApp. Та, головне, це місто активних людей, про культурне життя якого в Україні наразі мало відомо. Фестиваль FastFest GogolFest має на меті розкрити потенціял Фастова та позначити це місто на культурній мапі України.\nСлідкувати за новинами фестивалю FastFest GogolFest можна у Facebook та Telegram.


Творити добро ніколи не пізно | Павлоградська районна державна адміністрація\nТворити добро ніколи не пізно\nНеобхідність у крові є завжди. Через карантинні обмеження, кількість донорів зменшилась, а потреби –збільшилися.\n29 липня 2020 року, на території комунального некомерційного підприємства „Павлоградська центральна районна лікарняˮ Вербківської сільської ради, працювала виїзна бригада обласної станції переливання крові. 75 жителів Павлоградського району та міста Павлоград взяли участь у здачі донорської крові (резерві донори, військові, державні службовці, медичні працівники, шахтарі …). Зібрана кров та компоненти, виготовлені з неї, підуть на потреби хворих в лікувальні заклади області.\nЩиро дякуємо донорам за їхній благородний вчинок та порятунок життя людей. Саме ви подарували комусь ще один день народження, ще один день на пляжі, ще одну ніч під зоряним небом, ще одну розмову з другом, ще одну хвилину сміху, ще один шанс світові — стати добрішим, мудрішим та щасливішим…\nПоповнюйте лави донорів!!! Творити добро ніколи не пізно.\nГолова Павлоградської райдержадміністрації Сергій Рублевський


Львів – найдорожче місто Європи !? | LawCraft\nЛьвів – найдорожче місто Європи !\nЛьвів – дуже дороге місто. Кожен його мешканець пересвідчується у цьому роблячи закупи на базарі чи в супермаркеті, оплачуючи квитанції за комунальні послуги чи рахунок за скромний обід в закладі громадського харчування. Та навіть і скромний обід для більшості мешканців не по кишені – приходиться задовольнятися канапками, благо, якщо хтось має кухонний куток на роботі чи ж мешкає поблизу місця праці.\nЯкби я жив на Сихові чи в Рясному і щодня б добирався на роботу маршруткою, відчуваючи себе “шпротом”, то витрачав би стільки ж само, як мешканець Варшави чи Праги витрачає на місячну транспортну карточку з якою може безмежно пересуватися містом усіма видами громадського транспорту. Транспорту чистого і комфортного, безпечного і такого, що ходить за графіком. Вирушаючи на каву з тістечком до кнайпи львів’янин витрачає не менше ніж мешканець аналогічного міста східного Євросоюзу, ціни на комунальні послуги теж наближаються до європейських. Але зарплати, якість продуктів та послуг – від європейських далекі. І нема позитивної тенденції, скоріш простежується негативна.\nЗа УСРС ми допомагали країнам 3-ого світу, вони на нас рівнялися, переймали досвід та технології, відправляли дітей по знання. А зараз кореспондент Євроньюс передає з Єгипту, розповідаючи про злидні арабської країни: “Багато єгиптян живуть менш ніж за 5 євро на день”. А скільки українців живе на менш ніж на п’ять євро в день !? При цьому, на відміну від мешканців Африки, нам доводиться витрачати гроші ще й сезонний одяг, обігрів домівок, краплі від нежиті – усих цих витрат єгиптяни не мають. І пальне для авто у них дешевше…\nЗустрічав людей (особливо киян і москвичів), котрі вихваляються дороговизною своїх міст. Чи м тут гордитися – сказати важко, але… Останні дослідження показали: Львів дорожчий від Києва та Москви, Львів – одне з найдорожчих міст Європи та світу для своїх мешканців. Здивовані? Звичайно перераховуючи французькі, англійські, московські ціни на гривні, виходитиме, що там дорожче ( я звісно не про гречку і не про моє улюблене авокадо). Але для пересічного громадянина таке порівняння – без сенсу. Воно важливе лише економістам і мандрівникам, котрі декілька раз на місяць змінюють своє місцезнаходження. Такий мандрівник може розповідати: “Так Осло дорожче від Відня. В останньому за гамбургер я заплатив 12 грн, а в Осло – 120 грн. 40 хв. потягом з Братислави до Відня обійшлися мені в 68 грн, а 15 хв. електричкою від летовища в центр Осло – аж в 180 грн. Це ж дорожче ніж зі Львова у Київ в купе! Стокгольм теж дорогий – там я булку купив за 22 грн., а перукареві за стрижку довелося заплатити 170 грн.” І так далі, й тому подібне…\nОднак для більшості людей такі порівняння і перерахунки євро, злотих, корон на гривні – не мають сенсу. Переважна більшість заробляє собі на хліб своєю працею. Власне її, за посередництвом грошем, ми промінюємо на товари та послуги. В Осло пересічний городянин заробляє біля 36 тис. грн. Отож його час коштує чимало,а товари і послуги виміряні його працею – зовсім не такі вже й дорогі. Загалом високі ціни товаришують високому рівню доходів. Напевно Львів та Україна – виключення, необхідне для існування кожного правила J.\nОто ж порівняємо дороговизну життя в різних містах Європи за кількістю часу праці, необхідною для придбання таких популярних продуктів, як хліб і канапка Біг Мак. У Львові 450-грамовий буханець коштує біля 3 грн., Біг Мак – 16 грн. 50 коп. Пересічний львів’янин заробляє не більше ніж 1900-2100 грн. Тобто за кожну годину праці в середньому львів’яни отримують 11 грн. 36 коп. Відповідно за 1 кг дешевого хлібу віддаємо 33 хв. своєї роботи, за канапку – аж 87 хвилин – це в два рази більше, аніж витрачає мешканець Вільна, майже в сім раз в порівняні з жителем Лондона. Певно, є й гірші умови,але не в Європі. Мехіко за Біг Мак слід пропрацювати 120 хв., в Джакрті – 136 хв., в Найробі – 158 хв.\nЩоб відійти від цих сумних роздумів, беру ровер й вирушаю поїздити Стрийським парком. Сонячна погода, старші люди гуляють групками алеями, бавляться діти, на лавочках цілуються закохані. Все, як в благополучному місті. Так, Львів – одне найдорожчих міст Європи і львів’яни можуть гордитися тим, що здатні вижити і зберігти людську подобу в нелюдських умовах!\n06.04.2011 р. Віто Надашкевич\n← Хто потрібний Америці? Або чому президентом США є Барак Обама?\tБагатства не надрукуєш і не напрацюєш, а лише “зкреативиш” →


ГОЛОВНЕ – Сторінка 5 – AgroNews.ua\nНБУ назвав причини подорожчання м’яса і молока\nУ травні подорожчала м’ясна продукція через скорочення пропозиції і молочна продукція через падіння обсягів виробництва молока, на ціни обох цих категорій продуктів вплинули і світові ...\nУ мережі з’явилася інформація і знімки з річки Велика Білозерка в Запорізькій області. Там пересихає русло річки і гине риба. Інформація про це з’явилася в ...\nПостанову Кабміну про право власності на землю визнали неконституційною\nКонституційний Суд України визнав неконституційною постанову Кабінету міністрів щодо права власності на землю. Про це повідомляє прес-служба КС, пише agropolit.com. «КСУ ухвалив рішення у справі за ...\nЗернотрейдери пропонують фермер грабіжницькі ціни\nЗернотрейдери пропонують фермерам Херсонщині ціни трирічної давнини. У цьому переконаний фермер Віктор Петрушко, передає newday.kherson.ua. За його словами, за зерно з поля пропонують грабіжницькі ціни. Готівкою, ...\nАнтимонопольний комітет України розпочав розслідування дій групи “МХП” Юрія Косюка на ринку курятини за ознаками зловживання монопольним становищем. Про це повідомив глава АМКУ Юрій Терентьєв ...\nУночі в Новобузькому районі Миколаївської області здійснили розбійний напад на будинок місцевого фермера. Повідомляє news.pn. Інцидент стався близько третьої години ночі. Четверо невідомих, обличчя яких були ...\nЗаборона прийому молока ІІ ґатунку, що почне діяти з 2020 року, стосується не продукту, який виробляють домогосподарства, а забрудненого молока, вміст мікроорганізмів у якому перевищує ...


