Національні меншини у добу національно-визвольних змагань - Органи етнополітичного регулювання в контексті політики коренізації: український досвід\nУКРАЇНА НА ШЛЯХУ СТАНОВЛЕННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ СТОСОВНО НАЦІОНАЛЬНИХ МЕНШИН\nНаціональною меншиною вважається фізичний масив (група) людей не корінного етнічного статусу, яка живе в сучасному для себе етносередовищі. Вона включає осіб, які мають громадянство країни, і за визначенням не відіграють провідної ролі в суспільстві, що обумовлює необхідність відстоювати власні політичні права і забезпечувати в разі необхідності юридичний захист представників етнічних громад. Національна меншина поступається чисельністю іншим етнічним групам, але має достатній потенціал для впливу на політичне життя регіонів проживання і країни в цілому. Прагнучи зберегти етнічну ідентичність, національні меншини створюють спеціальні інституції, національні культурні центри, освітні установи, засоби масової інформації та ін. Приналежність до національної меншини визначається суб’єктивно і не вимагає зворотного визнання етнічної групи, на відміну від приналежності до етнічної групи, яка є об’єктивною і визначається генетично. Формування національної меншини супроводжується етапом етнічного відродження (створення національних культурних товариств, освітніх центрів, активізація історичної пам’яті); так званою мобілізацією етнічної групи, тобто переходом етнічної групи від елементарного задоволення мовних, культурних, релігійних потреб до організованого захисту соціально-економічних інтересів. Наступним етапом розвитку національних меншин у сучасному світі є «політизація етнічності» шляхом висунення політичних вимог, розробки політичних програм, створення відповідних політичних партій.\nСтановище національної меншини в країні та її історії визначається перш за все типом держави. Сучасна політологія виділяє три основні типи модерних національних держав — держави-нації, громадяни яких мають рівні права, незалежно від етнічної приналежності; біетнічні або багатонаціональні держави, в яких проживають дві або більше так званих титульних націй, кожна з яких прагне впливати на державну політику; а також держави, що націоналізуються, в яких провідна нація прагне забезпечити культурно-національну гомогенність суспільства. В зв’язку з тим, що більшість держав світу, зокрема, Україна, є поліетнічними, регулювання відносин між державою, як такою, народами країни, а також між етнічними групами набуває особливого значення. Етнополітика становить комплекс заходів, які визначають функціонування державного організму у сфері міжнаціональних стосунків певного етнополітичного організму, який включає етнічну більшість («титульний народ», що становить основу державності), етнічні меншини (окремі структурні елементи) та діаспору етнічної більшості.\nНаведені вище характеристики відбивають сучасне (затверджене принаймні в Західній Європі) ставлення держави до проблем етнонаціональної політики, і водночас окреслюють ті державотворчі орієнтири, якими намагається послуговуватися молода українська державність у своєму русі. Втім, ці суто політологічні визначення мало чого прояснюють у житті етнічних спільнот, які мешкають на теренах нашої країни, і намагаються, спираючись на досвід (ще доволі пам’ятний) існування щонайменше в трьох величезних імперіях — Російській, Австро-Угорській та Радянській — вибудувати новітню матрицю етнозбереження в сучасних, надзвичайно складних умовах. Для низки громад, які десятиліттями балансують на межі зникнення, мало важить віднесення їх чи до корінних народів, чи до національних меншин, чи до титульної нації. Питання докорінної перебудови засад етнонаціонального відтворення однаково гостро стоїть і перед українцями, і перед рештою етнічних громад. Величезний вплив на невизначеність етнонаціональних перспектив справляє, звісно, хронічна соціально-економічна депресивність низки регіонів України, яка в купі з глобальною фінансово-економічною кризою катастрофічно обмежила внутрішні можливості громад підтримувати свій культурний поступ. Однак, і хронічна політична криза, яка відклала проблеми етнонаціональної політики в найзапиленішу шухляду вищих органів державної влади України, відіграє непересічну роль у накопиченні проблем у сфері етнонаціонального буття держави та суспільства. Те, що державна участь у житті етнічних громад впродовж двадцяти років незалежності вичерпується визначенням пріоритетів підтримки й розвитку державної мови і декларативним status quo стосовно решти громад, вже дало свої «солодкі» плоди: потроху зводиться нанівець культурно-освітній рух громад, меншає кількість національних організацій та видань, колись грандіозні плани розбудови освіти національними мовами звелися до існування культурно-освітніх осередків, фінансованих переважно з-за кордону, національно-культурний ренесанс громад має місце переважно на усіляких «круглих столах» і конференціях. Що ж до повсякденного життя: Україною шириться расизм, національна нетерпимість, замість національних культурницьких товариств розвивається «національний бізнес», замість національних шкіл зростає мережа національних ресторанів, на межі зникнення перебувають караїми й кримчаки, решта громад потроху розчиняються в оточуючому середовищі. Лише лінивий не помітить, що ідея вільного етнонаціонального розвитку без відповідної програми державної підтримки національної освіти перетворює право рівності мов на фікцію, а право рівного етнонаціонального розвитку — на право відповідного представлення в наукових, зокрема історичних, дослідженнях, і не більше того. Врешті, крім голосних промов про те, що загрожені народи потрібно рятувати, а етнічні мови підтримувати, насправді нічого не відбувається. Україна, як колиска низки самобутніх етнонаціональних спільнот, потроху втрачає свій неповторний, доволі незручний щодо державного управління, колорит.\nТа чи відповідає це інтересам самих етнічних громад? І чи не час потроху звільнятися від інфантилізму та братися до справи, не чекаючи, поки влада почне вирішувати їхні проблеми? Споглядання сучасного становища національних меншин у країнах західної демократії не позбавляє наших співвітчизників відповідальності за власний народ і власну країну. Своє нинішнє — гарантовано сите й убезпечене — становище західноєвропейські меншини здобули в запеклій політичній боротьбі за власні права і майбутнє, отож, наше майбутнє шляхом «запозичення» самої лише правової моделі регулювання відносин «держава — національні меншини» від початку приречене на поразку.\nВ контексті висловленого вище корисно принаймні в загальних рисах окреслити етапи актуалізації в суспільстві проблеми національних меншин, як такої, та пошуків шляхів її врегулювання.\nПоняття «національна меншина» ввели до теоретичного вжитку австрійські соціал-демократи (ідеологи австро-марксизму К. Ренер, О. Бауер) під час опрацювання проблеми відносин між державними й недержавними націями та розробки концепції національно-персональної (екстериторіальної) автономії. Прогнозуючи потенційні загрози, обумовлені активізацією національно-визвольних рухів, європейська суспільно-політична еліта наполегливо працювала над теоретичним вирішенням «національного питання». Серед можливих сценаріїв була національна програма австрійської соціал-демократії, ухвалена в 1899 р. на з’їзді в Брюні. Засадами, які спроможні були перетворити Австрію з країни «національних усобиць» на державу, де панує «національний порядок», були визнані перетворення Австро-Угорщини на «демократичну союзну державу національностей»; створення замість коронних земель національних самоуправних одиниць, законодавча та адміністративна влада в яких перебуватиме в руках національних палат, обраних на підставах загального, рівного та прямого виборчого права; охорона прав національних меншин спеціальним законом, встановленим імперським парламентом; парламентське вирішення проблеми загальної мови спілкування.\nІнтереси дисперсних спільнот пропонувалося задовольняти шляхом запровадження екстериторіальної автономії.\nІдеї теоретиків австро-марксизму виявилися із зрозумілих причин доволі близькими соціал-демократії Російської імперії, зокрема, продуктивно інтерпретувалися С. Бубновим в контексті опрацювання «єврейського питання». Національно-культурна автономія для російського єврейства, в його інтерпретації, передбачала запровадження самоуправління єврейської громади, створення національної школи і забезпечення свободи мови. Ці ідеї стали політичною платформою низки політичних єврейських партій. В основу політичної програми Загального єврейського робітничого союзу Литви, Польщі та Росії (Бунду) були закладені, зокрема, завдання вилучення з-під державного контролю функцій, пов’язаних з культурним життям, і передання їх націям в особі спеціальних місцевих і центральних установ, обраних усіма її представниками на підставах виборчого права.\nТоді, як українці, власне, ще не визначилися у своєму «самостійництві», російські євреї, кількість яких у західних провінціях Російської імперії (Литва, Латвія, Білорусія, Польща, Україна) сукупно перевищувала 2 мільйони осіб, перетворилися на політичного форварда ідеї національно-персональної автономії, дотепно трансформувавши її в низці політичних концепцій від правих до ліворадикальних. Єврейське містечко зустріло ХХ ст. «вагітним» ідеями національного і соціального визволення — врешті саме воно стало рушійною силою революційних змагань першої чверті ХХ ст. і надало особливого колориту національному революційному рухові в Україні. Процес революціонізування єврейського містечка внаслідок погромів, що прокотилися імперією у 80-і рр. ХІХ ст., яскраво віддзеркалив у спогадах однин із найвидатніших «єврейських територіалістів» Макс Шац-Анін: «Мои товарищи и я искали решения и глубоко волновавшей нас национальной проблемы. С увлечением читали мы попадавшие к нам первые номера ленинской «Искры”, и нас привлекало то, что одним из программных пунктов партии российских социал-демократов было признание равноправия всех угнетенных царизмом наций, признание их прав на самоопределение. Помню летние вечера, когда мы конспиративно, группами отправлялись на лодках далеко за город по реке и там до самой зари горячо дискутировали о возможных путях и перспективах революции. Значительная часть учащихся полагала, что революция автоматически решит все вопросы, в том числе и национальный. Среди учащихся была группа бундовцев, видевших решение еврейского вопроса лишь в культурной автономии. Но я и мои товарищи уже тогда не представляли себе культурную автономию в отрыве от территориальной автономии. Мы страстно искали синтез между усвоенными нами общими принципами и неотложной задачей приобщения широких еврейских масс к аграрно-индустриальному труду путем заселения какой-либо не освоенной еще территории. С детства запечатлелись в душе рассказы о страшной волне погромов 80-х годов, о массовой эмиграции евреев из черты оседлости в поисках очага, мирного труда и хлеба. К этому времени среди учащихся появились и горячие сторонники сионизма.\nМы пытались выработать свой собственный синтез научного социализма, интернационального решения всеобщих проблем трудящихся с решением специфических задач еврейских трудящихся. Так образовались у нас первые кружки социалистов-территориалистов. Мы мечтали о «широкой пролетаризации” еврейских масс и увлеклись надеждами и поисками».\nПізніше ці «надії й пошуки» втілилися в дисертацію (1908 р.), в якій на основі дослідження правового становища народів Швейцарії, Австро-Угорщини, Туреччини та Росії, М. Шац-Анін висловив думку про те, що прогресивний розвиток багатонаціональних держав можливий лише шляхом заміни механічного розподілу за губерніальним принципом на принцип федеративного союзу рівноправних національних республік. У багатонаціональних областях Росії «персональный принцип автономии должен быть применен как дополнение к территориальной национальной автономии», вважав М. Шац-Анін. Він передбачив зростання ваги національного фактору в подальшій історії людства, цілком слушно зауваживши, що людське суспільство переважно розвивається на окремих територіях у різних державах. Ідея федералізму підносилася тоді ще зовсім молодою людиною (23-річним студентом-юристом) як панацея від хворобливого стану міжнаціональних відносин. Вона, як тоді вбачалося, була спроможна поєднати загальні соціально-політичні завдання зі специфічними національними інтересами, примирити принцип інтернаціоналізму з принципом національного самовизначення. Винесені в передмові до видання дисертації 1910 р. слова, стали пророчими: «Велика и сложна задача поддерживания прочного мира между народами. Зигзаги истории нередко приводили народы на поле брани, разделяли их и снова объединяли. XIX век — «век национальностей» — положил начало разбору этого «национального хаоса»: малые родственные национальности стали консолидироваться в крупные, сплоченные объединения. В огне боев, под грохот орудий возникли большие нации современности. Измученное бесконечными войнами человечество жаждет мира. XIX век, пришедший под торжествующие возгласы «Свобода, равенство, братство!», не принес, однако, народам освобождение от войн. Век мира еще не наступил. Ныне цивилизованное человечество ожидает от нового XX века завершения усилий его предшественников. Оправдает ли XX век эти надежды? Приведет ли он к тому долгожданному миру, о котором тысячелетиями так горячо мечтали народы?».\nДоволі скоро питання, яке для піднесеного романтика-революціонера М. Шац-Аніна було кроком у напрямку наближення до високої істини, стало розмінною монетою в політичній боротьбі низки політичних сил, які використовували його безпринципно й кон’юнктурно. Не в останню чергу саме через це ХХ століття перетворилося на епоху доленосних потрясінь для народів і світу.\nТа це станеться згодом. А тоді, після поразки революції 1905 р., національне питання потроху опановує думками суспільно активних верств населення. Студент Шац-Анін захоплено слухає промови досвідченого революціонера В. Леніна про російську революцію та інтернаціональний робітничий рух. Ленін майже вдвічі старший, його думки доволі близькі єврейським революціонерам: вирішення національного питання правитиме за основну мету майбутньої російської революції, будь-які форми національного пригноблення, шовінізм, ксенофобія неприпустимі, лише органічний зв’язок національного з інтернаціональним є шляхом до загальнолюдського блага. Рівноправність всіх народів, великих і малих, є обов’язковою умовою державного ладу соціалістичної епохи.\nРСДРП(б) протиставила ідеї національно-культурної автономії гасло автономії національно-територіальної. В партійній програмі 1903 р. ідеалом майбутнього устрою була проголошена республіка, організована за принципом обласного «самоврядування для тих місцевостей, які відзначаються особливими побутовими умовами і складом населення». Проголошувалися право населення діставати освіту рідною мовою в створюваних за державний кошт навчальних закладах; право кожного громадянина висловлюватися рідною мовою на зборах; запровадження рідної мови нарівні з державною в усіх місцевих громадських і державних установах; право на самовизначення за всіма націями, що входять до складу держави. Подальший розвиток більшовицької концепції вирішення національного питання ґрунтувався на беззастережному визнанні догми про те, що права національних меншин може гарантувати тільки пролетарська революція, що запровадить диктатуру пролетаріату.\nРозвиток українського політичного мислення натомість відбувався за образним визначенням М. Кармазіної між «молотом» і «ковадлом» двох наймогутніших імперій сучасності, які уміло насаджували ідеї меншовартісності та шкідливості національно-визвольних рухів, як таких. Наприкінці ХІХ ст. у загальних рисах окреслився ліберально-самостійницький напрям бачення майбуття України (його передовсім презентували «громади»). Більше симпатиків набув ліберально-федералістський напрям, який виступав за перебудову Росії на засадах федералізму й конституціоналізму (октябристи, прогресисти, кадети, українці-кадети). Федеративна ідея стала панівною в українських інтелектуальних колах завдяки М. Драгоманову та О. Шульгіну, які відзначали її цілковиту реальність, існування спільних стратегічних інтересів з Росією та, що найважливіше, результативність у міжнародній практиці.\nНаціонал-демократи виступали за створення національної державності, як найбільш адекватного засобу забезпечення національного «я». Консервативне крило націоналістичного руху (ідеолог М. Міхновський) посилалося на втрачені права українців доби Б. Хмельницького. Радикали на чолі з Д. Донцовим заперечували можливість будь-яких взаємин із Росією і розглядали українську державність як підоснову панування українців у Східній Європі.\nВагомий внесок у кристалізацію ідеї автономізму зробив М. Грушевського, який розцінював її як крок до створення Європейської федерації [ідея, зауважимо, доволі суголосна сучасним політичним реаліям — Авт.]. Автономія уявлялася ним як форма державного устрою, при якій представники різних націй забезпечуються рівними правами. Пафосно майбутній голова Центральної Ради УНР твердив, що українці, які віками потерпали від національного гноблення, самі не стануть гнобителями. Соціалісти-федералісти покладали на «всесвітній федералізм» місію оновлення життя, примирення людства в межах соціалістичного суспільства. Федералізм проголошувався засобом відродження всього суспільства, незалежно від національної приналежності. Так, І. Франко зазначав, що автономія надасть всім інородцям громадянську свободу та її гарантії.\nВтім, загалом в українській інтелектуальній та політичній еліті не було ознак єдності стосовно поглядів на майбутню державність та принципи її формування. Більше того, політичні сили, що прагнули національного визволення були в меншості. З 31 партії, що відзначилися на політичному небосхилі України впродовж 1890-х — 1905 рр., тільки 15 представляли національно-визвольний рух, з них 7 — український, решта — проголосили програми боротьби за права національних меншин (у більшості то були єврейські політичні сили).\nТим часом нацменсередовище підросійської України перебувало на периферії суспільно-політичних процесів. Частина колишніх емігрантів на початок ХХ ст. вже була значною мірою асимільована і рухалася у фарватері провідних регіональних політичних рухів. Частина, оберігаючи засади традиційності, ставила метою консервацію та збереження етнічної ідентичності, як такої. Решта емігрувала в пошуках нової долі. Лише зовсім незначна частка національних громад стала на шлях усвідомлення назрілих політичних вимог у контексті парламентських та демократичних зрушень, в інтересах поступального етносоціального та етнокультурного розвитку, відповідного викликам стрімко змінюваного світу.\nВ епоху революційних потрясінь ідеї визволення українців з-під імперського ярма заволоділи думками широких верств інтелектуалів, які, однак, доволі реалістично оцінювали свої можливості щодо їхньої реалізації. В якості можливих шляхів досягнення цієї мети називалися війна чи революція (національне повстання). Обидві ввижалися реальними тільки за умови закордонної підтримки. Виснажлива Перша світова війна була сприйнята окремими українськими лідерами (зокрема, Д. Донцовим) як передвісник національного визволення. Націоналісти були впевнені, що в разі поразки Росії Австро-Угорщина і Німеччина будуть змушені вирішити «українське питання », причому — безперечно на користь України.\nЯк часто буває, історія зло пожартувала над фундаторами української національної ідеї: опробування їхніх доктрин припало на часи найжорстокіших потрясінь, кривавих світової та громадянської воєн, революції, кількох хвиль воєнних інтервенцій. Саме в таких обставинах ідеї «батьків нації» проходили перевірку на життєвість. Низка з них була відкинута, як непотріб.\nФатальну роль в українській історії відіграла та обставина, що українське питання безпосередньо залежало від результатів Першої світової війни: це була не пересічна локальна проблема, а питання світової ваги, в якому була зацікавлена низка політичних гравців першої величини. Росія й Австро-Угорщина належали до ворогуючих блоків, і кожна з монархій претендувала на ту територію етнічної України, що була поза межами її впливу. Оскільки абсолютна більшість європейських державних діячів вважала український народ «неісторичним»/«недержавним», його етнічні території перетворилися на розмінну монету у воєнному протистоянні імперій Романових, Габсбургів і Гогенцоллернів. Українське питання виступило потужним фактором міжнародної історії, але не як органічне питання самовизначення українців, а як «камінь спотикання» на шляху експансіоністських планів світових імперій, які претендували на українські етнічні землі для власного звеличення. Росія з її одіозною тріадою («Самодержавство. Православ’я. Народність.»), відстоювала існування «общерусской» національної ідентичності, в якій білорусам та малоросам відводилася роль побічних гілок руського народу. Частиною малоруського племені загальноруської нації в контексті цієї доктрини вважалися також буковинські, галицькі та закарпатські українці. Єдиним цілком адекватним шляхом вирішення проблеми роз’єднаності східнослов’янських племен ввижалося звільнення «під’яремної Русі» від чужинського панування, яке стало підосновою експансіоністських настроїв початку ХХ ст.\nУкраїнське питання знайшло певне відбиття в стратегічних планах світових держав (Німеччини й, меншою мірою, Австро-Угорщини) напередодні та під час Першої світової війни. Україна розцінювалася ними лише в якості чинника послаблення (розвалу) Російської імперії. В революційних ситуаціях початку ХХ ст. в Російській імперії українське питання відігравало доволі помітну роль, врешті піднявшись до рівня політичної проблеми, стрижнем якої стала ідея створення власної державності. Втім, український національно-визвольний ідейний потенціал розвивався в контексті загальноросійського революційного руху і залишався багато в чому залежним від нього не лише організаційно, а й концептуально.\nНаціональні меншини у добу національно-визвольних змагань\nБуремний 1917 рік став своєрідним часом істини вагомості національного питання. Зречення Миколи ІІ, крах імперії Романових, прихід до влади тимчасового уряду й стрімка дестабілізація політичної ситуації в провінціях позначили віхи епохи доленосних потрясінь, що врешті невпізнанно змінили політичну карту Європи. Небувалої теоретичної та політичної гостроти набула проблема самовизначення національних меншин та їхнього конституювання на постімперських просторах. Тимчасовий уряд у Декларації від 3 березня 1917 р. скасував всі обмеження громадян за національною ознакою, ухвалив правові гарантії прав людини. Однак, проголошення загальнодемократичних засад вирішення національного питання не призупинило піднесення національно-визвольних рухів та розвал величезної імперії.\nТернистим шляхом йшло становлення української державності та визначення становища національних меншин у ній. На етапі виникнення будь-яка держава постає перед проблемою визначення пріоритетних напрямків внутрішньої політики, зокрема, й у сфері міжнаціональних взаємин. Україна в 1917 р. не становила виключення. В добу національно-визвольних змагань проблема самовизначення національних меншин та їхнього конституювання на постімперських просторах набула небаченої теоретичної та політичної гостроти. Повалення монархії, прихід до влади соціалістично-демократичного уряду дали населенню України надію на поліпшення становища. Звичайно, національні меншини також були зацікавлені у демократизації суспільного життя та вирішенні низки наболілих проблем. За короткий проміжок часу представники об’єднань національних меншин розгорнули бурхливу політичну діяльність. Яскравий приклад вдалої реалізації політичної стратегії демонструвала єврейська громада. В силу відповідних історично зумовлених чинників поруч із євреями вагому роль у політичному житті постреволюційної України відігравали росіяни та поляки. Решта етнічних громад поволі підтягувалися до першого ешелону політичних гравців. Однак, у конкретних історичних обставинах фронтальної зовнішньої загрози, відторгнення Румунією частини українських земель національне питання з суто соціального перетворилося на питання державної безпеки.