План-конспект Тема 5. Вогнегасники і зарядні станції\nГлавная Лекции План-конспект Тема 5. Вогнегасники і зарядні станції\nПлан-конспект Тема 5. Вогнегасники і зарядні станції\nТема 5. Вогнегасники і зарядні станції\nЗаняття 1. Призначення, тактико-технічні характеристики, будова вогнегасників: хімічно-пінні, повітряно-пінні, вуглекислотні, порошкові. Порядок застосування та експлуатації вогнегасників. Заходи безпеки при застосуванні вогнегасників.\nЗаняття 2. Робота з вогнегасниками. Догляд, терміни і порядок проведення випробування.\nЗаняття 3,4. Призначення, будова, технічна характеристика та принцип дії зарядних станцій. Порядок проведення заряджання вогнегасників. Технічне обслуговування зарядних станцій. Заходи безпеки при проведенні заряджання вогнегасників.\n1. Призначення, тактико-технічні характеристики, будова вогнегасників\nПорядок застосування та експлуатації вогнегасників. Заходи безпеки при застосуванні вогнегасників.\n2. Робота з вогнегасниками.\n3. Призначення, будова, технічна характеристика та принцип дії зарядних станцій.\nМета заняття: Ознайомити слухачів курсів з призначенням, класифікацією і маркуванням вогнегасників. Навчити дослідження якості зарядів і технічних характеристик вогнегасників, призначенням, будовою, технічною характеристикою та принципом дії зарядних станцій, навчити порядку проведення заряджання вогнегасників.\nЮ. Г.Гунбин М.: Воениздат, 1984 р. (ст. 80-133)\n2. Пожежна техніка / А. Ф. Іванов, П. П. Алексєєв, М. Д. Безбородько, 1988 р. (ст. 362-402)\n1. Призначення, тактико-технічні характеристики, будова вогнегасників: хімічно-пінні, повітряно-пінні, вуглекислотні, порошкові. Порядок застосування та експлуатації вогнегасників. Заходи безпеки при застосуванні вогнегасників.\nВогнегасники Загальні положення\nВогнегасники служать для гасіння загорянь в будинках і спорудах, на бойовій і іншій техніці, в електроустановках і на інших об'єктах.\nПо виду вогнегасячої речовини вогнегасники розділяються на рідинні, хімічні, пінні, повітряно-пінні вуглекислотні, хладонові, (брометилові), порошкові і комбіновані,\nУ рідинних вогнегасниках у якості вогнегасячої речовини застосовують воду, воду з добавками поверхнево-активних чи речовин водяні розчини різних хімічних сполук. Ці вогнегасники не знайшли широкого застосування й у даному посібнику не розглядаються.\nУ хімічних пінних вогнегасниках вогнегасячою речовиною служать водяні розчини кислот і лугів, при взаємодії яких утвориться хімічна піна.\nУ повітряно-пінних вогнегасниках вогнегасячою речовиною є водяні розчини піноутворювача, а як робочий газ використовуються вуглекислий газ, чи азот повітря.\nВ углекислотних вогнегасниках вогнегасячою речовиною є зріджена вуглекислота.\nУ хладонових (бромэтилових) вогнегасниках у якості вогнегасячої речовини застосовують пароутворюючі речовини і основи галоїдальних вуглеводнів, такі як броменний этил, фреон (хладон), суміш декількох фреонів (хладо-ион) чи суміш фреону (хладона) із бромистим этилом.\nУ порошкових вогнегасниках у якості вогнегасячої речовини використовують сухі порошки на основі двовуглекислої соди різної рецептури.\nУ комбінованих вогнегасниках вогнегасячої речовини служать порошок і водяний розчин піноутворювача.\nПо розміру і кількості вогнегасячої речовини вогнегасники поділяються на наступні три основні групи:\nЗ місткістю корпуса (балона) до 10 л.\nПромислові з місткістю корпуса до 10 л;\nПересувні і з місткістю корпуса більш 25 л.\nВ основу маркірування вогнегасників покладені буквені та цифрові позначення. Букви позначають вид огнетушащего речовини, а цифра-місткість корпуса вогнегасника в літрах. Наприклад:\nВогнегасник ВХП-10 — хімічний пінний з місткістю корпуса 10 л;\nВогнегасник ВХПП-10—хімічний повітряно-пінний з місткістю корпуса 10 л;\nВогнегасник ВУ-5 — вуглекислотний з місткістю корпуса 5 л;\nВогнегасник ВП-10—порошковий з місткістю корпуса 10 л.\nХімічно - пінні вогнегасники служать для гасіння загорянь горючих рідин і твердих матеріалів, за винятком лужних металів і електроустановок під напругою.\nНайбільше застосування у військових частинах мають хімічно - пінні вогнегасники ВХП-10 і ВХПП-10 (мал. 7.1), технічна характеристика яких приведена в табл. 7.1. Вогнегасники складаються з корпуса 1, кришки 7 із запірним пристроєм, сприску 6. Вогнегасник ВХПП-10 додатково має пінний насадок із сіткою 17 і відцентровим розпилювачем 20.\nКорпус служить для збереження лужної частини заряду і являє собою зварений циліндр із листової сталі з привареними до нього верхнім і нижнім днищами і бічною ручкою 15 для перенесення вогнегасника. Внутрішня поверхня корпуса покривається эпоксидною емаллю для захисту його від корозії. До верхнього днища приварена горловина 12 з різьбленням для кріплення кришки з запірним пристроєм і кислотною склянкою. До нижнього днища приварений башмак 22 для стійкості вогнегасника у вертикальному положенні.