Google впроваджує режим "інкогніто" у Картах – новини ZIK.UA\nНовини » Світ 2 жовтня, 2019, 13:35\nАмериканська компанія анонсувала появу анонімного режиму у сервісі Google Карти.\nЗгідно з повідомленням, анонімний режим є одним з найпопулярніших засобів захисту конфіденційності з часу його запуску в Chrome у 2008 році. Раніше, на початку 2019 року, його також додали до YouTube. Наразі таку функцію вирішили впровадити і в Картах Google.\nЯк зазначається, коли користувачі вмикають анонімний режим на Картах, їхня активність на цьому пристрої, так само як й місця, які вони шукають, не буде збережена в обліковому записі Google і не буде використовуватися для персоналізації роботи користувачів із Картами.\nУвімкнути анонімний режим можна натиснувши на фотографію свого профілю, та будь-коли вимкнути його, щоб отримувати рекомендації щодо ресторанів, інформацію про вибраний маршрут та інші функції, які потрібні.\nАнонімний режим почне працювати на Android протягом найближчих тижнів і незабаром з'явиться на iOS.\nНагадаємо, в одній із наукових публікацій компанія Google повідомила про досягнення "квантової переваги", а якщо точніше, то створення комп’ютера Sycamore. Зауважимо, розробка отримала об’єм пам’яті 53 кубіта (кубіт – квантовий розряд або найменший елемент для зберігання інформації в квантовому комп’ютері) та змогла коректно завершити спеціальну програму.\nGoogleGoogle mapsновини світуанонімний режим\n2020-11-26 12:50 :13


