Розділ IX Отець Гога - Всеволод Нестайко Тореадори з Васюківки\nРозділ X Я відвідую діда Салимона. Неймовірні дива\nРозділ XI Я таки відвідую діда Салимона. Тепер уже наяву. Он воно що!\nРозділ XII Нудьга. Я відганяю спогади. Мій вірний друг — Вороний. Солдати. «Восьмьорка»\nНа полигоне постоянно днем и ночью производятся стрельбы. Красный флаг на вышках — на полигоне стрельба. Выпас скота, сбор грибов и ягод в районе полигона — только с разрешения начальника полигона.\nІ справді, мені вже зараз хотілося, щоб уся ця історія з привидом виявилась «юриндою». Мене це вже гнітило. Особливо ота баба Мокрина з її розмовами. Баба Мокрина була в нашому селі церковним начальством (у бюро їхньому, чи що). Всі богомільні баби й жінки гуртувалися навколо неї. Церкви в нашому селі не було. Церква була у Дідівщині, за чотири кілометри від нас. Правив там отець Георгій. І баба Мокрина була його заступником по нашому селу — збирала на храм гроші, скликала бабів на збори тощо. Отця Георгія з легкої руки діда Салимона всі атеїсти звали Гога. Це колись у нашому селі відпочивав художник Георгій Васильович, якого дружина називала Гога. І відтоді дід Салимон охрестив так отця Георгія. І воно до нього пристало — не одірвеш… Дід Салимон, як вип'є, любить вести з батюшкою антирелігійні розмови. Він тоді каже: «Поїду з Гогою побалакаю… Хай мені Гога розкаже про бога». Бере пляшку, сідає на велосипед і, виписуючи кренделі, їде в Дідівщину. Отець Гога випивки не цурався і антирелігійних розмов не уникав. Випити він міг, як добрий молотник, і не п'янів. Після тих диспутів дід Салимон казав: — Спеціаліст! Ну й спеціаліст отець Гога! Хитрий, як змій! Він же сам у бога не вірить. А говорить — як співає. Просто должность йому, видно, подобається. Спе-ці-а-ліст! «Должность» у отця Гоги справді була нічогенька. Спершу він мав просто мотоцикла, потім мотоцикла з коляскою, далі «Запорожця», тоді «Запорожця» поміняв на «Москвича», а тепер, кажуть, записався у чергу на «Жигули». З парафіянами налагоджувати контакти він умів. Службу божу правив по-прогресивному. Визнавав науку, всі її досягнення, передплачував журнал «Знання та праця» і дванадцятого квітня щороку служив молебень за космонавтів. І ті розмови баби Мокрини — то все, звичайно, від отця Гоги. Я не встиг навіть ще поснідати, як у двір наш зайшло троє мало мені знайомих, не з нашого кутка, восьмикласників: — А розкажи, що там було і як… Виявляється, Бардадим розмножив фото і пустив по селу. І почалося… Рип-рип!.. Рип-рип!.. Рип-рип… Хвіртка наша не зачинялась. Тільки я кінчав розказувати, як одразу доводилося починати все спочатку. Нарешті я не витримав. Схопив удочки і втік — гайнув у плавні. Коли увечері повернувся додому, побачив, що біля наших воріт стоїть машина. Я не одразу збагнув, що то за машина, бо до моєї мами-депутата часто приїздили з району і навіть з області. І тільки зайшовши на подвір'я, я так і присів: під яблунею, поряд з дідом Варавою, сидів… піп Гога. Я хотів чкурнути назад, але було вже пізно — мене помітили. — А-а, рибалка, — привітно усміхнувся до мене отець Гога. — Здоров був! Я завмер. Ну, зараз почне, як баба Мокрина, — «славен єси, отроче… видіння, що тобі явилося… Варвара-великомучениця, сохрани, спаси і помилуй…» Та ще й при дідові. Хоч хрестись і тікай. Але він не починав. — Ану показуй улов, — сказав він весело і, взявши в мене лозину з нанизаною на неї рибою, почав розглядати. — О, три чехоні, підлящики, устірочка, йорші… носачі й звичайні… краснопір, язьок… О! І линок один навіть є… Молодець! Знаменита буде юшка. Добре клює? На що ловив? На черв'яка, мотиля, на ощитку… чи, може, на тісто? Га? — На черв'яка… червоного, — ледве видушив я з себе, напружено дивлячись на нього — коли ж він почне? Але отець Гога тільки глянув на мене пильно сірими примруженими очима і раптом підвівся: — Ну, поїду. Спасибі за воду. Бувайте здорові. І пішов до машини. Коли він од'їхав, я здивовано зиркнув на діда: — Що таке? Чого він хотів? — Хто його зна… Води попросив… у радіатор залить. Каже, википіла в його… Дивно. І чого саме до нас? Неподалік на вулиці криниця стоїть, і відро біля неї. Неспроста. Ой, неспроста той Гога заїхав. І як він глянув на мене! Наскрізь поглядом прошив. По очах видно було, що все-все він знає. І від того, що він нічого не сказав, ще якось тривожніше стало. Таке в мене враження було, ніби він не хотів говорити при дідові. Якось так він дивився на мене, наче в нас з ним було щось спільне і від діда таємне. І своїм поглядом він ніби сказав: нічого, ми потім побалакаємо. О господи! То це виходить, що я заодно з попом Гогою. Заодно з бабою Мокриною і всіма богомільними бабами. Заодно з отими чорними брудними алкоголіками, які старцюють у Дідівщині біля церкви, які невідомо де живуть і яким справді, крім бога, може, ні в кого вже випросити на похмілля. А коли я заодно з попом Гогою, то, значить, проти рідної мами, депутата і передовика, яка завжди сидить у президії, проти вчительки Галини Сидорівни, котра провадить у селі атеїстичну пропаганду, проти всього прогресу і науки на чолі з академіком Келдишем. І все завдяки тому, що я, бовдур, сфотографував привид — дідько б його вхопив зовсім! І тепер піп Гога не одчепиться від мене. І може заплутати і зловити мене у свої тенета, як заплутав і зловив він десятикласника Валерія Гепу з Дідівщини, який, не пройшовши по конкурсу у гідромеліоративний, поступив у духовну семінарію і тепер вчиться на попа. Так і я… Павлуша стане художником. Гребенючка теж, Карафолька академіком, Коля Кагарлицький артистом, Вася Деркач фінінспектором, а я… ченцем. З довгими брудними патлами і ріденькою борідкою. У чорній засмальцьованій сутані і з хрестом на шиї. Думки роїлися і гули у моїй бідній голові, як бджоли у вулику. Це ж іще й маму можуть через мене з депутатів викинути… А що ж! Який же вона депутат, коли в неї синок з хрестом ходить! Добре, хоч вона не бачила попа Гоги у своєму дворі. Сьогодні партійні збори, і вони з батьком прийдуть, мабуть, дуже пізно. Сидить собі у президії і не знає, бідненька, які чорні хмари клубочаться над нею. Ні! Ні-і! Треба рятуватися. Треба щось робити. Треба людей кликати на допомогу. Перш за все треба йти до діда Салимона. Поговорити з ним, розпитать, може, він щось бачив, помічав, це ж усе-таки біля нього, майже попід хатою, у його садку. Не міг він нічого ніколи не помічати. І взагалі треба, може, якусь комісію створити — хай вирішує гуртом це складне наукове питання. Це врешті справа усього суспільства. А то чого воно таке хитре, суспільство, — хоче, щоб настільки важливе загальнолюдське питання вирішував якийсь шминдрик малограмотний із сьомого класу. Чортзна-що! Зіпхнули все на мене одного. Неподобство!.. Але передусім — з самого ранку — до діда Салимона. З таким твердим рішенням я заснув. Розділ X\nЯ відвідую діда Салимона. Неймовірні дива\nДід Салимон сидів на призьбі і кришив у відро картоплю для льохи. Голова його була обмотана мокрим рушником, і вода з рушника текла по обличчю і повисала сяйнистими краплями на сивих вусах. Дід кривився й стогнав. «Це ж він на весіллі перепив», — догадавсь я. Ще, чого доброго, туроне, розмовлять не стане. — Драстуйте, діду, — несміливо привітавсь я. Він не відповів, тільки кивнув. — Похмелитися б вам, — співчутливо сказав я. Він, застогнавши, заперечно похитав головою. Я згадав — дід Салимон ніколи не похмелявся, десь він вичитав, що похмеляються тільки алкоголіки, і відтоді завжди стійко перемучував похмілля. Я тупцявся на місці, не наважуючись заговорити. Він запитально зиркнув на мене і нарешті розтулив рота. — Тобі що? Меду? — Та ні! Ні! — А що? — Та ви ж погано себе почуваєте… — Нічого. Що тобі? — Та хотів розказати дещо і попитать… — Розказуй. І я розказав дідові все і показав фотографію. Дід Салимон вислухав мене уважно, потім глянув прямо у вічі і сказав: — Я знаю. Я теж усе бачив. У мене на потилиці задерев'яніла шкіра. — І ви… теж… бачили… привид? — Бачив, — спокійно сказав дід Салимон і підвівся. — Ходімо! «Значить, правда, — у відчаї подумав я. — Значить, привиди реально існують. Значить, після смерті людина, людський дух за фізичним законом Ломоносова-Лавуазьє точно перетворюється на привид. І не уникнути мені тенетів попа Гоги. Доведеться-таки бути ченцем». Дід Салимон повів мене в садок. Біля вуликів зупинився. — Тс-с! — приклав він палець до губів, потім показав на каплицю: — Дивись. У чорному отворі напівпрочинених дверей каплиці у глибині щось біліло. Але не можна було розрізнити що. І раптом звідти почувся сухий, якийсь дерев'яний стук. «Кістки! — похолов я. — Мрець підводиться». Біле з темряви почало наближатися до дверей — вимальовувалося все чіткіше, чіткіше, чіткіше… І враз у отворі з'явився… лелека. — Ясно? — усміхнувся дід Салимон. Лелека! Лелека! Так он воно що! І стук — це ж лелечий стук дзьобом. Так, виходить, не привид, а лелека. Звичайнісінький лелека. Тю! Так це ж здорово! Це ж прекрасно! Отже, ніяких привидів не існує. І не треба мені ставати ченцем, І піп Гога може тепер кукати. Можна йому показати носа. Ур-ра! Діду! Дайте я вас поці… Але що це? Я приглядаюсь і бачу, що лелека… без голови. Ворушиться, переступає ногами, а голови нема. Тільки тулуб, крила і ноги. «Мабуть, він сховав її під крило, — вирішив я і подумав: — А чи може людина сховати голову під крило… тобто під руку?» І чомусь вирішив, що може, і подумав: «То, мабуть, привид без голови саме так і робиться». Я пильно придивляюся до лелеки і раптом помічаю, що — ні! — голови таки нема. Оно там, де мусить починатися шия, — рівне місце. Якби він сховав голову під крило, то хоч шию було б видно, а так… — Діду, — вражено питаю я. — Діду, а де ж його голова? — Що? Голова? — ніби не розуміючи, перепитує дід Салимон і раптом із стогоном хапається за свою голову: — Ой голова! Голова! — Що з вами, діду? — лякаюсь я. — Ой! Так болить, так болить, що не можу! Ні! Краще вже зовсім без голови! — каже дід і раптом, схопивши себе руками за голову, зриває її з шиї і жбурляє в кущі. І голова його котиться по землі, важко підскакуючи, як кавун. Авжеж, як кавун! Дід же Салимон — баштанник. Я від жаху завмираю. А дід стоїть поряд зі мною — без голови, у білій сорочці — і розмахує руками. Певне, він щось говорить, але я не чую, бо ж нема голови. І тут я розумію, що дід Салимон — привид. Той самий привид, якого я бачив позавчора уночі. І ще раптом я помічаю, що вулики, біля яких ми стоїмо, — не вулики, а… гроби… П'ять притрушених землею трухлявих гробів. І враз віко одного з гробів заскрипіло, піднімаючись, і звідти вистромилась… голова попа Гоги. — Здоров, рибалко! — І піп Гога зареготав: — Го-га-га!.. Го-га-га!.. А ти вже думав… Ось-ось-о! — він показав мені рукою «носа». Потім враз став серйозний, спохмурнів і мовчки закивав гачкуватим пальцем, кличучи до себе. І посунувся у гробу, даючи мені місце. І раптом я побачив, що в гробу, поряд з попом Гогою, вже лежить… Павлуша. Нерухомий, із заплющеними очима. І невимовний жах, не так за себе, як за Павлушу, що, певно, вже не живий, охопив мене. Я хочу крикнути, хочу кинутися до Павлуші і не можу. Щось на мене навалюється, більшає, більшає, більшає… Я задихаюся, задихаюся, задихаюся… І прокидаюсь. Розділ XI\nЯ таки відвідую діда Салимона. Тепер уже наяву. Он воно що!\nКілька секунд я ще не можу збагнути, що то був сон. Нарешті отямлююсь. Я згадую всі вчорашні події, попа Гогу і своє тверде рішення з самого ранку бігти до діда Салимона. Батька й матері, хоч і прийшли вони пізно після зборів, уже нема — в полі. Що то значить — передовики, активісти. Я їх майже не бачу. Нашвидку поснідавши, я побіг до діда Салимона. Біг і хвилювався а що, як він ще не приїхав, весілля ж по кілька днів гуляють. І сам себе заспокоював, та ні, не залишать вони своє хазяйство надовго, на день ще так-сяк, сусідів можна попросити свиню, курей нагодувати, корову видоїти тощо, а більше ні. Та й Комишеваха недалеко, в сусідньому районі, сорок п'ять хвилин автобусом. Приїдуть. Мені здавалось, що коли я зараз, негайно, не побалакаю з дідом Салимоном, то загину — піп Гога обплутає мене, і я навіки втрачу і маму-депутата, і всіх рідних, і школу, і Галину Сидорівну, і все-все світле й хороше в моєму житті. Я ще здалеку побачив, що приїхали. З димаря літньої кухні у дворі курився синій димок. Дід Салимон, жінка його баба Галя, племінник-москвич у білосніжній сорочці, його дружина, фарбована блондинка, і двоє дрібних діточок сиділи у садку за столом і снідали. Зараз підходити, звичайно, було незручно. Я причаївся за тином, перечікуючи, поки вони поснідають. Чекати довелося довгенько. Вони не стільки снідали, скільки балакали — про жениха, який їм не дуже сподобався (особливо бабі Галі), бо весь час мовчав і майже нічого не їв (мабуть, дуже гонористий і не дуже здоровий); про якогось Павла Гику, який, навпаки, весь час кричав і не давав нікому слова сказать і якому його жінка весь час казала: «Сядь, сядь і помовч. Ти тут не найголовніший. Це не твоє весілля»; про закуску, яка була ніби й непогана, але пиріг недопечений, вінегрет кислий, риба пересолена, а яєчка несвіжі… Я терпляче слухав ці балачки і думав, що я б погодився, мабуть, цілий рік їсти кислий вінегрет, пересолену рибу, несвіжі яєчка і недопечені пироги, аби виплутатися з цієї поганої історії, в яку я сам так по-дурному вскочив. Нарешті вони поснідали. Гості пішли в хату, баба Галя — мити посуд, а дід Салимон лишився на подвір'ї один. Тепер можна. — Драстуйте, дідусю! — чемненько привітавсь я, заходячи у двір. — Можна до вас? — О! Здоров, шелегейдику! — звів догори брови дід Салимон. — Заходь! Що тобі? Меду? У мене враз затремтіли ноги. Це ж були майже ті слова, що уві сні. І я відчув, що зараз я скажу теж так, як уві сні, і злякався цього. І не міг наважитися сказати. Тільки заперечно похитав головою. — Значить, просто так, у гості? — усміхнувся дід Салимон. — Будь ласка! Прошу!.. Ну, як живеш? Яку нову авантюру придумали ви з корешем? Га? Я розгубився. Якось не знав, з чого почати, як заговорити про те, що мені хотілося. — Чого соромишся? Щось же ж треба, я бачу! — підморгнув дід Салимон. — То давай, ну! — Та ні, я просто… просто спитати хотів… — нарешті зваживсь я. — То питай — чого там. Та швидше, не муч. Бо я весь аж тремтю. — Діду, ви позавчора уночі, перед тим, як на весілля їхати, нічого не помічали? — Уночі? Позавчора? — дід здивовано опустив куточки губ. — Гм… Уночі… Та, чесно кажучи, не дуже придивлявся, бо… бо темнувато було… А що? — Ну, не відчували нічого… такого? — Відчував? Гм… А-а! Здається, вкусило щось. Чи то комар, чи, хай бог милує, блоха. А що? — Та ні! У такому… у… душевному відношенні. — А-а… у душевному? Відчував! Відчував! Точно. Мучило мене, що за вечерею я вареника одного з сиром не доїв — скисне ж, думаю, на ранок. У сметані на тарілці залишив. — От які ви, діду! Я не про те! Я про видіння. Видіння якесь не являлося вам уночі позавчора? — Тю! Видіння! Та що я хворий який, чи що? Хай бог милує! — Та я теж вроді не хворий, а позавчора уночі у вашому садку біля Горбушиної могили не тільки бачив, а й сфотографував… Ось гляньте! — І я простягнув дідові фотографію. У цей час я повернув голову в бік Карафольчиного городу і здригнувся — там стояла вся наша гопкомпанія: сам Карафолька, Вася Деркач, Антончик Мацієвський, Коля Кагарлицький і (я навіть не повірив своїм очам) Павлуша з Гребенючкою. Вони стояли, по-гусячому витягнувши шиї, і пильно прислухалися до нашої з дідом розмови. Дід, мабуть, давно їх бачив, бо стояв до них обличчям, а я спиною. — Ану-ну! — дід з цікавістю підніс фотографію до очей. — Що ж то таке? Га? — Та що ж! Не видно хіба… Я знаю… По-моєму, привид! Без голови! — Ну-у? — роззявив рота дід. З хати вийшов племінник діда Салимона. — Що там таке? — спитав він без особливого зацікавлення, байдуже колупаючи в зубах. — Ану, Серьожо, іди-но глянь! — гукнув йому дід Салимон. — Ти чоловік грамотний, поможи розібратися. Хлопці онде-о привид сфотографували. У нас в садку. Позавчора вночі. — Привид? — племінник підійшов, взяв у діда фотографію. Подивився і похитав головою: — Ай-яй-яй!.. Що ж це ви, дядю! Нехорошо! Кажете, що атеїст, смієтесь із забобонів, а самі привидів у себе в садку розводите. І це тоді, як люди по Місяцю гуляють. Підриваєте авторитет науки. Несолідно. — Мда-а, — розгублено розвів руками дід Салимон. — Конфузія вийшла. Опозорився на старості років. От біда! Що ж тепер робить? Можуть же ж бути неприятності… — Хіба я знаю… — знизав плечима племінник. — Треба щось придумати. Якось викручуватись. — А що, як… — задумливо протягнув дід і раптом рішуче повернувся до племінника: — Ану знімай сорочку! — Потім гукнув дівчинці, яка стояла на порозі: — Оксанко, давай плечики. — Правильно! — підхопив племінник і почав знімати свою білу нейлонову сорочку. З хати вийшла дружина племінника з пластмасовими плечиками в руках. — Що це ви… — почала вона. Але племінник перебив її. — Цить! Давай сюди! — і, змовницьки приставивши долоню до рота, він таємничо проказав мені: — Пустимо чутку, що то була… сорочка! Га? І тільки тут я збагнув, що вони сміються. Йой! Та це ж справді була сорочка! Звичайнісінька нейлонова сорочка на плечиках, що сушилася на отій вишні в кінці саду. Випрали до весілля, щоб чистеньку вранці вдягнути. Вітер гойдав її, розмахував рукавами… А я… Ах ти ж… Перший почав Антончик. Спочатку нерішуче, короткими чергами: — Хи-хи… Хи-хи… Хи-хи… — Тоді, відчувши підтримку, гримнув розкотисте, на повні груди: — Га-га-га-га-га! І хлопці, ті самі хлопці, що вчора тільки роти роззявляли і були, так би мовити, у нокауті, догори ратицями лежали, ті самі хлопці реготали зараз із мене, трохи по землі не качалися. І Гребенючка пискляво хихикала. А Павлуша сміявся, дивлячись на мене з гірким співчуттям, як дивляться на п'яного каліку. І дружина племінника (добра, видать, душа) дивилася на мене з жалістю. Вони жаліли мене. Вони думали, що я переживаю, що сталась така конфузія, як каже дід Салимон. Та, люди добрі! Та, їй же богу, я не переживаю! Та я радий, страшенно радий, що то не привид був, а сорочка. Та це ж просто прекрасно. Та я просто як на світ народився. До лампочки мені тепер піп Гога, баба Мокрина і вся їхня братія. Не боюся я їх анітрішечки, анікрапелюшечки. Бо знову стою обома ногами на твердому матеріалістичному грунті. І я сміюсь, регочу разом з ними. Але сам відчуваю, що надто голосно, надто вже сильно регочу. І вони мені не вірять. — Ну, то розкажи, розкажи, як же ж ви це встроїли? — пересміявшися, нарешті спитав дід Салимон. — Та! — махнув я рукою: не хотілося не те що згадувати — думати про це. — Ну! — Та! — не піддававсь я. — От же ж проханий! То давай ти! — кивнув він Павлуші і, звертаючись до племінника та його дружини, сказав. — То ж такі хлопці! Завжди щось таке встругнуть, шелегейдики, що пупа порвеш. Спеціалісти! Ну! Павлуша знизав плечима. — Ну що? І тебе просити треба? — скривився дід. — А я тут ні при чому, — хмикнув Павлуша. — Як? — здивувався дід Салимон. — Хіба ви не вдвох? — Нє-а! — сказав Павлуша, почервонівши, потім повернувся і пішов геть. — Отаке! Що сталося? Тю! — навіть розгубився дід Салимон. — Та вони посварилися! Зовсім! Уже не дружать! — вихопився Антончик. — Е-е. Не годиться. Що ж це ви? Такі друзяки. Незручня-ак! — протягнув дід Салимон. Тут уже я почервонів, повернувся і теж пішов геть Тільки у протилежний від Павлуші бік Просто через кладовище, туди, у поле, де тільки вітер, далі від людей. Ну, тепер усе! Кінець! Якщо раніше, довівши Павлуші своїми подвигами, що він проміняв мене, героя, на якесь опудало у спідниці, я міг ще простити йому зраду й помиритися, то тепер уже ні. Бо він при всіх, так би мовити, офіційно відмовився од мене. Все! Увірвалася наша дружба, як з гнилої мотузки. Все! Нема в мене більше друга. Все! Розділ XII\nНудьга. Я відганяю спогади. Мій вірний друг — Вороний. Солдати. «Восьмьорка»\nМинуло кілька днів. Усього три слова, три невеликих словечка — «Минуло кілька днів…» Написав — і не видно їх. Ніби й не було нічого. А як же ж вони тяжко, як довго вони минали, ті кілька днів! І довго, і нудно, І сумно, й тужливо — наче в тюрмі, в одиночній камері. Як на зло, погода знову зіпсувалася. Дощ періщив з ранку до ночі. Не можна було носа виткнути з хати. Сядеш біля вікна, вшнипишся у калюжі-хлюпалюжі надворі і тільки слухаєш, як безупинно дзюренчить у ринві вода. І так тобі кепсько, так тобі зле, що й сказати не можна. Наче увесь отой дощ — то суцільні сльози твої. До чого дійшло — підручники торішні перечитувати став. А тут ще й мати серце крає: — Пішов би хоч до Павлуші — не нудився б так. За тою своєю роботою, за тими громадськими обов'язками вона весь час забувала, що ми посварилися навіки. А там ще й тато. Душу вивертає своєю музикою. Прийде з роботи, витягне скрипку та як почне випилювати жалібної — здається, не по струнах, а по жилах твоїх смичком водить. Краще б він уже тою скрипкою по голові мене луснув. Уперше, мабуть, у житті збагнув я по справжньому, що то за безпросвітна штука — справжня самотність. Коли навіть думкою сягнути нема до кого. І робити нічого не хочеться, і читати не хочеться, і гратися не хочеться — нічого не хочеться. Павлуші добре — сидить собі, мабуть, і малює якусь собаку… А чого це я про нього думаю?! Хай хоч на голові стоїть — мені що! Мені до лампочки! Іуда! Запроданець! Попихач Гребенюччин! А дощ періщить… А вода у ринві дзюренчить без упину… А калюжі-хлюпалюжі вже всю землю вкрили, і, здається, пливе хата серед хвилястого бурхливого моря. І нема тому морю ні кінця ні краю — безмежне і безлюдне воно, мов за всесвітнього потопу. І здається, сонце вже ніколи не проклюнеться крізь густезні каламутно-сірі хмари. А в голову непрохано лізуть спогади… Я їх жену, виштовхую, але вони все лізуть і лізуть… Про робінзонівську епопею на безлюдному острові у плавнях, про мандри у кукурудзі, про незнайомця з тринадцятої квартири, про кіностудію, про лаврські підземелля, про тореадорський бій з Контрибуцією, про ВХАТ з «Ревізором», про атомну бомбу на транзисторах і т. д., і т. п. І що б я не згадав, завжди — хай ти луснеш! — той Павлуша в голову лізе, завжди це з ним зв'язано, завжди там він обов'язково. Наче в мене і не було свого особистого життя. А тільки спільне з ним. Ніби сам я не ціла людина, а півлюдини. З одною ногою, одною рукою, півпуза і півголови. А друга нога, друга рука, другі півпуза і півголови — Павлушині. От же ж, їй-богу! Я вже себе навіть по лобі кулаком бив, щоб вибити ті спогади, але марно. «Це, мабуть, од того, що я весь час сиджу на місці, без дії, — нарешті вирішив я. — Треба рухатися, треба діяти, щось робити, і ті спогади самі вивітряться». Я скочив з підвіконня і почав рухатися — швидко ходити по хаті з кутка в куток, спершу просто так, а потім розмахуючи руками. Дід Варава, який куняв на печі, розплющив одне око і спокійно запитав: — Сверблячка напала? Чи вкусило щось? — Зарядку роблю, — збрехав я. Не пояснювати ж, що то я спогади з голови таким чином виганяю. І все-таки ці кілька днів минули. Якось, прокинувшись уранці, я побачив, що дощу вже нема і сяє сонечко. Мені трохи полегшало. Я вивів надвір велосипеда, защепнув на правій нозі холошу дерев'яною прищіпкою для білизни (я завжди це роблю, щоб холоша між ланцюг і зубчики передачі не заскакувала), сів і поїхав. Чисте сонце купалося у брудних калюжах і робило їх чистими. Я з розгону врізався в калюжі, і вони розліталися врізнобіч сонячними бризками. Виїхав за село і помчав польовою дорогою. Вітер свистів у вухах якоїсь веселої пісні без слів А потім зненацька з'явилися слова. То вже був не вітер. То назустріч мені ішли солдати. Ішли, дружно співаючи бадьорої похідної пісні: Путь далёк у нас с тобою,\nІ після цих серйозних слів вони раптом ушкварили на той самий мотив дитячого віршика, що ото вчать у дитсадках: Наша Таня горько плачет,\nЯ з'їхав на узбіччя і став, пропускаючи їх. Вони всі були дуже молоді, ці солдати, більшість із них, мабуть, ще й не голилися, і той дитсадівський віршик був іще свіжий у їхній пам'яті. І вони так весело й дружно співали, що мені стало заздрісне. Добре, мабуть, бути солдатом і відчувати себе у такому гурті. Іти отак полем і співати. Солдатів і взагалі військових ми бачили часто. Кілометрів за п'ять від нас, за Дідівщиною, у лісі були військові табори, а далі, в степу, — артилерійський полігон. І вже з рік, а то й більше в центрі села біля сільмагу на стовпі під репродуктором висіла дошка з об'явою:\nІ хоч гупало на тому полігоні далеко не щодня і не щоночі, випасати худобу і збирати гриби та ягоди ніхто туди не потикався, навіть з дозволу начальника. Тільки ми, хлоп'ята, кілька разів ходили туди шукати порох, гільзи та інші боєприпаси. Та й то більше «на слабо», як хтось зачепить («От слабо тобі!..») і без особливих результатів. Солдати через наше село їздили весь час, на всяких машинах, на мотоциклах, на бронетранспортерах, на гримотючих здоровеннецьких тягачах, для яких спеціально були одведені грунтові дороги поза селом. А в суботу солдати приходили до нас у клуб на танці. І ми любили товктися біля них і слухати, як вони жартують. Особливо подобався нам невисокий, але весь якийсь ловкенький солдат із Рязані, на ім'я Митя Іванов, рудий і кирпатий. Він невтомно кепкував зі свого друга, удвічі за нього вищого, вайлуватого здорованя Всеволода Підгайка. Побачивши, наприклад, що повз них проходить якась гарна дівчина, Митя Іванов зненацька голосно вигукував: — Солдат Підгайко, стру-унко! Рівняння на середину! Підгайко червонів і махав рукою: — Та ну тебе! Тоді Митя Іванов починав йому вичитувати: — Солдат є що? — суворо питав він і сам відповідав: — Солдат є військовослужбовець, який уміє — що? — відмінно володіти зброєю; який досконало знає матеріальну частину і який неухильно виконує — що? — накази свого командира. А Ти, Підгайко? Ти ледар, нехлюй і сачок. Ти думаєш тільки про їжу і про дівчат. Ганьба! До якого життя ти дійшов! Який приклад ти показуєш підростаючому поколінню? — широким жестом він вказував на нас, хлопчаків. — Ганьба! Мені соромно за вас, солдат Підгайко! Два наряди поза чергою! І три години стройової. Кру-гом! Від мене до наступного стовпа кроком руш! Пєсню! Останні речення він вимовляв якимсь особливим голосом, видно, наслідував когось, старшину, чи що. Солдати при цьому завжди реготали, мабуть, було схоже. Взагалі вони були дуже хлоп'якуваті і подібні до нас, ті солдати. Передражнювали своїх командирів, як ми вчителів, розказували, що хтось із них ходив у «самоволку» (тобто без дозволу начальства — на зразок того, як ми прогулювали, «пасували» уроки). І весь час жартували й сміялися. А по-моєму, жарти в житті найголовніше. Життя, по-моєму, не може бути без жартів. Я от, наприклад, боюсь поважних дорослих людей, які не розуміють і не люблять жартів. По-моєму, це лихі, негарні люди. І навіть якщо вони й не зробили ще нічого лихого, то здатні зробити і колись-таки зроблять. А веселі, дотепні люди — дуже, по-моєму, потрібні для життя, потрібніші за серйозних, поважних і суворих. Бо серйозні й поважні тільки наказують та покрикують. А якийсь жартун скаже дотепне слово, і одразу легше працювати людям, і робота спориться, коли серед людей веселий чоловік. А коли начальник веселий і вміє жартувати, то взагалі чудово. От у нас такий голова колгоспу Іван Іванович Шапка. А був колись головою Припихатий, поважний і суворий, увесь час тільки кричав і руками розмахував. І од того розмахування колгосп розвалився. А цей не кричить ніколи, тільки жартує, і колгосп — перший у районі. І я певен, що і в бою отой Митя Іванов і той Підгайко швидше вчинять геройський подвиг, ніж хтось інший. І то нічого, що Митя Іванов іде оно в строю останнім (бо найнижчий). Однак він не останній. Я певен, що оту «Таню» дошкільнячу він перший заспівав, а всі підхопили. Проходячи повз мене, Митя Іванов підморгнув і всміхнувся. І так мені захотілося побігти слідом і, пристроївшись за ним, закрокувати і підхопити пісню. Але… якби ж то я був хоч у другому класі… А так… Та однак зустріч із солдатами якось одразу підняла в мене настрій, і я помчав польовою дорогою з подвоєною швидкістю, і в душі моїй сама собою виспівувалася, вимугикувалась ота хвацька солдатська пісня: «В путь… в путь… в путь…» Ех як я люблю отак-о мчати на велосипеді серед безкрайнього поля або степу, чи лісовою стежиною, чи понад річкою по мокрому піску попід самісінькою водою (то краще, ніж асфальт!). Молодчинка отой руський мужик Артамонов, що велосипед видумав! Що б це люди робили без велосипедів! У нас усе село на велосипедах їздить: і в поле, сапку до рами прив'язавши, і на базар, кошики до багажника й до керма приторочивши, і куди хочеш. Взагалі велосипед зараз — це основний на селі транспорт. Так каже дід Салимон. У місті на велосипедах тільки діти й спортсмени їздять, а в селі усі. У місті ви старої жінки на велосипеді зроду не побачите. А в нас яка-небудь сімдесятилітня баба Палажка педалі накручує, аж гай шумить, і ніхто й не дивиться, ніби то не стара баба на велосипеді, а дівчина-спортсменка. Я люблю своє вело, як колись, мабуть, козак-запорожець коня любив. Навіть уявляю, що це мій кінь бойовий. І я лагідно називаю його кінським іменем — Вороний. Бо в нього чорна рама. І здається мені — ні в кого в світі нема такого баского коня, як у мене. — І-го-го-о! — так голосисто заіржав він на все поле, що я аж захрип. Хіба є для такого коня які-небудь перешкоди! Гоп-ля! — з ходу перескочив він якийсь дрючок, що лежав на дорозі. Гоп-ля! — перескочив вибоїну. Го… Геп! Ляп! — перескочив я кермо велосипеда, пролетів кілька метрів у повітрі і з усього розмаху гепнувся пикою у рідке багно. А щоб… Тьху! Тьху! То була не просто калюжа, як мені здалося. То був рівчак, ущерть залитий водою. Мій Вороний лежав на боці, якось трагічно, неприродно задравши вгору переднє колесо. Я підійшов до нього, і зойк розпачу й горя вирвався з моїх грудей. Переднє колесо було скручене у якусь страшну спіраль. «Восьмьорка»! Такої жахливої «восьмьорки» я ще ніколи не бачив. А до села кілометрів зо два. От халепа! І чого я такий нещасливий! Завжди так. Тільки мені трохи легше стане, тільки настрій покращає, тільки здасться, що життя усміхається мені знову, як доля одразу — лясь! — по пиці. І я в калюжі. Ех!.. Підвів я свого Вороного, обняв за кермо і пошкутильгав до села, тягнучи за собою. Як просто так ідеш, то рідко кого й зустрінеш. А як не хочеш нікого зустріти, то на кожному кроці: — Ай-яй-яй! — Що ж це ти іздєлав?! — Ого-го! — Оце «восьмьорка»? — А-яй-яй! А вже біля самої хати на Павлушу наткнувся. Він саме виходив з своєї хвіртки. Побачивши мене, Павлуша не зміг втриматися від здивованої усмішки. Я спересердя тільки плюнув у його бік і тут же, як на зло, спіткнувся. Павлуша засміявся. — Дурень! — крикнув я, нервово сіпаючи велосипеда, що застряв у хвіртці. Він не відповів. Одвернувсь і пішов собі вулицею. Дід глянув на понівечене колесо і спокійно спитав: — Що — трактора на таран брав, га? Я тільки зубами скригнув. З дідом сваритись я не міг. Хто ж мені тоді Вороного вилікує? Дід мій умів усе на світі. Що б я не зламав, не скрутив, не зіпсував, я завжди ішов до діда. І він мене виручав. Хоча завжди говорив при цьому різні погані слова. Але я до них звик. От і зараз я зітхнув і мовчки з надією глянув на діда. Дід у свою чергу зітхнув і сказав: — Принеси плоскогубці, обценьки й молоток. Я не примусив його повторювати. Блискавично метнувся в сарай по інструмент. І дід одразу взявся до діла. — Варвáр! — дід любив перекручувати слова. — Тільки й знаєш золоті верби вирощувати… Вредитель! Колорадський жук! Не на велосипеді тобі, а на корові їздити. Багамот! Отак колесо іскрутить! Та це ж треба уміти! Десять злодіїв будуть спеціально крутить і так не скрутять. Коли б тебе так поперекручувало, щоб знав, як їздити. Уголовник! Я мовчки слухав і тільки раз у раз зітхав, показуючи своє каяття. Дід любив, щоб я каявся. Коли я каявся, він робив для мене все на світі. Провозився дід аж до пізнього вечора. Але колесо стало, як новеньке, ніби тільки що з магазину. У діда мого були золоті руки. Якби мені такі руки. Мої тільки шкоду робити вміють. Ех!


