9 способів: чим відмити зеленку з лінолеуму, як відмити зеленку з лінолеуму | Корисні поради\n9 способів: чим відмити зеленку з лінолеуму, як відмити зеленку з лінолеуму\nПерші кроки по очищенню\nОчищення застарілих плям\nОцет, марганцівка і перекис\nГас або бензин\nОсобливості очищення в залежності від виду лінолеуму\nБрильянтовий зелений розчин відрізняється своєю стійкістю, з-за чого нерідко страждали жінки пострадянського простору, де він був поширений. До цих пір цей антисептик часто зустрічається у багатьох будинках, тому нерідко трапляються казуси при відкритті бульбашки. Часто зеленка потрапляє на лінолеум, звідки відтерти його складно, але не є неможливим. Чим відмити зеленку з лінолеуму, розповімо нижче.\nСвіжі плями набагато простіше усунути, ніж в’їдаються за роки використання настилу. Тому, щоб не виникало запитань, ніж можна відтерти плями зеленки з лінолеуму, потрібно діяти відразу, як тільки вони там опинилися.\nУ першу чергу не варто починати протирати зеленку вологими ганчірками і губками. Розчин зеленки добре розчиняється в рідині, а тому разом з водою буде поширюватися на великі території, ніж займав спочатку.\nЯк тільки антисептик потрапив на підлогу, потрібно зробити все можливе для того, щоб він не розтікся. Для цих цілей підійдуть сіль або пісок, які потрібно насипати гіркою на калюжку. Ці речовини є абсорбуючими, а тому не дозволять плямі зайняти великі території.\nПісок не часто можна зустріти в будинку, але сіль є практично повсюдно. Але якщо так сталося, що ні того, ні іншого немає під рукою, то можна скористатися ганчіркою, серветками, ватою або ватяними дисками, туалетним папером.\nНе варто розтирати пляма, так як в цьому випадку воно стане тільки більше. Обережно, промакувальними рухами, варто прибрати основну частину з підлоги. Кожен раз треба міняти серветки, так як аніліновий барвник дуже стійкий і барвний.\nПри використанні піску або солі, варто акуратно змести ці речовини на аркуш паперу і викинути. Потім варто приготувати мильний розчин. Поки зеленка не висохла, вивести пляму буде легко за допомогою губки і води.\nРозчин можна приготувати з господарського мила, прального або чистячого порошку, а також засоби для миття посуду. Не варто використовувати шампуні і рідке мило, так як з розчином зеленки вони не впораються.\nНа цьому етапі ефективні плямовивідники. Найчастіше в будинках знаходяться виведення плям для тканин, але в даному випадку вони допоможуть впоратися з плямою зеленки. Головне не втрачати багато часу і постаратися відмити пляма як тільки воно з’явилося.\nЧим відтерти зеленку з лінолеуму, якщо порошок і мило не допомогли? Існує маса варіантів. Так як зеленка є спиртовмісним розчином, то з нею легко можуть впоратися інші спиртові настоянки.\nДитина в 2 роки не розмовляє, але все розуміє: причини, що робити, якщо погано говорить на 3-5 років\nДля цього підійдуть горілка, одеколони і саліциловий або етиловий спирт, якщо він є в наявності. Варто просочити цими розчинами ватний диск, а потім почати відтирати зеленку до тих пір, поки не вийде від неї позбутися.\nТакож в цю категорію входить і камфорний спирт. Спосіб очищення той же. Але варто врахувати той факт, що після завершення процедури видалення плям, варто промити підлогу теплою водою.\nРозчин перекису водню для зовнішнього застосування 3% для знезараження ран присутня майже в кожному будинку, в ньому також присутня спирт, а тому варто спробувати його використати для боротьби з зеленкою.\nСтерти плями брильянтового зеленого розчину допоможуть ацетон або рідина для зняття лаку, які справляються з багатьма забрудненнями. Для цього необхідно змочити ватний диск і почати відтирати зеленку.\nАле варто проявити обережність, так як разом з зеленими забрудненнями може починати відходити і малюнок лінолеуму. Тому цей метод варто застосовувати тільки на світлому підлоговому покритті, постійно змінюючи ватний диск і перевіряючи цілісність малюнка.\nПеревага багатьох методів полягає в тому, що використовуються тільки підручні засоби, які можна знайти майже в кожному будинку. Тому варто лише вибрати той, для якого вже є необхідні речовини.\nЯкщо є 9% оцет, марганцівка і перекис водню, то підійде цей метод. Краще всього використовувати на світлому підлоговому покритті. Не варто залишати без контролю, так як вони можуть пошкодити лінолеум, а тому варто уважно стежити за безпекою відбуваються хімічних реакцій для ПВХ.\nАле варто захищати не тільки лінолеум, але і себе, а тому слід надіти рукавички і відкрити вікна, так як оцтова кислота має різкий неприємний запах, а його пари у великих концентраціях шкідливі для організму.\nЯкщо враховані всі запобіжні заходи, можна переходити до процесу. Необхідно:\nЗмішати кілька крупинок марганцівки в необхідному обсязі оцту (обсяг в залежності від розміру плями, дана суміш повинна покрити всі пляма).\nРясно змочити губку в розчині і нанести на забруднення.\nКоли пляма придбає світло-коричневий колір, слід промити лінолеум теплою водою.\nПотім приготувати такий розчин: змішати в рівних пропорціях оцтову кислоту і перекис водню, нанести на забруднення.\nЯк тільки пляма повністю втратить колір, знову протерти підлогу теплою водою.\nБудь-який засіб для сантехніки з вмістом хлорного вапна або сама вапно, допоможуть видалити пляму від зеленки з лінолеуму. Основний компонент можна придбати в аптеці або господарському магазині. Відпускається в порошкоподібному стані.\nЗастосування можливе тільки в рукавичках, щоб уникнути хімічних опіків. Також потрібно респіратор, так як засіб має різкий запах і небезпечно для дихальних шляхів.\nВибраний засіб потрібно налити на пляму, почекати від 5 до 15 хвилин, слідуючи інструкціям на упаковці, а потім промити гарячою водою кілька разів, щоб вимити хімічну речовину з лінолеуму. Порошок можна розбавити водою для отримання необхідної консистенції, а подальші дії такі ж, як і у випадку із засобом для сантехніки.\nПри необхідності можна повторити процедуру кілька разів, щоб отримати бажаний результат. Але варто слідувати інструкціям, які наведені на упаковці товару, щоб результат не змусив себе довго чекати.\nЗубний порошок також допоможе висвітлити пляма, що залишився від пролитої зеленки. Для цього необхідно невелику кількість порошку змішати з водою до отримання пастоподібної консистенції, нанести на поверхню. По закінченні пари годин потерти старою зубною щіткою, а потім змити теплою водою.\nЦей метод працює зі свіжими плямами, якщо забруднення старе, то варто воду замінити на оцтову кислоту 9%.\nГашене сода використовується не тільки в кулінарії для додання випічці пишної форми, але і в боротьбі за чистий лінолеум. Для проведення процедури необхідно насипати соду на пляму у великій кількості, а потім полити оцтовою кислотою.\nКомпоненти вступають у реакцію, утворюючи піну, як у випадку припікання крові перекисом водню. Бульбашки проникають в структуру лінолеуму, а не тільки діють на його поверхні, тому засіб більш ефективно, оскільки не пошкоджує малюнок лінолеуму. Процедуру потрібно повторювати до тих пір, поки пляма від зеленки не зникне.\nЯкщо нічого не допомагає, то можна спробувати використовувати гас або бензин, які виступають важкою артилерією в цьому випадку. Як відмити плями від зеленки лінолеуму з допомогою даних засобів? Варто змочити в одному з розчинів дрантя і покласти на пляму. Після того, як мине півгодини, варто промити підлогове покриття теплою водою.\nБагато радять використовувати соляну кислоту, щоб прибрати зеленочные забруднення. Вона здатна змусити плями стати помаранчевими, які потім можна освітлити іншими засобами. Але з нею варто звертатися з особливою обережністю, так як в разі не дотримання інструкції по застосуванню можна завдати шкоди здоров’ю.\nНе варто відразу кидатися за застосування методів, так як в залежності від виду підлогового покриття, деякі з них можуть не підійти. Найбільш просто від зеленки відмивається лінолеум з твердого матеріалу, а з м’яким буде складніше розібратися.\nКрім цього, варто враховувати товщину ПВХ, так як це теж грає важливу роль. Існує три виду:\nБезосновний лінолеум. Його товщина досягає приблизно 1,5 мм, а тому варто використовувати найбільш м’які миючі засоби для видалення плям від розчину зеленки, оскільки його легко можна пошкодити. У цьому випадку найбільш ефективний результат матиме гашене сода. Спиртовмісні розчини необхідно використовувати з обережністю, оскільки можна пошкодити малюнок. Не варто використовувати абразивні засоби, так як це може пошкодити структуру лінолеуму. При цьому з обережністю та в мінімальних кількостях варто механічно впливати на цей тип підлогового покриття. Засоби, що містять ацетон, не рекомендується застосовувати, так як це сприяє появі дірок.\nЛінолеум на спіненої основі складає в товщині близько 3,5 мм, а тому на даному типі поверхні можна використати всі перераховані заходи з видалення плям від зеленки.\nЛінолеум на повстяній основі досягає 5 мм в товщину, але при цьому вимагає акуратного звернення. Не рекомендується очищати його з допомогою хлорвмісних засобів, оскільки верхній захисний шар становить близько 1,5 мм, а тому його легко пошкодити.\nВідтінки манікюру 2022 нігті відтінків, фото дизайну коротких, ніжні, нюдовые, червоні, білі, світлі, темні\nПри цьому варто пам’ятати і про іншому моменті: незалежно від виду лінолеуму, застосовувати засоби і розчини необхідно застосовувати не локально, а обробляти всю кімнату, оскільки інакше зелене пляма може змінитися білим, яке також буде залучати багато зайвої уваги.\nОсобливо це потрібно враховувати власникам лінолеуму яскравих кольорів або з активним малюнком. Якщо лінолеум світлих тонів, то це дає певні привілеї власникам, оскільки є можливість точкових маніпуляцій.\nУ разі якщо не допомогли методи, доведеться замінити частину підлогового покриття. Для цього потрібно придбати лінолеум такого ж забарвлення, вирізати прямокутник з плямою від зеленки, але обов’язково рівний. З нового шару лінолеуму, вирізати ту ж фігуру в тому ж розмірі і вклеїти в дірку за допомогою двостороннього скотча.\nАле це помітно, а тому варто застосувати наступні маніпуляції: в будівельних магазинах продається спеціальний клей, за допомогою якого можна «зварити» два шматка лінолеуму разом. Для цього потрібно приклеїти паперовий скотч поверх стику двох шматків підлогового покриття, а потім поверх нього зробити надріз. В утворену щілину залити клей для холодної зварювання.\nПо закінченню часу, зазначеного на упаковці клеєм, яке знадобиться для його закріплення, необхідно відклеїти паперовий скотч. Неозброєним поглядом буде непомітний шов, а саме це і потрібно в даному випадку. Підлогове покриття буде абсолютно чистим.\nАле щоб не потрібно використання таких радикальних заходів, потрібно застосовувати правила обережності при застосуванні розчину брильянтового зеленого. Відкривати упаковку необхідно над раковиною, а залишати відкритим без нагляду не варто. У разі якщо україна опинилася на підлозі, слід негайно розпочати заходи щодо видалення.