Федералізація: європейський досвід й Україна* - Журнал Віче\nФедералізація: європейський досвід й Україна*\nТорік вийшло друге видання книжки кандидата юридичних наук, народного депутата України, одного з лідерів Партії регіонів Віктора Тихонова «Маніфест федералізму, або Шлях до демократичної держави». Автор узяв на себе непросте завдання поєднати в одному тексті публіцистичну стилістику, котра властива маніфестам, і наукове трактування питання федералізму. Звідси й двоїстість тексту: з одного боку, вдавання до риторики, що має «зачепити» читача, із другого – системний виклад політико-правових понять, орієнтований значною мірою на фахівців. У суто маніфестовій манері сформульовано назви підрозділів: «Ви з ким?», «Шукаємо відмінності», «Розбираємось у поняттях», «Те, що вже не задовольняє», «А що в нас?», «Маємо право!». Даниною науковому складникові тексту є «Короткий словник понять і термінів», наведений наприкінці.\nЗагалом треба сказати, попри те, що в книжці багато уваги приділено дефініціям федералізму та федеративності, які пропонують українські та російські конституціоналісти, для читацького загалу автор передусім є впливовим політиком, тож і слово «маніфест» у назві ключове. Тема дискусійна. Автор провокує полеміку. І це йому вдається. В Україні є питання, порушення котрих умить збурює пристрасті. Лише слово про статус російської мови в Україні, лише слово про адміністративно-територіальний устрій чи можливу інтеграцію в НАТО або ж подальше перебування в Севастополі російської військово-морської бази – й розмова переходить у суто політичну площину, а всі аргументи починають зважуватися на терезах не логічної слушності, а партійної доцільності.\nЯк і всякий маніфест, праця Тихонова має і позитивну, і негативну спрямованість. Тобто в ній є цінності, котрі обстоюються, є й цінності, а передусім феномени, що неприйнятні для автора. Саме останні тавруються чи не на кожній сторінці тексту. Книжка була опублікована, як зазначає автор, «практично одразу після «подій Майдану»» (с. 3). Друге видання – в рік президентських виборів. Це – барикада, що зводиться за допомогою кулькової ручки. Хто ж антагоністи Тихонова? Автор не називає їх поіменно. Але це і не потрібно. Це зрозуміло вже з першого рядка: «Лише кілька років тому, – йдеться у книзі, – мати у своїй бібліотеці цю книжку було вельми небезпечно. Найвищі державні чиновники, що захопили владу силою й обманом (виділ. – В. Б.), не бажаючи чути ані слова критики на свою адресу, вважали такого роду літературу відверто шкідливою для себе, а тому й підривною» (с. 3). У цих словах світовідчуття 2005 року. Тоді всі очікували, що політичні події розгортатимуться шляхом утілення латинського вислову: горе – переможеним! Але минуло п’ять років. І ті, «що захопили владу силою й обманом», виявилися чи то нездатними, чи то неспроможними діяти за римськими настановами. І тепер мати книжку Тихонова у своїй бібліотеці не просто не страшно, а й корисно. Навіть правники та політологи, котрі не поділяють авторської максими про доцільність федералізації України, мусять докладно з нею ознайомитися. Бо якщо унітарність України це не рудимент радянської минувшини, як вважає Тихонов, а справді доцільна й оптимальна форма державно-політичного устрою, як переконані його опоненти, то дискусії, що виникнуть унаслідок її обговорення, уможливлять лише перетворення політичної практики на переконання, а раціональні пропозиції, висловлені прибічниками децентралізації державного управління, можуть бути використані в процесі законодавчого забезпечення місцевого самоврядування.\nОстанні п’ять років засвідчили цілковите фіаско тих політиків, котрих називали «польовими командирами» Майдану. Але автор «маніфесту» не тривожить їхніх тіней. Тихонов засвідчує дивовижну в наші дні об’єктивність: «Чи мав слушність Майдан, вимагаючи дотримання громадянських прав? – запитує він. – Так, звісно!». Однак Майдан помилився, ставши не на той бік, вважає Тихонов. Останні роки, наполягає автор, засвідчили правоту тих людей, котрі брали участь у сєверодонецькому з’їзді, що відбувався під гаслами «федералізму, рівноправ’я, законності й державності» (с. 5).\nУже на п’ятій сторінці автор висловлює, по суті, головну ідею «маніфесту»: «Регіони мають самі розпоряджатися тим, що заробляють. Вони мусять віддавати столиці лише те, що необхідно для реалізації державних програм і виконання державою її функцій. Вони не повинні бути у васальній залежності в казнокрадів, котрі прибирають до рук те, що створене працею мільйонів» (с. 5). Чи варто оспорювати ці слова? Звісно, ні. Чи слушні ці слова? Так. Чи безперечно істинні? Ні. Бо в цитованих словах є два твердження: перше – кожен має отримувати те, що він заробив. І з цим сперечатися безглуздо. Друге – казнокради, що окупували київські кабінети, не мають права на працю мільйонів. І це, на перший погляд, правильні слова. Але тільки на перший. Бо казнокради є не лише в Києві. «Працю мільйонів» можна привласнювати й у Донецьку, Одесі чи Львові. Найпоказовіший приклад: Крим має статус автономії. Однак півострів б’є всі рекорди за рівнем корумпованості та злочинності. Звідси випливає дуже простий і невтішний висновок: федералізація не є панацеєю від корупції.\nА втім, Тихонов мовить не лише про боротьбу з корупцією. Його пафос можна описати кількома гаслами: більше децентралізації! більше самоврядування! Симпатії Тихонова на боці європейської практики розширення прав регіонів. Жодна із впливових політичних партій не бере під сумнів євроінтеграційного вибору України. Тож, запроваджуючи в політичне та соціально-економічне життя європейські стандарти, варто керуватися таки європейським досвідом розширення прав регіонів. І якщо та ж таки корупція роз’їдає систему управління не лише в Києві, а й у регіонах, то це не є аргументом проти децентралізації. Якщо, приміром, Крим не править за взірець самоврядування під проводом правосвідомості, то це не є аргументом проти можливої доцільності федералізації країни. Хоча пан Тихонов і не згадує кримського досвіду (бо він, справді, вельми сумнівний), суть усе-таки зводиться до такого: є певні політико-конституційні ідеали, і якщо вони суперечать практиці, то тим гірше для практики. Відтак суть полягає саме в ідеалах. А чим не ідеал європейський досвід? Звісно, ідеал. Особливо, якщо зіставляти його з досвідом українським.\nТож як бути з європейським досвідом? Щодо цього варто процитувати міркування українських учених Івана Кураса та Валерія Солдатенка: «Механічне запозичення західноєвропейських ідей регіоналізму (а саме вони є наріжним каменем ідей федералізації) для нас (України – уточнення В. Б.) неприйнятне. Такий однозначний підхід був би некоректним із наукового погляду і сумнівним – із політичного. В Європі, Північній Америці успішно діє регіоналізм співробітництва, у нас в абсолютному варіанті він може нині виявити себе лише як регіоналізм конфліктогенний, відцентровий. Причини цього – у своєрідності ситуації, що склалася в Україні. Для неї характерне протікання двох паралельних процесів – становлення державності і подальша консолідація української нації як багатоетнічної, полікультурної спільноти» (Курас І. Ф., Солдатенко В. Ф. Соборництво і регіоналізм в Українському державотворенні (1917– 1920 рр.). – К., 2001. – С. 203). Дискусії щодо оптимального державно-політичного устрою тривають чи не з першого дня проголошення незалежності. І погляд Віктора Тихонова нетотожний з поглядами Івана Кураса та Валерія Солдатенка. Та питання не лише в тім, на чиєму боці правда, а й у тім, чому запровадження досвіду регіоналізму посилить «відцентрові» тенденції? І Віктор Тихонов значною мірою відповідає на це запитання, картаючи центральну владу за корумпованість і захланність.\nЧому Європа приходить до ідеї доцільності регіоналізації й відповідно міжрегіонального співробітництва? Вона зумовлена становленням наддержавних політичних інститутів. Процеси глобалізації та регіоналізації відбуваються пліч-о-пліч. Стираються міждержавні кордони, формується загальноєвропейський ринок, зростає вільний обіг капіталів і трудова міграція. Тож у цих умовах закономірним є і розширення міжрегіонального співробітництва. Європа актуалізує невикористаний досі ресурс. Однак Україна не має з цими процесами нічого спільного. Навпаки, нині вона мусить виконувати завдання, котрі стояли перед Італією та Німеччиною в ХІХ столітті – формування нації, єдиної державності та національного ринку. Це складний і болісний процес. Навіть у Чехії, котра стала незалежною після розпаду Придунайської імперії, у 90-х роках минулого століття стояло питання про доцільність федералізації, бо економічний розвиток Богемії був вищий, аніж Моравії. І це Чехія, неперервність національного розвитку якої набагато триваліша, аніж України!\nУ згаданій праці Івана Кураса та Валерія Солдатенка автори аналізують процеси регіоналізації в УНР. Тоді соборна Україна формувалася з уламків імперій. Прагнення жити з Наддніпрянщиною в єдиній державі, маючи автономні права, висловили Галичина, Закарпаття та Кубанська козацька республіка. І процес автономізації, зокрема постання Донецько-Криворізької республіки, як наголошують дослідники, був закономірний. І його не варто трактувати з позицій сьогодення як прояв сепаратизму. Однак минуло майже століття. Україна сформувалася як унітарна держава. Українська культура та парості української державності, мабуть, остаточно винищені тоталітарною владою на Кубані. Соборність утілилася тільки частково. І нині унітарна держава мусить виконувати завдання, які на неї покладаються. Адже несприятливий інвестиційний клімат, корупція, жалюгідний стан судової системи – це проблеми, котрі стоять перед усією країною. І автономізація не розв’яже їх. Бо масштаб їх геть інший.\nОднак, напевно, Віктор Тихонов із цією тезою не погодиться. У «маніфесті» чимало уваги приділено німецькому й австрійському федеративному устроєві. Згадується й відповідна практика США, Канади, Бразилії, Індії тощо. Звісно, досвід країн Нового Світу в Україні незастосовний. І завада проста – історія. Там союзи (тобто федерації) формувалися з протодержавних утворень. Індія ж є не просто багатонаціональною, а багаторасовою країною. У ній кожна нація, кожен етнос є автохтонним. Натомість в Україні є лише чотири автохтонні нації: українці, кримські татари, гагаузи та караїми. Відтак лише ці нації мають право на національне самовизначення у формі державності. (Утім, для кримських татар, які зазнали трагедії депортації, гагаузів, котрі розділені українсько-молдовським кордоном, і караїмів як міноритарної нації актуальним є питання національно-культурного відродження.) Натомість досвід Німеччини й Австрії може правити за аналог, адже ці країни мононаціональні, а їхній федеративний устрій постав після етапу централізації, котрий фактично переріс у цілковиту унітарність. Тож логічно постає питання: чому б не використати досвід цих успішних країн? Чому б не перетворити області, приміром, шляхом об’єднання, на землі, надавши їхнім представницьким органам право на законотворення? І такі ідеї висловлювалися. Наразі не варто говорити про вітчизняні проекти. Звернімо увагу все ж на Німеччину. По-перше, треба завважити: до об’єднання в єдину державу під егідою Прусії, німецькі землі (Баварія, Сілезія, Саксонія тощо) були повноцінними державами з власними монархічними родами, арміями та законами. Тобто маємо таки те саме об’єднання, формування союзу на основі низки держав. І по-друге, у книжці наведено вельми цікаве й слушне спостереження Володимира Шаповала: «Там, де федерація не має союзного характеру, а створюється за ініціативою центральних владних структур, що вже існують, знову створена складна держава має штучний характер» (с. 18). Який досвід має на увазі Шаповал? Звісно, тієї ж таки Німеччини. Єдина Німеччина, що розв’язала дві світові війни, зарекомендувала себе як досить небезпечна держава. І посилення її федеративності розглядалося як спосіб запобігання можливому відродженню нацизму та мілітаризму. Однак ці два аргументи на Україну не поширюються.\nВарто сказати й про речі, які не згадуються в книжці Тихонова. По-перше, це досвід місцевого самоврядування в унітарній Франції. І його напевно потрібно запозичувати передусім. І по-друге, вкрай рідко згадується такий термін, як демократія. Багато з тих негараздів політичного сьогодення, які викликають слушне обурення Віктора Тихонова, мають долатися саме шляхом розвитку демократії. В Україні вже є багатопартійність і плюралізм ідеологій. Країна не раз проходила випробування виборами. Одна лише завада: бракує дієвого механізму політичної відповідальності. А без відповідальності ті само вибори – це лише конкурс з риторики.\n* Рецензія на книжку: Тихонов В. Манифест федерализма, или Путь к демократическому государству. – 2-е изд., доп. – Луганск: ПЦ «Максим», 2009. – 68 с.