\nДо початку революції більшість революціонерів вважали, що остання, так би мовити, вирішить національне питання автоматично. Однак, те, що здавалося єврейським соціалістам просто вирішуваним завданням, виявилося найскладнішою проблемою суспільно-політичного руху часів національно-визвольних змагань. Пізніше безпосередній свідок тих подій у Києві М. Шац-Анін згадував: «Революционные события 1917 года явились для нас великой школой и испытанием наших теоретических программ и планов. Лопались, как мыльные пузыри, старые иллюзии... На Украине был выдвинут принцип национально-персональной автономии для проживающих там национальных меньшинств — русских, поляков, евреев. Однако в политической жизни Украины брали верх консервативно-самостийные элементы. Развивалось и крепло петлюровское движение с явно выраженным шовинистическим отношением к другим народам как на Украине, так и за ее пределами. Спутником этого снова стал антисемитизм. Народные массы натравливались на евреев. Я сам воочию убедился в том, как в Сквире местными властями и гайдамаками был планомерно подготовлен, проведен, а в нужный момент приостановлен жестокий еврейский погром». Насувалися часи взаємної недовіри та непримиренної конфронтації…\nВтім, саме тоді була здійснена низка видатних для свого часу спроб сполучити провідні досягнення суспільно-політичної думки з повсякденною державотворчою практикою. В основу вирішення національного питання УНР були покладені теоретичні напрацювання західноєвропейської соціал-демократії. Правове підґрунтя національної політики в Україні було сформульоване під час Українського національного з’їзду (6–8 квітня 1917 р.), резолюція якого зазначала, що одним із головних принципів майбутньої української автономії у складі Російської Республіки стане повне забезпечення прав національних меншин, які живуть в Україні. Доповідачі на з’їзді зауважували, що внаслідок суттєвих кількісних диспропорцій між народами України автономна українська держава повинна стати гарантом прав національних меншин, вона ж має забезпечити їм самоуправління на територіях компактного проживання, рівноправність у судових та адміністративних установах. На з’їзді обговорювали різні теоретичні моделі вирішення національного питання. Так, П. Понятенко виступав за право національних меншин на національні з’їзди для обрання постійних рад, що мали представляти національні меншини в Крайовій Раді; поділ країни на адміністративно-судові округи та забезпечення прав національних меншин у судових й адміністративних органах; створення національних та змішаних шкіл; забезпечення свободи релігійного культу та підтримки культурного розвитку громад за рахунок крайових бюджетів.\nРезолюція Українського національного з’їзду «Про розширення складу Центральної Ради» (7 квітня 1917 р.) проголосила квотний принцип представництва національних меншин в керівництві ЦР — 25%. 8 серпня 1917 р. мандатна комісія доповіла про введення до складу УЦР 104 членів від російських політичних партій, 50 — єврейських, 20 — польських, по одному — від молдаван, німців, татар, білорусів, чехів, греків, болгар, менонітів. Не важко помітити, що громади, які мали на той час власні національні партії, отримали вагоме представництво в уряді, для інших мандати виділяли через громадські організації.\nВ створеному 17 червня 1917 р. уряді було передбачене Секретарство з міжнаціональних справ, очолюване С. Єфремовим. 11 липня 1917 р. відбулося перше засідання Генерального секретаріату за участю представників національних меншин. 25 липня 1917 р. Секретарство з міжнаціональних справ було реорганізоване у Секретарство охорони прав національних меншин (очолив О. Шульгін). Заступниками голови секретарства стали М. Зільберфарб (Об’єднана єврейська соціалістична партія), від поляків — М. Міцкевич, росіян — М. Одинець. Пізніше підрозділ поповнився заступниками М. Зільберфарба І. Хургіним (Соціалістична єврейська робітнича партія), М. Міцкевича — В. Рудницьким (Польський демократичний централ). Згодом М. Зільберфарба змінив на посаді В. Лацький (ідеолог сіоністського руху, автор праці «Федералізм і державність»). 7 листопада 1917 р. секретарі стали комісарами у справах національностей на правах генеральних секретарів.\nВодночас М. Зільберфарб, М. Міцкевич і М. Одинець очолювали окремі секретарства з єврейських, польських і російських справ (надалі — міністерства), що були сформовані відповідно до Статуту Генерального секретаріату. Функції секретарства визначили Декларації Генерального секретаріату від 27 червня та 29 вересня 1917 р. В цих документах відобразилася еволюція самої УЦР та поглядів на шляхи вирішення проблем національних меншин на постімперських просторах: якщо в першій йшлося про об’єднання національностей для боротьби за зміни Росії в напрямку автономно-федералістського устрою, то в другій — про захист національних меншин від обмежень у громадянських і політичних правах, сприяння національним організаціям, створення інформаційного відділу.\nПринципово важливими були ухвали З’їзду народів (8–15 вересня 1917 р., м. Київ). Постанова «Про загальнодержавну та крайові мови» (15 вересня 1917 р.) визначила статус російської, як загальнодержавної у Російській Федеративній Республіці, й анонсувала вдосконалення законодавства щодо сфер застосування крайових мов. Постанова Генерального секретаріату (18 вересня 1917 р.) ввела на теренах УНР українсько-російську двомовність. Заступникам секретаря з національних справ було надане право спілкуватися і вести діловодство мовами національних меншин. ІІІ Універсал УЦР (7 листопада 1917 р.) гарантував національним меншинам право використовувати рідну мову при зверненні до державних установ. Російська, єврейська та польська мови повинні бути відображатися на нових державних кредитових білетах та українських грошах.\nНайзначнішим етапом у теоретичному опрацюванні й практичному вирішенні національного питання в УНР слід вважати ухвалення закону «Про національно-персональну автономію». Гарячі й тривалі (30 грудня 1917 р., 2, 3, 6 січня 1918 р.) дискусії навколо законопроекту, підготованого М. Зільберфарбом, засвідчили антисемітизм окремих членів Малої Ради. Та все ж 9 січня 1918 р. законопроект був затверджений. Виступаючи на засіданні Малої Ради, член УЦР від Об’єднаної єврейської соціалістичної робітничої партії М. Літваков зазначив, що з ухваленням закону національні меншини набули нового статусу і стали рівноправними громадянами УНР. Чинність закону була підтверджена IV Універсалом УЦР (11 січня 1918 р.).\nНагадаємо, що закон «Про національно-персональну автономію» був включений до тексту Конституції УНР. Згідно з нею великороси, євреї та поляки отримали національно-персональну автономію на підставі прямої дії Конституції, інші громади могли скористатись цим правом, надіславши до Генерального суду колективну заяву, підписану не менш ніж 10 тис. громадян УНР відповідної національності. Процедура набуття національно-персональної автономії передбачала ухвалення Постанови Генерального суду на публічному засіданні протягом шести місяців, повідомлення відповідних органів та оприлюднення ухвали. Саме право передбачалося реалізовувати через органи Національного союзу, які створювалися громадянами. Вони ж мали складати так звані національні кадастри на основі самовизначення громадян.\nНаціональні збори (або Установчі збори представників певної нації) проголошувалися вищим представницьким органом національних меншин. Їх обирали громадяни УНР з числа представників певної національної меншини, старших 20 років на загальних демократичних засадах за пропорційним принципом. Національні збори були покликані визначити структуру та компетенцію Національного союзу. Вирішення можливих суперечностей з парламентом покладалося на погоджувальну комісію. На зборах обиралася Національна рада, що була вищим законодавчим органом Національного союзу. Остання вважалася державним органом і повинна була фінансуватися з державного і місцевого бюджетів. Крім того, Національні союзи наділялися правами формувати власні бюджети, законодавчої ініціативи та представництва інтересів національних меншин у державних і громадських організаціях. Суперечки між Національним союзом, центральними і місцевими органами державної влади та самоврядування, іншими Національними союзами мали розглядатися в адміністративному суді. Справа управління освітою для росіян, євреїв та поляків була передана відділам освіти при національних секретаріатах і національним радам освіти при них.\nНе важко помітити, що підхід лідерів УЦР до вирішення національного питання, визрілий у запеклих наукових і політичних баталіях, був доволі оригінальним і мав на меті упослідження та примирення політичної ініціативи найбільш активних національних громад. На час становлення організаційних принципів існування УЦР російські, польські та єврейські партії вже були впливовими політичними гравцями, що ж до інших — враховувати їхні інтереси в новостворюваній державності передбачалося у міру політичного оформлення національних рухів та висунення етнічними громадами усвідомлених вимог. Отож, держава брала на себе зобов’язання не чинити перепон на шляху політизації етнічних громад, а, зрештою, у міру зростання національних еліт та кристалізації національної свідомості — безперешкодно вмонтувати новостворювані вищі представницькі органи національних меншин (Національні збори) до загальної конструкції вищих органів державної влади. Слід відзначити, що такий підхід мав як свої плюси, так і мінуси. Однак, не можна заперечувати того, що перспективно він був одним з найдемократичніших у світі, оскільки перетворював державну машину, як таку, та політизовані національні громади на рівноправних політичних партнерів, що в конструктивному діалозі мали формувати внутрішньополітичне життя майбутньої України.\nКонцепція регулювання царини міжнаціональних відносин в УНР була однією з найпрогресивніших в Європі, але й найбільш утопічною в тих обставинах. По-перше, надання національним меншинам права національно-персональної автономії передбачало високий рівень політичної самоорганізації громад та громадянської відповідальності їхніх представників. По-друге, непереборною проблемою стала соціалістична складова діяльності українських урядів з притаманними їй утопічними ілюзіями, недбальством до розбудови держави та найважливіших її інститутів (армії, органів державної безпеки тощо, які б могли оборонити проголошувані перетворення на зовнішньому та внутрішньому рівнях). Це врешті перетворило більшість законів УНР на декларації.\nОтже, досягнення УЦР у вирішенні національного питання не слід переоцінювати. — Лояльність національних меншин до процесу конституювання української нації та її одержавлення так і залишалася переважно недосяжним ідеалом українських урядовців. Лідери деяких національних громад виступили проти постанови УЦР про скликання Українських Установчих зборів. IV Універсал привітали лише поляки, хоча незадовго до цього вони виявили гостро негативну реакцію на ІІІ Універсал, що ліквідував велике польське землеволодіння в Україні.\nЗ’їзд німецьких колоністів Херсонської та Бессарабської округ (квітень 1918 р.) висловився за те, щоб німці не приймали українського громадянства. Відверто антидержавницька позиція німецької громади та її активна зовнішньополітична підтримка з боку німецького уряду впродовж 1918–1921 рр. надали потужного поштовху визріванню ідеї створення національних адміністративно-територіальних утворень. Відомо, що під час переговорів у Брест-Літовську німецька сторона домагалася визнання колоністів німецькими емігрантами і вимагала права встановлення протекторату над російськими/українськими німцями. Під час окупації німці неодноразово намагалися втілити сценарії створення самостійного державного німецького утворення (на умовах протекторату): чи то у вигляді федерації національних районів, чи то у формі обласної автономії в національному вигляді, чи то у формі незалежної держави (колонії) Крим-Таврія.\nНайбільш непримиренною щодо українських самостійників була позиція російської громади, яка не визнавала статусу національної меншини. Однак не лише росіяни виявилися ментально не готовими до існування етнічних громад в інакшому контексті, аніж імперський. На нелояльне ставлення національних меншин до УЦР, як вагомий чинник її політичних невдач, вказували Д. Дорошенко та В. Вінниченко. Перший, зокрема, скептично висловився про ставлення національних меншин до закону «Про національно-персональну автономію», який на його думку «не викликав ніякого признання з боку тих, кого мав ущасливити, — з боку національних меншостей». Найбільшою ж перешкодою гармонізації міжетнічних відносин у добу УНР, власне, як завжди, стала не дискусія на вищих щаблях політикуму, а повсякденна практика міжнаціональних відносин, яка знала безліч прикладів державного свавілля, починаючи від звільнення з державної служби неукраїнських громадян та виселення їх за межі країни, репресій щодо російської та польської преси, закінчуючи єврейськими погромами. Спільна заява представників національних меншин у Малій Раді наприкінці березня 1918 р. щодо порушення закону «Про національно-персональну автономію» засвідчила великі проблеми у сфері практичного запровадження вагомої правової бази УНР.\nГасло національно-персональної автономії було політичною платформою державного розвитку ЗУНР. 19 жовтня 1918 р. прокламація УНРади задекларувала намагання залучити національні меншини до управління ЗУНР. Національним меншинам запропонували скерувати своїх делегатів до УНРади, передбачалося також надання їм національно-культурної автономії майбутньою конституцією. Відозва 1 лютого 1918 р. закликала поляків, євреїв та німців до участі в УНРаді, а також підтвердила рівноправність громадян незалежно від їхньої національної та релігійної приналежності. Уряд Є. Петрушевича не приховував, що натомість очікував від національних меншин лояльного ставлення та визнання нової української влади. 18 листопада 1918 р. УНРада ухвалила постанову про створення польського, єврейського та німецького секретарств. 5 квітня 1919 р. було створене секретарство з єврейських справ.\nУряд ЗУНР сприяв утворенню Німецької національної ради ЗУНР та Єврейської національної ради Східної Галичини у Станіславі. Лідери ЗУНР розглядали їх як прообрази загальнонаціональних громадських організацій національних меншин, через які останні могли у майбутньому реалізувати право національно-культурної автономії. Закони від 15 квітня 1919 р. «Про вибори (виборча ординація) до Сойму ЗОУНР» і «Про скликання Сойму ЗОУНР» передбачали обрання парламенту на основі загального, рівного, таємного, прямого, пропорційного права. Він мав складатися з 226 послів (з яких — 33 поляка, 17 євреїв, 6 німців). Поляки, євреї та німці набули право вільного використання рідної мови у своїх взаєминах з органами влади та управління. Закон 13 лютого 1919 р. «Про основи укладання шкільництва на ЗОУНР» дозволив відкривати національні школи. В низці місцевостей національні меншини встигли скористатися наданим правом: у Станіславі, Тернополі, Стрию та Коломиї працювали єврейські державні гімназії, Станіславі — німецька. Відкриття польських гімназій зірвалося через відмову польських вчителів скласти присягу на вірність ЗУНР.\nВпродовж існування ЗУНР виходило 11 газет єврейською мовою і одна німецькою. Для охорони польського і єврейського населення були створені спеціальні відділи національної поліції, які певний час діяли в Станіславі, Луцьку та Львові. Незважаючи на те, що на представників національних меншин не поширювався військовий обов’язок, євреї та німці добровільно вступали до Української Галицької Армії. В її лавах діяв єврейський відділ (курінь), який передбачали розширити до бригади.\nПро послідовну демократичну позицію ЗУНР щодо вирішення національного питання свідчила низка конституційних актів 1920–1921 рр., які не були реалізовані внаслідок поразки визвольних змагань. Втім і в ній існували приклади безпідставного інтернування поляків, незаконних реквізицій, фізичних покарань, антисемітських виступів, закриття газети Єврейської національної ради, єврейських погромів у Тернополі, Станіславі, Дрогобичі.\nСуперечливого характеру набула діяльність у сфері регулювання етнонаціональних відносин у гетьманаті П. Скоропадського. 8 липня 1918 р. Рада Міністрів Української Держави скасувала чинність закону «Про національно-персональну автономію», внаслідок чого були ліквідовані великоруське, польське та єврейське міністерства. Чиновників їхніх підрозділів перевели до кадрового резерву. Газета «Нова Рада» назвала скасування ухвал Центральної Ради поверненням національної справи до початкового періоду революції. Але, слід визнати, що проголосивши принцип надання рівнозначної допомоги всім громадянам незалежно від національної приналежності, гетьманат зробив багато корисного для справи політичного дорослішання національних меншин. За його сприяння була створена нова єврейська партія, російський національний центр, проведений єврейський санітарний з’їзд, всеукраїнський польський з’їзд, відновлена діяльність чехословацького комітету. 11–13 серпня 1918 р. відбулися вибори до Тимчасових єврейських національних зборів (що мали стати вищим представницьким органом Єврейського національного союзу).\nРеанімація низки найбільш резонансних ухвал ЦР відбулася за часів Директорії. У «Зверненні до російської, єврейської і польської демократії на Україні» (листопад 1918 р.) Директорія проголосила про відновлення принципів етнонаціональної політики УЦР та необхідність запровадження національно-персональної автономії. 24 січня 1919 р. відповідний закон гетьманату був скасований. Ще до повернення до Києва був створений Відділ у справах національних меншин на чолі з С. Гольдельманом. Втім, формальне відновлення правових гарантій прав національних меншин, не заперечувало їхнього нехтування на справі. Так, в УНР були заарештовані російські православні ієрархи, порушувалися мовні права росіян, ігнорувалися вимоги поляків про надання їм права національно-персональної автономії. В цілому, за влучним висловом В. Винниченка «неукраїнців силою, брутально примушували поважати українство». Взаємини влади та національних меншин складалися доволі проблематично. Росіяни ігнорували українську владу, поляки зайняли позицію «холодної лояльності» і зробили ставку на відновлення власної національної державності. Тільки євреї, в особі Єврейського національного секретаріату вітали перемогу Директорії.\nНа цей час єврейська громада вже мала доволі чітко оформлені вимоги і уявлення про форми їхньої реалізації в УНР. 6 квітня 1919 р. секретаріат звернувся до Директорії з доповідною запискою, в якій пропонував визнати Тимчасові національні збори і Національний секретаріат законодавчим і виконавчим органами єврейської автономії до скликання Установчих зборів євреїв України. Функції посередника у взаєминах між державою та автономією мав виконувати статс-секретар або головний керуючий у справах єврейської автономії (на правах міністра). Відносини між новоствореною державною машиною та єврейськими лідерами не були безхмарними: конфлікт між українським та єврейським проводом унаочнився в призначенні міністром єврейських справ А. Ревуцького без узгодження його кандидатури з Єврейським національним секретаріатом. Тим не менше, плідна праця міністерства в подальшому стала основою розбудови правових засад існування євреїв в УНР. До його компетенції віднесли реєстрацію актів громадянського стану, юридичну допомогу, представництво в державних і громадських організаціях, виконання яких покладалося на Громадську раду і Громадську управу.\nЛогічним продовженням попередніх пошуків у галузі врегулювання взаємин української державності та національних меншин стало законодавче закріплення основ мовної політики. 1 січня 1919 р. побачив світ закон «Про державну мову в УНР». На розвиток закону 24 січня 1919 р. був запроваджений наказ міністра освіти, який надав право національно розмежованим установам видавати документи мовами національних меншин. Зі свого боку Рада Народних Міністрів ухвалила закон «Про карну відповідальність за образу національної чести та достойності».\nВ надзвичайно складних внутрішніх та зовнішньополітичних умовах Директорія намагалася підтримувати дію задекларованих УНР демократичних свобод особи та народів. До складу уряду входило міністерство єврейських справ (очолюване П. Красним). Конституційні проекти містили статті, що мали сприяти дотриманню прав національних меншин. Верховний орган уряду УНР у вигнанні (Рада Республіки), на думку її фундаторів, повинна була складатися з 67 депутатів, у тім числі — 6 євреїв, 2 поляків і німця. В Україні натомість мало діяти Народне представництво, на яке покладався нагляд за реалізацією права національних меншин на національно-персональну автономію. Намагання заручитися широкою підтримкою національних меншин втілювалися в законах «Про громадянство УНР», «Про встановлення Єдиної національно-державної школи та про Статут єдиної школи» (1921 р.) закордонного уряду УНР.\nС. Петлюра вважав інтеграцію представників національних меншин у державотворчі процеси України важливим завданням уряду, аби вони стали «не явними чи тайними ворогами [...] державности, а державно підпорядкованими та чесними громадянами Української Держави».\nСпільною хибою українських державних утворень 1917–1920 рр. було недотримання балансу соціально-економічних та національно-культурних інтересів різних верств суспільства. Лише комплексний підхід до вирішення проблем матеріального й етнокультурного відтворення суспільства був спроможним зберегти і зміцнити незалежність України, перетворивши її на одну з найбільш демократичних країн тогочасного світу. Тим не менше, рівень законодавчого опрацювання проблеми міжетнічного співжиття та взаємодії етнічних громад із державою, був таким високим, і запустив такий потужний імпульс самоорганізації громад, що більшовики, завоювавши Україну, змушені були зважати на це.\nНаприкінці 1919 р. як внутрішнє, так і зовнішньополітичне становище УНР вкрай ускладнилося. Більшовики визнали момент слушним, щоб вдатися до активного відновлення в Україні радянської влади. Цьому сприяла й поразка Німеччини в Першій світовій війні, що дала можливість офіційно оголосити про розірвання Брестської мирної угоди і висунути претензії на українські землі. В середині лютого 1919 р. радянські війська увійшли до Києва, а до липня 1920 р. — зайняти майже всю Правобережну Україну.\nНовий уряд набув цілковито російського забарвлення. Російською була адміністрація. Відверта русифікація вкупі з політикою комунізації на селі спричинила хвилю селянських повстань. З Дону наступала Добровольча армія, на Правобережжі розгорнула воєнні дії армія УНР. За таких обставин радянський Уряд залишив Київ. Переважна частина України майже до кінця 1919 р. залишалася окупованою Добровольчою армією А. Денікіна. Почався кривавий етап боротьби за владу між трьома силами, дві з яких несли на своїх знаменах національну політику імперського зразка: одна в реставраційній версії, друга в модифікованій інтерпретації всесвітнього союзу радянських соціалістичних республік.\nПоразка національно-визвольних змагань і утвердження радянської влади в Україні започаткували новий етап в модерній історії її етнічних спільнот. Остаточно закріпившись на теренах України, більшовики почали шукати шляхи заволодіння думками та почуттями населення. Проаналізувавши помилки 1917–1920 рр., партія схвалила курс на коренізацію, який на Україні отримав назву «українізація». Саме «пластична», за визначенням С. Кульчицького, національна політика стала основою вирішальних перемог більшовизму в національних республіках.