Варто в юному віці навчати дитину іноземним мовам?, Психологія, WomanHit. — Ходунки\nВарто в юному віці навчати дитину іноземним мовам?, Психологія, WomanHit.\nВарто в юному віці навчати дитину іноземним мовам?\nЯк правильно розвивати малюка, не перевантажуючи його\nТелепередачі останнім часом породжують комплекс провини у звичайних батьків. Дивишся на телеекран, а там діти в три роки говорять на двадцяти мовах і у віці восьми місяців вміють читати і писати. З одного боку, гризе почуття заздрості: адже твій нащадок в три-чотири тільки-тільки починає цілком осудно говорити рідною мовою. З іншого боку, закрадається підозра: а взагалі це нормально, що маленький чоловічок вміє те, що не під силу і дорослим?\nПсихологи в даному випадку категоричні: такий ранній розвиток в майбутньому загрожує дитині великими проблемами. Однак при вмілому підході можна, наприклад, навчити свого юного спадкоємця іноземним мовам. А ми підкажемо, як це зробити правильно.\nРано або пізно?\nБільшість психологів запевняють: до досягнення п’яти років краще з дитиною не займатися іноземними мовами. Але з одним важливим доповненням: якщо іноземна мова йде як фон (тобто, постійно включений телевізор з мультфільмами на англійській або ж навколо всі говорять на іншому діалекті), то тоді дитина не буде це сприймати як щось чужорідне, а просто почне вбирати іноземні слова. Адже діти в цьому віці — як губка, тому готові вбирати все, що чують.\nЯкщо є можливість, віддайте дитину в групу однодумців. Це може бути як секція з вивчення іноземної мови, так і просто компанія на дитячому майданчику (за умови, що більшість дітей говорять іноземною мовою).\nГра — це дієво\nКоли будете вибирати мовні курси для свого малюка, обов’язково будьте присутніми на парі-трійці занять. Головне, на що ви повинні звернути увагу: в якій формі подаються дітям уроки. Для малюків кращий ігровий варіант. Тільки в такому випадку вийде захопити вашого спадкоємця вивчати чужий для його вуха мову. І, звичайно, в такому віці про зубріння відмінків-часів і мови бути не може.\nЯкщо ви вирішили запросити репетитора, то спочатку обговоріть, що в перший час будете присутні на заняттях. Навіть найбільш професійний викладач не завжди зможе знайти підхід саме до вашої дитини. Тому ваша присутність допоможе малюкові відчувати себе впевненіше, та й вам буде легше зрозуміти: а чи варто витрачати такі великі гроші на особистого наставника.\nОсь невелика пам’ять. в якому віці можна приступати до тих чи інших уроків\n3-4 року — тільки ігрові заняття;\n4-5 років можна почати потихеньку переходити до граматики, тільки все робити в ігровій формі. А ось про писемності поки краще не згадувати;\n5-6 років — вже може йти мова про заняттях дитини в групі. Але важливо, щоб всі інші діти володіли приблизно такими ж знаннями в мові;\n7-8 років час, коли можна серйозно приступити до заняттями. І ось вже в цьому віці можна вимагати виконання всіх завдань, не боячись, що це якось перевантажить дитини.\nКороткий опис статті: розвиток дитини 1 рік 2 місяці Як правильно розвивати малюка, не перевантажуючи його діти, освіта, вивчення іноземних мов, раніше розвиток\nДжерело: Варто в юному віці навчати дитину іноземним мовам? — Психологія — WomanHit.uk\nЯк навчити сякатися дитини в 2-3 роки: відео (Комаровський)\nДопомога прийомним батькам, Статті, Сімя, Діти Mail.Ru\nДитина 4 місяці. Календар розвитку дитини на 7я.ру\nВарто радителям спати разом з дитиною . Жіночий форум Інтрига\nВірші про хліб для дітей, 7 Листопада 2011, Вірші про кохання, вірші друзям


Головна/Відео/Tesla Model X зрушила авіалайнер\nЕлектромобіль компанії Tesla встановив світовий рекорд по масі, що коли-небудь буксированної легковим електромобілем. Машина компанії Model X протягла авіалайнер Boeing 787-9 Dreamliner практично на 300 метрів.\nСталося все в аеропорту міста Мельбурн (Австралія), а подія зареєстрована в Книзі рекордів Гіннесса. Для зіставлення, авіалайнер може розмістити 236 пасажирів, в той час як в машині розміщується лише сім. Автомобіль компанії Tesla може буксирувати вантаж не більше 2,5 т, але він зміг зрушити з місця лайнер масою 130,18 т. Електромобіль здатний проїхати 474,8 км без підзарядки і розігнатися до швидкості 96,6 км/год всього за 2,9 секунди, що робить його найшвидшим кросовером.\nНагадаємо, що це вже не перші показові «виступи». Раніше проводили гонки між Model S і Boeing 737-800: літак розігнався до 265,5 км/год, а електромобіль – до 249,5 км/год. Авіалайнер здобув перевагу після того, як відірвався від землі, що й допомогло здобути перемогу.\nНЛО у Франції - відео


Філатов презентував «Стратегію розвитку Дніпропетровська». Суспільство ДНІПРОГРАД\nГоловна / Суспільство / Філатов презентував «Стратегію розвитку Дніпропетровська»\nФілатов презентував «Стратегію розвитку Дніпропетровська»\nУ вівторок, 13 жовтня, команда кандидата в дніпропетровські градоначальники Бориса Філатова презентувала своє бачення майбутнього обласного центру. Як зазначили присутні на презентації експерти, документ під назвою «Стратегія розвитку Дніпропетровська» сам по собі став подією в житті мегаполісу. Уперше в його сучасній історії був даний професійний аналіз ситуації, що склалася в різних сферах міського господарювання, названі найболючіші точки та визначено шляхи подолання проблем.\n«Документ позначив реальні пріоритети, тому що його складали реальні люди. Ми вислухали всіх, врахували безліч думок і побажань, виявили «гарячі точки» і багато з них вже нормалізували. Фактично в тій чи іншій мірі у складанні стратегії брали участь тисячі простих дніпропетровців і кілька десятків профільних експертів, реальних працівників тієї чи іншої галузі», - сказав Борис Філатов під час презентації програмного документа.\nПоказово, що його друга назва звучить як «730 кроків на шляху до стійкого зростання». Справа в тому, що Борис Філатов чесно констатує незадовільний стан більшості міських сфер. Тому перші два роки своєї каденції на посаді мера він має намір присвятити подоланню негативних тенденцій, досягненню своєрідною стабільної платформи, з якої можна буде розпочати планомірне зростання.\n«Стратегія розвитку Дніпропетровська» складається з семи тематичних блоків: ефективна влада, економічне зростання, соціальний захист, комфортне місто, гуманітарний розвиток, громадянське суспільство, український форпост. Кожен з напрямків розділений на окремі складові із зазначенням термінів реалізації тих чи інших проектів, ресурсної бази для їх реалізації, а також задіяних структур та органів.


