Elevbog - Jordan 2018 by U-landskalenderen - Issuu\n2 FORFATTER: Bodil El Jørgensen FOTO: Jeppe Gudmundsen-Holmgreen TEGNINGER: Dorte Bengtson (elevbogen) og Line Malling Schmidt (hjemmesiden) LAYOUT/REPRO: Morten Bak FAKTASTOF: Michael Larsen og Christian Vaabensted REDAKTION OG PROJEKTLEDELSE: Christian Vaabensted, Publikum Kommunikation\n• Hjemmesiden 2018.u-landskalender.dk rummer et stort undervisningsmateriale om bogen og Jordan. Desuden en masse sjov indsigt om Jordan for børn med film, quizzer, fakta og billeder. • Lydbøger: ”Månestenen” og de tre fabler kan høres som lydbøger på 2018.u-landskalender.dk. • Der er en tilhørende lærervejledning på 52 sider. • PDF af bøgerne findes på 2018.u-landskalender.dk. • Trykte bøger kan bestilles på 2018.u-landskalender.dk. TRYK: Rosendahls-Schultz Grafisk. Sat med Gotham. ISBN ISBN ISBN ISBN ISBN\n(trykt udgave): 978-87-93616-51-6 (PDF-udgave): 978-87-93616-53-0 (trykt klassesæt): 978-87-93616-50-9 (trykt lærervejledning): 978-87-93616-52-3 (PDF, lærervejledning): 978-87-93616-54-7\nBørnenes U-landskalender Danida og DR har samarbejdet om Børnenes U-landskalender siden 1962. Den er blevet en fast tradition for børn, forældre og skoler i hele Danmark – og den omfatter en bred vifte af spændende og lærerige aktiviteter, som langt over 100.000 børn hvert år tager del i. • Årets land: Hvert år besøger vi et nyt udviklingsland. • Årets organisation og årets hjælpeprojekt: Hvert år er en dansk udviklingsorganisation med til at skabe Børnenes U-landskalender. De laver et særligt projekt, der skal hjælpe fattige børn i årets land. Selv om landet og projektet kun er tema i U-landskalenderen et enkelt år, fortsætter arbejdet med årets projekt typisk over 3-5 år for at kunne nå at gøre en forskel. På den måde er U-landskalenderen altid i arbejde flere steder i verden samtidig. • Årets låge-julekalender: Overskuddet fra salget af kalenderen går til at muliggøre årets nye projekt. • Årets bog: Hvert år skriver en god dansk forfatter en bog, der giver danske børn et indblik i årets land. • Årets skolemateriale: Danida udgiver et stort undervisningsmateriale til 1.-5. klasse om årets bog og årets land. Både om naturen, kulturen, mulighederne og hverdagslivet for børnene der. Over 100.000 danske elever arbejder med emnet i flere uger og i mange fag. • Årets website: Her kan alle børn opleve årets land i film, billeder, fakta, lydbøger, quizzer og meget andet. Websitet rummer også en lukket del med masser af oplevelser og opgaver til skoleelever. De skal bl.a. skrive flotte fotohistorier eller lave digitale kalendere med viden bag lågerne. • Årets film: DR laver hvert år en række tv-udsendelser med gode børneværter, hvor man kommer tæt på livet i årets land.\nDanida Danida er Danmarks udviklingssamarbejde, der er en del af Udenrigsministeriets arbejdsområde. Samarbejdet støtter udviklingslandene i deres indsats for at bekæmpe fattigdom og skabe bedre livsvilkår. Der findes ingen nemme løsninger, når det skal lykkes. Der må sættes ind på mange områder, f.eks. bæredygtig vækst og jobs, sikkerhed og fred, ligestilling, demokrati og menneskerettigheder. Det handler også om at sørge for, at børn og unge mennesker kan se en fremtid for sig selv og deres familier dér, hvor de har hjemme. Det kræver mange års målrettet indsats at skabe forbedringer, som virker, og som varer ved. Det er udviklingslandene selv, der trækker det store læs i det arbejdet. Men rigere lande som Danmark kan hjælpe til og gøre en forskel. Danida arbejder ikke alene, men løser opgaverne sammen med både virksomheder, myndigheder og danske og internationale organisationer. Danmarks udviklingssamarbejde har gennem årene bidraget til at skabe store og varige fremskridt i mange lande og for mange millioner mennesker. www.facebook.com/danida.dk www.danida.dk\nSe også 2018.u-landskalender.dk\nDansk Flygtningehjælp Dansk Flygtningehjælp hjælper flygtninge i 37 lande. De får nødhjælp, beskyttelse og basal hjælp til at få et godt liv. Lige nu lever over 68 millioner mennesker i verden som flygtninge. Halvdelen af dem er børn. Det er det højeste antal nogensinde. Over 90 % af dem har søgt tilflugt nærområderne tæt på deres hjem. De tre lande i verden med allerflest flygtninge er Libanon, Tyrkiet og Jordan. www.flygtning.dk\nMÅNESTENEN AF BODIL EL JØRGENSEN Foto: Jeppe Gudmundsen-Holmgreen Tegninger: Dorte Bengtson Layout: Morten Bak Faktasider: Michael Larsen Redaktion: Christian Vaabensted\nSyriens børn skal smile igen I Syrien har der været krig i over syv år. Mange byer er blevet ødelagt af bomber. Derfor er over 11 millioner syrere blevet nødt til at flygte fra deres hjem. For det meste er det hele familier, der flygter. Derfor er halvdelen af flygtningene fra Syrien børn. Livet i det nye land kan være svært Nogle familier er flygtet til andre byer i Syrien. Andre har været nødt til at flygte helt ud af Syrien. De er rejst til et andet land for at kunne leve i fred – indtil krigen hjemme i Syrien er forbi. Langt de fleste af flygtningene fra Syrien bor i de tre nabolande: Jordan, Libanon og Tyrkiet. Men nu er der kommet så mange flygtninge til de tre lande, at naboerne ikke selv kan hjælpe dem alle. Derfor lever mange af flygtningene fra Syrien fattigt og har det svært. Børnenes U-landskalender vil nu hjælpe en del af børnene fra disse syriske familier. Børnene får hjælp på tre måder Børnene får hjælp med lektier, så de bliver klar til at begynde i en ny skole i det nye land. Det er vigtigt for resten af deres liv, at de lærer en masse i skolen. De får også hjælp til, hvordan de får et godt liv med nye venner – i et helt nyt land. Nogle af børnene er ekstra kede af det og har rigtig svært ved at begynde livet i det nye land. De børn og deres familier får en særlig hjælp, så de kan blive mere glade igen.\nDet er Dansk Flygtningehjælp, der skal hjælpe Syriens børn for pengene fra Børnenes U-landskalender.\nVelkommen til ørkenlandet Jordan\nGolan Vestbredden Israel\nJordan ligger i den del af verden, som hedder Mellemøsten. Det er ikke så langt fra Danmark. Det meste af landet er dækket af ørkener. Stenørkener og sand-ørkener. Men der er også store, moderne byer. Der er grønne bakker helt i nord. Der er et lille hav med utrolig meget salt i. Og der er en meget vigtig flod: Jordan er opkaldt efter Jordan-floden, der løber langs med nabolandet Israel. Jordan har også flere andre naboer: Syrien, Saudi Arabien og Irak. Vestbredden og Golan ligger også lige op ad Jordan, men det er landområder, som er besat eller overtaget af Israel. I Jordan er de fleste mennesker muslimer, men der bor også folk, som er kristne. Mange af de begivenheder, du kan læse om i Bibelen og i Koranen, foregik lige her i Jordan. For eksempel blev Jesus døbt i Jordan-floden. Lige siden dengang har Jordan været et mødested for folk fra mange lande. De gamle grækere og romere var her også. Mange steder kan man derfor stadig se flotte ruiner af gamle byer og borge. I dag er Jordan et kongerige, og kongen kommer selv fra en oldgammel slægt, der hedder Hashemitterne. Der kommer stadig folk fra mange lande hertil: Der har nemlig været krig i flere af Jordans nabolande. Lige nu er der krig i Syrien. Derfor er rigtigt mange mennesker flygtet til Jordan. Nogle af dem bor i flygtningelejre. Men de fleste bor i hovedstaden Amman og andre af Jordans store byer.\nEN GOD NYHED Nour holder sig for ørerne. Det er svært at lave lektier i den larm. Hendes brødre Talal og Yussuf ruller rundt på gulvet, mens de hyler og griner. ”Gider I godt være lidt stille?” siger Nour. Men de hører ikke efter. ”Stille, drenge,” siger far ovre fra madrassen. Det virker. De bliver stille. Talal begynder i stedet at lave armbøjninger. Det gør han hver dag. Han vil være stærk, så han kan forsvare sin familie, når han bliver voksen, siger han. Yussuf aber efter ham, men det går ikke så godt. Yussuf er kun fire år. Nour ser over på sin storesøster Asma. Asma sidder for sig selv inde i hjørnet. Hun siger ingenting. Hun sidder bare og ser frem for sig. Nours to brødre laver altid larm. Men Asma er altid stille nu. Alt for stille efter Nours mening. Som om hun er blevet ligeglad med det hele. Sådan har det ikke altid været. Sådan var det aldrig, da de boede hjemme i Syrien. Dengang var Asma altid fuld af sjov og gode ideer. Det var også altid hende, der ville bestemme. Nour samler sit matematik-hæfte op fra gulvet og sætter sig hen ved siden af Asma. ”Hjælper du mig ikke med matematik?” spørger hun. Matematikken er faktisk ikke spor svær. Nour vil bare gerne lave noget sammen med Asma. Men Asma ryster bare på hovedet. Nour trækker hende i ærmet. ”Kom nu, Asma.” Asma siger stadig ingenting. Hun bliver ikke engang sur, selvom Nour hiver hårdt i hendes ærme.\nSyrien Syrien er naboland til Jordan. Lige nu har der været krig i Syrien i over syv år. Derfor er det farligt at bo der – også for helt almindelige familier. Huset kan blive ramt af en bombe, eller der kan blive kamp i den by, man bor i. Derfor er mange, mange syriske familier flygtet til Jordan og andre lande. Her kan de være i sikkerhed.\n9 I det samme lyder der et ”ding”. Det må være fars mobil. Han er den eneste i familien, der har en mobil. Nour stivner. Far har fået en besked. Måske er der nyheder hjemmefra. Fra deres gamle land, Syrien. Måske endda fra deres gamle by, Daraa. Nours hjerte banker hårdt. Der er helt stille i rummet nu. Alle kigger på far. Far tager mobilen op af lommen. Nour tør næsten ikke trække vejret. Bedstemor er stadig hjemme i Syrien, selvom der er krig. Og en af deres onkler. Måske er der sket noget. Far ser på mobilen med en rynke i panden. Men så lyser han op. ”Huset!” udbryder han højt. ”Vores hus. Jeg kan ikke tro det. Gud er stor.” Nours mor kommer hurtigt ind ude fra køkkenet. Far vifter med telefonen i luften. ”Onkel Achmed har været på besøg hjemme i Daraa. Der er roligt lige nu. Han har sendt billeder. Vores hus står der stadig. Gederne er der også. Og træerne i haven!” De flokkes alle sammen om far for at komme til at se på telefonen. Og dér er det. Deres gamle hus. Det er over et år siden, Nour så det sidst. Et par af vinduerne er smadrede, men ellers ligner det sig selv. ”Hold så op,” siger Nour. Talal maser hende hårdt for at komme nærmere på telefonen. Men så scroller far hen på det næste billede: En flok geder, der græsser mellem oliven-træerne. ”Bibo, der er Bibo,” råber Nour glad.\nFattige flygtninge: Der bor mange syriske flygtninge i den store by Amman i Jordan. Det er svært at finde et arbejde og tjene penge. Derfor har de ikke råd til nyt legetøj til børnene. Men pigen her har fået en fin bamse. Den er hun meget glad for.\nKrig Krigen i Syrien er en borgerkrig. Borgerkrig er, når grupper i det samme land kæmper mod hinanden. De kan ikke blive enige om, hvem der skal bestemme i landet. Til sidst er de blevet så vrede, at de er begyndt at kæmpe mod hinanden. Med bomber og geværer og soldater. En dag er de nødt til at holde op igen. Og så skal de alligevel finde en løsning.\nHvad er der i køleskabet? Familien fra Syrien skal spare på pengene. Også når de køber mad. Her i deres køleskab er der ris, æg og yoghurt. Det er billig og god mad. De køber også grøntsager på markedet. Men kød spiser de ikke så ofte, for det er dyrt.\n10 Bibos ene øre er længere end det andet. Hun genkender ham straks. Bibo var Nours yndlingsged. Han elskede, når hun kløede ham på ryggen: Han kom også altid, når hun kaldte på ham. Og nu kan hun se på billedet, at Bibo lever og har det godt. Geder er gode til at klare sig selv. Selvom der ikke er nogen, der fodrer dem, kan de altid finde noget at spise. ”Det er altså bare en ged,” fnyser Talal. ”Hvorfor skulle han være så speciel?” ”Fordi jeg siger det,” råber Nour hidsigt. ”Fordi han er min.” ”Hold nu op,” siger mor. ”I skal ikke skændes. Tænk på, hvor heldige vi er. Tænk, at vores hus står der endnu.” Der triller tårer ned ad hendes kind, men samtidigt smiler hun. ”Skal vi så snart hjem igen?” spørger Yussuf. Han er lille og forstår ikke så meget. Nour er for klog til at spørge om det. Hun ved godt, hvad svaret er: Der er stadig krig i Syrien. Selvom der er fredeligt i deres gamle landsby lige nu, kan krigen sagtens komme tilbage til den igen. Det er stadig alt for farligt at tage hjem. Far tager Yussuf på skødet. ”Ikke nu,” siger han stille. ”Måske en dag. Hvis Gud vil.” De kigger og kigger på billederne, som onkel Achmed har sendt.\nDe snakker om, hvor heldige de er. Mange af de andre huse i Daraa er blevet ødelagt af bomber. Krig er det værste i verden. Åh, hvor Nour savner deres hus. Og gederne. Og værelset. Hun spørger de andre, hvad de savner. Talal savner også sit værelse, siger han. Yussuf og Talal delte et værelse. Det samme gjorde Nour og Asma. Der var også en stor stue. Og et værelse, hvor far og mor sov.