Естафета розвитку політико-правових учень\nГоловна Реферати українською Право Естафета розвитку політико-правових учень\nЕстафету розвитку політико-правових учень, запо-чаткованих в Елладі впродовж розглянутого періоду, перейняли мислителі Стародавнього Риму.\nТак, характерна для давньогрецької думки ідея взаємозв'язку політики і права отримала свій подальший розвиток і нове втілення у трактуванні Цицероном держави як публічно-правової спільнос-ті. Погляди грецьких стоїків щодо вільного індивіда було використано римськими авторами (Цицероном і юристами) для створення, власне, нової концеп-ції — поняття юридичної особи (правової особи, пер-сони). Значним досягненням давньоримської думки було створення самостійної науки — юриспруденції. Римські юристи детально розробили значний комп-лекс політико-правових питань у царині загальної теорії держави і права, а також окремих юридичних наук (цивільного, державного, адміністративного, кримінального та міжнародного права). Римські автори у своїх конструкціях теоретично відобразили ту нову, відмінну від давньогрецької, історичну і соціально-політичну реальність, в умовах якої вони жили і творили. Це, зокрема, криза полісної форми держави та старої полісної ідеології, перетворення Риму в імперію тощо. Давньоримські мислителі зробили значний внесок в історію вчень про державу і право, помітно вплинули на подальший розвиток політичних і правових учень за середньовіччя і в новий час.\nУ своїх наукових роздумах, викладених у творах "Про державу", "Про закони" та ін., Цицерон наго-лошував, що основою держави е прагнення людей жити разом, а осередком — сім'я.\nДержава, на його думку, — узгоджене правове ут-ворення, здобуток народу.\nВін підкреслював особливий зв'язок держави і власності та зауважував, що основною 'й метою е охо-рона власності народу і окремо кожного громадяни-на. Цицерон робив спробу визначити категорію "народ", підкреслюючи, що це не будь-яке об'єднан-ня людей, а об'єднання, в основі якого — погодже-ність стосовно питань права і спільності інтересів.\nМислитель піддав аналізові різні форми державно-го устрою і зазначав, що вони розрізняються залеж-но від кількості правителів. Це може бути царська влада, влада оптиматів (аристократії) або народна влада (демократія). Всі вони, на його думку, недоско-налі. Найбільш вдалою може бути лише держава, що має ознаки всіх згаданих форм. Прикладом такої форми держави, на його думку, є римська держав-ність, у якій функціонували магістрати, сенат і на-родні збори. Значну увагу мислитель приділяв осо-бам державного діяча та ідеального громадянина. Управляти державою повинна людина, наділена доб-рочинністю, здатна оволодіти знаннями про державу і право та застосовувати їх у дійсності. Без таких знань державний діяч не може бути мудрим і спра-ведливим.\nРозвиваючи попередні природно-правові уявлен-ня, Цицерон апелював до закону природи і права як основи спілкування людей у державі. Право, що спирається на справедливість і розумний закон природи, е виразником загальної користі кожного учасника правового спілкування. Природне право, за його вченням, виникає раніше від держави з її писа-ними законами, тому останні мусять відповідати вимогам природного права. Критерієм справедливос-ті є відповідність законів, установлених волею людей, законам природи.\nАле рівноцінними учасниками спілкування Цицерон бачив тільки вільних людей.\nРеферат на тему: Естафета розвитку політико-правових учень