Кандидатом від народу має стати кваліфікований патріотичний фахівець, за яким люди зможуть піти, щоб поламати систему. — Телеканал I-UA.tv\n30.11.2018, 01:45 834\nПрезидент України Петро Порошенко ввів воєнний стан на теренах 10 областей. Він триватиме 30 днів, закінчиться 26 грудня і не означатиме скасування виборів голови держави у березні наступного, 2019 року. Але чи змінить він прізвища фаворитів президентських перегонів? Чи сприятиме він висуненню нових кандидатів? І чи варто українцям взагалі вірити результатам передвиборчих рейтингів? Із цими питаннями i-ua.tv звернувся до громадського діяча, учасника руху «За Суверенний Розвиток» Віктора Жердицького.\n— Як вплине воєнний стан на президентську кампанію?\n— Ми маємо виходити з того, що Порошенко ввів воєнний стан, через зменшення можливостей збереження за ним президентського крісла. Він міг це зробити протягом останніх чотирьох з половиною років, але увесь цей час він ігнорував свій конституційний обов’язок. Він не зважав на чисельні випадки російської агресії, такі як знищення наших людей — добровольців і солдатів та обстріли цивільних районів міст, містечок і сіл. Саме тому, у Петра Порошенка було більше ніж достатньо підстав для виконання свого президентського обов’язку. Але він пішов на злочин, вирішивши його ігнорувати. Він вчинив так, як і його попередник — виконувач обов’язків президента Олександр Турчином.\nЗараз він ввів воєнний стан з однією метою: задавити своїх конкурентів і розправитися з центрами громадянського спротиву, здатними кристалізуватися в більш структуровані організації і висунути на ці вибори одного, або кількох достойних прохідних кандидатів.\n— Але чи висунуть таких кандидатів? За результати соціологічних досліджень лідерами симпатій українців є голова «Батьківщини» Юлія Тимошенко та шоумен Володимир Зеленський.\n— Так справа в тому, що ніхто не висунув інших. У рейтингах є олігархи, їхні найманці, або нерозумні люди, яких представники великого бізнесу використовують у своїх інтересах. Зокрема, серед них шоумен Зеленський та співак Вакарчук. Вони не будуть перебудовувати Україну і не несуть загрозу олігархічному режиму. А ось нового реального кандидата, якого здатне висунути середовище, консолідоване єдиним програмним планом дій, немає. Якби такий з’явився, ви б побачили, як змінилися б рейтинги. Тому, введення воєнного стану було спрямоване на знищення осередків громадянського суспільства, здатних провести консолідуючу роботу і породити реального кандидата. Він має стати загрозою не лише для Порошенка, а для всієї олігархічної системи.\n— В тому числі і для Тимошенко і Коломойського, якому може бути підконтрольний Зеленський?\n— Для всіх. І для Ахметова, і для Фірташа, і для Льовочкіна, і для колишніх регіоналів, і для самого Порошенка, і для Тимошенко з її мільярдами, схованими закордоном. Але введення воєнного стану, такого як хотів Порошенко, не відбулося. Це сталося в силу неочікуваної для багатьох, протестної реакції самого суспільства. І вона зіграла ключову роль.\n— Ви кажете, що суспільство протестує проти воєнного стану, але його підтримують активні представники громадськості. Серед них волонтери, журналісти, діячі мистецтв і навіть капелани, не кажучи вже про самих військових…\n— Так, вони виступають за сам воєнний стан, але не за репресії. Якщо ти торгуєш з ворогом і продовжуєш з ним дипломатичні відносини, не запускаєш жодних систем розшуку та нейтралізації агентів Кремля, які відкрито виступають з трибуни парламенту та віщають з телеканалів, то це — імітація. Такий хід речей назвати воєнним станом неможна! Це брехня! Тому, всі українці за реальний воєнний стан, а не за його імітацію та репресії! Тому, ми повинні усвідомити, що суспільство чітко відчуває наступ на залишки його прав і свобод!\n— Основні права і свободи настільки ущемлені і паралізовані, що говорити про їх наявність дуже важко. Пам’ятаєте диктаторські законопроекти Януковича від 16 січня? Це був наступ на залишки прав і свобод і він остаточно збурив суспільство. Намагання Порошенка ввести жорсткий режим воєнного стану нагадує ситуацію початку 2014 року. Зрештою, це і обурило людей.\nЗараз громадяни хочуть реального воєнного стану. Що він собою являє? Ефективну боротьбу проти московита і його агентів всередині України. Але коли Порошенко сам є колаборантом Путіна, то про який реальний воєнний стан може йти мова? Безперечно, бажання українського суспільства мати воєнний стан зрозуміле і дуже правильне. Але факт, що не всі усвідомлюють, імітативність запропонованого воєнного стану, говорить про рівень критичного мислення цих людей. Однак основна маса громадян обурилася президентським законопроектом, сказавши: «Ні, це — імітація!» і примусила Порошенка задуматися.\nЕкспрес-опитування показали, що проти введення такого варіанту воєнного стану виступають 85 — 86% активних громадян. Вони вважають його негативом на шляху нашої боротьби з московським агресором. Це зупинило Порошенка. З іншого боку, такою ідеєю президент подавлював всіх тих прислужників і виконавців, які знаходяться навколо нього: займають міністерські крісла, сидять в спецслужбах, генеральній прокуратурі і так далі. Всі вони — чиновники найвищого рівня. Розуміючи, що Порошенко втрачає можливість отримати другий термін президентства, вони почали вести закулісні переговори з іншими кандидатами. Таким чином, введення президентського варіанту воєнного стану означало б нейтралізацію його людей. Тому, Порошенко хотів вбити двох зайців одним пострілом. Але реалізувати цей план йому не вдалося. Тут збіглися інтереси громадянського суспільства і тих, кого він хотів задушити через воєнний стан.\n— Чи варто українцям довіряти президентським рейтингам, запропонованим соціологами? Тимошенко дійсно має близько 20%, а Зеленський — 7%?\n— Розумієте, всі рейтинги, які створюють соціологічні служби, не показують нічого реального, що може відбутися, скажімо, у останньому місяці перед голосуванням, або на самих виборах. Чому? Бо ще чотири місяці назад біля 60% громадян не хотіли брати участь у волевиявленні взагалі, або не бачили реального кандидата. Тобто, існуючі рейтинги лише розбивають по відсоткам і цифрам вподобання 25% - 30% громадян, які вже визначилися і точно підуть голосувати. Але вони абсолютно не показують реальної картини та справжніх симпатій українців. Вони відображають лише позицію невеликої частини суспільства. Більшість громадян, ще не вирішила, кому віддасть свій голос і не сприймає жодного з так званих кандидатів. Якщо зробити реальне дослідження, а не ходити лише по центральних вулицях, скажімо, Києва, Дніпра і Одеси, то його результати будуть зовсім іншими. Тому, я б назвав існуючі рейтинги зомбуванням. Людям нав’язують, до кого треба придивитися, бо він нібито має шанси. Такі рейтинги — маніпуляція свідомістю та навіювання результатів, які хочуть досягнути політики, а не реперзентування справжніх суспільних уподобань.\n— Якщо рейтинги — це маніпуляція, то чи можуть соціологи малювати різні цифри кандидатам, в залежності від того, хто замовник опитування?\n— Ні, наші соціологи діють набагато кваліфікованіше. Вони не малюють цифри в тупу. Це робитимуть на виборчих дільницях. Їх голови ховатимуть справжні протоколи, а по дорозі до окружної виборчої комісії писатимуть липові, щоб потім їх здати. Саме вони малюватимуть цифри, бо їм за це платитимуть. Соціологи діють по-іншому. Вони приблизно знають, де в яких регіонах, у яких містах та на яких вулицях мешкають люди з відповідними настроями. Коли соціологи проводять опитування, вони залучають потрібні соціальні групи.\n— Тобто соціологи моделюють результати своїх досліджень?\n— Так. І це не є реальним зрізом настроїв і точок зору громадян. Це — моделювання, яке, у свою чергу, є грамотною підтасовкою. Бо, наприклад, якщо прогулятися пагорбами Києва, де живе відповідний соціальний зріз, і походити Троєщиною та поставити людям одні і ті ж самі питання, то відповіді їх кардинально відрізнятимуться. Але всі ці громадяни — мешканці Києва. Тому, залежно від району міста та області, де проводилося опитування, можна отримати потрібний замовнику результат.\n— Продовжуючи тему виборів, скажіть будь ласка, де взяти українцям нового кандидата?\n— Його може дати тільки активна частина громадянського суспільства. Для цього воно має консолідуватися в єдиному плані порядку дій. Ми також не повинні робити те, що розділяє громадянське суспільство. Тобто, ми зараз не маємо обирати одного з кандидатів, які вже заявили про свою участь у виборах. Це тільки розділить нас на багато частин. А щоб отримати сильного кандидата, треба навчитися діяти послідовно. У якості аналогії наведу процедуру працевлаштування певного менеджера. Для початку, роботодавець має подумати, яку роботу повинен виконувати його працівник: будувати хату, орати поле, чи, можливо, управляти великою фірмою. До речі, Україна як держава є величезним підприємством: багатоплановим і різнофакторним. Крім економіки, воно має культуру, освіту, охорону здоров’я та інші галузі.\nДля того, щоб знати який нам потрібен зараз президент, ми маємо визначити найважливіші проблеми, що він повинен розв’язати. Тобто, поставити йому завдання. Від їх специфіки залежать кваліфікаційні вимоги до кандидата. Якщо основний удар спрямований на бойові дії і перемогу над агресором, ми маємо обрати людину, здану вести війну. Війну не тільки фізичну, але й економічну і інформаційну, бо ворог воює на всіх фронтах. Коли ми ставимо завдання вирішити питання стабілізації економіки і порятунку від вимирання зубожілого населення, то нам потрібен фахівець, здатний за пару років розв’язати ці проблеми. Тобто, персоналія кандидата у президенти залежить від переліку найважливіших завдань, які має розв’язати Україна. Вони дозволяють визначити рівень, навики і вміння потрібного спеціаліст. Після цього, ми дивимося на фахівців, незаплямованих служінням олігархам і пишемо прізвища близько десяти осіб, здатних виконати таку роботу. З них ми оберемо основного кандидата і кількох запасних.\n— З кандидатами від народу також не все так просто. Візьмемо сотника Володимира Парасюка, в якому люди розчарувалися. Те ж саме стосується і козака Гаврилюка.\n— Що ви говорите? Це профанація!\n— Але ж їх подавали як кандидатів від народу.\n— Хто? Олігархи? Козак Гаврилюк нічого не розуміє у законопроектах, за які голосує. Це профанація! Ми більше не повинні допустити у наступну Верховну Раду нічого подібного. Таких людей навіть до списків включати не можна, не те, що просувати, чи лобіювати! Кандидат у президенти має бути фаховою людиною. Управлінцем за натурою, здатним переламати ситуацію і побудувати нову систему. Який сотник? Який козак? Про що ви говорите? Кандидатом від народу має стати кваліфікований патріотичний фахівець, за яким люди зможуть піти, щоб поламати систему. Тільки тоді станеться те, що має бути.\nкандидат фахівець Віктор Жердицький\nЩиро про політику від патріота Сергія Ніжинського\nЧи розуміють кандидати у Президенти України як розв’язати кримське питання?\nПраймеріз 2019 з Андрієм Новаком


Користь морської капусти — незаперечний і давно доведений наукою факт. В першу чергу це пов’язано з тим, що ця бура водорість містить такі цінні для людини речовини як вітаміни і полісахариди, а також цілий спектр мінеральних корисних для нас мікроелементів. Помічено, що лише після п’ятиденного вживання цього продукту в ослабленого хворобою людини збільшується працездатність, з’являються сили і поліпшується самопочуття. Але ось питання «Що приготувати з морської капусти?» іноді приводить нас у глухий кут, адже практично в кожному кулінарному джерелі морська капуста використовується лише як інгредієнт всіляких салатів… А адже вона хороша і в перших стравах!\nІнгредієнти для приготування супу з морської капусти:\nбульйон курячий (овочевий) – 1,5 л\nморська капуста готова до вживання) – 250 г\nкуряче або перепелине яйце – 3 або 6 шт.\nсметана і зелень – за бажанням і смаком для подачі\nРецепт приготування супу з морської капусти:\nРецепт супу з морської капусти особливо сподобається тим, хто не любить довго возитися на кухні і тим, хто хоче на час утриматися від м’яса – не рахуючи використання яєць цей суп можна вважати повністю вегетаріанським. Каструлю з бульйоном поставити на плиту, а тим часом зайнятися підготовкою овочів і відварюванням яєць. Картопля очистити і нарізати середнім кубиком, яйця відварити круто.\nКоли бульйон закипить, відразу ж перекласти картоплю в киплячу підсолену воду.\nНа розігрітій сковороді обсмажити подрібнену ріпчасту цибулину.\nЧерез кілька хвилин додати до цибулі нарізати невеликими часточками моркву. Продовжувати пасерувати овочі разом на середньому вогні ще 5-7 хвилин, періодично помішуючи лопаткою.\nГотову до вживання морську капусту викласти на обробну дошку, нарізати довгі смуги ламінарії на невеликі відрізки довжиною 5-6 сантиметрів, щоб згодом суп було зручно їсти.\nКоли картопля буде майже готовий (через 15 хвилин), перекласти в бульйон пасеровані цибулю і моркву.\nВідразу ж додати в суп підготовлену морську капусту.\nВсипати в суп з морської капусти консервований зелений горошок, попередньо зливши з неї рідину.\nЗаздалегідь відварені яйця подрібнити, додати в суп, залишаючи 1-2 яйця цілими для того, щоб розкласти в кожну тарілку по половинці. Тепер суп можна остаточно посолити і поперчити за смаком, довести до кипіння і вимкнути.\nНакрити кришкою, дати супу настоятися 10-15 хвилин. Потім можна розливати по тарілках.\nПри подачі покласти в суп з морської капусти половинку яйця, сметану і подрібнену зелень.\nГарбузовий суп — Покроковий рецепт з фото\nПри одному погляді на ароматну і яскраву гарбузову м'якоть вже піднімається ...\nУрізноманітніть палітру перших страв таким чудовим і смачним фасолевым супом з ...


Індійську криптобіржу WazirX запідозрили у відмиванні грошей — Мінфін\n14 червня 2021, 8:54 Читать на русском\nІндійську криптобіржу WazirX запідозрили у відмиванні грошей\nІндійська криптовалютна біржа WazirX стала фігурантом розслідування Управління правозастосування Індії (ED). Майданчик перевіряють на предмет порушень Закону Індії про іноземну валюту (FEMA). Про це пише РБК.\nЗа інформацією видання Times of India, відомство виявило підозрілі трансакції при перевірці на предмет відмивання грошей незаконних онлайн-додатків для ставок, що належать громадянам Китаю.\nПідозрювані намагалися відмити доходи від злочинної діяльності на суму $7,8 млн, конвертуючи депозити в рупіях в стейблкоїн Tether (USDT). Потім вони переказували стейблкоїни на гаманці Binance, стверджує Управління правозастосування Індії.\nЧитайте також: Засновник біржі Binance: Регулятори не зможуть знищити біткоїн\n«Користувачі WazirX через пул-аккаунт отримали криптовалюту на $120,4 млн з рахунків Binance і переказали цифрові монети на суму $ 191,6 мільйонів на рахунки Binance. Жодна з цих трансакцій недоступна в блокчейні для аудиту або розслідування», — йдеться в звіті.\nДиректор WazirX Нішал Шетті прокоментував розслідування проти криптобіржі в Twitter. Він написав, що майданчик виконує вимоги щодо ідентифікації клієнтів (KYC) і боротьби з відмиванням грошей (AML). WazirX завжди надає інформацію правоохоронним органам, додав Шетті.\nУ 2019 індійський майданчик WazirX придбала найбільша криптобіржа в світі Binance.\nУ травні 2021 року стало відомо, що Мін'юст і Податкове управління США почали розслідування відносно Binance. Криптобіржу перевіряють на предмет порушень в сфері протидії відмиванню грошей і податкового законодавства. Поки проти майданчика не висувалося жодних звинувачень.\n10 червня The Block повідомив, що дружній до криптовалюти американський банк Silvergate розірвав співпрацю з Binance. Тепер користувачі криптобіржі не зможуть знімати і переказувати долари США через Silvergate.\n14 червня 2021, 9:10\nНовина так собі. Тут Маск вже знову хоче продавати Теслу за біткойни. Певно відкупився в районі 30 тисяч. Ця новина має набагато більший вплив на курс.\n14 червня 2021, 10:00\nНа те схоже. значить, йдемо на 70−80\n14 червня 2021, 11:08\nТак их и создавали Мошенники для етого


Група крові і діабет: кому найбільше загрожує розвиток захворювання - Today.ua\nГоловна Здоров'я Група крові і діабет: кому найбільше загрожує розвиток захворювання\nГрупа крові може впливати на схильність людини до певних захворювань та на стан здоров'я в цілому. Зокрема, за групою крові можна визначити схильність людини до розвитку діабету.\nМедики стверджують, що жінки з другою, третьою та четвертою групами крові більше схильні до розвитку діабету другого типу, ніж представниці з першою групою крові. Відповідне дослідження провели фахівці з Центру досліджень в області епідеміології та здоров'я населення у Франції.\nПроаналізувавши дані понад 80 тисяч француженок, вчені дійшли висновку, що в порівнянні з жінками з першою групою крові представниці прекрасної статі з другою групою групою були на 10% більше схильні до розвитку діабету. У тих, хто мав третю групу крові, такий ризик становив 21%. У четвертої групи ризик підвищувався на 17%.\nКрім того, у жінок з третьою групою крові і позитивним резус-фактором ризик розвитку цукрового діабету був підвищений на цілих 35% в порівнянні з першою групою та негативним резус-фактором.\nНагадаємо, раніше ми розповіли, власники якої групи крові найбільше схильні до онкологічних захворювань.