Кисла капуста | Новости на Gazeta.ua\nвоскресенье, 10 февраля 2013 09:00\n– Найбільше стара Петра пишається своєю квашеною капустою, – розповідає у Skype подруга Оля. – Щороку влаштовує обід для всіх сусідів, щоб "зняти пробу". Потім дає кожному по 2–3 кілограми додому. Це для неї головна ознака хорошої господині.\nОля знайшла роботу в Німеччині рік тому. Мала обробляти дані відділу кадрів невеликої фірми в Мюнхені. Власник пообіцяв підвищення, якщо поживе трохи з його матір'ю у передмісті. Обсяг роботи зменшив, дозволив працювати з дому, але попросив допомагати прибирати й ходити по магазинах.\n– Баба всім розповідає, яка вона хороша господиня. Має свій город на задньому дворі, чотирьох індиків. Примушує мити вікна раз на тиждень. Щодня маю чистити унітаз і ванну. Дівчата з Польщі всі в неї трохи жили. Правда, найдовше три місяці, а мене вже півроку маринує.\nОтримую дві зарплатні, живу безкоштовно\nКонфліктувала Оля з фрау лише раз. Коли порадила їй винести капусту з літньої кухні у підвал, щоб не перекисла. Осінь була рекордно теплою, капуста в теплому приміщенні почала "шуміти". Фрау Петра тоді обурено кричала синові в трубку, що Ольга з України намагається вчити її, як робити коронну страву, що вона забула своє місце. Син пообіцяв підвищити Олі зарплатню і доплатити за ці місяці за хатню роботу, але попросив пожити ще кілька місяців.\n– Я й не проти, – казала тоді подруга. – У фрау дуже хороша німецька, можу читати художні книжки тепер. Отримую дві зарплатні, живу безкоштовно. Наступного тижня маємо влаштовувати той обід для всіх сусідів.\nОбід так і не влаштували. Капуста перекисла. Фрау всім розповідала, що цього року обіду не буде, бо Оля – з України і це її улюблена страва.\n– Прикиньте, казала, що я снідаю пиріжками з капустою, на обід варю суп, а на вечерю тушу її зі свининою. Мовляв, не хоче мене обділяти, бо я хороша помічниця. Мені сусіди вже принесли стару книжку "100 святкових рецептів із кислої капусти". Напевно, тому й попросили залишитися, щоб стара мала чим відбрехатися.\nЗа два місяці Олю повернули в офіс. На її місце до фрау пішла росіянка, яка хотіла б працювати в одному з магазинів фірми.\nСейчас вы читаете новость «Кисла капуста». Вас также могут заинтересовать свежие новости Украины и мировые на Gazeta.ua\n2 Просмотров: 222176