Олівець-Хайлайтер - Yves Rocher\nМиттєво освіжає колір обличчя та надає шкірі неймовірного сяяння!\nАртикул продукту: 46032\nОлівець-Хайлайтер з мерехтливим фінішем на основі рослинних олій, включаючи кокосову, надає шкірі неймовірного сяяння та дозволяє скульптурувати обличчя за допомогою правильно розставлених акцентів.\nКремова не липка текстура, яка легко розтушовується кінчиками пальців, та чарівливий аромат Моної гарантують абсолютне задоволення у використанні!Активний компонент: Кокосова олія (1%).\nПрактичний формат стіку в зручній упаковці.\nОлівець-Хайлайтер представлений у двох відтінках: Рожевий та Бронзовий.\n- Формула містить 82% інгредієнтів натурального походження;\n- Формула збагачена живильною Кокосовою олією;\nНанесіть хайлайтер на виступаючі частини обличчя (вилиці, спинку носа та на підбрівну кістку) за допомогою стіка або кінчиками пальців.\nПорада: для неймовірно сяючого образу використовуйте спочатку Стік-Хайлайтер, після чого додайте кілька сяючих штрихів за допомогою пензля, використовуючи Пудру-Хайлайтер Дует.\nСтік-Хайлайтер представлений у двох відтінках: Рожевий (артикул 46032) та Бронзовий (артикул 46029).