Кіркоров і ко зганьбилися із гімном ЧС-2018 з футболу (ВІДЕО) – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Шоу-бізнес / Кіркоров і ко зганьбилися із гімном ЧС-2018 з футболу (ВІДЕО)\nКіркоров і ко зганьбилися із гімном ЧС-2018 з футболу (ВІДЕО)\nУ Сочі відбулися зйомки кліпу на гімн до футбольного чемпіонату світу 2018 року.\nУ записі взяли участь зірки російського шоу-бізу на чолі з Філіпом Кіркоровим, повідомляє 24tv.ua.\nВідео було зняте на стадіоні “Фішт”. Автором тексту пісні став олігарх і один з найбагатших російських мільйонерів за версією Forbes Михайло Гуцерієв.\nУтім, навіть росіяни не зацінили патріотичного тексту пісні і висміяли оспівування “величі і могутності Росії”: “Це гімн ЧС чи гімн збірної Росії? Що відбувається взагалі?”, “Цей треш продовження “Блакитного вогника” і програми Малишевої”, “Деградація в музики, деградація в футболі, а що ще треба для повного щастя?”, обурюються користувачі.\nЦікаво, що поки Філіп Кіркоров з колегами щосили знімає кліп на гімн і розповідає в інтерв’ю, як пісня буде мотивувати російських футболістів, в оргкомітеті підготовки до чемпіонату світу “Росія-2018” про це нічого не знають.\n“Якби йшлося про офіційний гімн чемпіонату світу, то про це, як мінімум, треба було довести до відома ФІФА, а я впевнений, що і вони (ФІФА) нічого про це не знають”, – заявили представники організації.\nЧитайте також: ГОЛОС КРАЇНИ 7: ДІВЧИНА З БАНДУРОЮ РОЗЧУЛИЛА СЕРГІЯ БАБКІНА ВИКОНАННЯМ ПІСНІ СКРЯБІНА (ВІДЕО)