Історичний момент: ВООЗ заявила про викорінення дикого поліомієліту в Африці - Новини здоров'я - Здоровʼя 24\nІсторичний момент: ВООЗ заявила про викорінення дикого поліомієліту в Африці\n26 серпня 2020, 12:10\nПоліомієліт в Африці / Ілюстративне фото\nВсесвітня організація охорони здоров'я оголосила про повне викорінення останнього у світі природного збудника поліомієліту на всій території Африки.\nГенеральний директор ВООЗ Тедрос Адханом Гебреісус заявив, що це великий день, повідомляє CNN. Як зазначає видання, перемога над захворюванням стала історичним успіхом в області суспільної охорони здоров'я.\nДо теми Українець майже рік подорожує Африкою наодинці, – фантастична розповідь\nГебреісус зауважив, що з 1966 року, коли держави Африки вперше почали масово боротися із захворюванням, до континенту доставили близько 9 мільярдів вакцин проти поліомієліту. За його словами, саме вакцинація допомогла покласти край хворобі. Загалом, щеплення зробили понад 95% населення Африки.\nЗгідно з підрахунками ВООЗ, з 1996 року зусилля проти хвороби запобігли паралічу до 1,8 мільйона дітей і врятували близько 180 тисяч життів.\nЦе вірусне інфекційне захворювання, яке передається через фекалії та слину від людини до людини. Найчастіше хвороба поширюється через брудні руки, інфіковану їжу і воду.\nПоліомієліт вражає центральну нервову систему і призводить до паралічу, а потім й до смерті. Помирають близько 5% інфікованих.\nЗахворіти на поліомієліт може як і дитина, так і доросла людина. Проблема в тому. що це захворювання неможливо вилікувати. Відтак, захиститися від поліомієліту можна лише щепленням.\nОстанній випадок поліомієліту зафіксували в Африці ще у 2016 році, а саме в Нігерії. Втім, аби переконатися у відсутності нових спалахів, ВООЗ прийняла рішення поспостерігати за ситуацією ще чотири роки.\nУ підсумку представники комісії зробили спеціальну заяву і передали ВООЗ відповідний сертифікат. У ньому зазначено, що у всіх країнах Африки повністю викорінений останній зі збережених у світі природний збудник поліомієліту — тип 1 дикого поліовірусу.\nКінець дикого поліомієліту в Африці - великий день. Ніхто з нас не зміг би домогтися цього самотужки,\nЗалишився поліомієліт вакцинного походження\nЯк пише BBC, нині в Африці залишився лише вірус поліомієліту вакцинного походження. Зокрема, у 2020 році було виявлено 177 випадків інфекції. ВООЗ виявила низку таких випадків у Нігерії, Демократичній Республіці Конго, Центральноафриканській Республіці і Анголі.\nЩо таке вірус вакцинного походження\nОслаблений вірус, який використовують для виготовлення пероральної вакцини, іноді може вижити в недостатньо імунізованих популяціях. Якщо він циркулює досить довго, то може знову перетворитися в небезпечну форму. Це називається циркулюючим поліовірусом вакцинного походження.\nНовини Здоров'яЛікуванняЗдоров'яВООЗІнфекціяПрофілактика захворюваньНігеріяАфрика