Вікенд у Домі Хаскі для двох ✔ Купити в подарунок або забронювати для себе — bodo\nКлієнти вирушать у готель. У розпорядженні гостей буде сертифікат із певною сумою. Відвідувачі витратять її на номер у «Домі Каюра» або двоповерховий котедж «Дім Хаскі» за бажанням. Визначитися з вибором потрібно при записі. У номері буде все необхідне банне приладдя.\nПід час проживання гості будуть готувати самостійно на кухні з усім необхідним. Продукти потрібно взяти з собою.\nНа залишок суми клієнти зможуть проїхати верхи на конях, пофотографуватися з тваринами та відпочити у сауні-бочці. У літній період є можливість поплавати на байдарках, вирушити у трекінг або байкджоринг із хаскі, а взимку за наявності снігу — поїздити на собачих упряжках або покататися на лижах.\nПід час активного відпочинку гостей буде супроводжувати інструктор, який простежить за поведінкою тварин.\nТривалість враження Вікенд у Домі Хаскі для двох: 2 ночі\nВікенд у Домі Хаскі для двох купили 1 270 раз\nСімейні канікули в Кам'янці-Подільському


Чохли для Xiaomi Mi 9T вигідна ціна: замовити, купити з доставкою по Україні! ❰ vchehle.ua ❱\nЧохли для телефонів Чохли для Xiaomi Чохли для Xiaomi Mi 9T\nGKK Baseus Ceramics Deen Dux Ducis Epik iPaky Liquid MMC Mocoson Molan Cano Nano Nillkin SKLO\nШкіряний чохол (книжка) Art Case з візитницею для Xiaomi Mi 9T\nTPU чохол Molan Cano Glossy для Xiaomi Mi 9T\nTPU+Glass чохол ForFun для Xiaomi Mi 9T\nTPU чохол Epic Transparent 1,0mm для Xiaomi Mi 9T\nTPU чохол камуфляж для Xiaomi Mi 9T\nTPU чохол Molan Cano Smooth для Xiaomi Mi 9T\nУдаростійкий чохол Serge Ring for Magnet для Xiaomi Mi 9T\nЧохол-книжка Dux Ducis з кишенею для Xiaomi Mi 9T\nTPU+Textile чохол Mandala з 3D тисненням для Xiaomi Mi 9T\nTPU чохол Slim Series для Xiaomi Mi 9T\nЗахисна плівка Ceramics 9D для Xiaomi Mi 9T\nГнучке ультратонке скло Mocoson Nano Glass для Xiaomi Mi 9T\nЗахисне скло Ultra 0.33mm для Xiaomi Mi 9T\nЗахисна плівка 2.5D Nano для Xiaomi Mi 9T\nЗахисна гідрогелева плівка SKLO на Xiaomi Mi 9T\nЧехол Stay positive для Xiaomi Mi 9T\nЧохол Чорна полуниця на Xiaomi Mi 9T\nЧохол Арт-вовк на Xiaomi Mi 9T\nTPU чохол Nillkin Nature Series для Xiaomi Mi 9T\nTPU+Glass чохол Gradient HELLO для Xiaomi Mi 9T\nЗахисна плівка Nillkin Crystal для Xiaomi Mi 9T\nНеоновий чохол Neon Sand glow in the dark для Xiaomi Mi 9T\nЧехол Positive energy для Xiaomi Mi 9T\nПоказати ще 24 з 825\nАксесуари для Xiaomi Mi 9T\nЧасті питання про чохли для Xiaomi Mi 9T\n🔥 Які чохли для Xiaomi Mi 9T кращі в 2021 році?\nТОП 5 кращих товарів в категорії "Чохли для Xiaomi Mi 9T" в 2021 році:\n1. Чехол Fitness girl для Xiaomi Mi 9T\n2. Чехол Fitness girl для Xiaomi Redmi K20\n3. Чехол Wow burger для Xiaomi Mi 9T\n4. Чехол Wow burger для Xiaomi Redmi K20\n5. Чехол Watermelon girl для Xiaomi Mi 9T\n🤑 Скільки коштують чохли для Xiaomi Mi 9T?\nВартість чохлів для Xiaomi Mi 9T становить від 27 до 386 гривень.\n🌟 Де купити чохли для Xiaomi Mi 9T?\nЧохли для Xiaomi Mi 9T ви можете купити у нас в інтернет-магазині Vchehle!\n🚀 Де можна забрати товар з категорії чохли для Xiaomi Mi 9T?\nСамовивіз товару з категорії чохли на Xiaomi Mi 9T можливо здійснити в м. Одеса, м. Київ, м. Дніпро. Для отримання більш докладної інформації про самовивіз товару перейдіть за посиланням\n🛡 Чи можна обміняти / повернути чохол для Xiaomi Mi 9T?\nТак, повернення товару з категорії чохли на Xiaomi Mi 9T можливе. Щоб повернути товар необхідно:\nАксесуари та чохли для Xiaomi Mi 9T\nХоча вітрини торговельних точок рясніють від різноманіття захисних кейсів, знайти надійний і якісний чохол Xiaomi Mi 9 t не так-то просто, особливо, якщо доводиться робити це вперше.\nМи розповімо, як не розгубитися, вибираючи броню для комунікатора, на що звертати увагу і які бренди гідні вашої уваги. Не забудемо і про тренди нового сезону.\nРинок пропонує вироби універсальні або призначені для певного смартфона.\nУніверсальні моделі орієнтуються на розміри діагоналі дисплея, в них не враховані особливості будови корпусу, тому кейс може обвисати по кутах, затискати екран та ін.\nКращим рішенням буде купити аксесуар, створений спеціально для конкретної моделі гаджета. У ньому всі прорізи для підключення зовнішніх пристроїв, бічних клавіш управління, основної камери розташовуються в потрібних місцях. Кейс не викличе проблем при установці і не буде заважати при роботі з мобільним апаратом.\nСаме такі моделі пропонує купити онлайн інтернет-магазин Vchehle.ua за вигідною ціною.\nВиди захисних чохлів\nЧохли діляться на такі групи\nЗ повним захистом: книжка, фліп, кишеня, футляр, кобура.\nЧастковий захист: накладка, бампер, скін.\nУдаростійкі або броньовані.\nУ кожної групи є свої переваги і недоліки. Наприклад, футляр, кобура, кишеня не дуже зручні при звичайній щоденній експлуатації. Для того, щоб зробити фото, відповісти на дзвінок або написати повідомлення, телефон доведеться діставати з захисного аксесуара.\nБроньовані моделі, хоча і гарантують більшу ступінь збереження гаджета, значно збільшують його габарити.\nНакладка і бампер будуть жадати придбати додатковий захист для дисплея.\nЯкі чохли в тренді\nНайбільшим попитом користуються чохли Xiaomi Mi 9 t в форм-факторі книжка і накладка. Вони зручні у використанні, гарантують достатній ступінь надійності.\nКнижка бере під свою опіку фронтальну панель та кришку смартфона. У конструкції враховані необхідні прорізи для безперешкодної роботи мобільника. Вам не доведеться демонтувати чохол, щоб підключити зарядку, навушники, з'єднати телефон з ПК і т.п.\nВ кейсах торгової марки Epik передбачені вирізи під розмовний динамік, тому вести переговори можна навіть при закритому чохлі.\nЯкщо замовити через інтернет для Xiaomi Mi 9 t чохол Clear View Standing Cover, то зумієте, не відкриваючи аксесуар, дізнатися дату і час. Особливість полягає в прозорій кришці та спеціальному підсвічуванні.\nРоблячи ставку на книжку, обов'язково поцікавтеся якістю фіксації. Застібка може бути безмагнитною, на липучці або магнітною. Липучка найбільш вразлива, швидко брудниться, а тому не відрізняється особливою зносостійкістю. Магнітна застібка, по відгуками користувачів, протримається довше, але здатна притягувати дрібні предмети з металу і з часом втрачається в надрах чохла.\nЗручні моделі, в яких передбачені кишеньки на внутрішній стороні під візитки, електронні ключі, платіжні карти.\nКнижки традиційно шиють з натуральної або штучної шкіри. Для прикраси використовують тиснення. Такі вироби сподобаються жіночій частині користувачів. Всім користувачам, незалежно від віку і статі, підійдуть моделі, виконані в класичному стилі. Підкреслюють статусність власника і виглядають респектабельно.\nОднак, молодь вважає за краще купувати відкриті накладки. Давайте проаналізуємо причини.\nЧим приваблюють накладки\nВиготовлений у формі накладки на задню панель чохол для Xiaomi Mi 9 t надає вільний доступ до відкритого дисплею. У будь-який момент можна включитися в обговорення на форумі, продовжити перервану гру, без перешкод подорожувати просторами Інтернету по дорозі на роботу або навчання.\nОднак, тут підстерігає і небезпека пошкодити екран. А оскільки в сучасних мобільних пристроях встановлений нерозбірний дисплейний модуль, будь-яке травмування екрану загрожує заміною деталі. Попередити негативний поворот подій допоможуть захисні скла або плівки на фронтальну панель. У нашому магазині хороший вибір подібних аксесуарів за прийнятною вартістю. Купити онлайн будь-яку вподобану модель зможе кожен житель України.\nНакладки привертають різноманітністю стильових рішень. Є вироби з плаваючими блискітками, модним градиентним забарвленням, з вушками, зображеннями популярних мультяшних героїв.\nОригінально виглядають накладки, виконані з загартованого скла і термопластичного поліуретану (TPU) торгової марки Epik. Модель гарантує високий рівень міцності і зносостійкості, вона представлена в різних кольорах: класичний чорний, червоний, фіолетовий, помаранчевий. Використана градієнтна технологія нанесення фарби.\nАвтолюбителям сподобаються кейси з магнітним фіксатором для установки на автотримач. Такі моделі пропонує бренд Deen.\nЯкщо потрібен захист потужніший, купіть для Xiaomi броньований чохол Immortal, виконаний з поліуретану та полікарбонату. Обидва матеріали відомі своїми можливостями гасити силу удару, поглинаючи до 80%. Кути захищені повітряними камерами, конструкція виконана за технологією розсіювання ударної хвилі. Виглядає чохол класно, хоча і дещо брутально. Однак, таке рішення цілком в тренді цього сезону.\nДоставка на вигідних умовах\nМагазин «ВЧехле» пропонує вигідні умови оплати і доставки, залишаючи за клієнтом право вибрати найбільш зручну для нього форму. Жителі Одеси, Дніпра і Києва можуть скористатися самовивозом.\nДо послуг покупців служба клієнтської підтримки. Наші консультанти охоче допоможуть вам вибрати аксесуари, які розширять можливості використання Xiaomi.\nУ нашому магазині ви можете купити чохли для Xiaomi Mi 9T, а також підібрати аксесуар з доставкою в місто Одеса, Вінниця, Харків, Дніпро (Дніпропетровськ), Житомир, Запоріжжя, Івано-Франківськ, Кривий Ріг, Кропивницький, Луцьк, Львів, Маріуполь, Миколаїв, Полтава, Рівне, Суми, Тернопіль, Ужгород, Херсон, Хмельницький, Черкаси, Чернігів, Чернівці та в будь-яку точку України!\nЗамовляйте Xiaomi Mi 9T в інтернет-магазині https://vchehle.ua з доставкою у місто Київ, Харків, Дніпро, Запоріжжя, Львів, Кривий Ріг, Миколаїв, Маріуполь, Вінниця, Херсон, Полтава, Чернігів, Черкаси, Житомир, Суми, Хмельницький, Чернівці, Рівне, Кам'янське та по всій Україні!