Переказ скорочено Пошехонская старина (М. Є. Салтиков-Щедрін)\nГоловна Інше українською Література Переказ скорочено Пошехонская старина (М. Є. Салтиков-Щедрін)\nКороткий переказ твору Пошехонская старина (М. Є. Салтиков-Щедрін)\nЖитіє Никанора затрапезного, пошехонський дворянина\nВипереджаючи розповідь про своє минуле, Никанор заяложеній, спадкоємець старовинного пошехонський дворянського роду, повідомляє, що в цьому працю читач не знайде суцільного викладу всіх подій його житія, а тільки ряд епізодів, які мають між собою зв'язок, але в той же час представляють і окреме ціле .\nУ глушині Пошехонь проходить дитинство і молоді роки Никанора, що став свідком самого розквіту кріпосного права, які визначали побут і уклад дворянській сім'ї. Земля цього краю, покрита лісом і болотами, вважається глухому, тому мужицькі спини з надлишком винагороджені за отсутствіе.ценних угідь. Маєток затрапезному малоземельне, але оброк з селян у маєтку Маліновец виходить справно. Сім'я неухильно багатіє, купуються нові землі та маєтки, власність зростає.\nМати Никанора, потомствена купчиха, набагато молодший освіченого дворянина-батька, що спочатку накликає на неї незадоволення родичів.Однак дбайливість і господарська кмітливість, їй притаманні, виводять сім'ю до добробуту і дозволяють інші зими проводити в Москві чи Петербурзі. Після дванадцяти років шлюбу у неї вісім дітей, які перебувають під опікою гувернанток до надходження в інститути та на військову службу.Молодшому Никанору, який виявився надзвичайно обдарованим, на вчителів не дуже щастить. Абетці його вчить богомаз, а писати він вивчиться сам.Перші книжки Никанор читає самостійно, майже безконтрольно, а трохи пізніше за інструкціями для вчителів освоїть програму молодших класів гімназії. Це і випадок, і диво, що він зуміє прокласти собі шлях до справжнього утворення сам. На думку автора записок, діти дуже легка здобич для псування і спотворення будь-якої системою навчання та виховання або її відсутністю. «Воскове дитяче серце будь-яку педагогічну затію прийме без протидії». Але дуже болісно сприймаються епохи, коли людська думка засуджується на бездіяльність, а людське знання замінюється масою марність і неохайності.\nУ портретній галереї осіб, що зустрічаються в будинку у затрапезному, помітне місце займають тітоньки-сестриці, представлені спочатку літніми, потім зовсім бабусями. Спочатку тітоньок приймають у будинку цілком привітно, готують для них кімнати, зустрічають і пригощають, але потім злопам'ятна мати Никанора проявляє в ставленні до них повну черствість і скупість. Старі, нікому не потрібні жінки виганяють спочатку в мезонін, а потім їх і зовсім видаляють з двору. Вони коли-то дуже погано прийняли новий шлюб свого брата, та й грошей у них зовсім немає, і маєтки їх нічого не варті, їх підгодовують тільки з милості. А у відповідний момент зовсім виганяють з двору в дальній флігель, де вони, напівголодні, в холодному приміщенні вмирають одна за одною.\nІсторія третьої сестри батька - Анфіси пов'язана у Никанора з найстрашнішими спогадами його дитинства. Як не сувора була по відношенню до селян його власна мати, яка не жаліла «зачали невчасно» дівчат (видаючи їх заміж за підлітка чи перестарка), Анфіса Порфиріївна ще лютее і потворніша, до самодурства. У перший візит до тітоньці саме в неї на подвір'ї він бачить свою однолітку, прив'язану ліктями до стовпа, босими ногами в роз'їдає гнойової рідині, яка не має можливості захищатися від ос і гедзів. Ті, хто сидів віддалік два дідусі не дозволять юнакові цю дівчину звільнити. Всім буде тільки гірше. Чоловік і син Анфіси Порфирівни відкрито глумляться над мужиками і засікають до смерті чимало жінок і дітей. Не випадково тітоньку Анфісу задушать власна ключниця й підоспілі на допомогу сінешні дівчини.\nЄ у Никанора ще одна тітонька, Раїса Порфирівна, прозвана Сластьона за небайдужість до ласого шматка. Всі кімнати її будинку мають «апетитний характер і вселяють апетитні думки». Всі її домашні з ранку до вечора їдять і п'ють, і при цьому добрішають. Це один з тих рідкісних будинків, де всім живеться привільно, і панам, і прислугу.\nІнше на тему: Переказ скорочено Пошехонская старина (М. Є. Салтиков-Щедрін)


Назва Територіальний інспектор Начальник відділу освіти\nДержнаглядохоронпраці у ___________М.М.КАБАНОВА\nБілогірському районі наказ № ____від ______________\nпро службу охорони праці відділу освіти\n1.1.Згідно із Законом України "Про охорону праці" служба охорони праці відділу освіти створена для організації виконання правових, організаційно – технічних, санітарно – гігієнічних, соціально – економічних і лікувально – профілактичних заходів, спрямованих на запобігання нещасним випадкам під час організації навчально – виховного процесу у закладах освіти району.\n1.2.Служба охорони праці створюється наказом начальника відділу освіти у кількості семи чоловік. Керівником служби охорони праці призначається заступник начальника відділу освіти.\n1.3.Служба охорони парці підпорядковується безпосередньо начальнику відділу освіти.\n1.4.Працівники служби охорони праці відділу освіти у своїй діяльності керуються законодавством України, нормативно – правовими актами з охорони праці, колективною угодою, що діє в межах району.\n1.5.Навчання та перевірка знань з питань охорони праці працівників служби охорони праці проводиться в установленому законодавством порядку один раз на три роки.\n^ 2.ОСНОВНІ ЗАВДАННЯ СЛУЖБИ ОХОРОНИ ПРАЦІ\n2.1.Забезпечує функціонування системи управління охороною праці в закладах освіти району.\n2.2.Організовує проведення профілактичних заходів , спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних факторів під час організації навчально – виховного процесу, запобігання нещасним випадкам, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози життю або здоров’ю працівників.\n2.3. Здійснює контроль за дотриманням працівниками вимог законів та інших нормативно – правових актів з охорони праці, положень прийнятої угоди, розділу "Охорона праці", колективних договорів у навчальних закладах.\n2.4.Здійснює інформування та надає роз’яснення працівникам навчальних закладів району з питань охорони праці.\n^ 3. ФУНКЦІЇ СЛУЖБИ ОХОРОНИ ПРАЦІ\n3.1.Розробляє комплексні заходи відділу освіти щодо посилення профілактики виробничого та дитячого травматизму у загальноосвітніх навчальних закладах району. Надає організаційно – методичну допомогу у виконанні запланованих заходів.\n3.2.Готує проекти наказів з питань охорони парці і вносить їх на розгляд начальнику відділу освіти.\n3.3.Проводить спільно з представниками районної професійної спілки перевірки дотримання працівниками навчальних закладів вимог нормативно – правових актів з охорони праці.\n3.4.Складає звітність з охорони праці за встановленою формою.\n3.5.Проводить із працівниками вступний інструктаж з охорони праці.\n3.6.Веде облік та аналіз причин виробничого травматизму, професійних захворювань.\n3.7.Забезпечує належне оформлення і зберігання документації з питань охорони праці.\n3.8.Надає методичну допомогу керівникам навчальних закладів у розроблені інструкцій з охорони парці для окремих категорій працівників.\n- забезпечує навчальних закладів нормативно – правовими актами та актами з охорони праці, посібниками, навчальними матеріалами з безпеки життєдіяльності;\n- наради, семінари, конкурси з питань охорони праці.\n^ 3.10. Бере участь у :\n- розслідуванні нещасних випадків на виробництві відповідно до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1112;\n- роботі комісій з приймання в експлуатацію закінчених будівництвом, реконструкцією або технічним переозброєнням об’єктів виробничого призначення у частині дотримання вимог безпеки праці;\n- розроблені положень, інструкцій, розділу "Охорона праці" угоди між відділом освіти і радою голів профкомів працівників освіти;\n- організації навчання з питань охорони праці директорів, заступників директорів , спеціалістів служб охорони праці навчальних закладів району;\n- роботі комісії з перевірки знань з питань охорони праці вчителів хімії, фізики, біології, інформатики, ДПЮ, трудового навчання, фізичного виховання, операторів шкільних котелень, відповідальних за електрогосподарство.\n- виконання заходів, передбачених програмами , планами щодо поліпшення стану безпеки, гігієни праці, угодою та заходами, спрямованими на усунення причин нещасних випадків та професійних захворювань;\n- наявність у навчальних закладах інструкцій з охорони праці; своєчасним внесенням у них змін;\n- своєчасне проведення у закладах освіти навчання з питань охорони праці, всіх видів інструктажів з охорони праці;\n- дотримання у належному безпечному стані територій навчальних закладів, пішохідних доріжок;\n- організацію робочих місць у відповідність нормативно – правовим актам з охорони праці;\n- проведення попередніх і періодичних медичних оглядів працівників навчальних закладів.\n^ 4. ПРАВА СПЕЦІАЛІСТІВ СЛУЖБИ ОХОРОНИ ПРАЦІ\n- видавати керівникам навчальних закладів обов’язкові для виконання приписи\nщодо усунення наявних недоліків, одержувати від них необхідні відомості, документацію і пояснення з питань охорони праці;\n- вимагати відсторонення від роботи осіб, які не пройшли передбачених законодавством медичного огляду, навчання, інструктажу, перевірки знань і не мають допуску до відповідних робіт або не виконують вимоги нормативно – правових актів з охорони праці;\n^ 5. ОРГАНІЗАЦІЯ РОБОТИ СЛУЖБИ ОХОРОНИ ПРАЦІ\n5.1. Робота служби охорони праці здійснюється відповідно до плану роботи, затвердженого начальником відділу освіти.\n5.2.Робочі місця працівників служби охорони праці суміщаються із робочими місцями у відповідності до їх функціональних обов’язків.\n5.3.Для проведення навчання, інструктажів, семінарів, лекцій служба охорони праці використовує приміщення Білогірського НВК та інших навчальних закладів району.\n5.4.Начальник відділу совіти забезпечує стимулювання ефективної роботи працівників служби охорони праці.\n5.5.Служба охорони праці відділу освіти взаємодіє із районною службою охорони праці та представниками профспілки працівників , освіти з питань охорони праці.\nНачальник відділу освіти, молоді та спорту Тростянецької районної державної адміністрації