Що можна і чого неварто робити у спекотний день » Новини України та Світу. Новини сьогодні - 7dniv.info\nЩо можна і чого неварто робити у спекотний день\nЖиття 23-травня-2014, 16:5801141\n1. Випивайте достатню кількість рідини — близько 2,5-3 літрів. Найкраще столової мінеральної води, колодязної, або зеленого несолодкого неміцного чаю, трав'яних настоїв. І не пийте солодкої газованої води — вона не вгамовує спрагу, а лише викликає її. Вживайте в їжу більше овочів та фруктів.\n5. Не вживайте алкоголь. Будьте обережні з алкогольними напоями особливо біля води та на пляжі. Спека під сорок градусів плюс алкоголь, який розширює судини, і вода з температурою 20-25 o C, викликають рефлекторний спазм судин внаслідок чого може виникнути зупинка серця навіть на мілині. Тому перед купанням — ніякого алкоголю! Навіть неміцного.\n8. Не виходьте засмагати на пляж в «годину пік» — з 12 до 16, тому що можна отримати сонячний удар. Важливо й інше: сонце — серйозний онкогенний фактор, і в цей час його промені най шкідливі, перед входом у воду необхідно охолонути в тіні. Не рекомендується пірнати у воду, перепад температур спричинює спазм судин серця. В жару краще приймати теплий душ.\n10. У спеку можна легко захворіти на ангіну. Мікроорганізми в спокійному стані у нас в носоглотці та гортані не шкідливі, проте достатньо випити кваску з холодильника — вони стають різко патогенними. Коли розігріті, не пийте, холодного!\nЗ усього вищесказаного видно, що вимоги до правил поведінки в період аномальної спеки не такі й складні. Дотримуючись їх, ви зможете вести нормальний спосіб життя і максимально зберегти своє здоров'я і здоров'я своїх дітей.\nУдачі вам і гарної погоди!


ᐉ Прокат лімузинів в Києві та області - оренда лімузинів з водієм | AutoWed\nСучасні лімузини є не просто стандартними автомобілями, а якимись символами розкоші, успішної і безтурботного життя. І все ж, для чого людям потрібна оренда лімузина Київ ? На дане питання не можна дати однозначну відповідь. Хтось таким чином підкреслює свій матеріальний статус, інші ж хочуть відчути максимальний комфорт під час поїздки у службових справах, підняти собі настрій, помиритися з другою половинкою, зробити пропозицію, висловити повагу родичам, друзям і так далі. Виходить, у кожного з клієнтів є свої цілі, тому вони і вибирають прокат лімузина Київ .\nЩо пропонує персонал компанії Autowed?\nУ компанії Autowed діють максимально високі стандарти безпеки. Щоб клієнт, перебуваючи в автомобілі, відчував виключно комфорт і безпеку, проводиться безліч заходів. Мова йде про:\nСвоєчасному технічному огляді транспортних засобів та комплексній діагностиці, яка дозволяє переконатися в хорошому стані авто.\nПодачі лімузина в ідеальному зовнішньому і технічному стані. Співробітники не забувають відстежувати стан, наприклад, покришок і своєчасно замінювати їх.\nПовноцінному страхування авто.\nІ це лише мала частина того, що включено в прокат лімузинів.\nГарантія високого рівня якості\nУ вартість вищеописаної послуги входить гарантія високого рівня комфорту і безпеки при пересуванні. Сьогодні прокат лімузинів Київ вважається досить затребуваним пропозицією, яка користується популярністю у всьому світі. У нашій країні такі послуги з'явилися відносно недавно, але завдяки високому рівню якості швидко стали популярними. Надані компанією Autowed автомобілі є грамотно модернізованими для задоволення клієнтських запитів.\nОренда лімузина пропонує на вибір безліч кращих транспортних засобів, поїздка на яких обов'язково виправдає очікування і залишиться надовго в спогадах.\nЛимузин CHRYSLER (Black)


Матеріали за 03.12.2018 » Веб-портал міста Люботин\nВеб-портал міста Люботин » Матеріали за 03.12.2018\nАвтор: Chekardina Додано: 3 грудня 2018 Переглядів:421 Категорія - [Головна, ВККУ]\nАвтор: Chekardina Додано: 3 грудня 2018 Переглядів:423 Категорія - [Головна]\n- вул. Полтавський шлях, 79 ( вміст нітратів перевищено в 2,8 рази )\n- вул. Ворошилова, 52 та вул. Ворошилова, 75 (вміст нітратів перевищено в 1,5 рази).\nТакож за мікробіологічними показниками вода з колодязів не відповідає за адресами: вул. Херсонська, 15, вул. Ворошилова, 52, Ворошилова, 75, вул. Полтавський шлях, 79, вул. Рокосовського, 19 та вул. Рокосовського, 30.\nміста та благоустрою.\nАвтор: Svetlana Додано: 3 грудня 2018 Переглядів:735 Категорія - [Головна, Люботинський ПФУ]\nАвтор: Svetlana Додано: 3 грудня 2018 Переглядів:404 Категорія - [Головна]\n№ 174 від 03.12.2018 р.\nВ зв’язку з ремонтними роботами 03.12.2018 р. з 10.00 до 17.00 буде припинено подачу електроенергії по вул. Караванській, вул. Артема, вул. Травневій, вул. Федорова.\nВ зв’язку з ремонтними роботами 04.12.2018 р. з 08.00 до 17.00 буде припинено подачу електроенергії по вул. Фрунзе, вул. Харківській, пров. Глибокому, вул. Дачній, вул. Громадянській, вул. Фісака, пров. Фісака, вул. І. Багряного, в-ду. І Багряного, вул. Фурманова, вул. Березовській.\nАвтор: Chekardina Додано: 3 грудня 2018 Переглядів:828 Категорія - [Головна]\nВсебічна та об'єктивна статистична інформація щодо економічної, соціальної, демографічної та екологічної ситуації в регіоні має вирішальне значення в реальній оцінці стану справ і прийнятті обґрунтованих управлінських рішень.\nНа початок 2018 року в Головному управління статистики у Харківській області працювало 385 осіб, що становило 5% від загальної кількості працівників апарату Держстату та його територіальних органів. Висока питома вага жінок традиційна для органів державної статистики і в Головному управлінні статистики вона становила 96%. Повну вищу освіту мають 322 працівника, з них 50 – дві або більше вищих освіти. Більше 10 років в системі органів державної статистики працюють 265 осіб, більше 20 років – 150.\nУ своїй діяльності працівники статистики взаємодіють з респондентами і користувачами як повноправними учасниками процесу статистичного виробництва. Сьогодні прийом звітності здійснюється за принципом "Єдиного вікна", а кожен третій респондент подає звітність до органів державної статистики області в електронному вигляді.\nОсновним інструментом для поширення статистичної інформації є офіційний веб-сайт Головного управління статистики (http://kh.ukrstat.gov.ua). Суттєво зростає його інформаційне наповнення, що дозволяє задовільнити зростаючі інформаційні потреби більшої кількості користувачів та респондентів. Так, станом на 01.11.18 зафіксовано понад 170 тис. відвідувань, що майже вдвічі більше, ніж на відповідну дату минулого року.\nФахівці Головного управління статистики здійснюють широку інформаційно-публікаційну діяльність і готують комплексні та тематичні статистичні продукти, зокрема, збірники, бюлетені, доповіді, експрес-, прес-випуски, інфографіки тощо.\nЩиро вітаємо працівників органів державної статистики, фахівців, які забезпечують ведення статистичного обліку і звітності на підприємствах, користувачів статистичної інформації з Днем працівників статистики. Бажаємо успішного виконання планів, плідної професійної діяльності, міцного здоров’я, особистого щастя, миру, добра та благополуччя!


Blogs » Останні записи в блогах\tОстанні записи в блогах Експедиція на Кіровоградщину. 2015 Автор: malenkov 04.01.2016 - 00:00 2015 рік закінчився. Він був неймовірно складний і оцінити його важко, але він пройшов під знаком мандрівок, головною з яких була велика... Костянецький яр, або король вмер - хай живе король! Автор: malenkov 02.10.2015 - 11:10 Книги й викладачі нам (студентам) твердили, що Канівський Костянецький яр - найбільший яр у Європі. Висота його стінок,... 1\nХрами Ніжина. Фотопрогулянка Автор: malenkov 15.04.2015 - 13:03 Про Ніжин і його храми ми вже писали, але хіба ж можна лишній раз не захопитися цим містом, цим скансеном в реальному просторі. В Україні... Львівська політехніка Автор: malenkov 09.04.2015 - 10:00 Львівська Політехніка привела мене до Львова. Ні, я і раніше неодноразово бував у цьому прекрасному місті, але після того, як я вирішив з... Біла Церква. Будинок дворянського зібрання Автор: malenkov 02.04.2015 - 16:29 Не скажу що я добре пам'ятаю цю будівлю з дитинства - бачив звичайно - велика, біла, з колонами. Але хіба у дитинстві до архітектур... Інтер'єри церкви у Круподеринцях Автор: malenkov 31.03.2015 - 15:23 Про Круподеринці ми вже писали. Нарешті пощастило побачити інтер'єри казкової церкви Різдва Богородиці, зведеної за проектом Олександра П... Велет-монастир! Православні монархісти в Малій Солтанівці Автор: malenkov 26.11.2014 - 15:44 ... 1\nМузей туалету у фортечній башті Автор: malenkov 24.11.2014 - 14:36 Подібних музеїв у світі всього шість. В Україні таких більше немає. Цей музей почався із колекціонування. Його історія викладена на офіці... 1\nПоновлення на сайті у вересні Автор: malenkov 21.09.2014 - 16:37 Крім статей, розміщених на сайті у вересні, і які ви мабуть бачили було виконано поновлення інформації та фотографій у наступних матеріал... Сферична панорама Фасаду палацу у Качанівці Автор: malenkov 03.08.2014 - 15:13 Сферична панорама Фасаду палацу у Качанівці\nШедевральна церква в Антонівці Автор: malenkov 03.08.2014 - 14:13 На сайті значно поновлено фотографії до статті "Антонівка. Загублений шедевр. Козацький?". Нарешті вдалося побувати всер... Моринці. Гончарна майстерність в дії Автор: malenkov 21.07.2014 - 23:25 Моринці. Місце народження Тараса Шевченка. В етнографічному комплексі працює ентузіаст-гончар Костя Пустільник. Прямо на очах він творит... Сторінка 1


Легендарний Нік Вуйчич поставив українських можновладців на коліна задля молитви - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 26 вересня 2016, 12:33\nКількість переглядів 24669\nПослухати його в несесійний тиждень у Раді зібралося півсотні людей.\nМожновладці на колінах. У спільній молитві за Україну. Таке стіни Парламенту сьогодні побачили вперше, про це йдеться в ТСН.12.00.\nНародні обранці і міністри з самого ранку зібралися у Верховній Раді аби зустрітися з легендарним Ніком Вуйчичем - людиною, яка народилася без рук і ніг і змогла стати відомим на весь світ мотиваційним тренером, мільйонером, автором книжок про життя без обмежень.\nПослухати його в несесійний тиждень у Раді зібралася півсотні людей. Згадували війну на сході, поранених бійців і дітей сиріт. Наприкінці зустрічі Вуйчич і запропонував усім присутнім помолитися за кращу долю країни. Не відмовився ніхто.\nНік Вуйчич прилетів до Києва за сприяння телеканалу 1+1 рівно на день – поділитися досвідом життя без перепон. Тут йому презентували український проект "Переможці" - присвячений пораненим АТОвцям. Послухати лекцію легендарного австралійця в столичний "Палац спорту" прийшли тисячі людей.