Хмельницькі гвардійці здобули призове місце на Чемпіонаті з мініфутболу – Національна гвардія України\n9-10 червня у місті Хмельницькому відбувся чемпіонат з мініфутболу «Динаміада-2021» серед правоохоронних органів та рятувальних служб, який традиційно організував та провів Хмельницьке обласне фізкультурно-спортивне товариство «Динамо» Україна.\nУ дводенному чемпіонаті змагалися шість команд: військової частини 3053 Національної гвардії України, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, Національної академії Державної прикордонної служби України, державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор», Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області, Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області та підрозділів Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області.\nПерший футбольний день тривав 5 годин. На глядачів чекала видовищна та майстерна гра, бо поєдинки були запеклими, а голи – неочікуваними.\nНацгвардійці здобули блискучу перемогу, з рахунком 8:0, над командою Хмельницької обласної прокуратури та обіграли команду Національної академії Державної прикордонної служби України з рахунком 4:0. За підсумками першого дня чемпіонату команда «Гвардія» увійшла до півфіналу та продовжила участь в змаганнях серед найсильніших.\nУ півфіналі в запеклій боротьбі за III місце гвардійці перемогли команду Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області з рахунком 4:2 та посіли призове, «бронзове,» місце. Поступились вони лише команді Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та команді підрозділів Головного управління ДСНС України у Хмельницькій області.\n«Ми змагались дійсно з сильними суперниками, які також демонстрували майстерну й професійну гру. Наша команда показала дуже гідний результат. Нам є до чого прагнути й наступного разу плануємо вибороти першість. А сьогодні ми щасливі та задоволені результатом, який дає нам снагу до нових перемог», – підсумував капітан команди, начальник фізичної підготовки та спорту військової частини 3053, старший лейтенант Роман Михальський.\nПрофесійна психологічна підготовка з використанням мобільного центру психологічної підтримки


Сучасна українська літературна мова (дериватологія, сходознавці) - Філологічний факультет\nНавчання > Сучасна українська літературна мова (дериватологія, сходознавці)\n3 32 доцент КУЗЬМА Ірина ФЛа-21, ФЛп-21, ФЛя-21, ФЛх-21\n3 16 ФЛя-21 доцент КУЗЬМА Ірина\nМета – ознайомити студентів із словотвірною системою та системою морфем сучасної української мови.\nЗавдання – навчити студентів виділяти морфи у слові, характеризувати їх, а також визначати словотвірну похідність дериватів, способи їх словотворення.\nзнати: основні одиниці морфемної системи мови; класифікації морфем; історичні процеси в морфемній будові слова; основні поняття дериватології; різницю між словотвірною і морфемною будовою; основні способи словотворення.\nвміти: виділити у слові морфи; охарактеризувати їх за всіма класифікаційними ознаками; зробити повний морфемний аналіз слова, виявити історичні зміни у морфемній будові слова; зробити словотвірний аналіз слова: визначити твірну базу, словотворчий засіб, морфонологічні явища, словотвірні значення, спосіб словотворення; побудувати словотвірний ланцюжок, словотвірну парадигму, словотвірне гніздо.\nТема 1. Морфеміка. Морфемний аналіз, його принципи, форми. Класифікації морфем за структурою, функцією, валентністю.\nТема 2. Подільність слова, характеристика закінчення, словозмінної основи.\nТема 3. Характеристика кореневих та афіксальних морфем. Повний морфемний аналіз слова. Історичні зміни в морфемній структурі.\nТема 4. Огляд лексикографічних праць із морфеміки (словники кореневих і афіксальних морфем, морфемні словники).\nТема 5. Морфемні структури різних частин мови.\nЗмістовий модуль 2. Дериватологія.\nТема 1. Дериватологія як окрема лінгвістична дисципліна. З історії становлення української дериватології. Відомі вчені-дериватологи. Львівська дериватологічна школа. Основні терміни дериватології.\nТема 2. Словотвір. Похідні й непохідні слова. Словотвірний аналіз, його принципи, форми. Твірна база, словотворчий формант. Структурна похідність і семантична мотивація.\nТема 3. Способи словотворення. Повна словотвірна характеристика різних частин мови, утворених різними способами: афіксацією, складанням, змішаними способами, морфолого-синтаксичним, лексико-семантичним способами.\nТема 4. Особливості словотвірної системи різних частин мови.\nБілоус Марія, Вербовська (Кузьма) Ірина. Практичні завдання з морфеміки і дериватології. – Львів.: 2004. – 76 с.\nБілоус Марія, Кузьма Ірина. Морфеміка й дериватологія сучасної української літературної мови: практикум. – Львів: 2014. – 157 с.\nАзарова Л.Є. Структурна та фонетична побудова складних одиниць. – Вінниця,\nКлименко Н.Ф., Карпіловська Є.А., Карпіловський В.С., Недозим Т.І. Словник\nафіксальних морфем української мови. – К., 1998.\nНемченко В.Н. Краткий словарь словообразовательных терминов // Немченко В.Н. Современный русский язык. Словообразование. – М., 1984.


Мереживні трусики бразиліана зі шлейками ззаду M 1138\nМодель для тих, хло полюбляє пікантні деталі. Мереживо, шлейки та модель бразиліана -що може бути звабливіше? На стегна 91-96см.. Опис\nМодель для тих, хло полюбляє пікантні деталі. Мереживо, шлейки та модель бразиліана -що може бути звабливіше? На стегна 91-96см\nСпіввідношення розмірів Бірка-сітка: SM=M; L-XL=ML


Запрошуємо до участі у конкурсі «Книга пам'яті мого роду» | Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції\nwww.dsvv.gov.ua » Новини » Запрошуємо до участі у конкурсі «Книга пам’яті мого роду»\nЗапрошуємо до участі у конкурсі «Книга пам’яті мого роду»\nДата: 29.12.2014 Переглядів: 395\nНа виконання Указу Президента України № 604/2012 від 19.10.2012 «Про заходи у зв’язку з відзначенням 70-ї річниці визволення України від фашистських загарбників та 70-ї річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 років» Українською асоціацією працівників бібліотек для дітей, Національною бібліотекою України для дітей під патронатом Міністерства культури України за підтримки Державної служби України у справах ветеранів та учасників АТО, Української спілки ветеранів Афганістану, Національного видавництва дитячої літератури «Веселка» проводиться сімейний конкурс «Книга пам’яті мого роду».\nОсновним завданням Конкурсу є збереження пам’яті про події Другої світової війни та подвиги захисників нашої держави, стимулювання пізнавальної активності і самостійності у дітей та підлітків, спонукання їх до творчості. Учасниками Конкурсу виступають спеціалізовані бібліотеки для дітей та діти з усіх областей України у 2-х вікових категоріях: читачі-учні (вихованці) 6-11 років, читачі-учні (вихованці) 12-16 років.\nКонкурс у двох номінаціях – сімейні книги пам’яті та відео книги, проводиться в період – з 01 січня по 14 жовтня 2015 року у два тури:\nУчасники Конкурсу кожної номінації та вікової категорії разом з батьками повинні підготувати книги пам’яті свого роду. Роботи мають бути гарно оформлені за змістом і жанром за такими напрямами: родинні історії або розповіді про представників родини, які брали участь у Другій світовій війні – на фронті, в тилу, в партизанських загонах, в підпіллі, були примусово вивезені до Німеччини.\nКнига пам’яті в паперовому вигляді має бути виконана на аркушах формату А4 за допомогою різних технік, з використанням будь-яких матеріалів. Відеокнига виконується в форматі mp3, тривалість не більше п’яти хвилин з використанням фотоматеріалів, спогадів тощо.\nОбласні журі Конкурсу підбивають підсумки та визначають по три переможці першого туру у кожній номінації та віковій категорії до 9 травня 2015 року. Нагородження відбудеться під час заходів з відзначення 70-річчя Перемоги у Великій Вітчизняній війни 1941 – 1945 років.\nРоботи учасників-переможців Конкурсу першого туру надсилаються до центрального організаційного комітету (03190, м. Київ, вул. Баумана, 60, Національна бібліотека України для дітей) з поміткою «Сімейний конкурс «Книга пам’яті мого роду» до 1 червня 2015 року. Дата визначається за позначкою на поштовому штемпелі. Роботи, які будуть надіслані пізніше вказаної дати, журі не розглядатиме.\nДля переможців Конкурсу в кожній номінації та віковій категорії встановлюються перше, друге та третє місця. Головне журі оцінює роботи в другому турі, що надійшли від обласних журі та до 30 вересня 2015 року, визначає переможців. Нагородження переможців відбудеться під час святкування Дня захисника України 14 жовтня у Національній бібліотеці України для дітей. Творчі роботи, надіслані на Конкурс, авторам не повертаються, а зберігаються в НБУ для дітей та можуть бути використані за згодою автора у її подальшій роботі.\nНадважлива мета Конкурсу – формування у молодого покоління високої патріотичної свідомості, виховання шанобливого ставлення до представників старшого покоління, збереження пам’яті про Перемогу і ветеранів Другої світової війни, усвідомлення важливості знань про історію роду та своїх предків, їхнього вкладу у справу відстоювання незалежності України.\nБільш повну інформацію про проведення Конкурсу можна отримати на офіційному веб-сайті НБУ для дітей та на сайтах бібліотек для дітей – учасниць Конкурсу.\nДля участі у Конкурсі запрошуються всі бажаючі. За його результатами відбудеться виставка творчих робіт.\nДодаткова інформація щодо Конкурсу за тел. (+38044) 443-26-31\nПрезидент України підписав Указ “Про встановлення відзнаки Президента України — ювілейної медалі «70 років Перемоги над нацизмом»\nВ Одесі учасники АТО проведуть презентацію своїх книг про війну на сході України\nСвітла пам’ять ветерану\nРозпорядження Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2015 року № 386-р


7 міфів чи помилкових уявлень про наших дітей! • Моя Дитина\nHome Психологія 7 міфів чи помилкових уявлень про наших дітей!\nБагато батьків відчувають складнощі у взаєминах з дітьми, ще більше батьків не знають як ці складності подолати.\n“Я його не розумію”, “до дитини неможливо достукатися”, “він росте і стає некерованим” – такі фрази я чую часто на своїх консультаціях.\nЗвичайно, є спектр проблем, які вимагають психологічного супроводу дитини, але також трапляються й список батьківських помилок про особливості дитячого розвитку.\n1 міф: Дитина не повинна брехати! Це погано!\nЯкщо Ваша дитина Вас десь обманює – це не погано, а навіть добре. Брехня – потужний механізм адаптації, через неї дитина вчиться керувати життєвими ситуаціями, бачити реакції оточення, опановувати інструментами лавірування і маніпулювання. Всі розмови про чесність не дадуть очікуваних для Вас результатів, тому що…\n…2 міф: Дитина повинна розуміти, що таке любов, чесність, справедливість, правда і т.д.!\nБатьки, запам’ятайте, до 12 років структури мозку у дітей не дозрівають до абстрактного мислення! Тому, говорити з ними про абстрактні поняття марно. Донести свою точку зору можна тільки на конкретних прикладах за принципом: що таке добре? Що таке погано?\n3 міф: якщо дитина б’є маму, то вона агресивна.\nНайчастіше така реакція на маму чи на іншу людину спостерігається при формуванні емоційного інтелекту. Коли дитина починає пізнавати емоції обурення, злості, образи, але при цьому ще не вміє їх контролювати та ними керувати. З такими дітьми ми проводимо вправи з розвитку емоційного інтелекту та їхню “агресію” як рукою знімає.))\n4 міф: Мою дитину завжди цькують в саду. Ми переходимо з саду в сад, але все повторюється. Чому діти такі злі?\nЯкщо така історія з Вами повторюється, то чому Ви зі своєю дитиною вже давно не в кабінеті дитячого психолога?! Діти не злі, вони просто по “ефекту зловісної долини” захищаються від всього несхожого на них. У деяких механізм захисту виливається в уникнення, а у деяких в цькування. Все відбувається від того, що діти не володіють дорослими захистами та функціями пристосування, не вміють розпізнавати та контролювати свій страх.\nНайчастіше, коли починаєш працювати з дітьми-жертвами булінгу, помічаєш у них проблеми з соціалізацією: хтось погано розмовляє, хтось не вміє грати, хтось застряє в одному процесі на пів години й т.д. Інші діти бачать це, не розуміють цього і починають розпізнавати в такій дитині загрозу.\nЧитайте також: 5 ознак, які вказують на те, що дитина незабаром сяде вам на шию\nБатьки, перш ніж тікати від проблеми з саду в сад, звинувачуючи всіх дітей в агресії, приведіть свою дитину до дитячого психолога – дайте можливість їй самій розкритися!!!\n5 міф: Погана поведінка дитини пов’язана з її неправильним вихованням!\nЦе тільки в невеликому відсотку випадків. У більшості випадків істерики, демонстративна поведінка, непослух, бажання все громити навколо пов’язано з недоліком УВАГИ до дитини. Чадо хоче отримати цю увагу і буквально видирає її з Вас у такий спосіб. Ні в якому разі не можна у відповідь зриватися на дитині, це призведе до ще більшого дефіциту Вашої любові та уваги в її очах. Краще візьміть вихідний і проведіть цілий день разом з сином (дочкою) за іграми, читанням книг, прогулянкою і т.д.\n6 міф: Я краще знаю, що потрібно моїй дитині. Вона поки маленька і не може нічого вирішувати.\nДитина – це не Ваша частина, це окрема особистість. У неї є свої бажання, прагнення і право голосу. Звичайно, не можна у всьому потурати, але певна свобода у дитини повинна бути. Не можна постійно все забороняти, так дитина не зможе бачити картину світу і взаємин. Якщо Ваша дочка кричить, що вона піде з дому – просто відкрийте перед нею двері. Навіть недовго погулявши (хоча зазвичай все на цьому і закінчується), дитина прийде додому і більше подібних істерик Ви не почуєте. Тут потрібно бути дуже обережним, не забувати про безпеку дітей, проте Ви як батько відчуєте межу між роздільною здатністю і загрозою безпеці.\n7 міф: Якщо всі діти в її віці вже вміють (говорити, читати, писати й т.д.), а вона ні, отже, з нею щось не так. Час бігти до лікаря!\nВсім тривожним батькам: діти розвиваються індивідуально! У кожного своя історія. Діагноз в психіатрії, наприклад, зараз побоюються виставляти навіть дітям підліткового віку, не кажучи вже про малюків. Психіка, пізнавальні здібності, механізми регуляції в дитячому віці настільки пластичні, що можуть змінюватися щодня. Не обов’язково починати напихати дитину таблетками, потрібно просто допомогти їй розкрити свій потенціал. І дитячий психолог тут якраз на допомогу.\nБережіть себе і своїх дітей від непотрібних переживань, викликаних помилковими уявленнями!\nPrevious articleТварини, які живуть з дітьми, потрапляють в рай без черги\nNext articleМобільні додатки дітей, на які варто звернути увагу батькам\nІноді діти поводяться жахливо: не слухають батьків, сперечаються з ними й зухвало відповідають на будь-яке зауваження, ображають своїх однолітків на дитячому майданчику, забирають речі....