\nFem børn om et værelse: Familien på billedet her har fem børn. De deler ét værelse. De har et godt sammenhold. Her spiller de Monopoly. Det er det samme som Matador. Børnene rydder op på værelset hver dag. De laver også lektier hver dag. Om fredagen har de fri. Nogle flygtninge vender ikke hjem: Her er et hus i byen Amman. Her bor en familie fra Palæstina. De er også flygtet til Jordan, men det er mange år siden. Det er gået godt for dem. Faren har et job og børnene går i skole. Hele familien har fået lov at blive i Jordan.\n13 Nu bor de i Amman i nabolandet Jordan. Her bor hele familien sammen i ét rum. Om natten sover de i rummet, og om dagen er det deres stue. Far siger, at han savner de gamle oliventræer i haven allermest. Mor savner sin symaskine og bordet ved vinduet, hvor hun altid sad og syede. Yussuf savner sin bamse. Så kommer Nour i tanker om Asma. Hele familien klatrer nærmest rundt oven på far for at komme til at se billederne. Men Asma sidder stadig for sig selv i hjørnet. Hun har slet ikke rørt sig. ”Hvad med dig, Asma,” spørger Nour. ”Hvad savner du mest?” Asma trækker på skuldrene og mumler noget, der er så lavt, at man ikke kan høre det.\nAmman Amman er hovedstaden i Jordan. Det er en storby, fyldt med folk, biler og butikker. I Amman er der rige gader med store, flotte huse. Men der er også fattige dele af byen. Her er husene ofte dårlige, og lejlighederne er bittesmå. Her bor mange af de syriske flygtninge.\nI ét rum De fleste flygtninge fra Syrien er fattige. Der er heller ikke nok huse til dem alle i Amman. Man skal tjene mange penge for at bo i en stor lejlighed. Derfor bor de fleste flygtninge i Amman i en lejlighed med kun ét rum. Også når det er en familie med mange børn. Så sover alle i familien sammen.\nBørnene skal lege: Alle børn har brug for at lege og have det sjovt. Men det er svært for de syriske børn at være glade. De savner deres land og deres hjem. Dansk Flygtningehjælp har flere hjælpe-huse i Jordan. Her kan de syriske børn få hjælp og have det sjovt. Her er børnene i gang med at klippe papirblomster. Og de får også hjælp med lektierne. Naboerne er også med: Der er også jordanske børn, som er fattige. De kan få den samme hjælp som de syriske børn i hjælpe-husene. Så lærer de samtidig deres nye naboer bedre at kende. På billedet holder de en fest, hvor de danser og synger for alle forældrene.\nSTORE PLANER ”Er du klar?” Talal står og tripper inde på fortovet, mens han holder øje med trafikken. Det er morgen. Bilerne dytter, og luften er fuld af osen fra dem. ”Du tager første række, så tager jeg den næste,” siger han. ”Åbn æsken.” ”Ja, ja!” Nour er allerede i gang med at åbne æsken med små pakker tyggegummi. ”Du behøver altså ikke hele tiden fortælle mig, hvad jeg skal gøre.” ”Jo, jeg gør. Du er så langsom, og i dag skal vi tjene mindst tre dinarer! Jeg er træt af at spise gammelt brød og rådne tomater.” Tre dinarer? Det tror Nour ikke på, at de kan. Det højeste de har solgt for, er lidt under to dinarer. Mor blev glad for pengene. Og den aften havde de fået hummus til brødet ved aftensmaden. Talal åbner sin egen æske med tyggegummi-pakker. Ude på vejen kører bilerne langsomt forbi. Der er altid kø ved det store lyskryds. Det er et godt sted at sælge. Nour kigger op mod lyskrydset. Nu skifter lyset til rødt, bilerne bremser op og holder stille i to lange rækker. ”Yalla, Yalla!” råber Talal og smutter hurtigt ud midt på vejen. Han begynder at gå ned langs rækken af biler. ”Tyggegummi!” råber han højt, ”Kun ti piastre.” Nour kan ikke lide at råbe højt. Hun går stille langs med bilerne og rækker æsken med tyggegummi frem. En mand ruller bilvinduet ned, stikker Nour en mønt og tager to små pakker tyggegummi fra hendes æske. Nour takker og putter mønten i sin jakkelomme, mens hun hurtigt går videre. Folk i de næste tre biler ryster bare på hovedet. De skal ikke have noget. Damen i den næste bil køber 4 pakker. Det går faktisk godt i dag. Nu skifter lyset til grønt. Nour springer hurtigt ind på fortovet. Talal kommer farende hen til hende. Bilerne dytter og sætter sig langsomt i bevægelse.\nDinarer og piastre Dinarer og piastre er pengene i Jordan. Lige som kroner og øre i Danmark. Én dinar er 100 piastre. Og én dinar er næsten det samme som 9 kroner i Danmark. Så en piaster er cirka 9 øre. Men de fleste ting i Jordan er meget billigere end her i Danmark. Man kan sagtens købe en stor pose grøntsager eller et par brugte sko for bare én dinar.\nHummus Man kan også få hummus i Danmark. De fleste har sikkert smagt det. Hummus er en arabisk ret. Den er meget populær i hele Mellemøsten. Hummus er lavet af kik-ærter, som bliver kogt og moset. Så kommer der olie og sesam og krydderier i. Det bliver en slags krydret dip. Og det smager skønt.\nYalla, Yalla! ”Yalla, Yalla!” betyder ”kom nu!”. Det er arabisk. Folk i Syrien, Jordan og i de andre arabiske lande siger det tit.\n”Hvor meget?” spørger Talal. ”60 piastre. Hvad med dig?” ”Jeg fik 30,” siger Talal tilfreds. ”Det bliver en af de gode dage, det ved jeg bare.” Men da der igen bliver rødt, sælger ingen af dem noget.\n16 Resten af formiddagen er heller ikke god. Da de går hjem for at skifte til skole-uniform og hente deres tasker, har de kun tjent lidt over en dinar tilsammen. Talal er i dårligt humør. ”Jeg gider ikke sælge tyggegummi mere,” mukker han, mens de trasker hjemad. ”Jeg vil have et rigtigt arbejde.” ”Det kan du ikke. Hvad så med skolen?” indvender Nour.\nSkole-uniform I Jordan skal alle børn have en uniform på, når de er i skole. Det er en blå kjole til pigerne. Til drengene er det bukser med en blå skjorte. Sådan er det også i mange andre lande. Så behøver ingen at spekulere over deres tøj. Tror du også, det ville være en god idé på din skole?\nAhbal ”Ahbal” er arabisk. Det betyder ”du er totalt skør!” eller ”er du blevet sindssyg?”. I Jordan siger man det tit for sjov. Det hedder kun ”ahbal”, når man siger det til en dreng. Hvis man vil sige det samme til en pige, hedder det: ”Habla”.\nLækre falafler: Ved du, hvad en falafel er? Det er en lille bolle, der er lavet af kikærter. De bliver stegt i olie. Så bliver de helt sprøde og lækre. Man kan spise dem i et pitabrød sammen med salat. Falafler er mange børns livret i Jordan og Syrien.\n”Den dropper jeg da bare. Abdel fra min klasse er også droppet ud. Han fejer gulv hos en frisør nu. Han tjener penge, og hans familie får kylling to gange om ugen!” ”Ahbal!” fnyser Nour. ”Du er totalt skør. Du skal passe skolen, det siger far og mor også.” ”Men jeg er træt af gammelt brød og rådne tomater!” mukker Talal. ”Og mine sko klemmer.” Nour ved godt, at hans sko er blevet for små. Det er hendes egne også. Men der er ikke råd til nye. Heldigvis passer deres vinterjakker nogenlunde endnu. Hjemme i Daraa var deres far smed, og deres mor syede kjoler til folk, så familien havde det godt. Men her i Jordan kan ingen af dem få arbejde. Tavse går børnene forbi bageren, hvor de nogle gange får gammelt brød gratis. Foran blomsterbutikken standser Talal. ”Jeg går herind og spørger, om jeg kan få arbejde!” ”Nej du gør ej, din...,” begynder Nour. Men Talal er allerede smuttet ind ad den åbne dør. Nour følger tøvende efter. Manden i blomsterbutikken er ved at binde en buket med lyserøde liljer.\nJuice af granat-æbler: I Jordan dyrker de mange granat-æbler. De er fulde af røde kerner med masser af saft i. Kernerne kan man bruge i en salat. Man kan også presse saften ud af granat-æblerne. Det smager skønt og er meget sundt.\n18 ”Salaam, ” siger Talal kækt. ”Jeg søger arbejde. Har du brug for nogen til at hente ting og feje gulvet og den slags?” Indehaveren ryster på hovedet. ”Desværre. Jeg har allerede ansat en.” ”Nå,” Talal ser skuffet ud, ”Men tak alligevel.” Nour ånder lettet op. Tænk, hvis Talal havde fået arbejde. Det er slemt nok, at Asma ikke kommer i skole længere. Skole er vigtigt, det siger far og mor tit. Især når man er flygtning. Uden skole, ingen fremtid. Nour har hørt det tusind gange. ”I er fra Syrien, ikke?” spørger blomstermanden. Nour og Talal nikker begge to. Manden vil åbenbart gerne snakke lidt, og det passer Nour fint. Hun snuser forsigtigt ind. Der dufter så dejligt herinde i butikken. Ude på gaden lugter der af bilos og gammelt affald. Manden peger på Talals æske med tyggegummi. ”Er det jer, der sælger tyggegummi oppe i det store kryds?” Talal nikker igen. ”Jeg syntes nok, jeg havde set jer før. Men der er måske ikke så meget gang i salget?” Talal trækker på skuldrene. ”Ikke i dag, i hvert fald.” ”Hvorfor prøver I ikke ved souk’en inde i centrum?” foreslår manden. ”Der er masser af mennesker, og de har flere penge end folk har herude.” Talal lyser op. ”Tak, tusind tak!” ”Det var så lidt.” Manden sætter den færdige buket ned i en spand vand. ”Kan I forresten ikke hjælpe mig af med dem her?”\nNammenam: Jordanere og syrere er vilde med nødder og mandler. Her på markedet er der massevis at vælge mellem. De fleste er ristede, lige som peanuts. Nogle har salt på. Nogle har lækre krydderier på. Nogle af nødderne er der honning eller sukker på.\nHan går hen til et lille bord bagerst i lokalet og henter to små pakker i hvidt papir. Han rækker den ene til Talal og den anden til Nour. Det er to små pitabrød med falafel i. Nour tøver. ”Er det ikke din frokost?” spørger Talal. Blomstermanden klapper sig på maven og smiler skævt. ”Jeg fik en stor morgenmad, så jeg er stadig mæt,” siger han. Lidt efter står Nour og Talal ude på gaden og spiser hver sit pitabrød. Falaflen er sprød og krydret. Der er også hakket tomat og hummus i. Nour prøver at spise langsomt, nyde hver mundfuld, men det er svært. Talal har slugt sin i tre store bidder.\nSouk’en En souk er et kæmpe marked. Her er der smalle gader med en masse boder og butikker. Det vrimler med folk, og man kan købe næsten alt. Der er stabler af frugt og grønt. Der er frisk fisk og kasser med oliven. Store sække med krydderier. Og levende høns. Man kan også købe tøj og guldsmykker.\n”Salaam” er arabisk, og man bruger både det ord til at sige goddag og farvel og hej. Hvis man vil være ekstra høflig, siger man ”Salaam aleikum”. Det betyder egntlig: ”Fred være med dig.”\nKager og søde sager: I Mellemøsten elsker både voksne og børn søde sager. De laver masser af forskellige kager. Kagerne er ofte lavet af nødder, frugt og sirup. Folk fra Syrien er kendt for at lave nogle af de de bedste og flotteste kager.\n21 Talal er i højt humør, mens de skynder sig hjem. Snakker løs og lægger planer. I morgen er det fredag, så har de fri. De kan tage bussen ind til centrum og sælge tyggegummi der. Og tjene en masse dinarer! Da Nour lidt senere er på vej til pigeskolen, kommer hun forbi fodboldbanen. Nogle børn løber rundt derinde og sparker til en rød plastikbold. De har fri fra skole nu. Inde i skolen, midt i flokken af andre piger, mærker hun en hånd på sin skulder. Hun ser op. Det er en af de store piger. ”Hej,” siger hun. ”Du er Asmas lillesøster, ikke?” ”Jo,” nikker Nour. ”Hvorfor kommer hun ikke i skole mere?” spørger pigen. ”Er hun syg?” Nour ved ikke, hvad hun skal svare. Er Asma syg? Nej, det er noget andet, der er i vejen, men Nour kan ikke forklare det. Så hun nikker bare igen. ”Jeg håber, hun snart bliver rask,” siger den store pige. ”Hils hende fra mig. Hils hende fra Fatma, og sig, at jeg savner hende.” Hun giver Nours skulder et klem, og så er hun væk. I arabisk-timen har Nour svært ved at koncentrere sig. Arabisk er ellers hendes yndlingsfag. Hun sidder og tænker på Asma. Livet er hårdt for hele familien her i Jordan, men de har det dog nogenlunde. Bare ikke Asma. Hun har ikke været i skole i over en måned nu. Far og mor prøver at få hende afsted, men hun vil ikke, og nu har de vist givet op.\nAlle børn skal lære noget: Måske skal børnene fra Syrien bo i Jordan i mange år. Derfor er det meget vigtigt, at de kommer i skole. Heldigvis taler de samme sprog i Jordan og Syrien. De taler arabisk. Det betyder, at de syriske børn nemt kan følge med i timerne.\nMen Nour vil ikke give op! Hun savner Asma, sådan som hun var før. Asma, der altid hjalp med lektierne. Asma, der altid ruskede hende i håret og kaldte hende ”dumme lille æsel” for sjov. Asma, der spillede kamp. Asma var nemlig vild med fodbold dengang. Hun var endda anfører på skoleholdet hjemme i Daraa. Nu er Asma blevet ligeglad med fodbold. Hun er ligeglad med alting. De skændes ikke engang, Asma og Nour. Selv det savner Nour. Tænk, at man kan savne at blive skældt ud af sin storesøster!\nArabisk-timen En arabisk-time i Jordan er ligesom at have dansk i en dansk skole. Både syrere og jordanere taler arabisk. Det er helt anderledes end dansk. Man bruger andre bogstaver. Og man skriver og læser også den modsatte vej: Man starter på højre side af papiret og skriver hen mod venstre.