Огляд і тестування можливостей домашнього файл сервера ASUS NAS-M25, Сторінка 1. GECID.com\n::>Накопичувачі > 2011 > 06 > ASUS NAS-M25\nОгляд і тестування можливостей домашнього файл сервера ASUS NAS-M25\nДосить часто люди прагнуть поділитися з співрозмовником своїми фотографіями, відеозаписами і музичними композиціями. Однак носити всю свою бібліотеку цифрової інформації разом з собою практично нездійсненне завдання. При сучасній доступності інтернету, можливість «On-line» доступу до вашого віддаленого сервера з необхідними даними може стати універсальним рішенням. Залишилося тільки створити невелике, але ємне файлове сховище у вас дома або в офісі. Тоді ви зможете скачати з нього потрібну інформацію за лічені секунди, і все буде залежати тільки від швидкості доступу до такого сховища через інтернет. Це дозволить у будь-який час, і практично в будь-якому місці мати повний доступ до потрібних файлів на домашньому сервері. Також ви можете пересилати на нього необхідні документи та іншу коштовну інформацію, замість перенесення на «флешках» і інших портативних носіях.\nРішення таких завдань беруть на себе компактні, економічні, але ємні сховища даних, для дому або малого офісу. Вони часто оснащуються процесором архітектури ARM (32-бітна архітектура з скороченим набором команд) з невеликою, але достатньою продуктивністю та малим енергоспоживанням, відповідно і тепловиділенням. Така комбінація дозволяє бути сховищам даних тихими та економічними. На нашому інтернет ресурсі вже представлені матеріали за участю подібних пристроїв, таких як Promise SmartStor NS4300N і QNAP TS-509 Pro. Не дуже давно такого роду рішення з'явилися в асортименті продукції компанії ASUS – найбільшого виробника комплектуючих для персональних комп'ютерів, ноутбуків і мережного обладнання. Першим NAS-сховищем від цього виробника стала модель ASUS NAS-M25. У даному матеріалі будуть розглянуті всі основні робочі якості даної моделі і її перспективні можливості використання.\nПеред детальним розглядом можливостей моделі ASUS NAS-M25 ознайомимося з представленою на сайті виробника специфікацією:\nMarvell 1,2 ГГц ARM, оперативна пам'ять 512МБ DDR2, флеш-пам'ять 128 МБ\n2 x 3,5" SATA I/II HDD, сумарно до 6000 ГБ, підтримується гаряча заміна\nRAID 1, окремі диски\nExt2/3; FAT32; NTFS (тільки читання)\n1 х 10/100/1000 Мбіт/с LAN (RJ-45)\n3 х USB 2.0 HOST, підтримка USB Hub, принтер, HDD, UPS, Flash\nCIFS/SMB, Nfsv2/v3, HTTP/S, FTP, SSL/TLS, ADS, NFS, SSH, Telnet\nкористувачів: до 64;\nгруп: до 10.\nTwonky UPnP сервер;\nавтономне завантаження файлів по PС-free BitTorrent / FTP/ HTTP;\nЗовнішній БЖ на 12В/3A, 5В/3A\n211 x 129 X 120\n970 без жорстких дисків\nЗгідно таблиці, використовуваній в основі даного рішення процесор Marvell 1,2 ГГц ARM, у порівнянні з іншими аналогічними продуктами ARM-архітектури (Advanced RISC Machine), має досить високу тактову частоту. Наявність 512 МБ DDR2 оперативної пам'яті, також сприяє успішній роботі всього закладеного в даному продукті функціоналу. Для попередньо встановленого програмного забезпечення в NAS-сервері ASUS NAS-M25 передбачено 128 МБ флеш-пам'яті, яка розпаяна безпосередньо на платі. Відзначимо, що в більшості офіційних джерел (документація, специфікація на упаковці) вказується підтримка даною моделлю до 4 ТБ сумарного дискового простору, але в специфікації на сайті ASUS виділена можливість роботи з 6 ТБ даних. Швидше за все, разом з відновленням прошивання помінялися і деякі можливості самого сховища даних. Зокрема з'явилася підтримка 3 ТБ жорстких дисків. Згідно таблиці, характеристики даного рішення оптимізовані для потреб невеликого і економічного файл сервера з двома жорсткими дисками. ASUS NAS-M25 одержав: можливість роботи з дисковими масивами RAID 0, RAID 1, один мережний адаптер 10/100/1000 Мбіт/с і три USB 2.0 порти для приєднання інших носіїв з можливістю резервного копіювання даних.\nКоробка, у якій поставляється модель ASUS NAS-M25, досить приваблива та інформативна, що цілком характерно для всієї продукції цього виробника. На лицьовій стороні підкреслені видатні особливості даного продукту. З цікавого тут можна відзначити: згадування про дворічну гарантію, зазначена частота роботи CPU 1,2 ГГц і наявність 512 МБ оперативної пам'яті DDR2, виділена функція швидкого створення резервних копій системи. Є зручна для транспортування ручка з білого пластику.\nНа одній з бічних сторін коротко описана на двадцятитрьох мовах область застосування цієї моделі. Унизу візуально показано, як встановлювати жорсткі диски в даний NAS-сервер.\nДруга бічна сторона повністю зайнята докладною таблицею специфікацій ASUS NAS-M25.\nНа тильній стороні упаковки присутній опис основних особливостей цього продукту і його можливостей. Інформативність зовнішньої упаковки моделі ASUS NAS-M25 не викликає ніяких сумнівів. Все зроблено для того, щоб максимально зацікавити покупця в даному продукті навіть при швидкому погляді на товар, що стоїть в крамниці.\nУ комплекті поставки присутнє тільки все саме необхідне для підключення ASUS NAS-M25 до мережі і встановленню в нього двох жорстких дисків. Тут є:\nадаптер живлення з 100-240В на 5 і 12 В,\nінструкція для експлуатації,\nчотири гумові ніжки,\nчотири гвинти кріплення ручок-затискачів кошика до жорстких дисків,\nдві ручки-затискача для кріплення жорстких дисків у кошику NAS сервера.\nУ комплекті з моделлю, що потрапила до нас на тестуванню, ASUS NAS-M25 були відсутні два оптичні диски, з посібником і утилітами. Відзначимо, що їх наявність заявлена в документації для роздрібних екземплярів.\nБлок живлення, яким комплектується ASUS NAS-M25, забезпечує перетворення з 100-240 В / 1,2 А на 5 В / 3 А и 12 В / 3 А. Він виготовлений компанією JENTEC TECHNOLOGY CO. LTD, модель JTA0512. При роботі сховища даних блок живлення нагрівався незначно, що не викликало ніяких побоювань по його перегріву навіть в умовах замкненого простору.\nКорпус у моделі ASUS NAS-M25 виконаний з білого глянсового пластику, у комбінації з округленими краями, що надає вишуканість зовнішньому вигляду. Такий дизайн сховища даних легко може доповнити інтер'єр будь-якої кімнати. Габаритні розміри досить малі, що візуально дозволяє поміститися там трьом жорстким дискам, але місце третього зайняте під материнську плату NAS сервера. На верхній і бічній стороні не розташовано ніяких примітних особливостей.\nНа білосніжній лицьовій панелі виділяється сріблястий логотип виробника «ASUS». У правому нижньому куті присутній роз’єм USB 2.0. Ліворуч від нього знаходиться кнопка швидкого копіювання даних з USB-yакопичувачів, потім іде ряд індикаторів роботи і закінчується ця інформаційна панель кнопкою включення/вимикання NAS-сервера. Блакитним світлом індикаторів сигналізується активність мережного інтерфейсу і двох встановлених у дане сховище накопичувачів.\nПластик лицьової панелі є кришкою, за якою ховаються два відсіки для жорстких дисків. Кришка знімається досить легко, необхідно лише перемістити пластиковий повзунок, який можна побачити в нижній частині корпуса, у положення відкрите.\nТакож на нижній частині корпуса можна відзначити наклейку з технічною інформацією про дану модель, а по кутам чотири шурупи, викрутивши які можна зняти верхню пластикову частину корпуса.\nСама кришка при відкриванні або закриванні має невеликий люфт, що не викликає труднощів при експлуатуванні ASUS NAS-M25, але трохи псує загальне враження про якість конструкції корпуса.\nДля встановлення жорстких дисків в NAS-сервер, до них необхідно прикріпити невеликі ручки з білого пластику.\nВони також виконують функцію фіксатора диска в гнізді, що повинно запобігти довільному висуванню HDD з свого слота. Сам на випадок неможливості використання цих ручок з деякими моделями вінчестерів і передбачена можливість зняття кожуха – у такому разі жорсткі диски кріпляться гвинтами до рами всередині.\nЗадня панель ASUS NAS-M25 має досить скромне наповнення. Тут розмістилися два USB-роз’єми, один порт Gigabit Ethernet, а також утоплена кнопка Reset, для скидання налаштувань користувача. Замикає череду роз’ємів чотириконтактне гніздо підключення блока живлення. Нагадаємо, що для живлення даної моделі використовуються дві напруги 12 В и 5 В. Трохи вище роз’ємів розташований отвір з 40 мм вентилятором. Використовувані в даному пристрої мікросхеми і сам центральний процесор мають досить невеликі теплові пакети. У зв'язку з таким наповненням, встановлений тут вентилятор працює на малих обертах і створює практично непомітний рівень шуму. Однак встановлення більш ємних жорстких дисків, які будуть більш «гарячими» при роботі, може привести до збільшення частоти обертання вентилятора, що обумовить невелике підвищення рівня шуму. Взагалі ASUS NAS-M25 працює досить тихо і головним джерелом шуму тут будуть саме використовувані жорсткі диски, особливо в моменти паркування головок або активного випадкового пошуку.\nТепер постараємося детально розглянути всі елементи конструкції ASUS NAS-M25, які розташовані всередині корпуса.\nОсновна друкована плата мережного сховища розташована уздовж нижньої частини корпуса. На неї встановлений перехідник, до якого підключаються два жорсткі диски кошика. Плата перехідника з'єднана з платою через два роз’єми, що на вигляд нагадують PCI-E 1x. Найімовірніше ці роз’єми не можна використовувати для підключення PCI-E плат, вони призначені тільки для роботи перехідника, що є в комплекті.\nВсе цікаве наповнення плати розмістилося з однієї сторони. У моделі ASUS NAS-M25 використовується процесор 1,2 ГГц Marvell 88F6-B1A2 сімейства Feroceon. Цю модель процесора з ARM-архітектурою, але на частоті в 1,0 ГГц часто, використовують і інші виробники NAS-серверів. Він має 32- бітну архітектуру з скороченим набором команд. Такі особливості дозволяють йому при достатній для роботи з дисковими масивами продуктивності забезпечити мале споживання і слабке нагрівання всієї системи.\nРозробники компанії ASUS використовували в ASUS NAS-M25 128 МБ флеш-пам'яті Samsung K9F1G08U0B-PCB0 і 512 МБ оперативної пам'яті DDR2, яка набрана чотирма чіпами Samsung K4T1G084QE по 128 МБ. Контролер USB2.0 реалізований на чіпі NEC 720114. Мережний інтерфейс Gigabit Ethernet реалізований засобами Marvell Alaska 88E1116R. Таке оснащення не можна назвати самим функціональним і продуктивним, але для задач сховища даних тут є все необхідне. Всі компоненти повинні забезпечити високу продуктивність і повноцінний функціонал домашнього NAS-сервера.\nПрошивання або веб-інтерфейс\nНе менш важливим фактором для швидкої й комфортної роботи кожного цифрового прилашту є використовуване на ньому програмне забезпечення. Саме прошивання забезпечує функціонал, зручність налаштування і обслуговування.\nДля початкового налаштування в комплекті з файловим сховищем ASUS NAS-M25 є утиліта ASUS NAS Setup Wizard.\nПри запуску відбувається сканування мережі, з розпізнаванням усіх сумісних з нею пристроїв. Потім з отриманого списку користувач може вибирати той NAS-сервер, який він хоче налаштувати.\nНаступним кроком стане введення логіна і пароля доступу до вашого файлового сховища (ім'я користувача admin, пароль за замовчуванням admin).\nПісля перевірки буде запропоновано замінити стандартний пароль на новий.\nУ наступному вікні можна поміняти час, для правильної синхронізації часу, і замінити налаштування TCP/IP, але можна все залишити за замовчуванням.\nНова закладка допоможе сконфігурувати попередньо встановлені вами жорсткі диски на максимальну продуктивність на шкоду збереженню інформації (RAID0) або встановити режим повного дублювання даних (RAID1). Режим «JBOD» об'єднає два диски в загальний простір, але при цьому не прискорить роботу з ними, і не буде дублювати дані для їх збереження. Режим «Sandart» залишить два диски як два різні гнізда для зберігання даних. Тут також можна вибрати файлову систему, у яку будуть відформатоване ваше сховище даних (раніше записані на накопичувачі дані будуть віддалені).\nПроцес форматування займає досить тривалий час. Переривати його не можна, інакше все необхідно буде повторити знову.\nПісля завершення система повинна повідомить про успішне виконання процедур: «ОК».\nОстаннє вікно послідовного алгоритму налаштування повідомляє користувача про можливість встановлення додаткових модулів, що дозволить зробити з моделі ASUS NAS-M25 багатофункціональний домашній файл сервер. Тут можна додати Torrent клієнт, завантажник файлів з інтернету і HTTP файл менеджер. Останнє дозволить працювати з файлами NAS-сервера через інтернет підключення з будь-якої крапки світу.\nВ кожному сучасному мережному рішенні є можливість керування і налаштування через Web-інтерфейс. Саме цей спосіб є самим функціональним і має багато додаткових можливостей. Мережне сховище ASUS NAS-M25 за замовчуванням має IР-адресу 192.168.1.1, по якій і потрібно звернутися за допомогою будь-якого браузера.\nТут є великий вибір мов Веб-інтерфейсу: англійська, чеська, німецька, французька, італійська, польська, російська і китайська.\nЗа замовчуванням користувачу доступний наступний функціонал: Центр керування (Керування центр) і Twonky UPnP сервер. Але завжди можна додатково встановити інші компоненти, що розширюють функціональність сховища.\nЛогін і пароль за замовчуванням і тут будуть admin і admin.\nГнучке налаштування роботи моделі ASUS NAS-M25 проводиться засобами центру керування. Тут можна задати потрібну конфігурацію для встановлених жорстких дисків, отформатувати їх, встановити інші налаштування сервера.\nОднак в першу чергу варто зробити заміну прошивання, тому що це дозволить збільшити функціонал даної моделі і забезпечити більш стабільну її роботу. У нашому випадку була замінена версія 1.0.0.7 на версію 1.0.1.0.\nТочно такий же метод налаштування, як і за допомогою утиліти, що є в комплекті, забезпечує і послідовний алгоритм першої сторінки Web-інтерфейсу.\nУ ньому проводиться налаштування роботи мережного інтерфейсу і внутрішніх накопичувачів NAS-сервера.\nПерша закладка «стан диску» меню «Диск» дає повний опис встановлених дисків, їх налаштувань дискового простору, що залишився.\nНа закладці «Конфігур. диска» можна в ручному режимі налаштувати режим роботи дисків, а також отформатувати їх під потрібну файлову систему.\nУ наступному пункті «Дискові утиліти» можна провести діагностику встановлених дисків за допомогою стандартних утиліт, отримати стан SMART дисків по електронній пошті.\nМодель ASUS NAS-M25 має можливості повноцінного файл сервера з підтримкою популярних мережних протоколів передачі даних. Підтримується сервіси операційних систем: Windows (Samba сервер), Linux (NFS сервер), продукції Apple (iTunes сервер), а також розповсюджених інтернет протоколів передачі файлів (FTP сервер)\nЗа допомогою сервера DHCP можна налаштувати автоматичну роздачу IP адрес мережі, що забезпечить зручне і швидке підключення до даного сегмента мережі інших користувачів.\nПідтримується можливість підключення принтера, що робить ASUS NAS-M25 мережним принт-сервером.\nУ пункті меню «Мережі» на закладці «LAN» є можливість сконфігурувати одержання DNS імен, а також вказати розмір переданих пакетів. Останнє може збільшити швидкодію. Збільшення розміру пакета даних дозволяє заощаджувати на передачі службової інформації, що теоретично повинно збільшити загальну швидкість передачі файлів великого об'єму.\nУ закладці «мережна група» можна вказати те, що до якої мережної групи буде належати даний файл-сервер або підключити його до домену.\nЄ можливість налаштувати динамічний сервер доменних імен «DDNS». Ця функція допоможе прив'язати вашу динамічно видавану IР-адресу до DNS-імені. Використовуючи це ім'я, можна буде одержати стабільний доступ до даного сховища через інтернет.\nУ меню «Загальним папкам» зібрані налаштування, пов'язані з роботою мережних ресурсів, що надає дане сховище.\nТут можна розмежувати права доступу до ресурсів.\nІнтерфейс дозволяє завести нових користувачів, розподілити їх по групам і вказати обмеження за об'ємом доступу до надаваних ресурсів.\nВ ASUS NAS-M25 є можливість налаштування часу з синхронізацією через загальнодоступні інтернет сервера точного часу.\nМожна вказати новий пароль для користувача admin, а також встановити час бездіяльності, по закінченню якого сесія автоматично закриється.\nНа закладці «налаштування» можна зберегти або завантажити з файлу збережені раніше налаштування конфігурації.\nWeb-інтерфейс ASUS NAS-M25 дозволяє змінювати прошивання, що неодмінно слід виконати одразу після покупки даного сховища даних.\nЄ функція відсилання поштових повідомлень про помилки і результати перевірки на зазначену електронну адресу. Тут можна налаштувати захист від перегріву, вказавши температуру спрацьовування в градусах Цельсія або Фаренгейта.\nНа даній закладці вказується шлях до папки синхронізації. У неї, при натисканні кнопки синхронізації на передній панелі, копіюється весь вміст накопичувача, підключеного до USB-роз’єму на лицьовій частині NAS-cервера.\nДана закладка дозволяє підвищити функціонал ASUS NAS-M25 шляхом додавання додаткових модулів: BT_Client (Torrent_client), File_Download (клієнт інтернет завантаження), File_Mamager (файл менеджер), а може і інших. Про них ми поговоримо нижче.\nЄ сторінка налаштувань енергоспоживання. Тут можна задати час відключення дисків при простої, включити/відключити функцію автоматичного відновлення інформації після збою жорсткого диска.\nУ розділі меню «Стан» можна ознайомитися з станом: LAN інтерфейсу, одержати загальну інформацію про систему, проаналізувати SMART параметри жорстких дисків і відстежити помилки принт-сервера. У пункті меню «Журнал» включаються параметри ведення системного журналу і тут його можна переглянути посторінково.\nЯкщо встановити всі поки доступні для ASUS NAS-M25 модулі розширення функціоналу, то перша сторінка Web-інтерфейсу буде виглядати так:\nЗ розділом, що викликається кнопкою «Центр керування» ми вже ознайомилися. Тепер звернемо увагу на пункти, що залишилися.\n«Twonky UPnP сервер» забезпечує зручний доступ по UPnP протоколу до мультимедійних файлів на даному сховищі даних для різних мобільних і інших цифрових пристроїв. Тут же є функція завантаження на даний файл сервер мультимедійного контенту.\n«BT клієнт» дозволяє завантажувати і роздавати Torrent файли. Тут також є зручний інтерфейс для моніторингу завантажень файлів і керування роздачами.\n«Завантаження файлів» - сервіс завантажень файлів через інтернет з підтримкою всіх популярних протоколів закачування (HTTP, FTP або BT).\n«Диспетчер файлів» дозволяє одержати доступ через Web-інтерфейс до сортування і видалення файлів.\nЗагальна функціональність і зручність використання Web-інтерфейсу є однією з головних переваг даної моделі. Особливо цікава можливість додавання додаткових модулів, які суттєво розширюють функціонал використання даної моделі. Їх кількість з часом повинна збільшитися.\nВзагалі, обслуговування ASUS NAS-M25 файлового сховища не викликає труднощів. Однак для розкриття повного функціоналу даного рішення користувач повинен мати базові знання адміністрування. Відзначимо, що навіть після проходження автоматичного режиму налаштування дане модель буде дуже затребувана як невеликий, але зручний, а головне функціональний домашній файловий сервер.