Автоматика для розпашних воріт Алюмікс Україна - alumix.com.ua\nКомплект автоматики для розпашних воріт (важільного типу) AN-Motors ASW4000KIT\nКомплект автоматики для розпашних воріт Alutech Ambo AM-5000KIT\nЖити стане легше з автоматикою для розпашгих воріт\nЗробити життя людини простіше, комфортніше сьогодні здатні багато пристосування і пристрої, в тому числі автоматика для воріт. Купити краще автоматичне обладнання зможете у нас. Асортиментний ряд наповнений високоякісними системами, здатними прослужити тривалий час.\nНа поточний момент можете у нас купити таку автоматику для розпашних воріт:\nAN-Motors. З цим обладнанням експлуатація будь-яких воріт стане зручною, простий, швидкої. Основні переваги його складаються в легкому управлінні, як комплектуючих. Дана система буває:\n- ASW лінійної. Ці приводи стають ідеальним рішенням для середніх за масою і важких конструкцій. Маються на увазі ворота до 500 кг - ASW5000KIT, до 400 кг - ASW3000KIT, при ширині стулок 5 і 3 м відповідно. Відрізняються такі комплекси здатністю переносити підвищені вітрові навантаження, так як комплектуються обмежувальними упорами, мають посиленою гвинтовий передачею. Конструкційні особливості дозволяють їх монтувати на вузькі стовпи. При цьому відкриватися гаражні стулки можуть, як назовні, так і всередину. Завдяки багатофункціональності, комплект автоматики для розпашних воріт може використовуватися в таких режимах: ручному, автоматичному, напівавтоматичному, автоматичному + постійно закрито. Також ворота з таким обладнанням можуть відкриватися з паузами, частково. Система повністю безпечна, так як оснащена фотоелементами, електричним замком, проблискові лампою. У разі виявлення перешкод при відкритті / закриванні конструкції пристрій миттєво припиняє підняття / опускання стулок. Управляти можна, як однієї, так і декількома стулками одночасно. Для функціонування обладнання необхідне живлення 230 В / 50Гц\n- ASW важеля. Відмінна за ціною автоматика для воріт, хвірток з середніми параметрами. Так як компактна, то естетично приваблива. Устаткування важільного виду при установці не потрібна зварювання. Воно досить просто монтується. Що стосується функціональності, то в даному варіанті передбачені такі ж режими, як і в лінійному. Максимальна вага, який здатна витримати автоматика - 400 кг. При цьому ширина стулки повинна бути не більше 4 м.\nComunello. Орні ворота оснащуються серією Abacus. Вона являє собою приводи лінійного виду. Таким обладнанням можуть бути доповнені будь-які за масою, параметрам ворота. За рахунок оснащення системи алюмінієвим корпусом їй не страшні різні методи впливу, включаючи погодні прояви, температурні перепади. Що стосується функціональності, то за рахунок блоку управління вдається налаштовувати безліч параметрів. Це гарантує комфортну, безпечну, надійну експлуатацію протягом усього періоду. Зробити управління зрозумілим, зручним дозволяють LED-індикатори, меню з налаштуваннями.\nAlutech. Дана автоматика володіє відмінними експлуатаційними якостями. Основна її перевага полягає в працездатності при низьких температурних показниках. Завдяки цій системі ворота відкриються і при -30 і навіть при -60 градусах. В останньому випадку конструкція повинна бути оснащена додатково обігріваючими елементами. Ще один плюс даної продукції буде складатися в стабільній роботі при будь-якій напрузі, наприклад, якщо воно 160В. Дане обладнання відрізняється не тільки надійністю, простотою управління, а й оригінальним дизайном. Його розробкою займалася відома італійська компанія. Система вийшла вражаючою стильною. Вона стане відмінним доповненням до орним воротам. Комплект автоматики для розпашних воріт представлений серією Ambio.\nЯку б не вибрали автоматику для воріт у нас, залишитеся задоволеними. Таке обладнання задовольнить ваші потреби на 100 відсотків.


Готелі в місті Бакнінь\nГотелі: ТЦ «Vincom Bac Ninh» – Бакнінь\nГотелі біля ТЦ «Vincom Bac Ninh»\nТЦ «Vincom Bac Ninh»: де зупинитись неподалік?\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,3 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,9 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,5 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 1,4 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,4 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 1,2 км\nPhuc Anh Hotel\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,6 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 1,3 км\nОцінки гостей8,8.Неймовірно14 відгуків гостей Hotels.com\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,8 км\nКхакньємхаТЦ «Vincom Bac Ninh» — 0,2 км\nОцінки гостей8,2.Дуже добре48 відгуків гостей Hotels.com\nБакнінь: інші визначні місця\nПарк Нгуєн-Ван-Ку, що за 0,5 км від центру міста Бакнінь, точно варто відвідати під час вашої поїздки.\nКультурний центр «Kinh Bắc»\nКультурний центр «Kinh Bắc», що за 1,8 км від центру міста Бакнінь, точно варто відвідати під час вашої поїздки. Атмосферу культури міста Бакнінь можна відчути, вирушивши до таких пам'яток, як ТЦ «Himlam plaza», Парк Нгуєн-Ван-Ку та Музей Бакніня.\nЯкщо ви неодмінно хочете відвідати музеї міста Бакнінь, на вас чекає Музей Бакніня. Атмосферу культури міста Бакнінь можна відчути, вирушивши до таких пам'яток, як Культурний центр «Kinh Bắc», Парк Нгуєн-Ван-Ку та ТЦ «Vincom Bac Ninh».\nТЦ «Himlam plaza»\nХто ж не любить шопінг. Якщо це про вас, тоді у місті Бакнінь на вас чекає ТЦ «Himlam plaza». Трохи розхожих грошей можна витратити тут: ТЦ «Vincom Bac Ninh».\nТЦ «Vincom Bac Ninh»: дізнайтеся більше\nДе ТЦ «Vincom Bac Ninh»?\nБакнінь - місто, де розташовано ТЦ «Vincom Bac Ninh». Тут можна гуляти цілий день, досліджуючи околиці й роздивляючись усе навколо. Хочете дослідити, що цікавого є в околиці? Вам можуть сподобатися Культурний центр «Kinh Bắc» та Парк Нгуєн-Ван-Ку.\nТЦ «Vincom Bac Ninh»: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 27 готелів, які ви можете знайти в кілометрі від такого місця, як ТЦ «Vincom Bac Ninh». Вам може сподобатися один із цих варіантів, які особливо подобаються нашим мандрівникам:\n• готель категорії «4,5 зірки» • безплатний Wi-Fi • ресторан • сауна\n• готель категорії «3,5 зірки» • безкоштовне самостійне паркування • безплатний Wi-Fi • тераса\n• готель категорії «4 зірки» • безплатний Wi-Fi • 2 ресторани • 2 бари(ів)\nТЦ «Vincom Bac Ninh»: цікаве поблизу\nТЦ «Vincom Bac Ninh»: що цікавого\n• Культурний центр «Kinh Bắc»\n• ТЦ «Himlam plaza»\n• Музей Бакніня\nТЦ «Vincom Bac Ninh»: як дістатися\nАвіарейси до міста Бакнінь\n• Ханой (HAN-Ної-Баї, міжнародний аеропорт), 28,5 км від центру міста Бакнінь\nІнші готелі в місті Бакнінь, В'єтнам\nГотелі з найвищим рейтингом у місті Бакнінь\nНещодавно додані готелі у місті Бакнінь\nІнші готелі у місті Бакнінь\nThien An Hotel Bac Giang\nOYO 1003 Duc Anh Hotel\nПереглянути ще готелі в місті Бакнінь


Буцький каньйон БУКИ ГРИЛЬ ФЕСТ\nГоловна » Новини » Організатори запрошують на фестиваль ”Буцький каньйон БУКИ ГРИЛЬ ФЕСТ”\nОрганізатори запрошують на фестиваль ”Буцький каньйон БУКИ ГРИЛЬ ФЕСТ”\nЗ метою підтримки розвитку і діяльності новоствореної Буцької ОТГ, сприяння наповнення місцевого бюджету, а також підтримки місцевих виробників для реалізації та збільшення товарообігу продукції, налагодження комунікацій та співпраці в наступні після Пасхи дні – 29-30 квітня відбудеться гастро-фестиваль: «Буцький каньйон БУКИ ГРИЛЬ ФЕСТ».\nЯк відомо, Буцький каньйон знаний в туристичній локації унікальним природним ландшафтом. Знаходиться майже в самому центрі України.\nОрганізатори проведення фестивалю у Буцькій ОТГ планують змінити виставковий формат, в якому проводились покази обладнання чи майстер-класи, на формат, який дозволить покупцям безпосередньо оцінити обладнання, сировину і продукцію на місці та визначитись з вибором конкретно під свої бажання чи потреби.\nНа фестивалі діятимуть три локації. Перша, головна: «Гастро-, фуд-корт» – «гаряча» зона грилю, барбекю, мангалів і тандирів, де відвідувачі і туристи ознайомляться з презентаціями і майстер-класами та зможуть дегустувати їжу і напої.\nВідбудуться виставки-продаж м’ясної продукції, спецій, соусів і кетчупів для страв на вогні; різні сорти пива, вина та інших напоїв від популярних виробників.\nПередбачено виступи рок-гуртів в перший день фестивалю та розважально-танцювальна програма другого дня та інші цікаві заходи.\nНаступна локація – спортивна, у ході якої Федерація альпінізму і скелелазіння України проведе чемпіонат України зі скелелазіння.\nНа гостей та відвідувачів чекатимуть зона екстремальних розваг з роупджапінгом, тролеєм, слеклайном; катання на байдарках; змагання на гірських велосипедах; смуга перешкод, настільні ігри.\nЦікаво буде і дітям. Розважатися вони зможуть на окремих майданчиках, де буде облаштовано атракціони, батути, гірки. А ще зустрічі з аніматорами; стрільба з лука; ігри з м’ячем тощо.\nПланується розміщення кемпінгу із зручною парківкою. Кемпінг перебуватиме під цілодобовою охороною. Забезпечений питною водою та усіма зручностями.