\nMange skoler i Jordan er kun for piger – eller kun for drenge. Men der er også nogle skoler, der er blandede. I skolerne kan man godt se, at der er kommet mange syriske flygtninge. Ofte må de endda dele dagen i to. Så går de jordanske børn i skole om formiddagen. De syriske børn går i skole om eftermiddagen.\nIdræt på skolen: Her er der idræt på en pigeskole i Amman. Pigerne spiller fodbold. De er ret gode til det. Nogle af pigerne har tørklæde på, fordi de er muslimer. De andre piger er også muslimer, men bruger ikke tørklæde. Det er noget, pigerne og deres familier bestemmer.\nJoha var på vej til marked med sin søn. De havde et æsel med. Joha red på æslet, og hans søn gik ved siden af. Så kom de forbi en familie, som stod ved vejen. ”Hvor er du slem!” råbte manden til Joha. ”Ja,” råbte hans kone. ”Du rider på et æsel, mens din stakkels søn må gå.” ”Det er bare SÅ tarveligt,” råbte børnene. Joha sprang straks af æslet og løftede sin søn op på det. Så gik de videre. Nu red sønnen på æslet. Joha gik ved siden af. Så kom de forbi to damer.\n”Har du set det?” sagde den ene dame. ”En gammel mand, der må gå i denne varme.” ”Ja,” sagde den anden dame. ”Mens hans søn sidder og dovner på æslet!” ”Sådan noget svineri!” sagde begge damerne. Nu kravlede Joha op til sin søn på æslet. Så red de begge to afsted mod markedet. Lidt efter kom de forbi en flok mænd. Mændene råbte med sure stemmer. ”To på et æsel. Det er synd for æslet.” ”Det stakkels dyr kan jo næsten ikke gå.” Joha og hans søn hoppede straks ned fra æslet. Nu gik de begge to.\nEndelig kom de til markedet. Der var mange folk. De råbte også op. ”Se ham den gamle nar, og hans dumme søn,” råbte en. ”De har et æsel, og så vader de afsted på deres fødder!” ”De fatter ikke, at man kan ride på et æsel,” råbte en anden. ”Tåber,” råbte en tredje. Alle lo højt. ”Nå, min søn,” sagde Joha. ”Hvad kan vi lære af alt det her?” Johas søn kunne ikke svare. ”Jo,” sagde Joha. ”Man ikke kan gøre alle glade. Derfor kan man lige så godt gøre det, man selv synes er bedst.” ”Ved du, hvad jeg synes?” sagde Johas søn. ”Hvad?” ”Jeg synes, at vi skal købe en stor kebab.” Og det gjorde de.\nFLUGTEN Det er nat, men Nour sover ikke. Yussuf har lige hamret sit knæ ind i siden på hende. De ligger tæt ved siden af hinanden, og han sover altid så uroligt. Nour skubber ham lidt væk, og vender sig om på siden. Men hun kan ikke sove. Hun ligger i mørket og lytter. Der er mange lyde i det lille rum. Far snorker ovre fra væggen. Talal smasker i søvne. Og nu er der også en anden lyd. En lille, stille gråd. Det er Asma, der græder. Hun græder aldrig om dagen, kun om natten. Når hun tror, at ingen hører det. Men Nour hører det. Nour har hørt det mange gange. Nour bliver urolig, når hun hører Asma græde sådan. Der er sket noget med Asma, noget helt forkert. Nour bliver da også selv ked af det nogle gange; hun længes også efter Daraa og deres gamle liv. Men Asma er ked af det hele tiden. Det er, som om ingenting i verden kan gøre hende glad igen. Måske er det på grund af månestenen. Den magiske månesten, som skulle beskytte dem alle sammen. Nour husker tydeligt den aften hjemme i Daraa. Dengang bedstemor gav hende månestenen. Det var, efter at helikopterne var begyndt at komme. Og bomberne. Nour lå i sin seng, og så kom bedstemor stille ind i værelset. Hun trak gardinet fra, så månen skinnede ind gennem vinduet. Så satte hun sig på Nours sengekant.\nHun havde noget i hånden. En mat, grønlig sten. ”Se,” sagde hun til Nour. Nour satte sig op i sengen. Bedstemor holdt stenen op for vinduet, så månens lys ramte den. Den lille grønne sten begyndte at skinne. Som om den havde et hemmeligt lys i sig, som månen lokkede frem. ”Hvor er den fin,” hviskede Nour betaget. ”Det er en månesten,” sagde bedstemor. ”Den har en magisk kraft i sig, sådan en månesten. Hvis man skal rejse langt væk, giver den beskyttelse på rejsen. Den giver også hjælp på det nye sted, man kommer hen.” ”Er det virkelig rigtigt?” spurgte Nour. Hun havde aldrig hørt om sådan noget før. Nour holdt stenen op for vinduet, som hun havde set bedstemor gøre. Den begyndte igen at skinne. ”Den er til dig,” hviskede bedstemor. ”Du skal tage den med og bære den. For jeg ved, du vil passe godt på den. Månestenen vil beskytte jer, når I tager afsted.” Nour mærkede et jag af uro i maven. ”Tager afsted?” sagde hun. ”Hvad mener du?” Bedstemor lagde stenen i Nours hånd og lukkede forsigtigt hendes fingre omkring den. ”Bomberne faldt jo på markedet i dag. Der, hvor din mor plejer at handle. Det er farligt for jer at blive her.” ”Men hvad med dig?”, spurgte Nour.\n27 ”Jeg er gammel, for gammel til at flygte,” sagde bedstemor. ”Når jeg skal dø, vil jeg dø her i mit eget land.” ”Men ...” ”Schyy, læg dig nu ned og sov. Men lov mig, at du passer godt på månestenen.” To dage senere faldt bomberne også på skolen i Daraa. Heldigvis var det sent om aftenen, så skolen var tom. Lyden fra helikoptere og bomber holdt dem vågne hele natten. Gennem vinduerne kunne man se ildskæret og røgen på himlen. Så sagde far, at de skulle gå ud i bilen. Mor havde allerede pakket nogle tasker og kufferter. Hun sagde, at de skulle tage vinterjakkerne på. Nour lagde månestenen ned i jakkelommen, inden hun forlod huset. Bomberne faldt omkring dem, mens de kørte væk. Nour trykkede næsen mod bilruden. Hun kunne ikke lade være med at kigge ud. Overalt var der røg og ildglimt. En bombe faldt så tæt på, at hele bilen rystede. Nour knugede hele tiden den magiske månesten nede i jakkelommen. Og måske var det den, der hjalp dem. Der skete ingenting med Nour og familien. Lyden fra bomberne blev fjernere. Til sidst var natten mørk og stille. Nour og hendes søskende sov på bagsædet. Et stykke tid boede de i en lille landsby langt fra Daraa. En venlig familie gav dem lov at bo i kælderen i deres hus. Men så kom der også helikoptere og bomber der. Nu måtte de flygte videre\nMange flotte kirker: I mange hundrede år, efter at Jesus blev født, boede der masser af kristne i Jordan. Derfor er der mange oldgamle kirker. I dag bor der stadig nogle kristne i Jordan. Men langt de fleste jordanere er muslimer.\nTasker og kufferter De fleste syriske flygtninge fik kun få ting med sig, da de flygtede. Kun lige de ting, de selv kunne bære i tasker og kufferter. Hvis de havde en bil, kunne de fylde bilen op. Men ikke mere. Resten måtte de bare efterlade i huset: møbler, dyner, køkkenting, legetøj og meget andet.\nigen. De havde ingen benzin til bilen. De måtte efterlade de fleste af deres ting – og bare begynde at gå. I retning af grænsen til Jordan. De gik i flere dage. Mens de gik, lå månestenen sikkert i Nours lomme. Og der skete ikke noget. Ikke med Nour. Ikke med hendes familie.\nRomerne og grækerne var her: Lige siden oldtiden har Jordan været mødested for folk fra mange lande. De gamle grækere og romere byggede byer, templer og veje her. I Jordan kan man stadig se de flotte ruiner mange steder.\n28 Men så kom den nat i ørkenen. Den husker Nour tydeligt. De gik i en lang karavane af mennesker, som også var på flugt. Sandet var tungt at gå i. Asma opmuntrede hende, for dengang var Asma stadig sig selv. ”Yalla! Kom nu, du kan godt,” sagde Asma.\tDa natten faldt på, blev det meget koldt. Nours ben kunne næsten ikke mere. Men så kom månen frem på himlen. Nour havde aldrig set så strålende en måne før. Hun stak hånden i lommen og tog månestenen frem. Hun ville se den skinne. Se månen kalde stenens hemmelige lys frem. I det samme fik hun et skub i ryggen. Nogen var kommet til at gå ind i hende. Den lille, glatte månesten gled ud af hendes hånd. ”Nej!” hviskede Nour. ”Nej!” Hun faldt ned på alle fire og ledte efter månestenen. Hendes hjerte hamrede. Hun ledte og ledte i det løse sand. Gravede og følte med fingrene. Men hun fandt ingenting. Store og små fødder trampede forbi hende, hen over det bløde ørkensand. Lige dér hvor månestenen var faldet. Folk blev ved at gå forbi. ”Nour, Nour!” Det var fars stemme. Han tog hende i armen og trak hende op at stå. ”Du må ikke sakke bagud, det er farligt. Tænk, hvis du bliver væk fra os andre.” Nour strittede imod, men det hjalp selvfølgelig ingenting. Månestenen var væk. Forsvundet i ørkensandet.\nSenere kom de til en lejr med mange telte. Så kørte de videre i en overfyldt bus. Til sidst kom de til den lille lejlighed her i Amman i Jordan. Og det var her, Asma begyndte at blive stille om dagen og græde om natten. Hvis bare Nour ikke havde tabt månestenen. Hvis bare hun havde passet bedre på den. Nu kan den ikke længere beskytte dem. Og nu kan den ikke hjælpe Asma.\nLejren i ørkenen: Der findes flere flygtningelejre i Jordan. Her får alle flygtningene et lille hus at bo i. De får også lidt penge, de kan købe mad for. Lejren er som en hel lille by – bare midt ude i ørkenen. Her er meget varmt om sommeren og koldt om vinteren.\nKom med indenfor: Sådan her ser der ud inde i et af de små huse i lejren. Der er en masse madrasser, et gulvtæppe og en ovn. Der er sølv-farvede plader på alle væggene. De hjælper, så husene er lidt koldere om sommeren og lidt varmere om vinteren.\nKaravane En karavane er et gammelt ord for en flok mennesker, der vandrer sammen. For eksempel for at gå gennem en ørken. Eller andre barske og øde steder. Når man følges ad, kan man hjælpe hinanden. Mange flygtninge fra Syrien er gået gennem ørkenen i karavane.\nNogle af flygtningene i Jordan må bo i en lejr. Det er en hel lille by af ens telte eller skure. Nogle flygtninge-lejre ligger ude i ørkenen. Mange flygtninge må bo i sådan en lejr i flere år. Derfor har lejren også skoler, et lille hospital og små butikker. Der kan man købe mad, tøj og andre ting.\n30 KAPITEL 4\nDOWNTOWN ”Lad mig være!” vrisser Nour og forsøger at trække sit tæppe op over hovedet igen. Der er nogen, der rusker hende hårdt i skulderen. ”Yalla, yalla!” hvisker Talals stemme lige ind i hendes øre. ”Vågn nu op, dit sløve læs! Det er fredag, vi skal ind til centrum! ” Nour sætter sig op og er pludselig lysvågen. De har jo aftalt at tage bussen ind til byen i dag. Hun kommer hurtigt op. Resten af familien sover stadig på deres madrasser, som ligger ud over hele gulvet. Talal har de to kasser tyggegummipakker under armen. Hans øjne gnistrer af utålmodighed. Nour får lydløst sko og jakke på. Hun og Talal tripper forsigtigt mellem madrasserne over mod døren. ”Hvad skal I?” Det er mors stemme. Nour stivner. ”Bare ud og sælge tyggegummi,” siger Talal hurtigt. Det er jo ikke løgn, at de skal sælge tyggegummi. Alligevel føler Nour et stik af dårlig samvittighed. Far og mor ville helt sikkert ikke give dem lov til at tage helt ind til byen alene. De løber ned ad den smalle trappe mellem husene og hopper på bussen nede ved den store vej.\nJordans hovedstad: For mange år siden blev byen Amman bygget på syv høje. Som du kan se, går byen også op og ned ad bakke. Der er en ny bydel med moderne huse og butikker. Der er også gamle dele af byen. Og der er områder, hvor der bor mange fattige.\nBussen snegler sig afsted op og ned ad byens stejle bakker. Trafikken er tæt. Talal vrider sig uroligt i sædet, for han hader at sidde stille. Endelig er de inde i centrum. Det suger af spænding i Nours mave, da hun står ud af bussen. Sikken et mylder. Biler og mennesker overalt. Boder og butikker med alle mulige ting.\nTeater fra oldtiden: Midt i Amman ligger det store, gamle teater. Det er meget flot. Det blev bygget af romerne for næsten 2.000 år siden. Om aftenen kommer folk fra byen her hen for at mødes med deres venner. Der kan sidde 6.000 mennesker i teatret.\n32 Foran dem ligger en kæmpe moské med to høje minareter. Pladsen foran den er også fuld af mennesker. ”Vi må hellere gå sammen,” siger Talal. Nour er helt enig. ”Hvis vi nu alligevel kommer væk fra hinanden, så mødes vi der, ikke?” Nour peger på den lave trappe, der fører op til moskéen. ”God idé,” siger Talal. ”Og når vi sælger tyggegummiet, så holder du æskerne. Så tager jeg mod pengene.” Det er så irriterende, at han altid fortæller hende, hvad hun skal gøre. Og så er han endda yngre end hende. 16 måneder yngre, faktisk. Så begynder de at gå rundt på pladsen. Nour holder æsken frem. Men der er der ingen, der vil købe noget. ”Se!” udbryder Talal. Lidt borte går en stor dreng og sælger tyggegummi! Og endnu længere inde i menneskemylderet får Nour øje på to til. Der er altså mange andre børn, der sælger her. ”Yalla!” siger Talal. ”Kom.” De drejer væk fra pladsen og går ind i selve souk’en, som er fyldt med butikker med tøj, sko og smykker.\nKæmpe moské En moské er et helligt hus. hvor muslimer kommer for at bede. Inde i moskéen må man ikke have sko på. Kvinder skal have tøj på, der dækker både armene, benene og håret. Hver fredag er der fredagsbøn. Så strømmer en masse folk til moskéen.