«Моральна пам’ять людства»\nВдячність як підґрунтя для здоров’я людини й успіху цілої нації\n11 січня відзначають Всесвітній день «дякую». І це не тільки чудовий привід для того, аби висловити свою вдячність, а й можливість переосмислити роль цього почуття у нашому житті. Адже, як зазначає один з провідних дослідників цієї теми, професор психології Каліфорнійського університету Роберт Еммонс, часто ми недооцінюємо роль вдячності, зосереджуючи свою увагу на інших аспектах, наприклад, пошуках щастя чи успіху. Проте, переконаний дослідник, саме вдячність є ключем до позитивних змін у нашому житті. У своєму есе «Заплати іншому» (Pay it Forward), дослідник наголошує на двох (хоч їх, ясна річ, існує більше) істотних перевагах вдячності, цінність яких зросла в десятки разів в нинішніх умовах.\nПо-перше, вдячність посилює соціальні зв’язки. Ми не тільки даруємо іншим мотивацію продовжувати свої добрі вчинки, а й себе рятуємо від пастки індивідуалізму (коли здається, що все, що ми маємо, це тільки наша заслуга; як наслідок, нівелюється внесок інших людей, які зіграли важливу роль у нашому житті).\nПо-друге, вдячність, доводить Роберт Еммонс, збільшує почуття власної цінності. Коли ми перестаємо сприймати добре ставлення чи допомогу інших як належне, ми починаємо більше усвідомлювати й цінувати те, що хтось бажає нам добра (підтримуючи словами чи допомагаючи справами). І ми відчуваємо, що нас люблять і про нас турбуються.\nБільш того, Роберт Еммонс також наводить слова відомого соціолога Георга Зіммеля, який стверджує, що вдячність — це «моральна пам’ять людства», і якби раптом кожна вдячна дія зникла, суспільство розкришилося б.\nТож вдячність — це феномен, який важливий на багатьох рівнях: не тільки на індивідуальному, а й, наприклад, державному. Адже є багато людей, зокрема, іноземців, яким Україна може і має подякувати. Коли ми читаємо історію Фрітьйофа Нансена, який рятував українців від голоду, Ланселота Лоутона, який казав, що Україна має бути з Європою, Йоганна-Христіана Енгеля, який написав першу наукову працю з історії України (що визнавав ще Грушевський), то ми розуміємо, що навіть у найтяжчі часи, коли була інформаційна блокада, все одно були люди, котрі були з нами. А отже, вдячність — пам’ять, яка додає нам сил.\n«День», який відомий стратегічними задумами, не міг оминути цю тему — тож ще в 2019 році з’явилася книга «День вдячності», у якій ідеться і про вищезгадані постаті. «Звісно, кожного року книга видається невипадково. Це частина стратегії газети «День» з перенавчання нашого суспільства. Бо ми ще досі живемо в тому, що було вироблено за нас і ще в минулій системі координат. Тому «День вдячності» – це більше, ніж книга, але, звісно, менше, ніж енциклопедія. Мені хотілося, щоб ця новинка «Дня» стала першим кроком у напрямі великого руху подяки. Бо ми не зовсім добре собі уявляємо, скільки приємного і важливого чекає нас на шляху «розкопок» – кого ж нам вшановувати і кому найбільше дякувати, – поділилася Лариса ІВШИНА, головна редакторка газети «День», авторка задуму книги під час презентації видання у Львові. – Я вважаю, що невдячність – це найгірша рабська риса. Це говорить про наш стан, наскільки глибоко ми думаємо, відчуваємо. Історія Скоропадського – найбільш виразний приклад довгої невдячності української історії. Чому ті, хто створює державу, у нас забуті? А ті, хто її, може, з кращих намірів, але розвалили – згадуються? Я переконана, що сума невдячностей є запорукою неуспішності країни. Згадаймо вражаючий приклад Феофана Прокоповича щодо свого патрона, учителя Івана Мазепи. Це випадок локальної невдячності, який розвернув нашу історію. І я знаю такі приклади з 90-х років. Чи це лікується? Думаю, так: завдяки правдивим знанням, культивуванням чесної пам’яті і обов’язково діям».\nУ Всесвітній день «дякую» «День» також прагне подякувати усім українцям, які підтримують нашу газету, і ексклюзивно надає можливість прочитати передмову Лариси Івшиної до книги «День вдячності».\nДрузі, зараз я Вам поставлю дуже важливе запитання. З чим Ви зустрічалися у своєму житті частіше – з невдячністю чи вдячністю?\nКоли я проводила своє невеличке контент-опитування, всі мої знайомі, друзі сказали, замислившись, що дуже часто їм доводилося зустрічатися з невдячністю, і її все-таки, більше. А чому?\nЦя книга народилася з тривалих внутрішніх пошуків відповіді на це запитання.\nКожен з нас може пригадати приклади невдячності, які вплинули на наше життя, – це особиста справа. Але чи мають вони значення для української історії?\nЯ вважаю, що сума «локальних невдячностей» є однією з основних причин спільної неуспішності. Тобто не тільки ворожа агресія, негативна селекція, але є ще щось, що заважає нам досягти успіху.\nБувають і окремі випадки невдячності, які, потрапляючи в колесо історії, збивають його з того шляху, яким треба рухатися. Це епізоди нашої минувшини, коли локальне має вирішальне значення для глобального. Прикладом цього є, може, не для всіх відомий, але надзвичайно повчальний для українців сюжет Феофана Прокоповича й Івана Мазепи.\nМи можемо відповідально твердити, що своєю кар'єрою в духовному світі Феофан Прокопович був зобов'язаний гетьману Мазепі. Справді, ким був 23-річний Феофан, який 1704 року повернувся в Україну після подорожі до Європи? Це Мазепа влаштував його у віці 25 років професором, а потім префектом Києво-Могилянської академії.\nЗнаючи, що цар, який давно вже збирався позбавити Гетьманщину будь-яких залишків автономії, готовий здійснити свої наміри, Мазепа зрозумів, що єдиний вихід – укласти військово-політичний союз зі Швецією, чиї війська якраз прямували в Україну. Гетьман зважився. У листі 1720 року, написаному Пилипом Орликом, який був безпосереднім свідком виступу Мазепи перед соратниками, до Стефана Яворського, слова гетьмана відтворюються так: «Перед Всезнаючим Богом протестуюся і на тому присягаю, що я не для приватної моєї користі, не для вищих гонорів… але для вас усіх під владою і регіментом моїм зостаючих… для спільного добра матері моєї Вітчизни сердешної України… хочу так з допомогою Божою чинити, щоб Ви з дружинами й дітьми, і Вітчизна з Військом Запорозьким як від московської, так і від шведської навали не загинули».\nДля людей, близьких до Мазепи, настав час особистого вибору – з ким вони: з тираном чи гетьманом. За свідченням Миколи Костомарова, Прокопович був украй чутливий до зміни політичної кон’юнктури. «Вдячний учень» не просто перейшов на бік Петра І, він став ініціатором анафеми Мазепі й ідеологом самодержавства (яке потім завдало нищівного удару по основі політичної організації України – Гетьманату). Саме Прокопович був організатором «церковного міністерства», внаслідок чого цар підпорядкував православну церкву собі. А посада патріарха була скасована аж до 1917 року.\nВражаючий приклад віроломства Прокоповича часто мають на увазі, коли кажуть, що українці побудували Російську імперію. Цей «тренд» усе ще дається взнаки. Є і сьогодні кандидати у «феофани прокоповичі»…\nНаслідки такої локальної зради-невдячності стали глобальними й тривали понад 300 років. Увесь цей час Москва жорстоко переслідувала пам’ять про Мазепу.\nА пам’ять і вдячність дуже тісно пов’язані, вони одна без одної не існують. Без пам’яті немає вдячності, а без вдячності немає історичної пам’яті. Для нас у «Дні» це дуже важливо.\nМайже 400 років тому, 1620-го, перші англійці-переселенці висадилися на території теперішнього штату Вірджинія і, попри морози, брак харчів, вороже ставлення індіанців, дивом залишилися живими. Ця сторінка історії закарбувалася у святі – Дні подяки, що відзначається в останні вихідні листопада й досі є одним із найважливіших у США. Американці дякують, по-перше, Богу, по-друге, своїм предкам, які проявили солідарність й взаємодопомогу, й, нарешті, одне одному – своїй сім’ї, колегам – за толерантність, доброту й розуміння.\nМи, творці цієї книги, «висадилися» на простір почасти зруйнований, насичений інфантильністю. І в цьому є певна складність. Якщо Ізраїль будували ті, хто поїхав, щоб творити свою державу, то Україну мають будувати ті, хто залишаться, очистивши свідомість від застарілих догм. І тому нам потрібно було постійно розширювати розумний простір, підтримуючи гасла «Посіємо – зійде» та «Не втомлюйтеся нести світло».\nДжеймс Мейс, американський історик, директор комісії Конгресу США з питань голоду в Україні, чия доповідь стала справжнім вибухом, уперше відкривши світовому загалу очі на масштаби катастрофи, пережитої українцями, у своєму листі (2003 р.) до Оксани Пахльовської писав: «Ви думаєте, що вони нас почують, зрозуміють, що ми намагаємося сказати, і діятимуть по-іншому? Люди з грошима й владою в Україні не мають жодної культури або усвідомлення чогось, крім власних інтересів, а люди культури не мають ані грошей, ані влади. Певною мірою це відбувається скрізь і завжди, але справжня шкода, завдана цій країні (так само, як перерваний інтелектуальний розвиток, спричинений знищенням чи залякуванням інтелігенції у радянські часи), поставила її в особливо вразливе становище, таке, що зобов’язує нас, людей доброї волі, зробити все можливе».\nАвтори цієї книги не відірвані від реальності, ми прекрасно знаємо контекст. Але тим більше вважаємо за необхідне втілювати наш задум.\nУ своєму інтелектуальному проектуванні газета «День» переживала три різні етапи. Перший – це спроба політичного «квантового стрибка» у 1999 році, коли ми активно підтримували такий шлях, який би унеможливив створення олігархату, й кандидата в президенти, який, на наш погляд (а подальша історія це підтвердила), буде промоутером саме євроатлантичного шляху України. Коли це не вдалося, тоді на одній з редакційних нарад я сказала: «Тепер ми будемо займатися суспільством». Наслідком стала «Бібліотека газети «День» – понад 20 книг, які включають в себе усі вузлові питання, що стосуються історії нашого народу і можуть стати підставою для переосмислення давнього та новітнього минулого. Ми і самі вчилися, і намагалися формувати у читачів знання про себе – оскільки це основа для зміцнення ідентичності, на яку активно нападає наш ворог. Адже Україна на тому етапі була таємничою незнайомкою для багатьох співвітчизників і залишається такою, попри всі зусилля, що докладаються інтелектуалами, зокрема нашими авторами (перша книга серії – «Україна Incognita» – має вже дев’ять перевидань, що засвідчує невтамований інтерес людей до власної історії). Але просто знань недостатньо.\nЩо більше знаєш, то більше задумуєшся над тим, що було такого особливого в нашій історії, що в нас стільки разів були спроби створення держави й ми зазнавали невдачі. Так, ми живемо на геополітичному перехресті, і це точно той випадок, коли географія вплинула на історію. Але є ще щось. Що саме? Мені хотілося над цим подумати.\nОдразу після відвідання Японії я написала статтю «Ідентичність і модернізація». Вона для мене важлива, тому що я зрозуміла, що народи, які здаються нам цілком успішними, ставлять собі запитання: від чого псується національний характер? Це й стало третім пунктом нашої програми у «Дні» – модернізація спотвореного рабством, геноцидом національного характеру, якому потрібно повернутися на ті цивілізаційні рейки, що про них ми пишемо, постійно звертаючись до досвіду, надбаного ще до 1654 року. Ми маємо на увазі звернення до часів, коли створені «Руська правда» Ярослава (близько 1035–1060 рр.), «Повчання Володимира Мономаха» (1120 р.). Там закладені ті правила, які тільки згодом знайшли втілення у Великій хартії вольностей Британії (1215 р.). Окремо варто відзначити той колосальний вплив, яке мало утвердження на наших землях магдебурзького права впродовж XIV–XVI ст. Це наша спадщина.\n«Тоді що з національним характером не так?» – запитають наші співгромадяни. Ми говоримо про те, що основна проблема – це століття занепаду, за словами Євгена Маланюка, «ніч бездержавності». Вони не давали шансів сформуватися національній еліті, не культивували високі державницькі поривання. Ще Джавахарлал Неру говорив, що інтелігенція, яка вихована окупаційною владою, є ворогом власного народу.\nМаргарет Тетчер у червні 1990 року, за півтора місяці до ухвалення Декларації про державний суверенітет України, нагадала нам про це, сказавши: якщо ви обрали свій шлях незалежності, то йдіть ним; проте ви повинні пам’ятати про відповідальність за свої рішення, а це саме те, чого у вас так довго не було. Це означало, що віднині українці відповідатимуть за себе самостійно. Але є одна важлива обставина – до цього потрібно бути готовим. І це сказав інший британець – Редьярд Кіплінг.\nЗа роки колоніального стану українці втратили багато рис, котрі притаманні людині, яка виросла в цивілізованій системі координат. Кривизна національного характеру на якомусь етапі почала дуже різко проявлятися, тому що українці не тільки до Переяслава, а ще й до Мазепи, до кріпосного права – це були інші українці.\nНещодавно, оскільки видатна актриса театру ім. Івана Франка Наталія Сумська була гостею цьогорічної Літньої школи журналістики, я вирішила сходити на «Кайдашеву сім’ю» за її участі. І несподівано для себе зрозуміла, що на сцені зовсім не водевіль, я відчула там елементи тяжкої драми, коли народ не жив, а виживав. Що є історія «Кайдашевої сім’ї»? Це історія вегетативного існування, де немає місця для розмов про вищі цінності, де порушена система координат, ієрархія, де діти не визнають авторитету батьків, де вони зайняті тільки тим, що намагаються розділити надбане, де не передаються в спадок цінності. Нічого не бачать, окрім скринь і землі, яку треба поділити. Повністю зруйновані людські стосунки – тому що не закріплюються животворні людські цінності, вдячність насамперед.\nТой, хто вихований у рабстві, переважно не має вищих цінностей. Тому цитата із щоденника Толстого, що «для раба нет великого человека, потому что у него свое представление о величине», у цьому контексті є дуже важливою. Саме таке «представление о величине» українцям системно насаджувалося…\nПригадала у зв’язку з цим думку, яку висловив Павло Скоропадський в умовах, коли Гетьманат хотіли повалити й він не відчував підтримки, на яку розраховував: «Що ви хочете від народу, вихованого театром?». Думаю, він мав на увазі малоросійський театр. Утім, що ще могло тоді, в умовах Емського указу, заборон на все українське (високе українське!), пробитися до людей? І ясно, що такий репертуар – водевілі, малоросійські комедії –спотворили смаки й бачення українцями самих себе. Звичайно, вже був класичний український театр Карпенка-Карого, Кропивницького, але трагедія в тому, що через цензурні заборони він, а тим більше театр Шекспіра чи Шиллера рідною мовою, не міг бути відомий більшості народу.\nДо слова, історія Гетьмана Скоропадського – це ще один приклад вражаючої невдячності, оскільки людина, яка власне створила Українську державу, так і не була пошанована нею. Навіть тепер, через сто років.\nГазета «День» привернула увагу суспільства до історії Гетьманату, проголосивши 2018-й роком Скоропадського, підготувавши й видавши книгу «Ave». Але ця тональність ще не підхоплена суспільством.\nХіба може бути стійкою система країни, у якій почесті віддаються не державникам, а тим, хто, може, не бажаючи того, все ж зруйнував тодішню нашу державу?\nКонкуренти, схоже, добре вчать нашу історію і знають українські слабкі місця. Тому й після розпаду СРСР Росія захотіла привласнити собі всі типи державності, а в Україні стимулювати всі прояви Руїни. У передмові до «Україна Incognita» у 2002 році я писала: таке відчуття, що в Україні постійно діюча «чорна рада», яка не дає піднятися справжній еліті.\nСимптоматично, що один з авторів нашої книги, глибокий вчений Юрій Терещенко на запитання «Де ж ваші послідовники, де школи? Що заважає їм сформуватися?» зі справжньою чесністю відповів: «Мені здається, що в нашому суспільстві є дуже впливові аморальні сили».\nЩо живить ці сили? Вважаю, що насамперед – олігархічна система, яка склалася в Україні у 90-ті роки ХХ ст.\n20 років тому вийшла книга Євгена Марчука «П’ять років української трагедії», яка певним чином пояснює, чому Україна збилася зі шляху, відтворюючи свою незалежність. Там є така теза: «Проголошення ідеї цивілізованого суспільного розвитку з використанням механізмів протилежної руйнівної дії. Це суть державної політики, що проводиться в Україні з 1994 року».\nОлігархат – це явище, яке ще потребує своїх дослідників, але саме він загальмував розвиток держави, виконуючи роль внутрішнього колонізатора в країні, яка щойно звільнилася від колонізації зовнішньої.\nТож маємо ситуацію, яку добре передає фото, що було на одній з наших фотовиставок і мало назву «Лісова пісня. Реквієм». На ньому зображено «місячний пейзаж» після старань бурштинокопачів на Волині. Щойно олігархат дав поштовх для розвитку давніх «законсервованих» вірусів – бо ж він не потребував кращих рис, ще більше заганяючи їх у підпілля, просуваючи, відтворюючи, навпаки, найгірше – вони почали руйнувати людину. А зруйнована людина руйнує навколо себе все.\nЩоб здійснити духовний трансфер для переходу зі стану, коли чекають всього від усіх інших, а допомогу сприймають як належне, нам потрібно усвідомити: невдячність – це найгірша рабська риса. Як застерігав апостол Павло: «Люди стали невдячні – отже, надійшли останні часи».\nКоли чую, як говорять про «державу в смартфоні», то пригадую той пародоксальний вислів, що ми настільки відстали, що тепер можемо випередити. Ця ідея може бути цілком плідною. Тільки головне питання-застереження: «Що ми повинні взяти з собою в «смартфон?». Це не має бути «тривожний рюкзачок», який поспіхом склали й кудись побігли. Треба наперед подумати, що нам знадобиться з ціннісної спадщини в майбутньому. Яку закріплену, інституціоналізовану пам’ять ми повинні взяти з собою?\nНе можна забувати і про «тверді копії». Бо цифрова інформація, хоч якою вважається прогресивною, з часом знецінюється. Манускрипти ж через тисячоліття дійшли до нас. «Тверду копію» держави з кордонами, елітою, повагою до армії, мовою треба зберегти. Так само як і консервативні цінності, що вціліли, показавши свою життєздатність, попри століття бездержавності й тиску.\nЩе варто взяти новонабуту рису – вдячність, а не прокльони попередникам. У нашому минулому є ті, кому потрібно дякувати. І особливо варто дякувати тим, хто в тяжкі часи простягнув нам руку.\n…Задум цієї книги в мене з’явився давно, але ще одним з поштовхів стала історія з Мері Робінсон – президентом Ірландії (1990–1997). Беручи інтерв’ю для «Радіо Свобода», журналістка Марія Щур запитала її, чому вона приділяє уваги давнім – півтора століття уже минуло! – подіям, коли голод в Ірландії відібрав життя у пів мільйона чи півтора мільйона ірландців із тодішнього восьмимільйонного населення й сотні тисяч ірландців стали емігрантами? Мері Робінсон відповіла: «Тому що я думаю, що пам’ять і розуміння травми і горя, що сталося в минулому, дуже важливе для сучасності, бо воно виростає з тих подій. Під час мого семилітнього президентства ми відзначали 150 річницю тих страшних трьох років голоду. Наш підхід був комплексний і масштабний. Кожна школа мала свій проект, кожна громада мала свої заходи. Я особисто відкривала багато пам’ятників в Ірландії, в Канаді, в Сполучених Штатах та Австралії саме тому, що пам’ять є такою важливою. Це частина нашої сумної історії – вона в нашій літературі, в наших піснях, у наших оповіданнях…\nТоді, навесні 1847 року, в штаті Оклахома американське індіанське плем’я Чокто відзначало свою сумну річницю – 10 років відтоді, як їх вигнали з рідної землі. Ми не знаємо, як до них дісталася вістка про те, що на далекому острові голодують люди, але вони дізналися, що третій рік поспіль у цих людей неврожай, і вони зрозуміли. Це плем’я зібрало 173 долари і послало їх на допомогу жертвам голоду в Ірландії. Ми знаємо це, бо британська вікторіанська адміністрація занотувала, що ці гроші прийшли і пішли на допомогу голодуючим. Тоді впродовж відзначення 150-ліття голоду я поїхала в Оклахому як президент Ірландії, зустрілася з племенем Чокто і подякувала їм від імені ірландського народу. Тепер я, мабуть, єдина жінка в історії – почесний вождь племені Чокто. Про шляхетні вчинки також потрібно пам’ятати».\nЗавжди кажуть, що провина не має часу давності. Вдячність, я думаю, теж. Для нас цей приклад дуже важливий, тому що за всієї відмінності історичних доль, у нас є подібні трагічні сторінки історії. Це дуже зближує і дає нам певний досвід – як можна виправити травми минулого.\nВодночас важливим є зауваження журналістки Марії Щур про те, що американські індіанці не мали можливості допомогти українцям, бо інформація про Голодомор не могла вийти за межі СРСР. Ось у цьому суттєва відмінність. Українські села були оточені загонами військових. Це було найбільше табу, яке не наважувалися порушувати навіть найсміливіші люди свого часу. Зокрема, і в Анни Ахматової – з її відомою поемою «Реквієм», де вона сміливо писала про 1937 рік і про шини чорних «марусь» серед ночі, які забирали людей, – ніхто не знайде жодного рядка про знищення селян України. Тим більшою повинна бути наша вдячність тим, хто ці слова знайшов, сказав.\nПоодинокі голоси прозвучали на захист України, яка переживала тоді найбільшу зі своїх катастроф. Тому що люди страждають від війн, стихійних лих та інших нещасть. Але тільки геноциди мають на меті зламати характер. Вплив геноциду поширюється не тільки на тих, хто фізично загинув і їхніх рідних, а й на тих, хто брав у цьому участь (бо не лише з Петербурга, Москви прийшли продзагони), хто відводив очі, щоб не бачити й навіть 70 років потому закривав вуха, щоб не чути, не співчувати й не пускати це знання у своє серце. Це проблема розділеного суспільства. Тут є та лінія розподілу, що пройшла ще з того часу, яку ніхто не фіксує, не хоче бачити: бо розділення насправді проходить не по Дніпру. Той факт, що досі хтось хоче поставити в Запоріжжі пам’ятник Сталіну, або те, що відбувається нині на Донбасі, – це і є відтерміновані наслідки геноциду, докази того, що геноцид на цих землях був, і передумова нового, який зараз здійснює Кремль.\nНам потрібно завжди усвідомлювати, що над українцями у ХХ ст. реально висіла загроза знищення. Це зафіксовано у страшному передбаченні італійського консула Серджіо Ґраденіґо, висловленому в дипломатичному донесенні Муссоліні, яке справдилося, на щастя, лише частково: «З цього я роблю висновок: теперішня катастрофа спричинить колонізацію України переважно російським населенням. Це змінить її етнографічну природу. Можливо, в дуже близькому майбутньому не доведеться більше говорити ні про Україну, ні про український народ, а отже не буде й української проблеми, оскільки Україна фактично стане частиною Росії» (Голод і українське питання // Листи з Харкова. Голод в Україні та на Північному Кавказі в повідомленнях італійських дипломатів. 1932-1933 роки /упор. Андреа Ґраціозі. – Х.: Фоліо, 2007).\nЦе було донесення дипломата, але наскільки ж вичерпно воно описувало те, чого прагнула Москва! Проте свій документ Ґраденіго надіслав закритою поштою: пробитися у відкритий простір було надзвичайно тяжко через інформаційну блокаду Москви. Скажімо, Казимир Малевич був чи не єдиним художником, у чиїй творчості відбився Голодомор. Тільки ж довгий час не здогадувалися, що зміни в його творчості зумовлені саме цією трагедією. Коли в 30-х роках на його полотнах селяни стали невагомими, без облич, рук, мистецтвознавці з різних країн не могли збагнути, чому так разюче змінилися селяни Малевича. І тільки тоді, коли відкрився український аспект Малевича, це стало зрозумілим.\nМоже, цей приклад дасть змогу нарешті усвідомити, що в країни тоді було дуже мало союзників. Порушити змову мовчання в той час могли тільки такі люди, перед сталевістю характеру яких повинен схилятися кожен. Лічені одиниці пробивалися крізь блокаду. Заради правди, істини, співчуття вони йшли напролом і говорили те, про що інші мовчали. Одним із таких сміливців, від кого чи не найперше інформація про Голод в Україні прозвучала у відкритому просторі на весь світ, є Гарет Джонс (який, нагадаємо, трагічно загинув після того, як порушив табуйовану тему про Голодомор – чи ж випадковою була його смерть?). Гарет Джонс приїхав у СРСР, побачив, що тут відбувається, дійшов до прем’єр-міністра Макдональда й написав правду в пресу.\nЦя лінія розподілу стала визначальною на століття наперед між сучасними «гаретами джонсами» (для яких правда – найцінніша) й «волтерами дюранті» (журналіст, який «описував події у СРСР, що насправді «відображали офіційні погляди радянського уряду»), котрі не бажають бачити російську агресію на Сході України й політику Кремля щодо України, яка системно реалізується. Тому історія Гарета Джонса – одна з ключових причин, чому ми мали видати цю книгу.\nМи повинні розуміти хто, де, у яких країнах був з нами. У Норвегії – Фрітьйоф Нансен (його ім’я дало назву цілому явищу – «нансенівський паспорт», завдяки якому мільйони людей врятувалися у ті темні часи), у Великобританії – Ланселот Лоутон, який ще 1935 року говорив, що миру в Європі не буде доти, поки «українська проблема не знайде належного вирішення». Тобто поки Україна не з’єднається з континентом. І драматизм цього моменту загострюється, коли представники королівського дому Британії, традиції якого ми щиро шануємо, анонсують своє «європейське турне» і починають його з Польщі. Отже, країни на схід від Польщі – це ще досі не Європа?\nЗвісно, процес української євроінтеграції дуже складний. Відповідальність за це лежить насамперед на наших політиках. Утім, є правда в тому, що деякі політичні кола Заходу за інерцією не хочуть бачити європейськості в Україні, а тому й Україну в ЄС. Тож тим більшим є наш обов’язок подякувати людям, які бачили Україну в Європі, навчали і пророчо застерігали. Зрозуміло, ми в Радянському Союзі не мали можливості їм подякувати. Але тепер зобов’язані.\nЯкби я була президентом, то поїхала б в Оклахому. Так, індіанські вожді не могли нам у 1933 році послати 173 долари, як ірландцям, але в 1990-ті, у часи відтворення української незалежності, вони послали нам видатну Людину. Вісім років Джеймс Мейс пропрацював у «Дні», і це для багатьох була революція світогляду. Для мене він був набагато ближчим, ніж більшість співвітчизників-журналістів. Я називаю його прихід в газету відкриттям «другого фронту» в боротьбі проти «нелікованого» сталінізму й табуйованих тем, надзвичайно важливих для України, серед яких Голодомор є визначальною.\nЩороку, коли настає четверта субота листопада, ми з тривогою вглядаємося у вікна навколо нас – чи стає більше свічок пам’яті. Нагадаємо, після того як Джеймсу Мейсу дали лише п’ять хвилин, щоб виступити з трибуни українського парламенту, він опублікував у «Дні» свою колонку «Свічка у вікні» (18 лютого 2003 року). Вона, як мені здається, повинна бути обов’язкова для вивчення у всіх школах і вишах України. У ній Джеймс Мейс писав: «Я ж хочу запропонувати лише акт національної пам’яті, доступний кожному: в національний день пам’яті жертв 1933-го (четвертої суботи листопада) визначити час, коли кожен громадянин цієї землі, де майже кожна родина втратила когось із близьких, запалить у своєму вікні свічку в пам’ять про померлих. Це було б гідною відповіддю на слова о. Олександра Биковця, який став священиком в Америці: «...Всі були готові на жертви, знали, що не сьогодні-завтра їх знищать, але їх турбувало передовсім: чи знатиме світ про це, чи світ щось скаже?.. І друга проблема — ще більш духовна: чи буде кому помолитися за всіх, хто загинув?». Навіть сім десятиліть опісля свічка, що мерехтить у вікні, видається мені гідною відповіддю».\nІ тут питання до сучасного українця: спромоглися ми на цю гідну відповідь?\nБез того, щоб знати, кому маємо бути вдячні, ми свою «систему координат» не виправимо. Тож почніть з того, що скажіть «дякую» саме тому, кому належить сказати. Не витрачайте свою вдячність без розбору – це дуже дорогоцінний дар. Навіть якщо цих людей уже немає з нами, скажіть: «Валеріє Новодворська, дякуємо вам за те, що ви казали: «Бережіть Україну, вона – надія людства»».\nЗвичайно, у нашій книзі далеко не повний перелік тих, чиї життєві долі ми маємо вивчати й пам’ятати, але це перші кроки й напрям. Книга складається з трьох частин. Перша – про події, постаті, ідеї. Про людей, які бачили Україну на карті світу, допомагали їй, розуміли її цінність. Це стосується дуже маловідомих сторінок української історії. Наприклад, Великих князів Литовських, Капетингів – королів Франції, італійських та французьких мандрівників-друзів України. Ми прагнемо повернути сприйняття України й української історії у світі. Здавалося б, де Кромвель, Французька революція, а де Україна? Але цей зв’язок був повсякчас. Усвідомлення його – також гарні ліки проти провінційності й меншовартості, від чого нас застерігав Юрій Шевельов у знаменитій статті «Москва, Маросєйка». А друга та третя частини – про постаті, які приходили нам на допомогу в найскрутніші часи, вже ближчі до наших днів.\nМи показуємо, де є «артезіанські свердловини», з яких можна взяти реально чисту воду, яку не засмітили всі популістичні віяння, з їхніми «як-небудь і по-простому». Українці не раз були в тяжких обставинах, і коли люди, не маючи з нами навіть кровної спорідненості, відчували потребу простягнути руку підтримки, наш обов’язок бути здатними подякувати. Навіть якщо це здається не таким суттєвим зараз.\nЦе важливо не тільки для пам’яті цих людей: Вільгельма Габсбурга (Василя Вишиваного), який міг би бути нашим королем; Єжи Ґедройця, який навчав поляків зосереджуватися на собі й полишати мрії про Львів; Івана Павла II – Папи Римського, який надихав українців у Києві та Львові гаслом «Не бійтеся»; Джона Маккейна, який з усіх публічних майданчиків закликав підтримати українців не лише словом, а й зброєю… Але більшою мірою вдячність важлива для нас. Вдячність – це могутній вітамін росту нації.\n…Для мене прикладом вдячності є моя мама. На кожен порух добра від людей вона прагнула відповісти незмірно більшим добром. Завжди. Вона нічого і нікого не залишала без віддяки. Як на мене, вміти бути вдячним – це прокладати рятівну стежку між Сциллами і Харибдами в нашому житті, щоб вийти до того стану, коли ти відчуваєш, що твориш радість і можеш бути щасливим. Ось те мамине, сказане вранці: «Діти, вставайте, погляньте, який сьогодні гарний день!» – це відкриття дверей в інший світ, де ти завжди дуже багатий.\nМені видався так само співзвучним вислів сучасного українського філософа, автора «Дня» Андрія Баумейстера, який сказав: «Лише той, хто вміє дякувати, внутрішньо спокійний. У його душі панує мир. Він радіє таланту іншого, приймає слова і вчинки іншого як незаслужений дар. Такими ж дарами для нього є дерева і квіти, хмари в небі, кіт, що гріється на сонці, шерех листя, запах скошеної трави і багато іншого, що пропонує нам світ щоденно і щомиті. Безцінним даром для нього є любов іншої людини. Як великий дар він приймає життя… Тільки вдячна людина по-справжньому щаслива. Тому так важливо вчитися бути вдячним…».\nСлово «дякую» – це лише необхідний мінімум. Але ще більш цінною є вдячність як дія. Кожен може запитати себе: «Що я можу зробити, щоб виявити свою вдячність?». Придумали? І зробіть це – не приховуйте свої найкращі риси \nПрошу вважати цей «концептуальний смайлик» теплою, щирою вдячністю тим, хто всі ці роки супроводжує творчий процес «Дня» не тільки участю, добрим словом, а й діє згідно з заповітом великого мецената Євгена Чикаленка, який казав: «Мало любити Україну до глибини душі, треба любити її й до глибини кишені».\nЛариса ІВШИНА (ЖАЛОВАГА)\n20 серпня 2019 року