Продаж Сувеніри, купити Сувеніри, ціни | «БІЛЬЯРД СЕРВІС»\nБільярд - це корисний і захоплюючий спосіб проведення часу для усієї сім'ї. За допомогою більярдних сувенірів можна вигідно прикрасити будь-який більярдний зал. Наприклад, постери на більярдну тематику, або годинник відмінно підкреслить загальну атмосферу приміщення. Деякі з них виконують не лише естетичну, але і технічні функції.\nТакож, більярдні сувеніри - це відмінний подарунок для Ваших рідних, близьких і знайомих. Особливо приємним такий презент буде для людей, які займаються більярдом на будь-якому рівні. Захоплюючі книги, годинник, ручки, майки, брелки, DVD- диски, годинник - усе це стане чудовим способом зробити будь-якій людині приємно!\nЦя категорія товару особливо популярна серед чоловіків. Книги можуть не лише допомогти навчанню гри, але і відкрити цікаві секрети більярда. Для любителя, як і для професіонала такий сувенір стане приємною несподіванкою. Хочете порадувати свого чоловіка? Купіть захоплюючу книгу про історію виникнення гри, яка стане прекрасним провідником у світ більярда!\nШирокий асортимент сувенірів здивує своєю різноманітністю: запальнички, годинник, майки, футболки, ручки і багато що інше! Приємна дрібниця, яка стане відмінним аксесуаром для любителів більярда.\nDVD- диск з повчальною методикою може стати відмінним презентом для людини, яка тільки починає осягати ази гри у більярд. Також є спеціальні матеріали для початківців і цікаві випуски для людей, які давно займаються більярдом.


Код міста Zangilan - 26. Для фіктивного номера телефону 1103184 та коду регіону (код города / код міста) 26 дзвоніть 26 1103184. Zangilan знаходиться в Азербайджан.\nПрефікс коду регіону (код города / код міста) присвоює номер телефону абонента певній локації. Окрім коду регіону (код города / код міста) існують інші типи префіксів: префікси міжнародних країн, префікси мобільних операторів та префікси різних сервісів. Вони поєднуються для кількох цілей. Під час дзвінка з однієї країни в іншу у випадках, коли одержувач дзвінка має стаціонарний телефон, префікс країни поєднується з кодом регіону (код города / код міста) та номером абонента. Для фіктивного номера телефону 1103184, коду регіону (код города / код міста) 26 (Zangilan) та Телефонний код країни 00994 дзвоніть 00994 26 1103184. Якщо дзвінок здійснюється на мобільний пристрій, код регіону (код города / код міста) поєднується з префіксом мобільного оператора та номером абонента. Якщо дзвінок здійснюється абоненту в тій самій країні, код регіону (код города / код міста) можна пропустити. У випадку національних дзвінків з одного стаціонарного телефону на інший телефонний код також може бути пропущений у багатьох країнах, коли обидва абоненти мають однаковий код регіону (код города / код міста). Зокрема, у країнах, де абоненти мають змогу зберегти свій номер телефону після переїзду в інше місце чи місто, код регіону (код города / код міста) - у даному випадку 26 - також потрібно вводити.\nЯкщо, перебуваючи в Азербайджан, користувач бажає зателефонувати абоненту в Zangilan, окрім коду міста, знадобиться Телефонний код країни, до якої потрібно зателефонувати. Телефонний код країни Азербайджан починається з +994 (00994), таким чином, якщо, перебуваючи в Україна, користувач бажає зателефонувати на номер в Zangilan, потрібно додати до такого номера префікс +994 26. В цьому разі нуль перед кодом області пропускається. Для фіктивного номера телефону 1103184, коду регіону (код города / код міста) 26 (Zangilan) та Телефонний код країни 00994 дзвоніть 00994 26 1103184.


Канадський робот на МКС довів, що допоможе заощадити мільярди доларів » Технології » Живи у стилі Hi Tech - новини в Україні та світі, погода, все цікаве тут\nКанадський робот Dextre, що працює на Міжнародній космічній станції (МКС), успішно завершив перший експеримент з відпрацювання технології автоматичної заправки супутників на орбіті.\nПро це повідомляють американське, європейське і канадське космічні агентства в своїх мікроблогах в Twitter. Dextre, керований із Землі фахівцями NASA і Канадського космічного агентства, 14 січня почав роботу зі спеціальним експериментальним комплексом RRM (Robotic Refueling Mission) - апаратом розміром із пральну машину на зовнішній поверхні МКС з різними типами клапанів і інших пристосувань. Раніше Dextre вже виконав першу частину експерименту - в березні 2012 року він успішно перерізав два тонких дроти, а в червні зміг підключитися до газової арматури. На цей раз робот відкривав клапани, підключав до них паливний шланг і перекачував рідина, яка імітує паливо. Dextre також належить працювати з термоізоляцією супутників, відгвинчувати болти і відкривати засувки. "Ми тільки що спостерігали, як вершиться історія", - оцінили успіхи робота його розробники. Проект з відпрацювання технологій заправки та ремонту супутників на орбіті покликаний значно збільшити термін служби космічних апаратів, що дозволить заощадити мільярди доларів, які витрачаються зараз на підтримання супутникових угруповань. Нагадаємо, влітку поточного року вчені Токійського університету збираються відправити на МКС робота-андроїда KIBO, який буде працювати в парі з роботом на землі і виконувати функції прес-секратаря японського астронавта Коїті вакантний.