\nHer er der endnu flere mennesker. Det er Talals tur til at tage æskerne. Nour går lidt bag ham og tager mod pengene. Her går det bedre. De får hurtigt solgt fem pakker. ”Yes!” siger Talal ind i Nours øre. ”Hvis det her bliver ved, kommer vi hjem med masser af dinarer!”\nMasser af biler og butikker: Amman er en meget travl by. Her er masser af små butikker og restauranter. Der er også rigtig mange biler over det hele. Derfor kan det godt tage lang tid at komme fra ét sted til et andet.\nFlotte malerier på husene: Hvis du går en tur i Amman, så hold godt øje med husenes mure. Der er nemlig flotte væg-malerier over det hele. Der kommer kunstnere fra hele verden for at male på murene.\n34 Nu fanger Nour et glimt af noget gyldent. De er på vej forbi en smykkebutik. Vinduet er fyldt med halskæder, armbånd og ringe i guld. Nour kan ikke lade være med at standse og kigge. Så giver det et sæt i hende. Der er en halskæde med en mat, grøn sten. Den ligner fuldkommen månestenen, hun fik af bedstemor. Denne her er bare slebet i dråbeform. Mon det også er en månesten? Mon den også kan hjælpe sin ejer? ”Yalla, Yalla!” råber Talal utålmodigt. ”Kom så!” Nour river sig løs fra smykkebutikkens vindue og vender sig for at løbe efter Talal. I samme øjeblik kommer en dame ud af butikken. Nour må standse brat for ikke at brase ind i hende. Damen ser fin ud. Hun har en sort abaya og en hijab med sølv-mønster på. I hånden har hun en pung og en fin æske. Hun er ved at putte begge dele ned i sin håndtaske. Damen går forbi Nour. Men Nour når lige at se, at pungen ikke kommer rigtigt ned i damens taske. Den glider ud og lander på fortovet – midt i mylderet af folk. Damen går bare videre uden at opdage noget. Nour står et øjeblik og stirrer efter damens ryg. Så skynder hun sig at samle pungen op.\nMasser af friske grøntsager i souk’en: Jordanerne spiser masser af frugt og grønt. Bare se de her kæmpe stabler. Den slags boder kan du finde overalt i souk’en. Der er tomater, agurker, blomkål, citroner og meget andet. Sælgerne synger højt: ”Kom og køb, kom og køb. Friske grøntsager. Billige grøntsager.” Tøj og sko til alle: I souk’en er der en hel gade, hvor der kun er tøj og sko. Noget af det er nyt, men det meste er brugt og billigt. Det kan godt tage lidt tid at finde tøj og sko i den helt rigtige størrelse.\nAbaya og hijab En abaya er en kjole eller frakke, som når helt ned til jorden. Den har også lange ærmer. Mange kvinder går med abaya i muslimske lande som Jordan og Syrien. Hijab er et tørklæde, der dækker håret. Det går de fleste kvinder med i Jordan. Også mange piger går med hijab.\n36 ”Vent her!” råber hun til Talal. ”Jeg kommer lige om lidt.” Nour sætter efter damen. ”Undskyld, du tabte denne her.” Damen ser overrasket på Nour. Nour rækker hende pungen. Damen ser ned på pungen. Så ser hun på Nour igen. Hendes øjne bliver varme. ”Mange tak! Hvor var det fint gjort.” Damen åbner pungen. Hun fisker en pengeseddel op og rækker den frem mod Nour. ”Du fortjener en findeløn.” Damen fastholder Nours blik, mens hun trykker pengesedlen ind i hendes hånd. ”Må Gud være med dig, søde pige.” Damen putter pungen i tasken, sender Nour et smil og går.\n”Tiggeri er forbudt her hos os i Jordan! Vi vil ikke have den slags. Og slet ikke her i souk’en.” Nour har ikke tigget! Men manden vil slet ikke høre på hende. Han råber op om, at han vil tage hende med til politiet. At tiggere som hende kommer i fængsel. Nours hjerte hamrer i panik. I et spring sætter hun forbi den vrede mand og stikker af.\nNour står og stirrer på pengesedlen i sin hånd. Hun kan ikke tro sine egne øjne. ”Hvad laver du, tøs!” råber en høj stemme. En mand står foran en skobutik og ser meget vred ud. Han fægter med armene, mens han råber op.\nLegetøj fra gulv til loft: I den store souk i Amman er der også en gade med mange små legetøjs-butikker. Her er det spændende at gå på opdagelse. Det meste er billigt legetøj i plastik, men man kan sagtens finde noget, der er sjovt at lege med.\nHallo – skal du ha’ en kylling? Hvis du vil have kylling til middag, så går du bare hen til kyllingeslagteren. Her peger du på en levende kylling. Så sørger slagteren for at hugge hovedet af den og rense den for dig.\nAli, Omar og Taher var bedste venner. De hyggede sig ved Alis hus. De sad og pralede med deres nye tøj. ”Er mine sko ikke bare seje?” sagde Omar. ”Og mine bukser,” sagde Taher. ”Er de ikke bare mega-flotte?” ”Min skjorte er da meget sejere,” sagde Ali. ”Pigerne er vilde, når de ser mig med den skjorte.” Lidt efter blev de tre venner sultne. Men de havde brugt alle deres penge på tøj. De havde ikke købt noget mad. ”Jeg kunne æde en hel kamel,” sagde Ali. ”Jeg kunne æde ti kameler!” sagde Taher.\nNu så Omar en ged. Geden stod lige foran naboens hus. ”Mums,” sagde han. ”Den ser lækker ud. Jeg gad godt at spise sådan en grillet ged.” ”Det er Johas ged,” sagde Ali. ”Han er min nabo. Ham kan vi nemt narre.” De tre venner gik hen til Johas hus. De bankede pænt på. Joha lukkede op. ”Har du hørt det?” sagde Ali. ”Verden går under i morgen. Så dør vi alle sammen. Din ged dør også. Så kan vi lige så godt spise den nu, ikke?” ”Jo da,” sagde Joha,” Kom, vi går ned på stranden og griller den.” De tre venner gik med Joha og hans ged ned på stranden.\n”I kan tage jer en tur i vandet,” sagde Joha. ”Så griller jeg geden imens.” De tre venner tog badebukser på. Så løb de ud i vandet. Lidt efter duftede der dejligt af grillet kød. De skyndte sig op på stranden. Men de kunne ikke finde deres tøj. ”Hvor er mine sko?” sagde Omar. ”Og hvor er mine bukser?” sagde Taher. ”Kan I se min skjorte?” sagde Ali.\nJoha sad ved bålet. Han grillede en steg. Men geden stod ved siden af. ”Hvor er vores tøj?” spurgte de tre venner. ”Geden gad ikke at blive grillet,” sagde Joha. ”Så jeg solgte jeres tøj. Jeg fik penge nok til at købe en lækker kylling i stedet.” ”Er du gal?” råbte vennerne. ”Nej, slet ikke. Det var da smart,” sagde\nJoha. ”Jorden går jo under i morgen. Det siger I selv. Så har I jo ikke brug for det tøj mere, vel?”\nEN FORMUE! Nour løber alt, hvad hun kan. Hun snor sig ud og ind mellem de mange mennesker. Hun kaster et blik over skulderen – og kan tydeligt se den vrede mands ansigt i mængden bag sig. Ude af sig selv forsøger hun at sætte farten op. Hun er hele tiden ved at brase ind i nogen. Hjertet banker løs, halsen er tør. Hun smutter rundt om et hjørne og løber forbi boder med stabler af grøntsager. Hun er lige ved at brase ind i en mand, der slæber en hel stak tomat-kasser, men kanter sig forbi ham i sidste øjeblik. Så kommer hun ind i en gade med lidt færre mennesker. Hun sætter farten op og ser sig igen tilbage over skulderen. Nu kan hun ikke se den vrede mand. Hun smutter ind mellem to parkerede biler. Nour står længe i skjul mellem bilerne og holder øje, indtil hun er helt sikker på, at manden er væk. Så åbner hun sin knyttede hånd og glatter pengesedlen ud. Det er en 10-dinar seddel! Hele 10 dinarer! Det er en lille formue. Dem kan man købe masser af mad for. Eller gode, brugte sko, både til hende og Talal. Nour kan knapt tro sit held. Glæden bobler i maven. Og nu kommer Talal til at måbe! Talal!\nParfume-mesteren: Araberne har altid været mestre i at blande dufte. Faktisk er det dem, der har lært os andre at bruge parfume. I souk’en er der mange parfume-magere. De blander duftene, præcist som du gerne vil have det.\nKalde til bøn Fem gange om dagen lyder der høj sang fra alle moskéerne i Amman. Det lyder smukt. Sangen minder folk om, at nu skal de bede. Nogle går i moskéen for at bede. Nogle gør det hjemme eller på arbejdet. Så ligger de på knæ og vender sig mod byen Mekka. Det er verdens helligste by for muslimer.\nNour mærker et jag af uro. Talal må være ude af sig selv af bekymring nu. Godt, at de aftalte at mødes på trappen foran den store moské. Nour er ikke sikker på, at hun kan finde tilbage, men hun spørger et par unge kvinder om vej. Nour skynder sig afsted. Bare Talal nu er på mødestedet. Mens hun går tilbage gennem en smal gade, bliver der kaldt til bøn fra moskéerne. Nour standser op et øjeblik og lytter efter. Herinde i souk’en klinger sangen dybt og smukt over byens tage.\nBillige dufte: I gamle dage brugte parfume-mageren dyre og sjældne ting fra naturen. Sådan er det ikke mere. Nu køber han færdige dufte, som han blander sammen. Derfor er det billigt at købe parfumer i hans butik. Duftene står her i de flotte flasker.\n43 Hun er standset foran en butik med legetøj, sportsudstyr og alle mulige dimser. I vinduet får Nour øje på en fodbold. En rigtig, håndsyet fodbold. Nour trykker næsen mod ruden. Hun kommer til at tænke på Asma. Asma havde præcis sådan en fin bold hjemme i Daraa. Hun stod tit og jonglerede med den ude bag huset. Hendes rekord var 25 spark, uden at bolden ramte jorden en eneste gang. Onkel Achmed brød sig ikke om det. Nour hørte ham flere gange diskutere det med far. ”Du lader din datter spille bold? Det er forkert. Piger skal ikke dyrke sport. Piger skal opføre sig pænt og hjælpe deres mor i huset.” Men far var ikke enig. Hvis Asma var glad for fodbold, skulle hun da have lov at spille, mente han. Asma fik ikke sin fodbold med, da de flygtede gennem ørkenen. De fik næsten ingen af deres ting med. Mens Nour står og kigger på fodbolden i vinduet, spirer en tanke frem i hende: Hvad nu, hvis Asma fik sådan en fodbold igen? Sådan en rigtig flot fodbold med syninger? Måske ville hun blive glad? Måske ville hun få lyst til at stå og jonglere lidt med den ude på gaden? Eller gå ned på fodboldbanen ved skolen, hvor der altid løber børn rundt og spiller?\nJo mere Nour kigger på fodbolden, jo mere sikker bliver hun. Asma MÅ blive glad, hvis hun får den fodbold som gave. Pludselig har Nour allerede gjort det. Gået ind i butikken, købt bolden. Står ude på gaden igen med den under armen. Otte dinarer kostede den, så hun har stadig to dinarer tilbage. Talal! Hun havde helt glemt ham. Igen! Med bolden under armen løber hun tilbage til den store moské.\nPiger skal ikke dyrke sport I mange familier i Jordan må drenge og piger ikke det samme. Der er også forskel på, hvordan de bliver opdraget. Nogle familier synes, at piger ikke skal dyrke sport. Nogle synes, at piger skal blive hjemme og hjælpe deres mor i huset. I andre familier er reglerne lidt anderledes.\nMestre i mosaik: De arabiske lande har altid været kendt for fin mosaikkunst. En mosaik er et billede, der er lavet af bittesmå fliser og sten. Man kan også få mosaikker i træ og perlemor. Her er det et backgammon-spil i perlemor.\nMosaik til flotte møbler: Jordanerne kan godt lide flotte træmøbler. De må gerne være pyntet med farver og mønstre. De fine mosaikker i træ bruges både til bordplader, til skabe og til at pynte på væggen med.\n44 Heldigvis får Nour øje på Talal, straks hun drejer ind på pladsen til moskéen. Hun løber over mod ham. Kan ikke vente med at give ham den gode nyhed: At hun har en fin gave til Asma. Og to dinarer i lommen. ”Nå der er du? Hvad skete der?” spørger Talal. Så får han øje på bolden. ”Hvor har du fået den fra? Det er jo en rigtigt dyr fodbold.” Nour kan slet ikke få smilet af ansigtet, mens hun fortæller ham det hele. Men Talal er ikke spor glad, da hun er færdig med sin historie. Tværtimod. ”Din skøre tøs!” råber han og hans øjne lyner af vrede. ”Du har 10 dinarer, og så bruger du næsten dem alle sammen på en ... fodbold.” Nour ser forskrækket på ham. ”Men det er en gave! En gave til Asma, ...” ”En gave!” Talal hamrer håndfladen mod sin pande. ”Vi kunne have købt noget nyttigt. Nye sko, kylling, dadler. Vi kunne have givet dem til far og mor. ” Nour mærker en klump i halsen. Men hun bider tænderne sammen. Hun vil ikke græde. I stedet lægger hun armene over kors og ser Talal hårdt ind i øjnene. ”Det var mig, der fik pengene. Så er det vel også mig, der bestemmer, hvad de skal bruges til!”\nFloden giver liv: Jordan er et ørkenland, så der er ikke mange søer og floder. Men de har Jordan-floden. Engang var der meget vand i floden. Nu bruger landmændene næsten alt vandet i floden til at vande deres marker med.\nMen inderst inde mærker Nour et stik af tvivl. Måske skulle hun have givet pengene til mor. Måske skulle hun i det mindste have købt noget fornuftigt for dem. Noget de alle sammen kunne få glæde af. Men hvad så med Asma? De opgiver at sælge mere den dag. I bussen hjem bliver Talal ved at fable om alle de ting, de kunne have brugt de 10 dinarer på. Nour orker ikke at høre på ham. Hun stirrer bare tavs ud af vinduet.\nTomater, agurker og oliven: Jordan har en lille smule landbrug. De dyrker mange oliven, granat-æbler, tomater og agurker. Mange af arbejderne i marken kommer fra Egypten. De skal ikke have ret meget i løn. Så tjener landmændene mere på deres grøntsager.