Виставка малярських робіт Марії Нелеп | Мій дім Україна\n6 березня 2018 у Національному центрі народної культури «Музей Івана Гончара» (Київ, вул. Лаврська, 19) відкрилась виставка малярських робіт народної художниці Марії Яківни Нелеп (1929–2005).\nМарія Нелеп (у дівоцтві — Косогон) народилася в с. Обухові на Київщині, у багатодітній родині. Вона зазнала важких років голодоморів 1933 та 1947 років, сирітства, тяжкої праці в колгоспі. У 1950-х роках Марія полишила обухівський край і вирушила до Києва. Там працювала у наймах, згодом влаштувалася на будівництво, якому віддала 36 років життя.\nЛюбов до малювання Марія Яківна виявила ще змалку. «Малювать так хотілося, — згадувала вона, — а олівців та паперу не було за що купити!» Тож виводила образи прутиком по мокрому піску, вуглинкою на дощечці. Часто вона спостерігала за матір’ю, як та садила навколо хати квіти, а коли вони розквітали, мати замальовувала їх і майстерно вишивала на рушниках. Маленька Марійка роздивлялася і народні картини, що висіли у хаті; мріяла навчитися писати, щоб надіслати тітці до Києва листа з проханням купити їй паперу та олівців. Та доля готувала їй власні випробування, а дитячі мрії відкладалися надовго, аж до 1970-х років.\nНезнана широкому загалу Марія Нелеп, доглядаючи за хворим сином, тихо і натхненно працювала у своїй міській квартирі, плідно створюючи шедеври наївного малярства. З-під її саморобного пензля на фанерних дощечках, склі, картоні чи не щоденно з’являлися багатоплощинні композиції. Квіти, сільські хати, охайні дворища, церкви, люди, краєвиди обухівського краю з характерними пагорбами, долинами, байраками, річками, — такі сюжети її картин, сповнені особливою щирістю, наївністю, емоційною виразністю. У своїх творах вона прагнула якомога більше розповісти про значимі епізоди власного життя і життя односельців, доповнюючи зображення розлогими написами-розповідями, створюючи таким чином своєрідний літопис рідного села.\nТож унікальний спадок невідомої широкому загалу майстрині вперше розгортається в музейній галереї, де буде представлено 66 її творів. Виставка відбувається у рамках щорічного проекту «Наївний квітень».\nВиставка супроводжується освітньою програмою — тематичними лекціями-екскурсіями з інтерактивними заняттями для поглибленого вивчення особливостей наївного малярства та проникнення у таїну творчого феномену Марії Нелеп.\nЛаскаво запрошуємо на виставку! Виставка триватиме до 30 квітня 2018 року.\n← Містичні скульптури Яна Левші представлять у Львові → Всесвітньо відомі ілюстратори виставлять на торги свої роботи у Києві


Міксоматоз у кроликів: ознаки, лікування захворювання у домашніх умовах, інструкція до вакцини, можна їсти м’ясо хворого кролика, фото, відео | Догляд за тваринами\nМіксоматоз у кроликів: ознаки, лікування захворювання у домашніх умовах, інструкція до вакцини, можна їсти м’ясо хворого кролика, фото, відео\nПрактично всі заводчики кроликів рано чи пізно стикаються з тим, що ці тварини сильно схильні до різних захворювань. Нерідко інфекції можуть знищити усе поголів’я. А хвороба під назвою міксоматоз вважається однією з найнебезпечніших.\nЩо таке міксоматоз у кроликів\nШляхи зараження та фактори ризику\nМетоди лікування в домашніх умовах\nВідновлення та догляд за кроликами\nМожна їсти м’ясо хворого кролика після вакцинації\nВідео: Міксоматоз у кроликів\nВірусна інфекція міксоматоз вражає тільки зайцеподібних — зайців, кроликів, піщухи. Її викликають різні штами вірусу Myxomatosis cuniculorum. Спочатку він виник в Південній Америці і в 1950-х роках застосовувався в Австралії для біологічного контролю величезною популяції кролів на континенті. Потім він був використаний для боротьби з навалою диких кроликів у Франції. Ці експерименти закінчилися тим, що вірус вразив всю Європу.\nДля захворювання характерний гострий кон’юнктивіт і утворення пухлин на статевих органах, шиї, анусі. Після потрапляння збудника в шкірні тканини він починає розмножуватися на слизових і далі через лімфу проникає в її вузли. Там починається другий етап розмноження. Інкубаційний період захворювання триває до семи діб, а максимум через сорок днів тварина гине. Відсоток падежу від міксоматозу досягає 100%.\nЧи знаєте ви? У кролика дуже широко розставлені очі. Якщо він хоче побачити те, що відбувається позаду, йому навіть не потрібно повертати голову.\nСимптоматика міксоматозу яскраво виражена вже на третій-четвертий день після зараження. Мають місце такі симптоми:\nпершими червоніють білки, потім схожі плями з’являються навколо очей, а пізніше у вухах і біля очей стають видні шкірні вузлики;\nгострий очної кон’юнктивіт;\nз очей виділяються слиз спочатку, а потім гній;\nнабухають і склеюються повіки;\nспостерігається сильна набряклість, особливо біля статевих органів, ануса, голови;\nтварина млявий, загальмований;\nтемпература тіла дуже підвищена, іноді може перевищувати 41°С. Звірятко на дотик дуже гарячий;\nстан вовни стрімко погіршується — вона втрачає блиск і колір, волоски сипляться, якщо легко погладити кролика;\nнабухають до дуже великих розмірів губи, ніс, вуха;\nна різних частинах тіла утворюються фіброзні вузли;\nв апогеї хвороби кролик, як правило, знаходиться в коматозному стані.\nЧому голуби кивають головою при ходьбі, кілька версій\nІноді хвороба надто швидкоплинне — звірятко може загинути через 48 годин. Це залежить від штаму вірусу.\nХвороба переносять всі без винятку комахи, які можуть прокусити шкіру тварини. Такими є:\nЗафіксовані випадки, коли птахи переносили інфекцію на своїх пазурах і заражали кролів при контакті. Якщо захворіло одна тварина, то від контакту з ним може заразитися решта поголів’я.\nЗараження відбувається через:\nбезпосередній контакт з інфікованою особою;\nзагальні поїлки та годівниці;\nвірус може знаходитися на одязі та інструментах кролівника;\nможе потрапити в корм і через нього — до тварини.\nРизик зараження в рази підвищується в літній період з підвищеною вологістю повітря. Саме у цей час активізуються кровоссальні комахи. Висока ступінь зараження всього поголів’я, якщо в одній клітці міститься багато звірів.\nТакож треба враховувати, що кролик, якому вдалося одужати після цієї хвороби, все одно здатний переносити інфекцію і заражати інших звірів.\nВажливо! Якщо ви помітили будь-які ознаки нездужання у кролика, потрібно не зволікаючи ізолювати його, щоб максимально уникнути зараження інших тварин.\nДіагностику миксоматозной інфекції повинен проводити тільки ветеринар. Він вивчає швидкість поширення захворювання, симптоматику, клінічні ознаки, бере для дослідження проби біоматеріалів. В ролі останніх можуть виступати ділянки уражених тканин і кал тварин. Матеріал відправляється на гістологічне дослідження в лабораторію — там підтверджують або заперечують спочатку поставлений лікарем діагноз.\nЛікування від міксоматозу може допомогти при ранньому виявленні захворювання. Більшість кролівників вважає, що вилікувати від міксоматозу неможливо, і тому нерідко все поголів’я вирізається. Однак є рекомендації, ніж лікувати тварину, щоб дати йому шанс вижити.\nДосвідчені кролівники проводять вакцинацію молодняку. Це не вберігає тварин від зараження, але у випадку інфікування хвороба протікає менш болісно. Крім цього, в рази знижується поріг смертності.\nВакцинування відбувається в кілька етапів:\nперше щеплення ставлять кроленятам через сім днів з моменту відсадження від кролиці;\nв два місяці молодняк ревакцинують;\nвсі маніпуляції здійснюються одноразовими інструментами;\nпісля щеплення за твариною ведеться суворе спостереження протягом 20 днів.\nФален (Континентальний той-спанієль): опис породи з фото і відео\nВакцина від міксоматозу діє протягом 9 місяців. Якщо вона вводиться підшкірно в стегнову область, то на одну особину використовується половина її дози і стільки ж розчинника. Всього ж за обсягом це становить 0,5 мл. Дозування внутрішньошкірного введення в область вуха становить п’яту частину мл готового препарату. Для його приготування ліки розлучається з розчинником у пропорції: на одну порцію вакцини 0,2 мл розчинника. Більш докладно про те, як розводити вакцину, розказано в інструкції з її застосування.\nВажливо! Вакцинувати можна тільки здорових кроликів. В іншому випадку ефекту від вакцини не буде.\nМедикаментозно полегшити протікання міксоматозу можна наступним чином:\nщодня хворим тваринам під шкіру даються уколи Гамавіта в кількості п’ятої частини мл або Фоспреніла в кількості 1 мл. Вони ставляться до повного одужання;\nвітамін В, вводиться протягом тижня для підтримки імунітету;\nтиждень хворих особин поять Байтрилом. Він додається у воду, виходячи з пропорції: 1 мл засобу на 10 кг маси тварини;\nрекомендується обробляти очі Офлоксацином у вигляді мазі або крапель;\nочі промивають розчином фурациліну або простим фізіологічним розчином;\nносову порожнину бажано промивати Аквамарисом або морською водою;\nякщо є відкриті рани, їх слід обробляти загоюючими і антисептичними засобами.\nНародними засобами вилікувати і попередити хворобу не можна, можна лише полегшити її симптоми. Є кілька рецептів, які, за словами досвідчених кролівників, допомагають звірятам швидше одужати:\nрослинна олія прожарюється в будь-якої ємності протягом двадцяти хвилин. Після цього їм змащуються очі тварини;\nрадять вводити хворим тваринам в область гомілки розчин верблюжої колючки. Дорослим особинам його потрібно п’ять мілілітрів, а молодняку наполовину менше. Готується він так: будь-яку підходящу ємність заповнити власне колючками, залити їх окропом, дати постояти три години і процідити;\nзібрати в ємність трохи сечі і дати їй постояти на відкритих сонячних променях пару годин. Після рідину нанести на тампон і змащувати рани кроликів;\nна ранніх стадіях захворювання добре допомагає згодовування зелені петрушки, ялинових і малинових гілок.\nКури Фоксі Чик (Угорська велетень): характеристика, опис породи, фото та відео, розведення в домашніх умовах\nСкептики ставлять під сумнів дієвість цих методів. Однак багато сходяться в одному — у тварин підвищуються шанси на виживання, якщо під час хвороби створити умови, які будуть зміцнювати їх загальний стан.\nВід міксоматозу вберегтися дуже складно, але все ж існують заходи профілактики, а саме:\nвакцинація тварин згідно з графіком;\nпідтримка чистоти в клітинах;\nзабезпечення достатнього припливу повітря до місця проживання;\nдезінфекція клітини та інвентарю;\nобмеження доступу до вихованців сторонніх людей;\nв періоди найбільшого ризику зараження треба обробляти місця мешкання тварин репелентами.\nЧи знаєте ви? Кролик може стрибнути у довжину на відстань три метри.\nЯкщо вихованець вижив після міксоматозу, йому потрібно забезпечити поліпшені умови утримання. Це робиться у зв’язку з тим, що у тварини дуже ослаблений імунітет після хвороби. Буде корисно:\nзахищати тварин від спеки та холоду, при цьому важливо уникати протягів;\nзабезпечувати постійну наявність улюбленого корму. Краще використовувати корми, які містять багато білка;\nстежити, щоб питна вода завжди була свіжа;\nрегулярно прибирати підстилку з клітин і залишки корму;\nдодавати в їжу вітаміни і мінерали, які сприяють зміцненню імунітету.\nБагатьох цікавить питання, чи небезпечний для людини вірус, що викликає міксоматоз. Вірусологи говорять про відсутність такої небезпеки. Збудник гине при температурі 55°С через хвилину, тому м’ясо хворого і вакцинованого кролика можна вживати в їжу після значної термічної обробки. Однак деякі не радять цього робити в моральних цілях. Крім цього, вигляд хворої тварини викликає гидливість і тому найчастіше трупи просто утилізують.\nОтже, з приводу доцільності лікування кроликів від міксоматозу думки розходяться — насамперед тому, що переболевшее тварина ще довгий час залишається рознощиком інфекції. Однак у багатьох випадках тварини видужують і набувають імунітет до цього захворювання.


Приємна новина – державний заповідник «Трипільська культура» виграв грант Українського культурного фонду на створення унікального ресурсу артефактів.\nПро це на своїй сторінці у ФБ повідомив Владислав Чабанюк, директор цього заповідника, який міститься в Легедзиному Тальнівського району.\n«Державний історико-культурний заповідник "Трипільська культура" таки виграв грант від Українського культурного фонду. Назва проекту - "Створення відкритого онлайн-ресурсу артефактів Трипільської культури", – розповідає Владислав Чабанюк.\nЗа його словами, це проект національної співпраці і до нього, крім музейників-науковців та великої команди інших фахівців, ще долучиться Борщівський обласний краєзнавчий музей з Тернопільщини, у підпорядкуванні якого підземний музей трипільської культури – печера Вертеба. У роботі над проектом працюватимуть ще й айтішники, фотографи, перекладачі.\n«Ми маємо відібрати, відзняти з різних ракурсів та описати одну тисячу цінних трипільських знахідок з археологічних колекцій наших двох закладів, створити 3D моделі, невеликий промо-фільм. Це все стане основою тематичного сайту», – розповідає пан Владислав.\nВін переконаний, що пора Трипіллю виходити на широку дорогу популяризації. І українці мають краще ознайомтися зі своїм славним минулим та на власні очі побачити, яким воно було.\nЗагальна вартість цього проекту – майже 770 тисяч гривень, 500 тисяч з яких надає сам фонд, все інше – співфінансування з черкаського обласного бюджету.\nРоботи по створенню унікального ресурсу артефактів розпочнуться як тільки почнуть надходити кошти і завершаться у жовтні.