Насіння редиски купити поштою в Україні, ціни оптом та в роздріб ᐈ Інтернет-магазин насіння Урожай\nНасіння редиски Джолі 3г (Clause Франція)\nНасіння редиски Ронділ 3г\nНасіння редиски Сора 20г (Коуел Нідерланди)\nНасіння редиски Французський сніданок 10г Садиба центр (Clause Франція)\nНасіння редиски Французський сніданок 3г Садиба центр (Clause Франція)\nСемена редиса Селеста F1 2г (Enza Zaden Нидерланды)\nНасіння редиски Джолі 10г (Clause Франція)\nНасіння редиски Джолі 20г (Clause Франція)\nПоради щодо вибору найкращого насіння редису в інтернет-магазинах\nРедис - один з перших весняних овочів. Його вирощування не забирає багато часу та зусиль. Найголовніший етап - вибрати насіння.\nЗважте на термін дозрівання сортів редису. За цим критерієм виділяють: дуже ранні, ранні, середньоранні, середні та пізні сорти. Згідно з особливостями сорту, середня вага коренеплоду редису може змінюватись від 25 г до 1 кг. Вирощувати редис можна як у відкритому, так і у закритому, тобто тепличному, типах ґрунту. Крім високоврожайних сортів, ви можете купити гібриди редису. Вони пристосовані до хвороб та змін температур.\nРедис, знову ж таки залежно від особливостей сорту може мати циліндричну, конічну, округлу та округло-циліндричну форму. Забарвлення плодів може варіюватись. Існують сорти з однотонним забарвленням, наприклад червоним або білим. Водночас зустрічаються червоні плоди з білим кінчиком. Вибір лише за вами!\nІнтернет-магазин насіння «Урожай» - ваш надійний партнер. Ми продаємо насіння гуртом і в роздріб. Постачальники з Голландії, України та Польщі гарантують високу якість насіння.\nЗамовлення відправляється поштою по всій Україні. Спішіть замовити насіння за допомогою зручного каталогу. Низькі ціни не залишать байдужим нікого.\nСкористайтесь перевагами онлайн-сервісу гіпермаркету насіння «Урожай»\nЯк виростити редис з насіння\nРедис – овоч не вибагливий, але дуже смачний. Ви повинні обов’язково спробувати виростити таку красу на своєму городі.\nЦей овоч один з тих, що дозрівають дуже рано. Редис не вибагливий до температури, може проростати вже при +3̊ -+4̊. Щодо ґрунтів, то для вирощування підходять піщані ґрунти з достатнім запасом органічних речовин. Варто уникати кислих, ризикуєте втратити майбутній врожай.\nПриділіть достатньо уваги вибору насіння. Дбайливий городник і фермер знає, що краще насіння купують в інтернет-магазині «Урожай». Сіяти насіння редиски на відкритий ґрунт можна від ранньої весни, до середини літа, оскільки овоч швидко дозріває.\nНайкращі сорти редиски\nСорти редиски відрізняються:\nДля того, щоб вибрати вдалий сорт, варто проаналізувати всі характеристики та ознайомитись з відгуками.\nНайпоширенішими сортами редису є:\nФранцузький сніданок та інші.\nРедиска – яскравий смак та колір\nКожен уявляє весну і свіжість, коли чує слово редиска. Весняний салат неможливо уявити без цього овоча. Яскраві відтінки фіолетового, рожевого та червоного чудово гармонують із зеленню та іншими соковитими овочами.\nКулінарія широко використовує неповторний смак та колір редиски. З її використанням готують різноманітні легкі салати та вишукані страви високої кухні. Терпкий, злегка гіркуватий смак припав до душі людям в цілому світі. Коренеплоди редиски багаті вітамінами та корисними мінералами. В її складі вітаміни В1, В2 та В5. Овоч насичений кальцієм, калієм, залізом і магнієм. Редиска корисна для зубів і ясен, кісток і кровоносних судин.\nСалати з редиски не дарма називають легкими. Дівчатка, якщо слідкуєте за своєю фігурою, повинні обов’язково включити її в свій раціон. Такого низькокалорійного овоча важко знайти. Редис має калорійність всього 19 ккал на 100 г продукту.\nВи ще сумніваєтесь, вирощувати редиску чи ні? Не сумнівайтесь, а дійте.