\nGAVEN TIL ASMA Mens de tramper op ad den smalle stentrappe mellem husene, begynder Nour igen at glæde sig til at give Asma bolden. Hun ignorerer Talal og hans sure bemærkninger. Asma bliver glad for bolden, det er Nour bare sikker på. Og det er det vigtigste i verden lige nu. Basta! Da de står foran døren til lejligheden, skjuler Nour bolden bag ryggen. Måske vil hun vente lidt med at vise den til Asma. Bare sige, at hun har en gave til hende, og få hende til at gætte på, hvad det kan være. Talal hamrer hårdt på døren. Han er stadig sur. Det er Asma der åbner! Nour mærker et sug af forventning i maven, da hun ser sin storesøster. Asma har jakke og hijab på. Hun må være på vej ned til bageren, for hun går kun ud, når mor tvinger hende til at hente brød.\nHun ser trist ud, som hun plejer. ”Asma, jeg har en gave til dig!” udbryder Nour ivrigt. ”Til mig?” Asmas stemme kan knap nok høres. Hun ser knap nok på Nour. Nour kan alligevel ikke vente med at give hende bolden. Med bankende hjerte rækker hun den frem, mens hun spændt betragter Asmas ansigt. Asma sender bolden et kort blik. Et tomt blik. Som man ser på et krøllet stykke slikpapir på gaden. En bølge af skuffelse skyller op i Nour. ”Er du slet ikke glad for den?” får hun sagt. ”Det er en rigtig, håndsyet fodbold!” ”Øh, jo,” siger Asma, men hun ser slet ikke ud, som om hun mener det. Nours hals snører sig sammen. Nu dukker mor op i døren.\nByens slidte huse: De fattigste mennesker i Amman bor i gamle huse, der er meget slidte. Mange af dem har huller og revner. Til gengæld er det billigt at leje et rum eller en lille lejlighed.\nLabyrint-byen: Når du går en tur i Ammans gamle bydel, er det lige som at gå i en labyrint. Husene står meget tæt på hinanden, så gaderne er meget smalle. Det kan være svært at finde det rigtige hus. Mange steder er der trapper i stedet for gader.\n48 ”Hvor har I sådan en fin bold fra?” spørger hun. Det orker Nour absolut ikke at fortælle hende. Men det gør Talal. Med høj stemme går han i gang med historien om, hvor tåbeligt Nour bar sig ad, da hun ved et mirakel fik 10 dinarer forærende. Pludselig kan Nour slet ikke holde sin familie ud. ”Jeg hader dig,” skriger hun og mener både Talal og mor. Og Asma. Og sig selv. Hun drejer rundt og løber ned ad trappen igen. Nour går rundt i kvarteret, mens tankerne snurrer i hovedet. Hun har stadig bolden under armen. Talal har ret. Det var forkert af hende at bruge alle de penge på den. Hvorfor gør hun også alting forkert? Hun tabte månestenen i ørkenen, og nu har hun brugt otte dinarer på noget ligegyldigt. Hun havde sådan håbet, at Asma ville blive glad for bolden. Men inderst inde ved Nour det godt. Det var dumt at håbe. Der er ingenting, der kan hjælpe Asma. Hun er blevet syg i sin sjæl.\nMåske ville hun få det bedre, hvis de kom hjem til huset i Daraa. Men det kommer ikke til at ske. Ikke foreløbig i hvert fald. Nour har hørt far og mor snakke. Krigen i Syrien bliver ved og ved. Nour får øje på en overfyldt skraldespand længere fremme på fortovet. Hun kan ligeså godt smide fodbolden ud! I det samme hænger hendes ene fod fast i en revne i asfalten, og hun snubler og falder. En skarp smerte skærer sig ind i hendes hofte, da hun lander på fortovet. Tårerne springer op i Nours øjne. Det gjorde virkelig ondt. Hvad er det, hun er landet på? Noget hårdt i hvert fald, som har boret sig ind i hendes hofte. Hun kigger efter under sig på fortovet, men der ligger ingenting. ”Av!” Nour gnider sin ømme hofte. Så mærker hun det. Der ligger noget inde i hendes jakke! Ikke i lommen, men helt inde i foret. Det er en lille hård ting.\nKnips med glas-kuglerne: Drengene i Jordan elsker at spille med glaskugler. Nogle får deres fars glaskugler. Fædrene spillede nemlig også med kugler, da de var børn. De får kuglerne til at trille ved at knipse til dem med tommelfingeren. Kan du spille volleyball? Fodbold er den mest populære sport i Jordan. Men børnene kan også godt lide at spille basketball og volleyball. Her har nogle drenge lavet deres egen bane. Det er lidt farligt, for bjælken sidder ikke fast.\n51 Nour mærker ivrigt på den. En anelse får hendes hjerte til at banke hårdt og håbefuldt. Det føles næsten som ... Det føles præcis som ... Hun flår jakken af og undersøger den indvendigt. Der er et stort hul i foret ved den ene albue, som hun aldrig har lagt mærke til før. Nour ryster jakken og til sidst lykkes det hende at få den lille hårde ting ud gennem hullet. Det er en lille, grøn sten, der lyser mat i hendes hånd. Bedstemors månesten! Nour stirrer målløs på den. Så har hun alligevel ikke tabt stenen den nat i ørkenen. Nour fatter det næsten ikke. Den må være gledet ud af hendes hånd, ned i hendes ærme, gennem hullet ved albuen og ind i foret. Dér har den ligget lige siden. Nour kommer op at stå. Hun lægger omhyggeligt månestenen i lommen, lyner lommen til. Hun kan næsten ikke fatte det: Hun har haft månestenen hele tiden. Men hvorfor har den så ikke beskyttet Asma? Har månestenen alligevel tabt sin magiske kraft? ”Er det din bold? Gider du spille?” Nour ser fortumlet i stemmens retning.\nDet er en pige, der spørger. Hun står lidt væk med fodbolden i hænderne. Nour tabte den, da hun faldt, og så har pigen samlet den op. Det går op for Nour, at hun står lige uden for fodboldbanen. Den, hun altid kommer forbi på vej til skole. En masse drenge og nogle få piger skiftes til at skyde på mål derinde, med en alt for lille rød plastikbold. ”Vil du være med?” Ja, hvorfor egentlig ikke? Nour har ikke lyst til at gå hjem. Hun nikker og går med pigen ind på banen til de andre. Alle flokkes om pigen, Nour og bolden. De råber op med ivrige stemmer: ”Wauw, en lækker bold, må vi spille med den?” De laver to hold og spiller kamp. Nour er ikke særlig god til fodbold, men det gør ikke så meget, for det er de andre heller ikke. Nour laver et skud på mål. Bolden har så lidt fart på så den standser flere meter fra målet. Alligevel har hun det sjovt. Hun nyder at løbe efter bolden og prøve at fange den. Glemme alle tankerne lidt.\nKan du lide sand, klipper og stilhed? Alle de tre ting er der masser af i Jordans ørkener. Men Jordans ørkener er også meget forskellige. Der er den røde ørken, som hedder Wadi Rum. Der er også ørkener med fint, gult sand. Og så er der ørkener med sten og grus. Det laveste sted i hele verden: Det Døde Hav er et meget særligt sted. Der er så meget salt i vandet, at man ikke kan dykke. Man flyder ovenpå. Det Døde Hav er også det landskab i verden, der ligger lavest. Det ligger 400 meter under de andre haves overflade.\n53 Pludselig opdager hun, at der står en skikkelse ved hegnet og kigger ind på boldbanen. Det er Asma! Hun har hentet gammelt brød hos bageren og er på vej hjem. Asma står helt stille og følger bolden med øjnene. I det samme kommer bolden trillende hen mod Nour! Hun bliver helt forfjamsket, kommer til at tjatte til den med tåspidsen, så den triller skråt ud til siden. ”Indersiden, du skal sparke med indersiden af foden!” Det er Asmas stemme. Høj og klar. Nour drejer hovedet med et ryk og kigger over på hende. Asma ryster på hovedet og himler med øjnene. Så sætter hun brødposen fra sig og går et par skridt ind på banen. ”Og du skal altså tæmme bolden først! Ellers har du jo slet ingen kontrol. Det dér er jo håbløst!” Nour holder vejret, mens hun betragter sin storesøster. Kampen er gået i stå. ”Skal du også være med?” er der nogen, der spørger. Asma trækker på skuldrene. Men hendes blik søger bolden, som nu ligger stille på banen. Så stikker hun pludselig i løb. Hun løber hen til bolden. Puffer til den med indersiden af den ene fod, så med den anden, løber med den ned mod målet. Hun dribler\nelegant udenom to drenge, som står og måber. Så sparker hun hårdt og præcist og sender bolden op i venstre hjørne af målet. Det jubler stille i Nours hjerte. Der er også nogen der jubler højt: børnene på boldbanen. Alle kan se på Asma, at hun kan noget med den bold. ”Igen!” råber nogen.\nGammelt brød Mange syriske familier i Jordan er fattige. Så det er en stor hjælp, hvis bageren giver dem gammelt brød gratis.\nDe seje beduin-børn: Drengen her passer dyrene. Nogle gange sover han i telt sammen med sine venner. De kan selv slagte en kylling og stege den. I tusinder af år har beduinerne boet i telte i ørkenen. Men i dag bor mange af dem i huse til hverdag. Så bor de i deres telte i weekenden. Beduinernes tørklæder: De store tørklæder er gode at have på i ørkenen. Det beskytter mod varmen fra solen. Man kan også tage det for mund og øjne, hvis der kommer en sandstorm. Når der er besøg, byder beduiner gerne på en varm kop te med mynte.\n54 Først vil Asma ikke, men så tager hun alligevel en tur til med bolden og scorer endnu et klokkerent mål. Nogen foreslår, at de skal spille kamp igen, og der bliver en vild diskussion om, hvem der skal have Asma på deres hold. Asma gider ikke spille kamp lige nu, siger hun. Måske en anden gang. Hun skal også hjem med brødet. Da hun og Nour lidt efter går hjemad sammen, er hun trist og stille igen. Men hun har sin nye bold med sig under armen. Og i minutterne på banen lignede hun næsten helt sig selv.\nDer er ikke andre lyde. Jo, nu er der. En lav hvisken. ”Nour?” Det er Asma, der hvisker i mørket tæt ved Nours øre. ”Sover du?” ”Nej,” hvisker Nour tilbage. En hånd tager fat i hendes hår og rusker det blidt. ”Tak,” hvisker Asma, ”Tak for gaven, lille æsel.”\nDen nat vågner Nour ved, at Yussuf stikker sine tæer lige op i næsen på hende. Den lille bandit har lagt sig omvendt på sin madras. Nour fjerner dem forsigtigt. Så ligger hun i mørket og lytter. Far snorker ovre ved væggen, som han plejer. Talal mumler i søvne.\nDet perfekte ørkendyr: Kamelen er beduinens bedste ven. Den er nemlig skabt til at leve i den barske ørken. Kamelen kan klare sig længe uden mad og vand. Og så er den en mester i at bevæge sig i det bløde ørkensand. Kamelhår kan man lave tæpper af.\nKamel eller dromedar? Normalt siger man, at en dromedar kun har én pukkel. Kamelen har to pukler. I Jordan kalder man dem begge for kameler. Den hvide kamel her bliver malket. Så sælger ejeren mælken fra vejsiden. Kamelmælk er meget tyk og fedtet.\nDer var engang en sømand, som hed Sinbad. Han sejlede på et skib. Men en dag kom der en stor storm. Sinbad faldt i havet. Han svømmede meget langt. Så kom han hen til en ø. Oppe på øen mødte Sinbad en mand. ”Hej,” sagde manden. ”Mit navn er Afar.”\n”Er der vand og mad her på øen?” spurgte Sinbad. ”Nej,” sagde Afar. ”Der er ikke noget at spise. Og der er ikke noget at drikke. Vi må håbe, at der kommer et skib. Ellers dør vi af sult og tørst.” De ventede på stranden i tre dage. Men der kom ikke et skib. Den fjerde dag kom en kæmpe fugl flyvende. Den var så stor, at den dækkede for solen.\n”Se, det er fuglen Rok,” sagde Sinbad. ”Den har jeg hørt om. Den er så stor, at den spiser elefanter.” Nu fløj fuglen Rok lige hen til øen. Den var træt af at flyve. Den ville have sig en lille lur. ”Jeg har en idé,” sagde Sinbad. ”Vi får fuglen Rok til at flyve os væk fra øen!” ”Men mon ikke den vil æde os?” sagde Afar. ”Vi venter, til den sover,” sagde Sinbad. Lidt efter hørte de en høj snorken. Fuglen Rok sov. Den snorkede lige så højt som torden. Sinbad og Afar listede hen til den. ”Tag din turban af,” sagde Sinbad.\nSå tog Sinbad sin egen turban af. Han snoede den til et langt reb. Så bandt han sig selv fast til fuglens ene ben. Afar bandt sig fast til det andet ben. Lidt efter vågnede fuglen Rok. Den fløj op i himlen. Den fløj langt ud over havet. Sinbad og Afar hang i luften efter fuglen i hver sit reb. Fuglen Rok landede tæt på byen Bagdad. Her boede Sinbad selv. De bandt rebene op og gik ind til byen. Sinbads venner blev glade, da de så ham. De holdt en stor fest. Der var masser af mad og drikke. Men dagen efter rejste Sinbad sin vej. Han ville sejle ud på havet igen. For han elskede farlige eventyr.\nMÅNESTENEN Der er sket flere gode ting siden månestenen dukkede op igen. Rigtig gode ting. Mor har fået arbejde! Hun arbejder på en systue to dage om ugen, så nu tjener hun penge, og de får lidt bedre mad. Nour og Talal har begge to fået et par fine, brugte sko, som ikke klemmer. De behøver heller ikke sælge tyggegummi hver dag mere. Kun en gang imellem. Og Asma ... Asma skal snart starte i skole igen. Hun er stadig tavs og trist ind imellem. Men slet ikke hele tiden. Hun ligger heller ikke og græder om natten mere. Faktisk gider hun tit godt at gå med Nour og Talal ned på boldbanen og spille. Hun er også begyndt at lære børnene, som hænger ud dernede, noget teknik. Hun er en streng træner og skælder dem ret meget ud. Men det virker. Selv Nour er blevet bedre til at sparke med indersiden af foden. I hvert fald lidt bedre. Men det er ikke det bedste. Det bedste er det lys, Asma får i øjnene, når hun spiller bold. Forleden dag, da Nour kom trampende op ad trappen mellem husene på vej hjem fra skole, stod Asma og jonglerede med bolden udenfor lejligheden. Ligesom hjemme i Daraa.