Новини за сьогодні, 5 липня 2022, вівторок (04:22)\nВ смт.Міжгір’я, через порушення водієм правил дорожнього руху, автомобіль «Volkswagen СС» зіткнувся ще з двома авто. Внаслідок автомобільної аварії постраждали троє пасажирів одного з авто. Потерпілих госпіталізували до медзакладу. За фактом ДТП відкрито кримінальне провадження.\nВодіїв вказаних трьох транспортних засобів перевірили на стан алкогольного сп’яніння. Результат – 1,9 проміле у водія «Volkswagen СС» та 1,4 проміле у водія «Mercedes Sprinter». Автомобілі затримано на спецмайданчик відділку поліції. Слідство у справі, розпочатій за статтею 286 Кримінального кодексу України (Порушення правил безпеки дорожнього руху), триває.\nСкоїв ДТП: на Закарпатті поліція затримала чоловіка за крадіжку машини\nДільничні інспектори поліції Ужгородщини відзначають професійне свято (ФОТО)\nЗакарпаття: від початку року патрульні склали 75 адміністративних матеріалів на водіїв, які залишили місце ДТП\nПоліцейські Ужгородщини затримали зловмисника, який підозрюється у вбивстві свого родича\nУ Мукачеві поліція затримала зловмисника, який убив знайому та приховав тіло\nНа Закарпатті затримали чергового зловмисника, який намагався переправити через кордон чоловіків призовного віку\nЗакарпатець на Kia влетів у відбійник: Постраждало троє пасажирів\nЗ боблевешем та лемківськими піснями: як вимушені переселенці пізнають Перечин та Закарпаття 03.07.2022 16:56 454\nВійськові 128-ї Закарпатської бригади захопили російську БМП-3 03.07.2022 14:53 451\nХудожник із Сєвєродонецька малює Ужгород 02.07.2022 17:22 444


Елітний котедж в Стоянці площею 500 кв.м. Закрите котеджне містечко. | Нерухомість Києва\nГалерея (29)Галерея (29)\nСтоянка. Елітний котедж в Стоянці.\nПродаж елітного котеджу 2009 року побудови в котеджному містечку на упорядкованій території неподалеку від живописного озера. Будинок знаходиться в зеленій зоні в оточенні хвойних дерев і насаджень. Котедж побудований за проектом відомого дизайнера м.Києва. У котеджному містечку є охоронна и пропускна система. Оздоблення, меблі и техника від брендових виробників. Сучасні технології енерго і теплозберегання. Приточно-витяжна система очищення повітря + кондиціонування. Свердловина, система очищення питної воды. Площа будинку 500 кв.м. 4 спальні, 5 с/в, спортзал, сауна, технічні приміщення. До фасаду будинку примикає засклений зимовий сад. Гараж на 2 авто.\nКотеджне містечко закритого типу.\nДілянка 12 соток з чудовим ландшафтним дизайном. На ділянці: барбекю; водограй; багаторічні корабельные сосны, унікальні декоративні дерева, відеоспостереження. Поблизу знаходяться дві приватні школи: американська «Киевская международная школа» і британська «Британская международная школа». Поруч є супермаркети «Сільпо», «АТБ», «Winetіme», ресторан, три кафе, аптеки, салон краси, АЗС.\n2-кімнатна, Єлизавети Чавдар вул. 13. Оренда. Осокорки. 1-кімнатна. Сергія Данченка вул., 28. Довгострокова оренда.


Ремонт турбіни у Львові - запорука надійності вашого авто - АвтоСервіс СТО КБ у Львові\nГоловна Новини :: акції, статті Ремонт турбіни у Львові - запорука надійності вашого авто\nЗ вихлопної труби виходить чорний дим, коли працює дизельний двигун. Швидше за все, це пов'язано з паливом, яке в повному обсязі згорає циліндрах. Причина такої несправності - нестача повітря, що подається в двигун за допомогою турбіни.\nПеред усуненням цієї проблеми потрібно зрозуміти, чому двигун раптово почав відчувати брак повітря. Тут справа в розгерметизації патрубка, який пов'язує турбіну і впускний колектор. До речі, чорний дим з турбіни можна спостерігати в іншому випадку, коли відбувається розгерметизація на виході з випускного колектора. Іншими словами, кількість вихлопних газів не вистачає на крильчатці турбіни, через що двигун відчуває нестачу повітря.\nЩоб усунути цю неполадку, потрібно замінити патрубки. Якщо не допоможе, значить проблема в сполучних елементах, які слід трохи підтягнути. На цьому ремонт турбіни можна вважати успішно завершеним.\nВи виявили, що з труби виходить сизий дим. Це безпосередньо пов'язано з попаданням моторного масла в випускний колектор. Можливо, масло потрапило туди з магістралі турбіни, яка засмітилася. У зв'язку з цим знижується продуктивність масляного насоса, який вже не в змозі подавати масло туди, куди потрібно. В даному випадку є ризик засмічення випускного колектора. Для усунення зазначеної проблеми необхідно промити масляні магістралі і замінити підшипники.\nНабагато складніше йде справа з ремонтом турбіни варіативного типу. Такі турбіни мають вакуумним способом регулювання різних крильчаток. Ці турбіни дуже часто страждають збоями при перемиканні на потрібну крильчатку в той момент, коли двигун працює на високих оборотах. Ознаки даної проблеми наступні: двигуну не вистачає повітря, ДВС працює не на повну потужність. Щоб усунути дефект, потрібно ретельно прочистити внутрішню поверхню турбіну, в якій збирається багато шарів пилу і бруду.\nДля здійснення даної процедури можна звернутися в кваліфікований сервіс по ремонту турбін у Львові.