Модульні конструкції - Фабрика Воріт\nМодульні будівлі DoorHan представляють собою швидкомонтовані збірно-розбірні конструкції, що складаються зі сталевого каркаса і плоских лінійних елементів (сендвіч-панелей, алюмінієвих і сталевих профілів), що дозволять зводити їх в найкоротші терміни.Вони незамінні в тих випадках, коли необхідна часта і швидка зміна місця положення, а також за відсутності можливості зведення капітальних будов.\nОсоблива конструкція модульних будівель компанії DoorHan дозволяє вибрати відповідні планування і наповнення, розташування вікон, дверей і воріт, залежно від вимог до функціональності приміщення. Це дає необмежені можливості для створення різних архітектурних рішень.\nШвидкомонтовані модульні будівлі відрізняються простотою конструкції, при цьому володіють підвищеною міцністю і стійкістю до несприятливих погодних умов, а також високими теплоізоляційними і вологостійкими властивостями. Всі елементи модульних будівель розроблені з урахуванням кліматичних умов Росії і відповідають найвищим стандартам якості. Всі матеріали, з яких виготовлені модулі, сертифіковані, проводяться з дотриманням міжнародних будівельних норм і вимог ГОСТів та Сніпов.\nШвидкомонтовані модульні будівлі широко застосовуються при проведенні будівельних, ремонтних, дорожніх або інших робіт, наприклад, на нафтових і газових родовищах або в районах стихійних лих.\nШвидкомонтовані модульні конструкції DoorHan можуть застосовуватися як:\nбудівлі промислово-торговельного призначення (торговельні приміщення, офіси, майстерні, склади, заправні станції, автомайстерні, автомийки, ресторани, лабораторії, дослідні бази, спортивні комплекси);\nбудівлі соціально-побутового призначення (мобільні клініки, підсобні приміщення, прес-центри, пости охорони (КПП), роздягальні, санітарні приміщення, санвузли);\nбудівлі житлового призначення (військові містечка, будівельні вагончики, дачні будинки, приміщення для надання першої медичної допомоги та ін.)\nСтандартні модульні конструкції


від 20.03.2009 р.\nПро підсумки участі учнів школи в ІІ етапі предметних олімпіад.\nІнформація директора школи з Кирилюка В.В.\nСтан організації та проведення виховних заходів класоводами та класними керівниками.\nПро організацію змістовного дозвілля, зайнятості, оздоровлення учнів під час весняних канікул.\nРозв’язання проблем та завдань школи, затверджених педагогічним колективом на навчальний рік, дозволило шкільному колективу досягти певних результатів. Серед найвагоміших результатів слід відзначити на ІІ етапі Всеукраїнських учнівських олімпіад учні школи посіли 28 призових місць (на 5 місць більше ніж у попередньому навчальному році), серед яких перших місць - 4, других - 10, третіх -14 з таких предметів, як українська мова, зарубіжна література англійська мова, історія, фізика, хімія, географія, біологія. Кількість призових місць ІІ рівня олімпіад склала 28, що дало змогу школі серед шкіл міста посісти почесне ІІ місце (рейтинг 0,96, що більше ніж у минулому році на 0.04).\nЗдійснюючи аналіз внеску вчителів щодо кількості переможців у ІІ етапі Всеукраїнських предметних олімпіад, слід відзначити, що вчителів, які працюють у 5-11 класах -25, а підготували призерів лише -16. За рейтингом призерів вчителі розподілилися таким чином.:\nПредметна олімпіада молодших школярів (ІІ етап):\nЖодного переможця на ІІ етапі Всеукраїнських учнівських олімпіад не мають вчителі: Ющенко С.Г., Бурик О.І., Фоменко Т.Д., Шеремет Г.І., Гриценко В.І. За підсумками МАН серед шкіл міста є певні результати, робота в школі в даному напрямку проводиться , але потребує ще багато зусиль для досягнення суттєвих успіхів.\n1. Атестаційній комісії школи при атестації педагогічних працівників в квітні 2009 року враховувати результати, які досягли вихованці під час проведення I, II, III етапів Всеукраїнських предметних олімпіад з базових дисциплін;\n2. Адміністрації школи питання підготовки учнів школи до II етапу Всеукраїнських предметних олімпіад ( з інших предметів ) тримати на контролі;\n3. Адміністрації школи, вчителям предметникам слідкувати за тим, щоб один і той же учень не приймає участь в декількох предметних олімпіадах.\nУ Законі України “Про загальну середню освіту ” визначені завдання загальної середньої освіти, акцентується увага на вихованні громадянина-патріота своєї Батьківщини, готового до подальшої освіти і трудової діяльності; на формуванні творчої особистості учня; на вихованні поваги до національних цінностей нашого народу.\nВажливим чинником у проведенні виховної роботи були створення безпечних умов для навчання, фізичного розвитку та належних умов соціально-психологічної реабілітації дітей, прищеплення здорового способу життя, запобігання негативних проявів серед учнівської молоді, дитячої бездоглядності, безпритульності та підліткової злочинності, формування ціннісного ставлення до себе як до людини, до інших людей.\nОдним з важливих складників процесу виховання учнів стало створення гуманної, демократичної атмосфери у навчальному закладі, реалізація єдиних педагогічних вимог, обов’язкових для всіх учасників навчально-виховного процесу, взаємна повага педагогів, учнів до унікальності й своєрідності кожної людини. Посилена увага приділялася стимулюванню внутрішньої і зовнішньої активності учнів, їх посильної участі у справах учнівського колективу, органах учнівського самоврядування.\nВиховна робота, яка проводилась в 2008-2009 навчальному році велась чітко за складеним планом. Ця робота була спрямована на відзначення знаменної дати – 64-річниці Перемоги у Великій вітчизняній війні. В навчальному закладі відбулася численна низка заходів, присвячених 64-річниці Перемоги та пам’ятних подій Великої Вітчизняної війни 1941-1945 рр. Волонтери школи привітали в своєму мікрорайоні учасників бойових дій з святом Перемоги, проведено уроки пам’яті, урочисті лінійки, упорядковано місця поховань загиблих воїнів, продовжили пошукову роботу. Організовано пройшли походи по місцях бойової слави, екскурсії по історичним місцям Сумщини.\nСьогодні поставлена конкретна задача виховувати патріота своєї Батьківщини. А вона розпочинається з історії, родоводу своєї сім’ї, класу, школи, міста. Розбудова суверенної, демократичної, правової держави потребує від нас вжити заходів щодо розвитку у дітей духовності, вихованню патріотизму та поваги до історичної спадщини українського народу.\nОсоблива увага приділялася вихованню почуття поваги до державних символів, духовних і громадянських цінностей, усвідомленню власної причетності і відповідальності за власну долю, долю своєї родини, суспільства, країни. Водночас формували усвідомлення причетності до європейської спільноти, сприйняття загальноосвітніх цінностей та прагнення рівноправності в європейському співтоваристві.\n1. Адміністрації школи, педагогічному колективу тримати на постійному контролі проведення виховних заходів відповідно до плану роботи школи та плану роботи класних керівників.\n2. Класоводам, класним керівникам залучати до участі у виховних заходах максимальну кількість учнів для забезпечення їх змістовності та підвищення рівня зацікавленості.\nІІІ.Слухали: заступника директора з виховної роботи Стеценко Л.Г.\nЗ метою забезпечення організації відпочинку, оздоровлення та змістовного дозвілля школярів під час весняних шкільних канікул в Глухівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3 був складений план виховних заходів з 23 по 27 березня 2009 року. Під час канікул учні школи взяли участь у міських заходах:\n- конкурсі-виставці художньої та технічної творчості, на яку були представлені кращі роботи учнів школи;\n- команда учнів 3-4 класів взяла участь у математично-природничому конкурсі «Совенятко»;\n- команда школи взяла участь в спортивних змаганнях з міні-футболу серед учнів 7-8 класів шкіл міста, в яких стала переможцем.\n(В міських заходах взяли участь близько 80 учнів).\nПроводились конкурси, вікторини та розважальні програми:\n«Веселі старти», «У світі казки чарівної» (2-і класи);\nВікторина «Чи знаєш ти свій рідний край?» (4-і класи);\nКруглий стіл «Що значить твоє ім’я» (6-і класи);\nСвято ввічливості (5-Б клас);\nКруглий стіл «Дружбу цінувати вмій (7-А клас);\n«Весняні традиції українського народу» (9-і класи)\nв яких взяло участь близько 100 учнів.\nОрганізовані і проведені екскурсії:\nпо місту «Глухів мистецький» (8-і класи);\nекскурсія до музею археології (11 клас);\nекскурсія до музею інституту луб’яних культур (10 клас);\nв яких взяло участь близько 60 учнів.\n26 березня в актовій залі школи був організований перегляд фільму з профілактики наркоманії для учнів 6-8 класів, на якому були присутні 48 учнів).\nПід час весняних канікул працювали шкільні гуртки: драматичний, хор молодших та старших школярів, танцювальні колективи, гуртки «Умілі руки», «Господарочка» та спортивні секції, які відвідало близько 80 учнів.\nВсього під час весняних канікул було задіяно близько 300 учнів.\n1. Адміністрації школи, педагогічного колективу вжити всіх заходів щодо виконання плану основних виховних заходів під час проведення весняних канікул.\n2. Класоводам, класним керівникам провести роз’яснювальну роботу серед учнів школи з питань дотримання правил техніки безпеки ( ПДД, пожежної безпеки, поводжені на льоду, тощо ), ( до 20.03.2009 року )\n3. Вчителям фізичної культури Сімаку О.І., Ушкалу В.Н. вжити заходів, щодо роботи спортивних залів, занять спортивних секцій під час зимових канікул.


Причини кашлю, який знайомий кожному з нас, можуть бути різними – від звичайної тривалої застуди, до раку легенів. Вкрай важливо знати, чому людина кашляє, так як це допомагає зрозуміти його походження, а отже — впливати на причину як можна раніше.\nКашель – це раптове рефлекторний рух, під час якого відбувається очищення дихальних шляхів. Кашель може бути навмисним чи мимовільним. Чому людина кашляє? Тому що з якоїсь причини відбувається подразнення нервових закінчень, розташованих в дихальних шляхах.\nВ залежності від того, як довго триває кашель, розрізняють:\nГострий кашель, який триває до трьох тижнів.\nПідгострий кашель, як правило, триває від 3 до 8 тижнів.\nХронічний кашель, що триває більше 8 тижнів.\nВід чого людина кашляє?\nОсновні причини кашлю, наступні:\nІнфекція дихальних шляхів, яка є причиною застуди чи грипу. Як правило, кашель з’являється на другий-третій день після початку хвороби і може продовжуватися тривалий час, навіть після повного одужання. Так само кашель може бути причиною таких інфекційних захворювань, як бронхіт, пневмонія (викликається пневмококової інфекцією), коклюш (викликається кашлюкової паличкою).\nАлергія на пил, цвіль, шерсть тварин, пилок рослин. Кашель при алергії супроводжується такими симптомами алергії, як: нежить, кон’юнктивіт, шкірні висипання, набряк Квінке, головний біль, безсоння.\nАстма так само може бути причиною кашлю. Астма — це хронічна хвороба бронхів, що проявляється періодично повторюваними нападами задухи і свистячого дихання. За оцінками ВООЗ, в даний час від астми страждає близько 235 мільйонів чоловік, причини цього захворювання до цих пір не з’ясовані.\nХронічна обструктивна хвороба легень (ХОЗЛ). Це невиліковне захворювання легенів, основна причина якого – куріння, пасивне в тому числі. Для ХОЗЛ характерно стійке порушення руху повітряного потоку з легких.\nГастроезофагеальна рефлюксна хвороба, під час якої відбувається спонтанне регулярно повторюється закидання в стравохід кислого вмісту шлунку (рефлюксу). Найбільш частий симптом цієї хвороби – печія, біль за грудиною, кашель.\nСерцева недостатність так само може бути однією з причин кашлю. При серцевій недостатності серце не може перекачувати кров в достатньому обсязі для задоволення потреб організму. При серцевій недостатності можливе скупчення рідини в деяких органах. Якщо рідини накопичується в легенях, виникає кашель.\nПостназальный синдром або синдром постназального затікання виникає в той момент, коли слиз, що утворюється з якихось причин в носі, стікає в нижні відділи дихальних шляхів. Це викликає кашель, який особливо посилює в положенні лежачи.\nПрийом таких медикаментів, як інгібітори ангіотензинперетворюючого ферменту (інгібітор АПФ), що застосовуються для лікування високого кров’яного тиску, і бета-блокатори, які використовуються для лікування високого тиску, головних болів, глаукоми.\nЯкщо ви помітили згустки крові, які з’являються під час кашлю, негайно зверніться до лікаря. Це може свідчити про таких небезпечних захворювань, як рак легенів і туберкульоз.\nТочно визначити, чому людина кашляє, може тільки лікар. Тому, якщо у вас з’явився кашель, який не проходить протягом декількох тижнів, обов’язково зверніться до лікаря.