\nDet Røde Hav: Jordan har kun et lille stykke kyst ud til Det Røde Hav. Her var der engang mange fiskere. I dag tjener de fleste folk ved kysten i stedet penge på turister. Men tidligt om morgenen kan man stadig se små både ude på havet. De er ude for at fange tun.\nArbejde Det er meget svært for de syriske flygtninge at finde et job. Der er så mange flygtninge, så der ikke er arbejde nok til alle. Men hvis bare én i familien får et job, bliver hele familien lidt mindre fattig. Så kan de få bedre mad. Og så kan børnene bedre komme i skole. Og lave lektier. Og lege.\nNour går ikke længere med månestenen i lommen. Tænk, hvis hun tabte den igen. Altså tabte den rigtigt! Månestenen ligger hjemme i lejligheden. I en lille dåse på den øverste hylde i køkkenskabet. Nour tager den tit frem og kigger på den. Og tænker på den dag hun fandt den igen, i foret på sin vinterjakke.\nDe flotteste koral-rev: Det Røde Hav er kendt for sine mange koral-rev. Det er en flot oplevelse at dykke ned til dem. Korallerne har mange forskellige former og farver. Og så svømmer der mange små fisk rundt for at finde mad.\nØRKENLANDET JORDAN Den flotteste røde ørken I Jordan findes der en rød ørken. Den hedder Wadi Rum. Det betyder Månedalen på arabisk. I denne ørken er der utrolig flotte klipper. Der lever også mange dyr. Der er ræve, øgler, slanger og skorpioner. Men de er svære at få øje på. Mange af dyrene sover om dagen. De kommer først frem, når solen går ned. Så skal de finde mad.\nFugle holder ferie i Jordan\nKun de sejeste dyr er tilbage\nHavet som er fuldt af salt\nJordan ligger lige mellem Afrika, Europa og Asien. Derfor bruger mange arter af fugle Jordan til at holde en pause, når de er på træk. Omkring 350 fugle-arter hviler sig en tid i Jordan, inden de flyver videre på deres lange rejser. Det er særlig flot at se på, når de store, hvide pelikaner flyver hen over den blå himmel.\nFor mange år siden levede der både løver og andre store dyr i Jordan. Men med tiden er der kommet mere og mere ørken. Så nu er der kun de dyr tilbage, som kan leve uden vand i lang tid. Det er for eksempel antilopen, som hedder oryx. Der er også kameler og dromedarer. De bruges som husdyr lige som geder og får.\nDet Døde Hav er et helt specielt sted. Der er rigtig meget salt i vandet. Det betyder, at der ikke kan leve fisk i vandet. Og når du bader, så flyder du ovenpå. Man siger, at vand og mudder fra Det Døde Hav er godt for huden. Derfor kommer her mange turister. De får smurt mudder på huden og bader i saltvandet.\nJordan er i Biblen og Koranen\nNæsten alle er muslimer\nBeduiner er et ørkenfolk\nMange af historierne i Biblen og i Koranen foregår netop i det område, som nu hedder Jordan. Måske har du hørt om Moses? I 40 år vandrede han i ørkenen og var leder for jøderne. De var på flugt fra Egypten. På en bjergtop i Jordan viste Gud Moses udsigten til det land, de kunne bo i. Det land hedder i dag Israel.\nI dag er næsten alle i Jordan muslimer. Muslimernes gud hedder Allah. Man siger, at Allah har 99 navne. Nogle af dem er ’Skaberen’, ’Den Nådige’ og ’Den Hellige’. Én gang om året holder muslimerne Ramadan. I en hel måned må man ikke spise og drikke fra sol-opgang til sol-nedgang. Ramadanen slutter med Eid, som er en stor fest.\nKan man bo i en ørken? I Jordan har beduinfolket gjort det i flere tusinde år. De er gået fra sted til sted for at finde vand og mad til deres kameler, geder og får. Nu er der kun få beduiner tilbage i ørkenen. De er flyttet til byerne og har et almindeligt arbejde. Men mange beduin-familier har stadig et telt i ørkenen.\nFLYGTNINGENE I JORDAN\nJordan er en gæstfri nabo I de sidste årtier har der igen og igen været krige i Jordans nabolande. Hver gang er masser af mennesker flygtet til Jordan. Mange er også blevet boende der. Lige nu er der krig i Syrien. Derfor bor der nu over en million syrere i Jordan. Nogle af dem bor i flygtninge-lejre. Men de fleste bor i Jordans byer. I alt er der nu så mange gamle og nye flygtninge i Jordan, at landet har brug for hjælp til at klare den store opgave.\nFlygtningene i lejren i Azraq\nHvad laver børnene i lejren?\nHvordan er der i lejrens huse?\nHer ser du flygtninge-lejren i Azraq. Den ligger ude i ørkenen. Der bor 35.000 mennesker her. Lejren er som en by med gader og en masse huse. Husene ligner hinanden, så det kan være svært at finde rundt. Der er også markeder. Her kan man købe mad, tøj og andre ting. Der er også skoler til de mange børn.\nBørnene i lejren laver mange af de samme ting som dig. De går i skole. De laver lektier. De har også venner, de leger med. Mange siger også en aftenbøn. Nogle af børnene har det meste af deres familie i lejren. Så kan de gå på besøg hos hinanden. Men der er også børn, som kun bor sammen med deres mor eller far.\nHer kan du se, hvordan der er inde i husene. Der er kun ét rum og et lille køkken. Store familier har to rum. Madrasserne sidder man på om dagen. Om natten sover familien på dem. De fleste huse har elektricitet. Så kan de se tv, tænde en lampe og få strøm til en mobil. Så kan de ringe til den del af familien, der stadig er i Syrien.\nFlygtningene i Jordans byer\nHvad laver børnene i byen?\nDe fleste flygtninge fra Syrien bor i Jordans byer. De finder selv et sted at bo i en af de fattige bydele. Oftest bor en familie med mange børn i en lille lejlighed med ét eller to rum. Forældrene har meget svært ved at finde et arbejde. Mange af dem må endda slet ikke arbejde. Derfor er de ofte meget fattige. Familien her bor i Amman.\nOver halvdelen af de syriske børn i Jordans byer går i skole. Børnene taler arabisk lige som de jordanske børn. Så de kan sagtens følge med. De syriske børn, som ikke går i skole, hjælper familien med at tjene penge til mad og tøj. De mangler at lære en masse i skolen. De vil få sværere ved at klare sig, når de bliver store.\nNår man må flygte fra sit hjem, har man kun de mest nødvendige ting med sig. Det kan være lidt tøj og legetøj. Derfor har de fleste syriske familier ikke ret mange møbler i deres lejlighed i Jordan. Familien her har kun et skab, et bord og et tv. De bruger madrasser i stedet for sofaer og senge. Lige som familierne i flygtningelejren gør.\nVERDENSMÅLENE: ALLE LANDE ARBEJDER SAMMEN Hvad er verdensmålene? Vidste du, at verdens lande har lavet en aftale med hinanden? De har aftalt, at verden skal blive et bedre sted at være for alle. Det har de aftalt i den store forening af verdens lande, der hedder FN. I fremtiden må der ikke længere være mennesker, som er meget fattige. Der skal være arbejde til alle. Ingen må gå sultne i seng. Alle børn i verden skal have en god skolegang. De skal også have lov at komme til læge eller på hospitalet, når de er syge. Miljøet skal også blive renere, så både mennesker, dyr og planter kan leve godt. Denne store aftale kalder man for verdensmålene.\nAlle lande skal hjælpe til\nDu kan også selv hjælpe til\nAlle verdens lande har lovet at hjælpes ad med at opnå verdensmålene. De er delt op i 17 mål, så det bliver nemmere at følge, om tingene bliver bedre eller ej. Det er 17 problemer, der skal løses – eller blive meget bedre. Alle målene skal være nået i år 2030. Det er faktisk ret snart. Du kan se alle 17 mål her på den modsatte side.\nVerdensmålene handler meget om at gøre livet bedre for fattige mennesker i hele verden. Men de handler også om at gøre livet bedre i rige lande som Danmark. Vi skal også selv gøre vores eget land bedre. Vi skal bl.a. sørge for fred, flere gode jobs, renere miljø, og at piger og drenge får de samme muligheder.\nDer er nok at tage fat på, for alle de 17 mål er store opgaver. De voksne og politikerne skal få det meste til at lykkes. Men alle kan hjælpe til. En af opgaverne er at hjælpe klimaet og miljøet. Her kan vi for eksempel sortere affald, så det kan genbruges. Spare på det rene drikkevand fra hanen. Huske at slukke lyset for at spare lidt på energien.\nSamme ret til piger og drenge\nDet tørreste land\nStop for børne-arbejde\nI mange lande i Mellemøsten er der stor forskel på, hvad piger og drenge må. Nogle steder er der mange ting, piger ikke må bestemme selv. I nogle familier må de heller ikke selv vælge, om de skal giftes, hvornår de skal giftes og med hvem. Ofte må de heller ikke selv vælge at få et job. Det skal blive bedre. I fremtiden skal piger og drenge have de samme rettigheder.\nMangel på rent drikkevand er et stort problem i mange lande. Jordan er et af de tørreste lande i verden. I Danmark åbner vi bare for vandhanen og drikker. Det kan man ikke i Jordan. Her tapper de drikkevand fra en køkken-maskine, som renser vandet. Vi skal alle sammen passe godt på vandet. Og undgå at forurene det.\nI fattige lande er der mange børn, som må arbejde for at tjene penge. Sådan er det også i Jordan. Men børn har ikke godt af at arbejde meget. De skal have lov til at lege og gå i skole. Så kan de få en uddannelse og et arbejde, når de bliver voksne. Men børn må gerne hjælpe med opvasken og andre små opgaver.\nALLE BØRN I VERDEN HAR RET TIL AT GÅ I SKOLE Alle børn i verden har ret til at gå i skole og få en uddannelse. Det er næsten alle verdens lande enige om. Derfor står det også i FN’s Børnekonvention. Det er en regel, der gælder for børn i alle landene. I skolen bliver børn klogere. De får også gode venner, som de kan lege med og have det sjovt sammen med. Hvis man er flygtet fra sit land, går det også ud over skolen. Børn på flugt kan nemt komme flere år bagud med deres skole. Nogle af dem kommer måske aldrig i skole igen. De fleste af de syriske børn i Jordan får lov til at gå i de jordanske skoler. Men det er ikke dem alle, der får den mulighed. Derfor er der mange af de syriske børn, der ikke lærer at læse, regne og skrive.\nNour bor midt i Jordans hovedstad Amman. Egentlig kommer hun fra nabolandet Syrien, men hun og familien måtte flygte derfra, fordi der blev krig. Nour og hendes søskende savner deres gamle hus, deres venner og alle deres ting. Men de har så småt vænnet sig til deres nye liv. Bare ikke Nours storesøster, Asma. Hun er ked af det hele tiden. Hun vil ingenting. Hun vil ikke engang spille fodbold mere. Nour vil gerne hjælpe, men hvad skal hun gøre? Månestenen er jo væk. Den, hun fik af sin bedstemor, og som skulle beskytte familien. Men en dag tager Nour og hendes bror ud for at tjene lidt penge ved at sælge tyggegummi. Og så sker der noget, ingen af dem havde regnet med ... Bodil El Jørgensen er en af disse års meget roste børne- og ungdomsforfattere. Hun har i mange år samtidig arbejdet med teater. Det mærker man i hendes bøger; hun har et godt blik for at skære en dramatisk historie og give liv til sine personer. Bodil El Jørgensen er særlig kendt for sin tre bogserier: Serien om Julius og heksejægeren Pæremadsen. Krimiserien om Esme og Igor. Og senest fantasyserien om den mystiske pige Svava med ravmedaljonen – Pigen fra Havet. Hun vandt i 2009 Gyldendals store konkurrence om den bedste spændingsserie for børn. Hendes bøger er oversat til svensk, norsk og tysk.\nBogen rummer også masser af spændende fakta og tre små læselet-eventyr. Du kan høre historien som lydbog og se en masse spændende film, quizzer, billeder og meget andet om Jordan og Syrien på hjemmesiden:\nElevbog - Jordan 2018


Argentina fyrer landstræneren | Tipsbladet.dk\nEdgardo Bauza er blevet fyret som argentinsk landstræner efter en række dårlige resultater.\nDen 59-årige argentiner er blevet fyret som landstræner for det argentinske landshold, efter han ikke har formået at placere Argentina bedre end deres nuværende femteplads i den sydamerikanske VM-kvalikifikation.\nBauza har stået i spidsen for otte VM-kvalifikationskampe, men efter kun tre sejre i disse er det argentinske mandskab i fare for ikke at kvalificere sig til VM i Rusland næste år.\n- Vi har fortalt Bauza, at han ikke længere er argentinsk landstræner, siger præsidenten for det argentinske fodboldforbund Claudio Tapia.\nArgentina indtager for øjeblikket en femte plads I den sydamerikanske VM.kvalifikationsgruppe, hvilket vil sikre dem en play-off kamp mod et hold fra den oceanske VM-kvalifikation. Argentina er et point fra direkte kvalifikation og to point fra sjettepladsen, som lige nu indtages af Ecuador.\nDen argentinske stjerne Lionel Messi er i karantæne i de næste tre kampe, efter han fik en karantæne på fire spilledage for verbalt at overfuse en af dommerne i 1-0 sejren over Chile i sidste måned. Han afsonede sin første karantæne-dag i 2-0 nederlaget til Bolivia.\nBauza overtog tøjlerne for Argentinas landshold efter Gerardo "Tata" Martino valgte at sige op i kølvandet på Argentinas nederlag i Copa America-finalen til Chile.\nSevilla træner Jorge Sampaoli, som også er argentiner, sættes I forbindelse med det ledige sæde.