Купити квиток на Органна книга Месіана\nОрганна книга Месіана\n16 Серпня 2018, четвер 19:00\nЦього літа Львів на два тижні стане домівкою для органістів з усього світу. З 13 по 26 серпня в Органному залі проходитиме Львівський органний фестиваль 2018. На гостей чекають 13 концертів, майстер-класи та години гарної музики! Три концерти львів'янам подарує Томас Меллан, молодий органіст та композитор із Франції.\nТомасу 23 роки, він нещодавно з відзнакою закінчив Торнтонську школу музики Університету Південної Каліфорнії (США). Французький органіст вигравав національні конкурси, брав участь у багатьох музичних фестивалях, зокрема відіграв сольний речиталь як Молодий артист року на 23-му Органному фестивалі Сент-Есташ у Парижі, став одним із шести органістів, які записали офіційне DVD у Волт Дісней Концерт-холі. Твори Томаса Меллана виконувалися у США та Франції.У Львівському органному залі музикант гратиме три вечори поспіль – 15, 16 та 17 серпня.\nУ четвер на нас чекає українська прем'єра – виконання Книги органів Олів'є Мессіана, також лунатиме Сюїта другого тону Луї Ніколя Клерамбо. А в п'ятницю француз дивуватиме публіку творами Вольфганга Амадея Моцарта, Макса Регера, Антона Веберна та Ференца Ліста.\nТомас Меллан – орган\nЛ.Н. Клерамбо – Сюїта другого тону з “Великої органної книги” (1710 р.)\nО. Мессіан – Органна книга (1951) (Українська прем'єра)\nКупити квитки на Органна книга Месіана (Львів, 16 Серпня 2018)


Дерев'яна безпровідна зарядка SkinWood White Fast Charger Camp Fire, ціна 975 грн, купити на UB.UA • UB.UA\nub.ua Смартфони, телефони, аксесуари Аксесуари до телефонів Зарядні пристрої для мобільних телефонів Дерев'яна безпровідна зарядка SkinWood White Fast Charger Camp Fire\nДерев'яна безпровідна зарядка SkinWood White Fast Charger Camp Fire\nОпис товару Дерев'яна безпровідна зарядка SkinWood White Fast Charger Camp Fire\nSkinWood White Fast Charger Camp Fire - безпровідне зарядне облаштування нового покоління, підтримує функцію швидкої зарядки. Зарядка підходить до телефонів IPhone (починаючи з 8-ої моделі), Samsung і усі інші мобільні пристрої і аксесуари з підтримкою стандарту Qi. Увесь основний список телефонів які підтримує наша дерев'яна безпровідна зарядка є на фото.\nСтильний і сучасний зовнішній вигляд, якісні матеріали : натуральне дерево і авіаційний алюміній, а найголовніше якісна індукційна котушка, яка забезпечують безпеку в користуванні, як для Вас, так і для вашого смартфону.\nСтильна і презентабельна подарункова упаковка. Зарядка дуже зручна тим, що не треба користуватися дротяними зарядками, які постійно ушкоджують гніздо телефону.\nУ найближчі 2 роки дротяні зарядки зникнуть в принципі, це чудовий інноваційний подарунок.\nДекілька етапів контролю якості\nУ комплект входить: зарядка, usb- кабель, інструкція адаптер.\nНа фото вказаний один з прикладів гравіювання на безпровідній зарядці! Ми можемо доповнити його текстом або поміняти концепцію як Ви скажете. Усі зміни ми зробимо абсолютно Безкоштовно.\nПри додаванні товару в кошик напишіть текст гравіювання або яку картинку нанести в коментарі до замовлення на фінальному етапі оформлення. Менеджер зв'яжеться з вами і обговорить деталі, створить ескіз. Звичайне створення ескіза і саме гравіювання ми робимо упродовж одного дня, і відправляємо Вам зарядку з готовим гравіюванням в день замовлення!\nУявіть, коли у вас на столі стоїть безпровідна зарядка з гравіюванням логотипу Вашої компанії, або зарядка з емблемою улюбленою футбольної команди, або в стиль вашого тату! Це дуже яскраво підкреслює Ваш особистий стиль і спосіб життя. І якщо Ви вирішили зробити ексклюзивний і індивідуальний подарунок рідній людині, то Ви потрапили на потрібну сторінку!\nТакож дуже витончено виглядає, коли гравіювання на дерев'яному чохлі повторюється на дерев'яній зарядці у такому разі вони відмінно доповнюють один одного!