У Сокальському районі тривають заходи для молоді з патріотичного виховання, профорієнтаційних і неформальної освіти - Голос Сокальщини - новини Сокаля, Червонограда\nГоловна/Про освіту/У Сокальському районі тривають заходи для молоді з патріотичного виховання, профорієнтаційних і неформальної освіти\nУ Сокальському районі тривають заходи для молоді з патріотичного виховання, профорієнтаційних і неформальної освіти\nІз 2018 року згідно розпорядження очільника Львівської ОДА, Відділ молоді та спорту Сокальської райдержадміністрації проводить низку заходів для молоді з патріотичного виховання, профорієнтаційних і неформальної освіти. Про це радіо «Сокаль» розповідає головний спеціаліст Відділу молоді та спорту Сокальської РДА Андрій Мандрик.\nЗустрічі із неформальної освіти відбуваються спільно з працівниками поліції, службою у справах дітей та іншими службами, вони проходять по різних навчальних закладах району. На них спілкуються на різні теми.\nПрофорієнтаційні заходи Відділ молоді та спорту організовує для старшокласників у різних підприємствах, аби діти могли на яву побачити як працює та чи інша організація. Візит на виробництво дає можливість їм розширити кругозір у професійному самовизначенні та не помилитись з вибором професії – переконані працівники відділу молоді та спорту. Як ще зрозуміти хто ти є і яке місце колись займеш у суспільстві? Долучаються до таких заходів і фахівці сокальської районної філії обласного центру зайнятості – розповідає головний спеціаліст відділу Андрій Мандрик. Зокрема, днями відбувся візит у РР та РДА, про який ми щойно розповідали, а ще перед цим десятикласники Закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст. Сокальського ліцею № 1 імені Олега Романіва ознайомилися з професією рятувальника. Вони побували на екскурсії у Сокальському пожежно-рятувальному секторі. Рятувальники ознайомили дітей з пожежною технікою, засобами, які використовують при пожежогасінні та рятувальних заходах. Школярі поміряли форму, в якій пожежники виїжджають на виклики, дізнались, в яких навчальних закладах, здобувається ця професія і які вступні іспити необхідно для цього складати.\nЗаходи ж патріотичного виховання в основному проводяться військової тематики разом із Сокальським районним військовим комісаріатом. Спільними зусиллями вони розповідають дітям про події на Сході.\nПоєднують і профорієнтаційні заходи разом із патріотичними. Зокрема, захід на тему «Підвищення престижу військових професій» організували у Поторицькій та Волицькій школах. Представник Сокальського військового комісаріату офіцер мобілізаційного відділу молодший лейтенант Сергій Зеленюк, учасник бойових дій на Сході України у складі 90 батальйону розповів учням про престижність військової професії. Діти почули все про цю професію, дізналися про військові вузи, по фотографувалися зі зброєю.\nВодночас, з ініціативи головного спеціаліста Відділу молоді та спорту Сокальської РДА Андрія Мандрика з часу захоплення українських моряків у полон росіянами, у нашому районі проводиться флешмоб на їхню підтримку. Андрій Мандрик розповідає, що довго шукали військово-морський прапор України, в результаті знайшли і вже близько двох місяців їздять по всьому району й публічно висловлюють підтримку морякам. Днями цю естафету перейняли учні Волицької ЗШ I-III ст. від учнів Угнівської ЗШ I-III ст. та висловили свою солідарність і підтримку українським морякам. За словами Андрія Мандрика, діти дуже добре сприймають усі ці заходи, з радістю беруть в них участь, запитують різне, подекуди викликаючи сльози в дорослих.\nНа цьому Відділ молоді та спорту СРДА не зупинятиметься – стверджує Андрій Мандрик – вони продовжуватимуть проводити в районі заходи для молоді з патріотичного виховання, профорієнтаційні та заходи неформальної освіти.