”Dybet” af Michael Katz Krefeld – Krimifan\nJan Findal januar 05, 2017 at 12:04 AnmeldelseDansk\nDenne bog er indtil videre anmeldt af både Jan Findal, Betina Nielsen, Tine Færch og Anna-Luisa Alonso. Se anmeldelserne herunder:\nLindhardt og Ringhof.dk/\nBogen er en del af en serie, som nu består af\n1: Afsporet 2: Savnet 3: Sekten 4: Dybet\nImidlertid plages han også af nogle iagttagelser, han har gjort sig i medierne. Det viser sig nemlig, at der over tid er begået en række bestialske overfald på kvinder i København. Overfald som i mistænkelig grad minder om det, som han og kammeraten Kasper begik mod den lille pige.\nNu frygter han, det er Kasper, der også er udstyret med en ny identitet, der er på spil. Morten opsøger den tidligere politimand Thomas Ravnsholdt bedre kendt som Ravn, der nu ernærer sig som privat efterforsker og bor på en båd på Christianshavn. Morten håber, at Ravn kan finde barndomskammeraten og afsløre ham som gerningsmanden til de forbrydelser, han mistænker ham for at have begået og få ham forhindret i at begå nye.\nEfter et endnu et overfald, der ender med drab, indleder både politiet og Ravn jagten på gerningsmanden, som Morten i hvert fald nu er helt sikker på, er Kasper.\n”Dybet” er meget barsk krimi, som rummer en del voldsomme beskrivelser af, hvad en sindssyg gerningsmand udsætter sine ofre for. Samtidig fortæller den på spændende og dramatisk vis, hvordan Ravn og Morten forsøger at finde Kasper og finde ud af, om det virkelig er ham, der er den skyldige. Det er ikke småting de byder sig selv og samtidig bliver udsat for.\nMidt i al gruen og rædslerne er handlingen også fyldt med humor. Ikke mindst de herlige scener mellem Ravn og hans aldrende engelske bulldog, Møffe, som til Ravns store fortrydelse ikke er nem at holde på slankekur. Også scenerne med den meget kvindekære Eduardo, der altid forelsker sig, er humoristiske. Ligeledes er der er megen humor, når Ravn færdes sammen med vennerne i det fint beskrevne christianhavnske miljø.\nI ”Dybet” møder man mange forskellige typer mennesker og beskrivelserne af dem er meget levende.\nMan kan sagtens forstå, hvad der har gjort de to 12-årige drenge til det, de er blevet til. Igen må man konstatere, at det miljø, et barn vokser op i, har overordentlig stor indflydelse på det, et barn udvikler sig til senere i livet.\nDet er ikke ligefrem det bedste indtryk, man i bogen får af alt det, der kan foregå på institutioner, hvor unge mennesker – i bogen kriminelle – er anbragt, men det finder desværre også sted i virkelighedens verden i dag.\nOgså i ”Dybet” konfronteres Ravn med det meget triste og sørgelige faktum, at han for 4 år siden mistede sin kæreste Eva, som formentlig blev dræbt af en hjemmerøver.\nDog minder jeg lige om her til sidst, at betegnelserne kriminalpolitiet og ordenspolitiet blev afskaffet ved politireformen i 2007.\nMichael Katz Krefeld? Ja, der er nok ikke mange af os krimifolk, der ikke kender ham. Vi har lynhurtigt taget Ravn, Møffe, Eduardo og Victoria til vores hjerter og nyder at følge dem.\n“Dybet” er 4. bog i serien, og den er lige så spændende, grusom, gysende og helt uimodståelig, som de foregående. Jeg har dyb respekt for at Krefeld formår at opretholde et så højt niveau i alle sine Ravn bøger. Der er ikke en eneste af dem, der stikker en smule ud til den dårlige side. Alle fire er en ren gourmetoplevelse for krimisanserne.\nMartha prisen er Katz Krefelds synlige bevis/anerkendelse på hans unikke evne til gang på gang, at levere varen, så den er fuldt fortjent.\nJeg kan ikke andet end at skyde 5 store krimihjerter efter “Dybet”.\nANNA-LUISA TANGGAARD ALONSOs anmeldelse;\nJeg er helt enig med mine to anmelder kolleger, og forstår til fulde at det i år var Michael Katz Krefeld der skulle løbe med Martha prisen.\nRavn har igen rollen som den lidt skæve personlighed der efter en fortid i politistyrken nu erhverver sig som privatdetektiv. Ravn har en evne til altid at befinde sig midt i orkanens øje, og i Dybet må man sige at dette gælder i særdeleshed.\nRavn involveres i opklaringen af nogle i særhed bestialske mord på unge piger – mord der til en vis grad har træk der kan få særligt indviede til at tænke på fortidens ugerninger.\nDette gør en ung mand – Dan Lassen – han kontakter ligeledes Ravn i håb om at de to sammen kan standse den psykopat der er på spil.\nLæs den – den er intet mindre end fantastisk!\nSkræmmende, spændende, uhyggelig, fascinerende, blodig, ond, bestialsk, tankevækkende, sørgelig… alle ord, som kan beskrive Michael Katz Krefelds ”Dybet”.\nBogen er 4. del i serien om eksbetjenten Ravn, som nu har slået sig ned som privatdetektiv. Han forsørger sig primært ved, at afdække andre menneskers utroskab. Somme tider, dukker der heldigvis langt mere interessante sager op. I Dybet, bliver Ravn kontaktet af en tidligere barnemorder – en som ikke bare har dræbt, men også på det groveste mishandlet en lille treårig pige. Manden opsøger Ravn, for at få hjælp til at finde sin medsammensvorne fra dengang. Han mener at makkeren er ude på et større dræbertogt. Ravn er selvklart ikke meget for at hjælpe ham, men noget tyder på, at manden taler sandt. Eller gør han?\nJagten på en dræber sætter ind, men hele tiden, havde jeg fornemmelsen af, at der lå noget mere bag. At manden ikke havde rent mel i posen. Jeg sad med en konstant fornemmelse af, at Ravn blev snydt. Om han bliver det eller om det var ren fornemmelse plantet af en dygtig forfatter, vil jeg ikke fortælle jer. Der imod, vil jeg gerne fortælle, at denne bog er i absolut topklasse og er spændende fra start til slut.\nBogen fortjener fem store krimihjerter. Den kan sagtens læses selvstændigt, men jeg vil anbefale, at man tager serien fra en ende af, for at få den fulde forståelse.


Danmarks største konference om tang bød på spændende forskningsresultater og præsentation af nye tangprodukter – og et ganske særligt snif!\nDa 75 forskere og virksomhedsfolk fra 8 forskellige lande mødtes til to dages konference i Grenaa den 11.-12. oktober, var der både fokus på nye forskningsresultater, præsentation af innovative produkter med tang og skæve vinkler på anvendelse af tang og mikroalger.\nI forskningsverdenen - både i Danmark og internationalt - er der blandt andet stort fokus på at kortlægge mulighederne for at anvende tang og ekstrakter fra tang i dyrefoder og medicin til mennesker. Forskningsresultater viser nemlig, at tangen forbedrer tarmsundheden hos både dyr og mennesker, og i nogle tilfælde endda i en sådan grad, at antibiotika og anden medicin helt kan undgås.\nKonferencedeltagerne fik også lejlighed til at smage nye produkter med tang, blandt andet en nyudviklet tangsalat og spændende tangøl fra virksomhederne Nordisk Tang og Nordisk Bryghus, som begge ligger på Djursland.\nKan man sniffe alger?\nMan kan sniffe god chokolade, men kan man også sniffe mikroalger? Det spørgsmål stillede Tobias Hamann, nyudklækket Danmarksmester i chokoladeskulpturer og vinder af ”Den store Bagedyst”, de fremmødte forskere, da han besøgte konferencen for at dele sine erfaringer med at bruge tang og mikroalger i det søde køkken. Tobias Hamann har nemlig netop lanceret en chokoladebar med mikroalger.\nTobias sniffede frisk en bane chokolade sammen med én af de deltagende forskere, og bagefter var der engageret debat blandt forskerne - og som Tobias sagde, så er det jo med at stille de svære spørgsmål, når man er i et selskab, hvor alle er klogere end en selv. Konklusionen på diskussionen blev, at det ikke giver mening at sniffe alger, da algernes smag af umami – også kaldet velsmag - ikke opleves med næsen, men med smagsreceptorer på tungen.\nSmagen af umami kom dog helt til sin ret i en ganske særlig velkomstdrink komponeret til lejligheden og serveret i reagensglas til konferencemiddagen i Kattegatcentret. Drinken bestod af klassiske gin og tonic ingredienser suppleret med agurk, bobler og ikke mindst mikroalgen spirulina, som udover at være smuk grøn, også er vældig sund.\nKonferencen blev afholdt for 7. gang den 11. oktober kl. 11.00 - 12. oktober kl. 14.30, på Kystvejens Hotel, Kystvej 26 i Grenaa\nNordic Seaweed Conference afholdes af AlgeCenter Danmark, som er et forsknings-, innovations- og formidlingssamarbejde mellem Aarhus Universitet, Teknologisk Institut og Kattegatcentret\nKonferencen i 2017 blev sponsoreret af Visit Djursland


Køb og salg af brugt tøj - Kirppu\nI alle vores butikker finder du et stort udvalg af brugt tøj, så du kan gøre et rigtigt godt second hand kup over hele landet. Du kan finde hele outfits, da vores kunders stande også bugner af brugte smykker, tasker,sko og tørklæder m.m. Det er nemt at komme i gang med køb og salg af […]\nhvad er prisen for en stand, hvordan undgår man at ting bliver stjålet?\n11 måneder sidenSvar på kommentar\nTak for din kommentar! Prisen for en stand variere en lille smule afhængigt af, hvilken butik du ønsker at have stand i ☺ Du kan læse mere om vores priser på denne side: http://www.kirppu.dk/priser\nVi gør alt hvad vi kan for at sikre ting ikke bliver stjålet. Det vil bl.a. sige, vi uddanner personalet i at spotte butikstyve, har kameraovervågning i butikker, har butiksdetektiver og tilbyder man kan få 1-2 ting i glasmontre pr. stand, skulle man have lyst til det. Derudover melder vi al tyveri til politiet og tilbyder standlejere, man kan tilkøbe alarmer. Vi har tre forskellige typer, og de koster allesammen det symbolske beløb af 1 krone.\nJeg håber, det besvarede dine spørgsmål.\nHej jeg har lige bookes en stand i Glostrup men ku ikke vælge plads . Jeg har et stort ønske om at få en plads op af en væg som jeg plejer . Meget gerne en endeplads venligst\n9 måneder sidenSvar på kommentar\nDu må meget gerne sende en mail til glostrup@kirppu.dk\nSkal man skrive alle 50 prismærker inden man sætter standen op, eller kan man vente med at udfylde de sidste ? Hej fra Jeanne\nDu kan sagtens vente med at udfylde de sidste af dine prismærker 🙂\nEr bøjler til tøj, noget man selv medbringer?\nVi har tre forskellige bøjletyper (børnebøjler, almindelige og buksebøjler). De er til fri afbenyttelse 🙂


Danske amalie porno billig massagebriks - har\nEller en lige fra en jomfru nød, black milf helsingor massage. Med gratis sexfilm kvinder modne telefonsex forandringsledelse. En skøn dag sammen som måske blev der gange censors. Fysisk kontakt er fremad mod pynten men ind med. Billig massagebriks sanne k sex - Porn Det vil jeg med det.\nDanske amalie porno billig massagebriks - der\nPussy galore dk gratis prono film by: Hej allesammen, Glad mand på 27 år fra sydjylland søger nye gode venner!. Vi har også en hel del dansk amatør porno, hvor der kneppes på dansk hjemme i stuerne dvs.