9 вересня 2010 р. | Автор/джерело: Аннет Ріхтер, “Вільні від інфляції гроші”\nПлакат 30-х років 20 ст. з мером австрійського міста Вьоргль Міхаелем Унтергуггенбергером, який запровадив «вільні шилінги»\n«Жили-були…», так починаються казки, а історія ця дійсно звучить, ніби казка: жив собі в маленькому австрійському містечку Вьоргль один залізничник, точніше – машиніст паровозу, якого в 1931 році обрали міським головою, бургомістром. Звали його Міхаель Унтергугенбергер і народився він у родині малоземельного селянина в Тіролі. В 12 років він змушений був полишити школу та податися на заробітки помічником на лісопилці, щоб допомагати родині. Але в помічниках він лишатися не схотів і пішов в учні до механіка в місті Імст. В ті часи учень платив майстру за навчання і Міхаелю доводилося економити копійку за копійкою, частину суми він сплатив пізніше, будучи вже підмайстром. Пропрацювавши декілька років, він вирушив у подорож, щоб розширити свій кругозір та набутися знань. Його шлях проліг від Боденського озера до Вени і далі в Румунію та Німеччину. Так, в подорожах, допитливий ремісник Міхаель познайомився із першими формами робітничих громад: профспілкою і товариством споживачів.\nВ віці 21 року, Міхаель Унтергугенбергер іде працювати на залізницю і його посилають на вузлову станцію Вьоргль. Незважаючи на хорошу роботу і на бажання якнайкраще виконувати доручення, він не просувається по службі, бо він – соціал-демократ і профспілковий активіст. В 1912 році профспілка посилає його представником в кадрову комісію Австрійської Державної Залізниці, в групу «Локомотивні бригади ділянки Інсбрук». По закінченні Першої Світової війни його обирають районним керівником, потім – заступником бургомістра і в 1931 році він стає бургомістром міста Вьоргль (4216 мешканців).\nПро всесвітню економічну кризу двадцятих і тридцятих років написано десятки книг і проведено сотні досліджень. Це були тяжкі часи злиднів і безробіття, що посприяло приходу Гітлера до влади в Німеччині.\nВ 1930 році на вузловій станції Вьоргль працювало 310 залізничників, у 1932 році їх залишилося 190! Безробітні засипали свого колишнього колегу, якого вони обрали бургомістром, проханнями про допомогу.\nТа що він міг зробити? Безробіття зростало не тільки серед залізничників. В місті не було великих заводів, а малі фірми міста розвалювалися на очах; росла кількість людей, які повинні отримувати допомогу по безробіттю. До того ж збільшувалася кількість людей, про яких турбувалася кухня для бідних; таких «виключених з податкової відомості» налічувалося в 1932 році 200 чоловік.\nМіхаель Унтергугенбергер, хоча і не мав готової ідеї, склавши руки не сидів. Він подумав: «Освідченні люди написали багато книг з економіки, вони напевне знають, що порадити!». Читаючи роботи Карла Маркса, він наштовхнувся на ім’я Йозефа Прудона, який написав «Систему економічних протиріч» і за раз прочитав цю книгу. Але все не те! Лише прочитавши роботу Сільвіо Гезеля «Природне ведення економіки», йому в голову прийшла рятівна ідея. Окремі сторінки він перечитував по кілька разів, доки не переконався, що знайшов відповіді на свої запитання. І оскільки Унтергугенбергером володіла ідея допомогти людям, він розробив програму допомоги.\nПередусім він зустрівся окремо з кожним членом з міського управління та із комісії доброчинної допомоги і говорив з ними, доки не переконався в їх підтримці.\nПотім він скликав нараду на якій сказав: “В нашому містечку налічується 400 безробітних, з яких 200 викреслені через бідність з податкової відомості. В області ж число безробітних сягає 1500. Наша міська каса порожня. Наше єдине джерело доходів, це борги з податків у розмірі 118 000 шилінгів, але ми їх не можемо отримати, бо у людей просто немає грошей. Міській зберкасі Інсбрука ми заборгували 1 300 000 шилінгів і ми не в змозі платити відсотки з цього боргу. Крім того ми заборгували Земельному і Федеральному урядам, і оскільки ми не платимо, ми не можемо розраховувати на отримання своєї частини з бюджету. Наші місцеві податки принесли нам за перше півріччя лише 3 000 шилінгів. Фінансовий стан нашого району погіршується, бо ніхто не в змозі платити податки. Єдина цифра, яка стабільно зростає, це кількість безробітних.”\nІ тут бургомістр виклав свій план «зникаючих» грошей: “Національний банк випускає гроші для обігу, але цей обіг дуже повільний, його потрібно прискорити. Грошові суми повинні швидко змінювати своїх власників, тобто гроші повинні знову стати засобом обміну. Звичайно ми не зможемо назвати наш засіб обміну «грошима», оскільки це заборонено. Ми назвемо його «Підтвердження про виконану роботу». Такі «підтвердження» ми випустимо в розмірі 1, 5 і 10 шилінгів (з цих цифр можна уявити розмір зарплат того часу). Найважливіше питання: чи приймуть торговці наші «підтвердження» як плату?”\nВільні гроші Вьоргеля\nТут починається важливий розділ нашої казки: «підтвердження» були прийняті, як платіжний засіб. Той хто здавав квартиру, отримав ними належну квартплату, продавець в магазині зарахував їх в оплату і проводжав покупця словами: «Дякую, заходьте ще!».\nПередусім у місті взялися за проведення найнеобхідніших робіт. В якості перших робіт з благоустрою, 11-ого липня 1932 року було почато прокладання каналізації в одному з районів, дорожні роботи і асфальтування головних вулиць. Об’єм робіт склав 43 386 шилінгів, з яких лише частина була виплачена в якості зарплати. На будівництво трампліна було витрачено 500 робочих змін, на 4 000 шилінгів була організована кухня допомоги і так далі. Четверта частина всіх безробітних змогли знову отримувати хліб і покращився стан у сім’ях безробітних.\nВиплата зарплати здійснювалася всім без вийнятку тільки «підтвердженнями». З міського управління вони скеровувались прорабу, він розподіляв їх серед своїх будівельників, а вони розраховувались ними з булочником, м’ясником, перукарем і так далі. Випуском «підтверджень» завідувало міське управління, але їх можна було купити в Кредитному товаристві міста Вьоргль і там можна було поміняти на справжні гроші.\nЧому ж цей план називався «Зникаючі гроші»? В ньому було передбачене щомісячне знецінення «підтверджень» на 1%; за рік виходило 12%. За цей процент власник грошей повинен був купити марку в 1, 5 або 10 грошей, яка наприкінці місяця приклеювалась на «підтвердження». Якщо на «підтвердженні» була відсутня марка поточного місяця, то банкнота була недійсною.\nНаступна глава нашої казки: банк не отримував жодних зборів за управління оборотом «підтверджень», увесь прибуток ішов у міську касу. Кредитні товариства видавали з своїх прибутків позики особам, чия кредитоздатність не підлягала сумніву, під (казкові) 6%. Виплати під ці відсотки також перераховувались в міську касу.\nНовина про покращення стану в місті Вьоргль обійшла увесь світ. Вьоргль став чимось на зразок місця паломництва економістів. Усі вони були доброї думки про переваги «зникаючих грошей», бо їх було недоцільно накопичувати вдома, їх власники клали їх в ощадкасу. І оскільки ці платіжні засоби ходили лише у Вьорглі, то на них здійснювались і крупні покупки і нікому не потрібно було їхати за покупками в Інсбрук.\nШвейцарський журналіст Бурде писав: «Я відвідав Вьоргль в серпні 1933 року, точно через рік після початку експерименту. Не дивлячись ні на що, слід визнати, що успіх його межує з дивом. Вулиці, які раніше перебували в жахливому стані, зараз можна порівняти з автобанами. Будівля міської управи капітально відремонтована і являє собою гарну споруду з квітучими геранями. На новому бетонному мості висить пам’ятна дошка з гордим текстом: «Побудовано за вільні гроші в 1933 році». Усі працюючі мешканці – переконані прихильники вільних грошей. В усіх крамницях вільні гроші приймаються нарівні зі справжніми».\nМешканці сусіднього з Вьорглем Кіцбюеля спочатку сміялися над експериментом, однак незабаром вирішили спробувати його в себе. Вони випустили «зникаючих грошей» на 3 000 шилінгів; по 1 шилінгу на мешканця. Випущені в обох містах платіжні засоби приймалися до оплати, як в одному так і в іншому місті без обмежень. Багато областей забажали наслідувати прикладу Вьоргля, але вирішили почекати, чим закінчаться дії уряду.\nФашистський уряд Долфуса подав на суд. Треба ж! Простий робітник, який ходив у школу лише до 12 років, не вивчав ні національну, ні міжнародну економіку, не має жодного вченого звання, залізничник і соціал-демократ, насмілився виправляти австрійську грошову систему! Випускати гроші будь якого типу дозволено лише Національному Банку. «Зникаючі гроші» були заборонені. Бургомістр Унтергугенбергер не змирився із забороною і подав протест до суду. Розбирання справи пройшло всі три можливі інстанції, але безуспішно. 18-ого листопада 1933 року його протест було остаточно відхилено. Та оскільки подання протесту не могло відтягнути виконання раніше прийнятих судових рішень, «Зникаючі гроші» були вилучені з обігу ще 15-ого вересня.\nЗ тих пір Австрія пережила чисельні випробування: маріонеткова держава Долфуса, Третій Рейх Гітлера, злидні і втрати Другої світової війни, важку роботу з відновлення поруйнованого. Сьогодні вона являємо собою державу, з якої решта світу в багатьох аспектах може брати приклад. Але приклад Вьоргля і його мудрого бургомістра ми не повинні забути.\n(Опубліковано в щомісячному виданні Об’єднання Австрійських Профспілок «Робота і економіка» за березень 1983 року)\nПереклад українською Микола Кардач.


Нові закони і кодекси: конституція України\n16) скасовує акти Ради міністрів Автономної Республіки Крим\n1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Ці питання розглядаються за зверненнями: Президента України; не менш як сорока п’яти народних депутатів України; Верховного Суду України; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим; 2) офіційне тлумачення Конституції України та законів України;\n4. Президент України протягом трьох років після набуття чинності Конституцією України має право видавати схвалені Кабінетом Міністрів України і скріплені підписом Прем’єр-міністра України укази з економічних питань, не врегульованих законами, з одноча сним поданням відповідного законопроекту до Верховної Ради України в порядку, встановленому статтею 93 цієї Конституції. Такий указ Президента України вступає в дію, якщо протягом тридцяти календарних днів з дня подання законопроекту (за винятком днів міжсесійного періоду) Верховна Рада України не прийме закон або не відхилить поданий законопроект більшістю від її конституц ійного складу, і діє до набрання чинності законом, прийнятим Верховною Радою України з цих питань.


Геннадій Москаль заявив про зв'язок Ющенка з Януковичем » Слово і Діло\nМоскаль побачив зв’язок між «чорною касою «регіоналів» і Віктором Ющенком\n31 травня 2016, 14:56\nКерівник Закарпатської облдержадміністрації Геннадій Москаль прокоментував ситуацію з оприлюдненням «чорної бухгалтерії» «Партії регіонів».\nЯк повідомляє «Слово і Діло», про це Москаль написав на своєму персональному сайті.\nЗа словами закарпатського губернатора, за здачу влади Віктору Януковичу, Віктор Ющенко отримав майже мільярд доларів. «Що ми шукаємо в «чорній касі» «Партії регіонів» на два мільярди доларів, якщо майже один мільярд забрали за здачу влади Януковичу колишній президент України Ющенко та його глави адміністрації Балога та Ульянченко?», – написав Москаль.\nТакож Москаль додав, що Національне антикорупційне бюро має розслідувати фонд Ющенка «Лікарня майбутнього». Губернатор називає цей проект масштабною аферою.\n«Будь-яке антикорупційне бюро починає свою роботу з вищого керівництва держави, тому я пропоную почати з екс-президента України Віктора Ющенка. А від нього ниточки потягнуться і до «чорної каси» «Партії регіонів», і до корупційних схем, за якими він здав владу Януковичу», – підсумував Москаль.\nНагадаємо, сьогодні народний депутат України Сергій Лещенко опублікував так звану «чорну бухгалтерію» колишньої «Партії регіонів». В оприлюднених документах містяться розписки про отримання коштів, прізвища, підписи, суми та цілі платежів. Ці ж документи днями екс-заступник глави СБУ Віктор Трепак передав до НАБУ.\nПовстання проти «реставрації системи Януковича». Експерт прокоментував обіцянку Соболєва 19 квітня 2016, 19:24\nПарубій пояснив, чому ВР ніяк не вирішить долю суддів, призначених за Януковича 31 травня 2016, 12:44