з 1000 - 1400 год.\n6-1378 св 14\nФарига В.А. до ТОВ «Авто плюс LTD» про визнання дій протиправними та визнання права власності\n6-37591 св 13\nДик Шон Емерсон до відділу реєстрації актів цивільного стану Золочівського РУЮ Львівської області про зобов’язання до вчинення дій\n6-39036 св 13\nЄгорова Н.І. до ПП Полтавського БТІ «Інвентаризатор», треті особи: Волошин А.Б., Мороз В.М., Калуцький Д.В., про скасування реєстрації права власності\n6-39477 св 13\nКушелева М.М. до Пристайко Н.П. про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном\n6-43146 св 13\nПАТ КБ «Приват Банк» до Коваль Н.В. про стягнення заборгованості по кредитному договору\n6-44200 св 13\nКарп’як О.Р. до Карп’яка М.Б., І.М. про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; за зустрічним позовом Карп’як М.Б. до\nКарп’як О.Р. про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення\n6-44276 св 13\nСкарга Костецького О.В. до старшого державного виконавця ВДВС ДВС України Гречух О.Я. про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору\n6-50183 св 13\nСільман О.М. до Сільмана О.Л. про стягнення неустойки у зв’язку з простроченням сплати аліментів\n6-52861 св 13\nІванова Е.Ю. до ГУ Держземагентства у Запорізької області, Куріпка О.В., реєстраційної служби Запорізького МУЮ, третя особа –\nКП «Градопроект», про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки\n6-54194 св 13\nДацків В.Д. до Михальської В.Й. про визнання порядку користування жилим приміщенням\n6-1919 св 14\nЛозінська Л.М. ВДВС Печерського РУЮ у\nм. Києві, ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідоком Банк», ПП «Нива - В.Ш.» про визнання неправомірними дій, визнання недійсними прилюдних торгів, протоколів проведення прилюдних торгів та акта державного виконавця\n6-1931 св 14\nСахно Д.В. до Смирнова М.М., Смирнової В.А. про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку\n6-1969 св 14\nГоробченко С.Г. до Кислих В.М. про стягнення суми боргу за договором позики\n6-2110 св 14\nНаконечна Н.В. до Наконечного В.М., треті особа: Корольов О.М., ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про поділ майна подружжя\n6-3110 св 14\nПрокурор м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, Лиганова В.М.,\nПрокопенко Л.П., третя особа –\nКП «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення, державного акта на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку\n6-47023 св 13\nТОВ «Кредитні ініціативи» до Смик Є.М., третя особа – Смик А.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки\n6-50822 св 13\nАнтонишин В.М., Антонишин Л.М. до ПАТ «Концерн Галнафтогаз» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди\n6-52049 св 13\nМедяник К.В. до Мазуренко Н.В. про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом Мазуренко Н.В. до Медяник К.В. про визнання недійсними довіреності та договору\n6-52285 св 13\nРумянцева Т.П. до Румянцева М.О.,\nШепелева І.М. про визнання правочину удаваним, визнання договору недійсним, визнання майна об’єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартиру\n6-52985 св 13\nПАТ КБ «Приват Банк» до Бобокал Н.В.,\nКрикуна В.В., Крикун Т.Г., ПАТ «Акцент-банк» про стягнення заборгованості\n6-51954 св 13\nЧорнобаївська районна державна адміністрація до Ляпкала А.М. про стягнення матеріальних збитків\n6-54845 св 13\nКоктебельська селищна рада м. Феодосії, прокуратура м. Феодосії до Ківи В.В., треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в АР Крим,\nСамєдінова Ф.Ш., про знесення самочинно побудованого майна та розірвання договору оренди\nФеодосійський міський суд АР Крим\n6-37798 св 13\nБорякова Т.А. до ТОВ «Авто Просто» про захист прав споживача, стягнення грошової суми, відшкодування завданої моральної шкоди\n6-42545 св 13\nПАТ «Родовід Банк» до Філон І.С. про стягнення кредитної заборгованості\n6-43126 св 13\nМоторне (Транспортне) страхове бюро України до Колди О.Ю. про відшкодування в порядку регресу витрат, пов’язаних з виплатою страхового відшкодування\n6-45993 св 13\nБабуняк О.Р. до Бабуняк О.О., треті особи: Воробйов С.О., Воробйова Л.Д., про стягнення коштів\n6-13537 вно 13\nСвірка Ю.В. до ТОВ «Медіа Інвест Груп», ПАТ «Аріон-Інвест», третя особа – Радюк А.В., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов’язання вчинити певні дії, відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди\n6-159 св 14\nСімферопольська міська рада АР Крим до Ольшанської H.B., зацікавлена особа –\nКісельов О.Г., про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки\n6-165 св 14\nПрокопченко Л.О. до ВК Винниківської міської ради, Гураля І.М., треті особи: Винниківська міська рада, Вус Н.М., про демонтаж самочинного будівництва та визнання недійсним рішення\n6-870 св 14\nГулієв Маріфа Джаміл огли до Гулієва Севіль Асіф кизи, ПАТ «Банк Форум», треті особи: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради, реєстраційна служба Вінницького МУЮ Вінницької області, про визнання недійсним договору іпотеки\n6-1634 св 14\nГолованов А.П. до КП «Нікопольський Центр первинної медико-санітарної допомоги» про скасування наказу про звільнення, визнання записів у трудовій книжці недійсними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди\n6-33112 св 13\nТОВ «Зернопродукг-Липівка» до KП\n«Могилів-Подільське МБТІ», Майструк М.І., Нянькіної Є.М., ПП «Фатіма-Агро», СТОВ «Липівка» пpo визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на майно\n6-54847 св 13\nМоскальова Е.М. до ПАТ «БАН», третя особа – Прасняк В.Б., про заборону вчиняти певні дії та відшкодування збитків\n6-28843 св 13\nПрисляк В.М. до ВЧ А4324\n6-35816 св 13\nБойко О.Я. до Коршикова О.М., третя особа – АТ« Кредит Банк (Україна)» в особі першої Львівської філії AT «Кредит Банк (Україна)», про припинення права власності на частку у спільному майні\n6-36560 св 13\nЛьвівське міське КП «Львівтеплоенерго» до Омельченко М.С., Омельченко М.Г., Омельченко М.М. про стягнення боргу\n6-46049 св 13\nКрасніков С.Л., Мариніна (Петриченко) М.Г. до повного товариства «Ломбард «Капітал» Лапоного та Дороднова» про стягнення коштів\n6-49767 св 13\nГетьман Н.І. до ТОВ «Славута-Ю» про визнання недійсним пункту договору та розірвання договору оренди земельної ділянки\n6-50713 св 13\nЯготинський Д.В. до Рогожиної В.В., треті особи: ЖК «Радуга», Яготинська Г.В., про встановлення порядку користування житловим приміщенням та виділення частки майна в натурі спільної часткової власності та відкриття відокремленого особового рахунку\n6-50808 св 13\nПрокуратура Київської області, прокуратура\nм. Ірпеня до Коцюбинської селищної ради Київської області, Кулікова Б.П., Куліш В.М., третя особа – КП «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсними рішення, державного акта на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку,\nз 1400 год.\n6-37123 св 13\nПирсікова О.О. до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Ужгородського МУЮ, Звягінцева В.В., КП «БТІ у м. Ужгороді» про визнання права власності на спадкове майно\n6-37671 св 13\nЛебедєв С.Ю. до Балахніної С.С. про визнання договору дарування квартири недійсним, витребування нерухомого майна\n6-41021 св 13\nРидман (Боцул) І.В. до Боцула А.П. про поділ майна, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя\n6-43568 св 13\nКС «Центр фінансових послуг» до\nБанних Т.В. про часткове скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право і обов’язок» у справі про стягнення заборгованості\n6-46642 св 13\nГалінська Л.Л. до ТОВ «Ріелторі Плюс» про визнання права власності на об’єкт нерухомого майна\n6-50605 св 13\nТОВ «Спільне українсько-американське підприємство «УкрКарпатойл ЛТД» до Фролової З.І., компанії «Карпатські Петролеум Корпорейшн», третя особа – ПАТ «Укрнафта», про відшкодування шкоди\n6-35851 св 13\nПАТ АБ « Укргазбанк» до Гуменюка О.М., Гуменюк С.О., Ковальчук Л.В., третя особа –орган опіки та піклування Шепетівського виконавчого комітету, про примусове виселення\n6-44455 св 13\nДП «Кіровоградтепло» ТОВ «Центр науково-технічних Інновацій Української нафтогазової академії» до Хархута А.Л. про стягнення боргу\n6-46808 св 13\nДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», заступник прокурора Київської області до Глевахівської сільської ради Васильківського району Київської області, Зорич П.О., Стругацького О.Е., ТОВ «Астра-Земля», Юрченко Ю.С., треті особи: реєстраційна служба Васильківського МУЮ Київської області, управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення Глевахівської сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки і скасування їх державної реєстрації, визнання права постійного користування на земельні ділянки\n6-46812 св 13\nКравчинський А.В. до ВК Чернігівської міської ради, зацікавлена особа – прокуратура\nм. Чернігова, про визнання незаконним та скасування рішення та акта\n6-47184 св 13\nСергієнко Д.С., Сергієнко О.А. до\nГладиша М.А., третя особа – Сидоренко В.О., про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; за зустрічним позовом Гладиша М.А. до Сергієнка Д.С. про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди\n6-49960 св 13\nМартинюк Н.І. до ТОВ «Торговий дім «Укрспецреалізація», треті особи:\nГерасименко К.В., Загоруй І.А., ПАТ «Державний ощадний банк України», про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, визнання протоколу прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва на право власності на майно, придбане з прилюдних торгів\n6-28791 св 13\nСердюк С.Є. до ДП «Макіїввугілля» про відшкодування моральної шкоди (виправлення описки в ухвалі ВССУ від 30 жовтня 2013 року)\n6-38587 св 13\nПилипишин С.М. до Львівського КП «Під Зуброю» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди\n6-39946 св 13\nМудрьонова З.В. до Петренка С.М. про стягнення аліментів та грошових коштів\n6-41360 св 13\nм. Дніпропетровська до Тимошенка О.Г. про визнання права власності, визнання припиненим права учасника в компанії, визнання учасником і зобов’язання вчинити певні дії\n6-43337 св 13\nГринько В.В. до АТ «СК «АХА Страхування» про захист прав споживача на страхове відшкодування\n6-45593 св 13\nПАТ КБ «Приват Банк» до Кириленка С.М. про звернення стягнення на заставлене майно\n6-46693 св 13\nКорчак Л.І. до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору таким, що укладено без додержання вимог, які є обов’язковими при здійсненні правочинів, визнання його недійсним та його розірвання\n6-46715 св 13\nДемчишин Д.Д. до Кузнєцова В.І. про стягнення заборгованості за договором позики; за зустрічним позовом Кузнєцова В.І. до ПМП «Діол», Демчишина Д.Д. про визнання нікчемним правочину\n6-47088 св 13\nБоровський М.К. до Родіної І.Б.,\nтретя особа – Боровський Г.М., про стягнення матеріальної та моральної шкоди\n6-47855 св 13\nКривоносова Н.С. до ВК Первомайської сільської ради Кіровського району АР Крим, третя особа – Ігнат’єв Ю.В., про визнання рішення виконавчого комітету Первомайської сільської ради Кіровського району АР Крим незаконним та його скасування\nКіровський районний суд АР Крим\n6-48750 св 13\nЄвтушок М.І. до ВК Сарненської міської ради, Євтушок В.І., третя особа – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про визнання недійсними свідоцтв про право власності та визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно\n6-27951 св 13\nВеликий М.М., Великий О.М.,\nОлексієнко Л.О. до СТОВ «Прогрес», треті особи: відділ Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, Гонтаренко С.І., про визнання недійсним та скасування державної реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв)\n6-30376 св 13\nФранцева Н.В. до Державної Казначейської служби України, прокуратури Одеської області, третя особа – прокуратура Березівського району Одеської області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди\n6-39419 св 13\nВолчук М.П. до Лазурненської селищної ради, Черненка П.В. про скасування рішення Лазурненської селищної ради Скадовського району № 209 від 24 жовтня 2003 року\n6-40137 св 13\nІнспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області до Сікуна Ю.П., третя особа – Дмитриченко О.Ф., про зобов’язання приведення до попереднього стану шляхом демонтажу реконструйованого горища\n6-40634 св 13\nЛогінов А.В. до Пасекої Я.В. про стягнення безпідставно набутих грошових коштів\n6-41345 св 13\nМотрич А.С., Мотрич Є.С. до\nБондаренка В.С. про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом Бондаренка В.С. до Мотрича А.С., Мотрича Є.С. про стягнення заборгованості\n6-44070 св 13\nПАТ КБ «Приват Банк» до Білої Л.П. про стягнення заборгованості\n6-43675 св 13\nАнісімов О.А. до Харківської міської ради, третя особа – Білошапка М.І., про визнання права власності (виправлення описки в ухвалі ВССУ від 18 грудня 2013 року)\n6-42543 св 13\nМамай І.В. до Мамай І.О. про визнання права власності на майно в порядку спадкування\n6-46243 св 13\nПАТ «Дельта Банк» до Бачіашвілі Л.І., Бачіашвілі М.О. про стягнення заборгованості за кредитним договором\n6-46957 св 13\nПАТ КБ «Приват Банк» до Цьох М.М. про стягнення заборгованості за кредитним договором\n6-49332 св 13\nЗаява Прокопова О.Е. про встановлення факту, що має юридичне значення\n6-51114 св 13\nПицишин А.М. до Біласа В.В., ПАТ «Мегабанк», третя особа – Личаківський ВДВС Львівського МУЮ, про визнання дійсним договору, визнання права власності, виключення майна з-під арешту\n6-51494 св 13\nДоморацька Я.М. до Івахницького С.М., третя особа – ПАТ КБ «Правекс Банк» про встановлення факту проживання однією сім’єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна\n6-54208 св 13\nКорнієнко Р.В. до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ фірма «Консоль ЛТД» про визнання недійним договору іпотеки\n6-2051 св 14\nКолпаков О.С. до ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов’язання до вчинення дій\n6-2252 св 14\nД’яченко Т.А. до Ящикова О.В. про стягнення суми\n6-51283 св 13\nПАТ «Дельта Банк» до Мелікяна А.С.,\nМелікян Р.С. про стягнення боргу\n6-54509 св 13\nПАТ «Ересте Банк» до Чорноткач І.А., Чорноткач С.М., Чорноткач З.С., третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом Чорноткач С.М. до ПАТ «Ересте Банк», Чорноткач І.А. про визнання недійсними кредитного договору, додаткової угоди та договору іпотеки, визнання договору поруки припиненим та застосування наслідків недійсності кредитного договору, додаткової угоди та договору іпотеки; за зустрічним позовом Чорноткач І.А. до ПАТ «Ересте Банк», Чорноткач С.М. про розірвання кредитного договору, визнання додаткової угоди недійсною та застосування наслідків недійсності додаткової угоди та розірвання договору\n6-54674 св 13\nПАТ «Регіон-Банк» до Здурова С.О.,\nТОВ «ТБ Аквілон» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення


Як штрафуватимуть водіїв: зміни Закону про паркування - Вечірній Київ\nЯк штрафуватимуть водіїв: зміни Закону про паркування\n30 вересня 2018, 17:04\nЗ 27 вересня набув чинності Закон України "Про внесення змін у деякі законодавчі акти України з реформування сфери паркування транспортних засобів".\nЗакон передбачає підвищення штрафів за порушення правил дорожнього руху. Для того, щоб розібратися у нових правилах, "Вечірній Київ" підготував інфографіку.\nза перевищення швидкісного режиму на 50 км/год і більше водієві доведеться викласти 3400 гривень (було 510 гривень штрафу).\nякщо автомобіліст спровокував дорожньо-транспортну пригоду і залишив місце інциденту, йому загрожує штраф в діапазоні 2550-3400 гривень та конфіскація прав на півроку.\nза керування транспортним засобом без прав розмір покарання збільшили в 20 разів - 20400 гривень. За повторне порушення цього пункту протягом 12 місяців потрібно буде сплатити вдвічі більше – 40800 гривень.\nНововведення торкнуться також оплати паркувального місця:\nнеправильне розташування транспортного засобу на паркінгу буде каратися сумою від 255 до 1700 гривень;\nфакт простою автомобіля на платному майданчику протягом 10 хвилин і більше без попередньої оплати за послуги буде каратися в 20-кратному розмірі вартості однієї години тієї чи іншої парковки;\nпаркування машини на місці, призначеному для авто людей з інвалідністюбуде каратися штрафом, що в 30 разів перевищує вартість однієї години паркування.\nПри грубому порушенні ПДР (паркування на залізничних переїздах і трамвайних коліях, на перехрестях і пішохідних переходах, у другій смузі) власникам автомобілів може загрожувати і евакуація транспортного засобу на штрафмайданчик без їх згоди.\nДані сайту Укрінформ.


Кредит без довідки про доходи у Вознесенську - онлайн кредит без довідки про доходи у Вознесенську | KF.UA\nНа сьогоднішній день взяти кредит без довідки про доходи у Вознесенську не складе труднощів. Вам потрібен мінімальний пакет документів (паспорт і код), банківська картка. Позика оформляється під невеликий відсоток. Наступні кредити видаються ще швидше. Вигідні пропозиції захоплять Ваш світ, тому годі губитися в сумнівах.