Політика «За прем'єрське крісло боротимуться два кандидати: Яресько та Гройсман, - експерт». Останні новини на сайті «Новини світу»\nЗа прем'єрське крісло боротимуться два кандидати: Яресько та Гройсман, - експерт\nРуслан Бортник (директор Українського інституту аналізу та менеджменту політики) Андрій Золотарьов (керівник Центру "Третій сектор")\n«Заміна особистості не скасує всіх проблем в країні, в економіці, в суспільстві... Яценюк продемонстрував, яку політику він вів, і до яких наслідків це в кінцевому підсумку привело. Міняти необхідно не особистості, а саме політику», - таку думку висловив керівник Центру «Третій сектор» Андрій Золотарьов про можливі зміни у Верховній Раді.\nСпікер вважає, що на даний момент є два потенційних конкуренти, готових боротися за прем'єрське крісло: Яресько та Гройсман. «За Яресько зможуть знайти голоси. За Гройсмана - сумніваюся», - зазначає Золотарьов.\nДиректор Українського інституту аналізу та менеджменту політики Руслан Бортник вважає, що Арсеній Яценюк продемонстрував усьому українському народові, що він не збирається йти у відставку і буде «триматися» за своє крісло якомога довше. «Своїм виступом перед пам'ятником Шевченка Яценюк показав всьому суспільству, що йти у відставку він не збирається», - каже Бортник.\nГоворячи про можливість побачити пані Яресько на посаді прем'єр-міністра України, Руслан Бортник сказав наступне: «Я думаю, що уряд на чолі з Наталією Яресько буде найгіршим за всю історію України, навіть в порівнянні з урядом Яценюка. Це буде уряд, який не буде нікому підконтрольний». «Уряд технократів, іноземців - найгірший вибір», - додає Бортник.\nВ ході свого виступу політолог назвав найбільш ймовірних кандидатів на пост прем'єр-міністра України. Так, на думку Бортника, за прем'єрське крісло можуть поборотися наступні особи: Гройсман, Саакашвілі, Яресько, Турчинов, Тимошенко і Садовий. Експерт додав, що найбільш високі шанси має саме Володимир Гройсман. Бортник пояснює це тим, що на Банковій будуть вибирати найбільш збалансованого кандидата. Саме за цим критерієм Гройсман підходить більше всіх - він досить близький до президента України і має непогану репутацію в суспільстві, чим не можуть «похвалитися» інші кандидати.\nПідводячи підсумки, експерти сказали, що політична еліта все одно зробить найбільш комфортний для себе вибір - місце прем'єр-міністра займе «найбільш зручна, керована людина».\nНовину додав/додала: Иван Кудревич, 2016-03-09 15:46:16 | коментарі\nМикола Азаров запропонував парі Арсенію Яценюку...\nКолишній прем'єр-міністр України Микола Азаров запропонував парі чинному прем'єр-міністру України Арсенію Яценюку. За словами Азарова, він готовий зайняти місце Яценюка і протягом наступних двох років збільшити зарплати і пенсії настільки, наскільки їх зменшив діючий уряд, а також знизити тарифи настільки, наскільки їх підняли. «Повертаю країні стабільність, яку ти не зміг забезпечити. Гарантую Україні мир, який ти у неї забрав», - додав Микола Азаров. Також екс-прем'єр пропонує через 2 роки публічно оцінити результат. При цьому Азаров переконаний, що у виграші ..... Читати новину...\nУряд втратив довіру народу і Верховної Ради, - Павло Різанен...\nЯк заявив народний депутат України від фракції «БПП» Павло Різаненко, діючий уряд втратив довіру з боку народу і Верховної Ради. При цьому він вважає, що чинний прем'єр-міністр мав би усвідомити, що проблема не просто в його особистості, а у втраті довіри до всього Кабміну, без чого рух уперед неможливий. «Народ вже не дає мандат довіри уряду, якому не довіряє. Сьогоднішня криза перекидається з уряду вже на парламент. Якщо у народу була вимога відставити уряд і сформувати новий, а парламент цього не виконав, значить Верховна Рада також погана? Яценюку потр..... Читати новину...\nВідставка Яценюка повинна бути розглянута 15 березня, - Юлія...\nЛідер «Батьківщини» Юлія Тимошенко вважає, що питання відставки прем'єр-міністра Арсенія Яценюка слід розглянути на пленарному засіданні вже цього вівторка, 15 березня. «Треба першим ставити питання звільнення прем'єр-міністра з посади і далі звільняється весь уряд за Конституцією. Я вважаю, що це буде голосування честі, голосування захисту України», - підкреслила політик. На думку Тимошенко, результати голосування з даного питання продемонструють, чи є парламент таким, що підтримує людей, або ж він готовий продовжувати бути частиною корупційних обор..... Читати новину...\nГройсман - найбільш прохідна кандидатура на посаду прем'єра,...\nГлава правління Центру прикладних політичних досліджень «Пента» Володимир Фесенко в ході прес-конференції в Києві сказав, що на даний момент найбільш прохідною кандидатурою на посаду прем'єр-міністра України є Володимир Гройсман. Однак експерт додає, що і Гройсман має ряд мінусів, які згодом зможуть перешкодити йому зайняти прем'єрське крісло. Читайте: Яценюк озвучив три варіанти виходу з політичної кризи в Україні Володимир Фесенко вважає, що найбільшим мінусом Гройсмана є його причетність до правлячої партії - БПП. «Якщо західні партнери розцінюють Гройс..... Читати новину...\nВерховна Рада може зібратися 12 березня, - Віктор Чумак...\nЯк повідомив народний депутат України Віктор Чумак, з'явилася інформація про те, що позачергова сесія Верховної Ради може відбутися в цю суботу, 12 березня. Посилаючись на свої джерела, він розповів, що вже почали обдзвонювати фракційних депутатів з питанням про те, де вони, і чи зможуть бути присутніми на засіданні в суботу. На думку Віктора Чумака, така терміновість може бути пов'язана лише зі зміною прем'єр-міністра. При цьому він звернув увагу на те, що особа нового прем'єра зараз є однією з найбільш обговорюваних питань. Як зізнався Віктор Чумак, журналісти і у нь..... Читати новину...\n«Заміна особистості не скасує всіх проблем в країні, в економіці, в суспільстві... Яценюк продемонстрував, яку політику він вів, і до яких наслідків це в кінцевому підсумку привело. Міняти необхідно не особистості, а саме політику», - таку думку висловив керівник Центру «Третій сектор» Андрій Золотарьов про можливі зміни у Верховній Раді. Спікер вважає, що на даний момент є два потенційних конкуренти, готових боротися за прем'єрське крісло: Яресько та Гройсман. «За Яресько зможуть знайти голоси. За Гройсмана - сумніваюся», - зазначає Золотарьов. Директор Українського інституту аналізу та менеджменту політики Руслан Бортник вважає, що Арсеній Яценюк продемонстрував усьому українському народові, що він не збирається йти у відставку і буде «триматися» за своє крісло якомога довше. «Своїм виступом перед пам'ятником Шевченка Яценюк показав всьому суспільству, що йти у відставку він не збирається», - каже Бортник. Докладніше про новину читайте на - http://uaonline.com.ua/novyny_167297.html ......\nВідставка Яценюка повинна бути розглянута 15 березня, - Юлія Тимошенко\nЛідер «Батьківщини» Юлія Тимошенко вважає, що питання відставки прем'єр-міністра Арсенія Яценюка слід розглянути на пленарному засіданні вже цього вівторка, 15 березня. «Треба першим ставити питання звільнення прем'єр-міністра з посади і далі звільняється весь уряд за Конституцією. Я вважаю, що це буде голосування честі, голосування захисту України», - підкреслила політик. На думку Тимошенко, результати голосування з даного питання продемонструють, чи є парламент таким, що підтримує людей, або ж він готовий продовжувати бути частиною корупційних оборудок. Читайте: За прем'єрське крісло боротимуться два кандидати: Яресько та Гройсман, - експерт Фото: media.novostimira. Докладніше про новину читайте на - http://uaonline.com.ua/novyny_167447.html ......\nСеред кандидатів у прем'єрське крісло називають Яресько, Гройсмана та Клімкіна....\nЯценюк запевняє, що не тримається за прем’єрське крісло\nПрем’єр Арсеній Яценюк запевняє, що він не тримається за крісло, а жодних угод з олігархами у нього немає....\n«Регіоналам» покажуть кандидата на прем’єрське крісло у вівторок\nКандидатура прем’єр-міністра буде обговорюватися на засіданні фракції Партії регіонів....\nЯресько не цікавить крісло прем’єра\nМіністр фінансів Наталія Яресько заявила, що не буде складати свої обов’язки....\n"Батьківщина" також не претендуватиме на керівництво в Раді. ...\nПісля інциденту з Нуланд Яценюк не зможе розраховувати на підтримку США, - експерт\nОпублікована в Інтернеті телефонна розмова помічника керівника Держдепартаменту США Вікторії Нуланд з послом Джеффрі Пайєттом зірвала план Америки посадити у прем'єрське, а потім і в президентське крісло в Україні свою людину. Тепер США навряд чи наступлять на ті ж самі граблі, ризикнувши в черговий раз зробити ставку на Яценюка......\nПарламент обиратиме прем’єра з реальним планом дій, – народний депутат\nСьогодні вже щонайменше три особи, окрім чинного Прем’єр-міністра, претендують на крісло керівника уряду. Серед них міністр фінансів Наталія Яресько, спікер парламенту Володимир Гройсман та губернатор Одещини Міхеїл Саакашвілі. Позитивом є те, що реальних кандидатів є декілька, відтак депутати дійсно мають можливість обговорювати й впливати на вибір прем’єра....\nРада може розглянути відставку Яценюка. Онлайн-трансляція засідання\nІнтрига щодо кандидата на прем'єрське крісло залишається. ...


Як перепрошити телефон Philips? | Відповідь тут ;-)\nПерепрошивка телефону — процес не особливо трудомісткий, але все ж, і не надто простий. Не простий, бо дуже індивідуальний. Необхідні програми для перепрошивки визначаються не тільки маркою телефону, але навіть конкретною моделлю.\nЗвичайно, поєднати моделі однієї гілки найчастіше не складає труднощів, більше того, з цього навіть можна отримати певну користь, поставивши на одну модель додатковий софт інший, збільшивши кількість допустимих функцій. З іншого боку, розбіжність моделей може стати причиною поломки телефону, тому до цього питання слід підходити з усією відповідальністю.\nЯк перепрошити телефон? По-перше, телефони цієї марки, як і будь-які інші, відрізняються один від одного за параметрами системних конфігурацій, тому тут теж необхідно відштовхуватися, насамперед, від конкретної моделі.\nПерепрошивка телефону, особливо якщо мова йде не про ремонт, а про оновлення програмного забезпечення, не схвалюється, а тому не заохочується компанією-виробником апаратів мобільного зв’язку. Однак на специфічних форумах, присвячених конкретно цій марці, можна знайти список прошивок на абсолютно всі моделі телефонів philips, в тому числі і на самі нові.\nРозберемо конкретний приклад того, як препрошіть телефон philips. Як зразок візьмемо модель PhilipsXenium X 623. Викачуємо потрібний софт, запускаємо файл MultiPortFlashDownloadProject_Upgrade. exe, і у вікні програми тиснемо ImageFolder.\nПотім необхідно вибрати папку з прошивкою на ПК WOLLEC 36 _ 10 A_PMWY_PCB 01 _gprs_MT 6236 _S 00. X 623 _M 6236 A_ 1150 _ 01 _V 34 A_RU. bin, поміняти UART на USB у вікні порту, вибрати його і натиснути StartAll.\nВідключаємо апарат, виймаємо карти пам’яті і сім-карту, вставляємо USB, попередньо натиснувши зелену кнопку, яку можна відпустити тільки після того, як перепрошивка закінчиться.\n← Як зробити запрошення на Останній дзвінок?\nЯк оволодіти пікапом легко і невимушено? →


У Росії впевнені, що заберуть собі Крим, якщо захочуть | Українська правда\nУ Росії впевнені, що заберуть собі Крим, якщо захочуть\nСереда, 18 лютого 2009, 15:37\nДепутат Держдуми Росії, перший заступник голови комітету Держдуми зі справ СНД і зв'язків зі співвітчизниками Костянтин Затулін запевняє, що в Росії немає намірів анексувати Крим в України.\nПро це він повідомив під час відеомосту "Москва-Київ", передають Українські новини.\n"Я не бачу з боку Росії будь-якого офіційного або неофіційного серйозного плану або бажання забрати Крим в України", - сказав Затулін.\nЗа його словами, Росія хоче домогтися того, щоб влада України поводилася культурно щодо Криму.\nПри цьому Затулін зазначив, що Росія в змозі забрати Крим у України, якщо вона цього захоче.\n"Якщо уявити собі на момент, що Росія поставить собі за мету забрати Крим в України, а Україна не в змозі протиставити цьому нічого, крім юридичної техніки, то запевняю вас, що, незважаючи на жодну юридичну техніку, справу буде зроблено", - сказав він.\nКрім того, Затулін зазначив, що Крим за радянських часів було передано Україні з порушенням законодавства і зараз це сприймається в Росії як несправедливість.\nЯк повідомлялося, виконуючий обов'язки голови Служби безпеки України Валентин Наливайченко заявляє, що російські політики причетні до фінансування сепаратистських акцій в Україні, зокрема, він звинуватив у цьому Затуліна і мера Москви Юрія Лужкова.\n11 травня 2008 року в Севастополі Лужков заявив, що це місто ніколи не передавалося Україні і потрібно знову порушити питання про належність Севастополя.\nУ липні 2008 року СБУ заборонила в'їзд до України Затуліну.\nУ серпні 2008 року Міністерство закордонних справ Росії заявило про зняття Україною цієї заборони.


Четверо сумчан за минулий тиждень одужали від коронавірусу | Новини\n08:38, 22 червня\nПро це сьогодні, 22 червня, під час апаратної наради повідомила Олена Чумаченко. Минулого тижня в місті зареєстровано 4 випадки захворювання на коронавірус.\nВсі пацієнти - дорослі. Одна особа перебуває на лікуванні в обласному центрі інфекційних хвороб. По області додалося 30 нових випадків.\nВсього у Сумах за весь час було зареєстровано 67 хворих коронавірусом. Наразі у місті 21 хворий, пише ST.


Кримчани скаржаться на нові викиди: Запаху вже не чую, в горлі дере. Politeka\nКримчани скаржаться на нові викиди: Запаху вже не чую, в горлі дере\nЖителі анексованого українського Криму скаржаться на наслідки викидів з «Кримського титану»\nВідповідні фото опублікував блогер RoksolanaToday&Крим.\n«Запаху вже не чую, але першіння в горлі, осип голос ще з кінця серпня ніяк не відновитися, збільшені лімфовузли, підвищений тиск, головні болі, ще в додачу алергічний висип», – зазначив він.\nБільше того, стверджує блогер, проблема «запаху» нібито полягає в тому, що люди вже «вдышались»,\nНа опублікованому фото можна помітити руку, на якій через викиди заводу «Кримський титан» почалася алергічна реакція.\nЯк повідомлялося раніше, витік небезпечного хімікату, яка сталася у Армянську в ніч на 23 на 24 серпня 2018 року, не перестає приносити свої згубні плоди: жителі міста знову скаржаться на різкий і задушливий запах, а так само «іржаву і жирну» росу\n«Жодна компетентна установа, жоден інститут чи університет нам не сказав, що ж сталося з кислотонаповнювачем, – запевнив Акулов. – Тут ми всі повинні розуміти, що якщо це викиди сірчистого ангідриду, то можна сказати завод, але завод при останньому викиді з 13 на 14 вересня вже стояв. А звідки береться хлористий водень? Ось ми зверталися в Хіміко-технологічний університет ім. Менделєєва: при існуючій температурі реакція по виділенню хлористого водню не йде».\nХоча іржаві опади і повітря, яке обпалює дихальні шляхи, було приводом для обговорення цього явища в соціальних мережах. Так, днями жителі Армянська знову відчули вже знайомі ознаки насичення атмосфери кислотним вмістом.\nКомандувач Нацгвардії подав у відставку через розстріл військових у Дніпрі: перші деталі