Fra dunkle væld: Dansk og tysk i Sønderjylland omkring 1848\nEn kortfattet bemærkning, som den i ’Historien om Danmark’, er dog klart at foretrække frem for de næsten vildledende oplysninger, som Tom Buk-Swienty fremsatte i bogen Slagtebænk Dybbøl (og som nok smittede af på fremstillingen i ’1864’). Buk-Swienty skriver (på s. 131) om »det flertal af slesvigere, som så sig selv som tyskere, og som for alt i verden ikke ville direkte under dansk styre, men som hellere sammen med Holsten ville knyttes tættere til Det Tyske Forbund.«\nMan spørger sig selv, hvordan i al verden Buk-Swienty kan vide, at et flertal af »slesvigerne« opfattede sig som tyske og ønskede, at hertugdømmet sammen med Holsten skulle knyttes til Det tyske Forbund (ordet »tættere« er i øvrigt vildledende, eftersom Sønderjylland overhovedet ikke var knyttet til nævnte forbund). For det første kan man ikke uden videre antage, at alle, der opfattede sig som tyske, ønskede en tilknytning til Det tyske Forbund. Endnu i 1863 kan der sagtens have været nogle af disse, der ønskede en slags status quo for deres hertugdømme. For det andet kender man mig bekendt ikke nogen kilder, som berettiger til den konklusion, at et flertal af »slesvigerne« opfattede sig som tyske eller ønskede, at deres hertugdømme skulle knyttes til Det tyske Forbund. Et kig i Buk-Swientys kortfattede litteraturhenvisninger giver ikke noget fingerpeg.\nDen 12. februar 1867 var der i de dele af Sønderjylland, som Prøjsen havde erobret og annekteret, valg til Det nordtyske Forbunds grundlovgivende rigsdag, og det var det første valg i området, der (med en for den tid temmelig udbredt valgret) kunne give et nogenlunde sikkert fingerpeg om befolkningens nationale sindelag. Ved det valg fik de tyske kandidater ganske vist samlet set flere stemmer end de danske (58,9% af de afgivne stemmer mod 41,1% til de danske; jf. Aksel Lassens uundværlige værk Valg mellem tysk og dansk), men selvom man naturligvis må regne med en vis sammenhæng med det nationale sindelag, som det så ud også før 1864, er der alligevel flere forhold der gør, at man ikke uden videre kan antage, at der også før Treårskrigen var flest tysksindede i hertugdømmet, bare fordi de i 1867 udgjorde et flertal af de stemmende.\nValgresultatet i februar 1867; hvor de danske kandidater fik flertal, er det markeret med rødlig farve, og hvor de tyske fik flertal, er det markeret med grønt (flertallets størrelse er angivet ved farvens intensitet, jo flere procent, des mørkere). Valget var det første omfattende valg efter de sønderjyske områders indlemmelse i Prøjsen og tillige det første valg, der med nogenlunde sikkerhed gav et retvisende billede af befolkningens sindelag. Men man kan ikke uden videre antage, at billedet ville have set nøjagtig sådan ud også før de to sønderjyske krige. - Bemærk i øvrigt, at der endnu var dansksindet flertal i Flensborg samt på den vestlige del af den frisiske ø Føhr, et område, som indtil 1864 havde været en del af kongeriget på samme måde som Ribe. (Kortet er udarbejdet af N.A. Klein i 1867 og er lånt fra Det kongelige Biblioteks digitale samling.)\nFørst og fremmest er det en kendt sag, at det danske nederlag i 1864 førte til stort mismod blandt de danske, og flere opgav ganske enkelt deres indsats for sagen; således den førende i arbejdet i vestegnen, Mads Knudsen på Trøjborg, der helt mistede troen på det danske folks fremtid og siden fuldstændigt afholdt sig fra politisk arbejde (jf. bd. V af Sønderjyllands Historie red. af Vilh. la Cour m.fl.). Og nok havde Prag-freden (indgået i 1866 mellem Prøjsen og Østrig) givet noget af håbet tilbage, idet der stilledes en folkeafstemning om landsdelens statslige tilhørsforhold i udsigt, men dels havde indlemmelsen af Sønderjylland i Prøjsen ved indgangen til året 1867 sået berettiget tvivl om Prøjsens vilje til at leve op til dette løfte, hvilket atter fik nogle til at miste håbet, og dels var det udtrykkeligt kun landsdelens nordlige dele, der blev stillet en afstemning i udsigt, hvilket fik den danske bevægelse til mere eller mindre at opgive de sydlige dele for at samle kræfterne om de nordlige, hvor et dansk flertal kunne vindes – og måtte fastholdes. I den forbindelse er det i øvrigt bemærkelsesværdigt, at netop de sønderjyske kredse, der i 1867 havde tysk flertal (3. og 4. kreds), og som udgjorde de sydligste dele af Sønderjylland, også var de kredse, hvor der var flest vælgere, der afholdt sig fra at stemme, nemlig mere end en tredjedel. Ud over disse forhold, som meget vel kan vel have svækket danskhedens stilling i forhold til tiden før de sønderjyske krige, kommer, at de vægelsindede eller blakkede, eller hvad man nu vil kalde dem, som måske før Treårskrigen overvejende var kongetro, nu efter den i 1867 fuldbyrdede kendsgerning, at Sønderjylland var blevet en prøjsisk provins, netop derfor kan have stemt tysk; sådanne vælgere opfattede sig altså ikke nødvendigvis som tyske før 1848, selvom de stemte tysk i 1867. Desuden må det tages i betragtning, at den sønderjyske del af den nu prøjsiske provins Schleswig-Holstein ikke i udstrækning var sammenfaldende med hertugdømmet Slesvig; fx var både Ærø og de otte nordøstlige sogne gået til Danmark i 1864 og var altså ikke en del af det prøjsiske Sønderjylland, hvorved en del danske vælgere var forsvundet; et antal som næppe opvejedes af de danske vælgere, der i stedet var kommet med de kongerigske enklaver ved vestkysten og på de frisiske øer. Godt nok indgik Femern med sin tyske befolkning heller ikke i de sønderjyske kredse i 1867, selvom øen havde været en del af hertugdømmet Slesvig, og der var altså også forsvundet nogle tyske vælgere; men der boede ikke så mange på Femern, som på Ærø, og det danske tab må umiddelbart vurderes til at have været størst.\nAlt i alt må man sige, at man ikke kan regne med, at de tysksindedes procentdel af den samlede befolkning, som den så ud ved valget i 1867, kan overføres på forholdene før Treårskrigen. Tværtimod er der grund til at tro, at de tysksindede i hertugdømmet stod forholdsvis svagere før de sønderjyske krige, end ved valget i 1867, og der er således ingen grund til at antage, at de ligefrem udgjorde et flertal af hertugdømmets indbyggere.\nMen tilbage til de dansktalende før Treårskrigen, som altså udgjorde omtrent halvdelen af befolkningen. Ifølge Kongelig Dansk Hof- og Stats-Calender for Aaret 1851 var der i 1845 362.900 indbyggere i hertugdømmet Slesvig. Angående de sproglige forhold angives 29.000 personer at være frisisktalende (hvilket ofte glemmes i ligningen), 173.000 at være dansktalende og 36.000 at forstå og til dels tale dansk. Der må her være tale om indbyggerne i de områder, hvor sprogskiftet fra dansk til tysk var i gang, altså især i de blandede distrikter i Angel. Resten (124.900) angives at være tysk-, fortrinsvis plattysk-, talende. Man ser altså, at der hverken var et klart flertal af dansk- eller tysktalende i hertugdømmet, skønt der endnu før Treårskrigen (og efter alt at dømme i det hele taget indtil efter 1864) var flere dansk- end tysktalende.\nDertil kommer, at ikke bare området, hvor der taltes dansk, men også området, hvor der udelukkende taltes dansk, udgjorde langt størstedelen af hertugdømmets flademål, fordi dansk på nær i de sydligste områder, endnu var det det sprog, der taltes på landet.\nAngels indbyggere var netop på dette tidspunkt midt i en bevægelse fra dansk til tysk talesprog, og denne udvikling havde stået på i nogen tid. Folkesproget havde – bortset fra områderne syd for Danevirke og bortset fra de sydligste af hertugdømmets købstæder – været dansk lige siden vikingetid og højmiddelalder. Kun langsomt fortrængtes dansk af plattysk, først på halvøen Svans, hvis indbyggere omkring år 1800 var blevet tysktalende, mens afviklingen af dansk nord for Slien først for alvor tog fart herefter – den almindeligt udbredte skolegang efter skoleloven af 1814 tillægges stor betydning herfor, for hvor der var tysk kirkesprog, blev der også tysk skolesprog, og det var helt uafhængigt af folkesproget. Nordgrænsen for tysk kirke- og skolesprog gik omtrent, hvor nu statsgrænsen af 1920 findes (se bl.a. en kort indføring i Hans Schultz Hansens Danskheden i Sydslesvig 1840-1918, hvor man i det hele taget får en god indføring i det, titlen lover; se også kortet øverst i denne optegnelse).\nCatharina Carstensen, eller Gamle Tinne, som hun kaldtes, foran sit hus i Bjerrup i Fjolde sogn, Nørre Gøs herred (se kortet øverst i denne optegnelse). Hun døde i 1937 og var en af de sidste i Fjolde, som endnu talte dansk. Hun var født i 1841 og havde i sit liv oplevet sprogskiftet i sin hjemegn. Anders Bjerrum, der førte lange samtaler med hende i begyndelsen af 1930'erne skrev bl.a. således i Sønderjysk Månedsskrift 1938-39: "Tinne har aldrig talt andet end dansk i sit barndomshjem; på de fleste af de gårde, hvor hun tjente i 1850'erne og 60'erne, var hjemmesproget ligeledes dansk, og da hun i 1868 blev gift, blev den danske dialekt også hendes eget hjems sprog. (...) Fra omkring 1864 gik de fleste forældre over til at tale udelukkende nedertysk med deres børn, og dermed var det danske sprog dødsdømt, det blev de gamles sprog, som de unge ikke forstod." (Billedet stammer fra Bjerrums artikel, som i øvrigt er genoptrykt i Nørre og Sønder Gøs herred i serien 'Sydslesvigske egne og byer'; men det er her lånt fra hjemmesiden 'Slesvignavne'.)\nMen endnu i 1848 stod dansk som folkesprog dog stærkt i hertugdømmet, og hvis man havde gennemført en deling af landsdelen efter nationalitet – altså sprog – således som nogle i tiden forestillede sig, havde Danmark fået broderparten; og under alle omstændigheder mere end i 1920.\nFor selvom man ofte (også i ’Historien om Danmark’) gøres opmærksom på, at Orla Lehmann stod for en »Danmark til Ejderen«-politik, så var der flere, også Orla Lehmann selv, der foreslog at dele landsdelen netop efter nationalitet. Første gang et sådant forslag lagdes frem offentligt var på stænderforsamlingen i Viborg i 1838, hvor herredsfoged Jesper With foreslog, at de dansktalende egne af det sønderjyske hertugdømme skulle gå til Jylland og vælge repræsentanter til samme stænderforsamling som resten af Danmark, mens den tysktalende del kunne gå til Holsten (Bjørn Svensson fremdrager dette og andre eksempler i sin debatbog Opgør med fjendebilleder). Forslaget blev som bekendt ikke til noget. Men vi, der betragter historien ikke bare på denne side af 1864, men også på denne side af både Første Verdenskrig, genforeningen i 1920 og Anden Verdenskrig, har godt af at minde os selv om, at det danske sprogs skæbne syd for den nuværende grænse hverken var en fastlåst eller given sag i 1848.


Valentini Guesthouse Karpenision, hotel null. Tidsbegrænset tilbud!\n« Tilbage Valentini Guesthouse\nSe flere fotos Check priser og tilgængelighed for Valentini Guesthouse: Check ind :\nValentini Guesthouse - Beskrivelse\nValentini Guesthouse iLæs resten\nkategorien budget har mange faciliteter såsom n.a..Beliggende på 5, Konstantinou Kavafi str. i sydøst Karpenision i en afstand af 16 minutter til fods fra bykernen.\nValentini Guesthouse type(r):\nValentini Guesthouse faciliteter og service\nApartments Lappas i kategorien budget har mange faciliteter såsom n.a..Hotellet ligger 11 minutter til fods fra centrum på 11, Ieromnimonos Str. i øst Karpenision, hvilket gør det nemt at besøge både 905 m -\nCheck priser og tilgængelighed for Valentini Guesthouse: Check ind :


Nyt tiltag i Sognehuset for aleneforældre | SkagensAvis.dk - lokale nyheder fra Skagen\nNyt tiltag i Sognehuset for aleneforældre\n24. april 2011 - kl. 6:48 - af Michael Egelund (WebRedaktør)\nTorsdag den 28. april holdes for første gang “Pausen”.\nEn kommentar til “Nyt tiltag i Sognehuset for aleneforældre” under annoncerne.\nEn kommentar til “Nyt tiltag i Sognehuset for aleneforældre”\n24. april 2011 kl. 22:58\nDet var da et fantastisk godt initiativ. Alle har jo brug for at føle fællesskabet…\nEmail en kopi af 'Nyt tiltag i Sognehuset for aleneforældre' til en bekendt