\nКришка з запірним пристроєм служить для закривання горловини і кислотної склянки. Через отвір у кришці пропущений шток 5, на нижньому кінці якого за допомогою чеки 3 укріплений клапан 14. На штоку між клапаном і кришкою встановлюється пружина 11. На верхньому кінці штока штифтом ексцентрично укріплена рукоятка 9. Завдяки такому кріпленню рукоятки при повороті її з вихідного положення нагору на 180° шток із клапаном 14 піднімається, стискає пружину 11 і відкриває отвір кислотної склянки 2.\nСприск 6 розташований на горловині і закритий запобіжною мембраною 4 для запобігання виходу заряду до його повного змішування при приведенні вогнегасника в дію. Запобіжна мембрана 4 кріпиться на сприску накидною гайкою 5 і спрацьовує при тиску 0,08—0,14 МПа (0,8—1,4 кгс/см2). У вогнегаснику ВХПП-10 на сприску кріпиться насадок, що служить для підвищення кратності піни, він складається з поліетиленового корпуса 19 з конфузором 18, відцентрового розпилювача 20 і капронової гайки 21.\nКислотна склянка 2 виготовляється з полиэтилена і призначений для збереження кислотної частини заряду. Склянка має бортик, яким він утримується на горловині вогнегасника.\nКлапан і прокладки 10 у кришці виготовляються з кислотолужностійкої гуми.\nЗовнішня поверхня корпуса вогнегасника пофарбована червоною, а кришка — чорною емалями.\nСклад лужної і кислотної частин заряду вогнегасників приведений у табл. 7.2.\nВуглекислий газ СО2 інтенсивно перемішує, спінює і виштовхує лужний розчин з корпуса вогнегасника через сприск назовні, а гідроокис заліза Fе(ОН)з підвищує стійкість піни. Піна представляє собою ніздрювато-плівкову дисперсну систему, утворену безліччю пухирців вуглекислого газу, розділених тонкими плівками рідини.\nДля приведення вогнегасника в дію необхідно рукоятку повернути на 180°, перевернути вогнегасник нагору дном і направляти струмінь піни у осередок пожежі доти, поки не припиниться горіння чи надходження піни. При гасінні твердих речовин і матеріалів струмінь піни варто направляти в місця найбільшого горіння. При гасінні горючих рідин у відкритих судинах з бортами піну направляти так, щоб вона сковзала по поверхні рідини або ж вдарялася об борт судини. Не слід направляти струмінь піни під великим кутом до дзеркала рідини, тому що в цьому випадку вона буде розприскуватися і горіння підсилиться. У випадку засмічення сприску необхідно його прочистити шпилькою, підвішеної до ручки вогнегасника.\nПовітряно-пенні вогнегасники служать для гасіння загорянь горючих рідин і твердих матеріалів. Їх не застосовують для гасіння електроустановок під напругою, а також лужних металів і речовин, горіння яких відбувається без доступу повітря.\nПовітряно-пінні вогнегасники випускаються ручні ВПП-5 і ВПП-10, пересувні ВПП-100 і стаціонарні ВППУ-250. ТТХ їх приведена в табл. 7.3.\nВогнегасники ВПП-5 і ВВП-10 (мал. 7.2) складаються з корпуса 1, запірно-пускового пристрою, сифонної трубки 2, балона 3 для робочого газу і повітряно-пінного насадка 16.\nКорпус 1 вогнегасника служить для збереження заряду і являє собою зварений циліндр із листової сталі з привареними до нього верхнім і нижнім днищами. У верхньому днищі мається горловина 8, до якої кріпиться ЗПП. До нижнього днища приварений башмак 18, забезпечуючий стійке положення приладу на горизонтальній поверхні. Для перенесення вогнегасника у верхній частині корпуса мається рукоятка 10. Внутрішню поверхню корпуса покривають эпоксидною емаллю, а зовні фарбують в червоний колір. Запірно-пусковий пристрій служить для приведення вогнегасника в дію і складається з корпуса у виді кришки 7, на якій закріплені шток 11 з голкою на кінці, пусковий важіль 9, держак балона 3 для робочого газу, сифонна 2 і напірна трубки 14, а також мембрана 12 для запобігання випару рідини з корпуса. Кришка вогнегасника закривається захисним ковпаком 13.\nСифонна трубка 2 служить для подачі розчину піноутворювача до пінного насадку. Зазор між сифонною трубкою і дном корпуса вогнегасника складає 4—6 мм.\nБалон з робочим газом має на горловині різьблення, на яку навернуть ніпель з дозуючим отвором. Балон кріпиться до кришки держаком 5.\nПовітряно-пінний насадок 16 служить для утворення повітряно-механічної піни з водяного розчину піноутворювача. Насадок складається з поліетиленового разтруба, у якому установлені відцентровий розпилювач 15 і касета з двома латунними сітками 17. Насадок приєднується до кришки запірно-пускового пристрою шарнірного за допомогою напірної трубки 14.\nВогнегасячою речовиною (зарядом) повітряно-піннних вогнегасників є 6% водяний розчин пенообразователя типу ПО-1.\nПринцип дії вогнегасників наступний: при натисканні на пусковий важіль 9 шток 11 проколює мембрану 4 балони 3 з робочим газом (вуглекислотою), що створює в корпусі вогнегасника тиск, під дією який розчин по сифонній трубці 2 надходить через напірну трубку до повітрянопіного насадку 16, де, розпорошуючи, змішується з навколишнім повітрям і утвориться повітряно-механічна піна.\nДля приведення вогнегасника в дію необхідно взяти його за рукоятку 10, натиснути на пусковий важіль 9 і направити струмінь піни у вогнище пожежі.\nВогнегасник ВПП-100 (мал. 7.3) складається з корпуса 2 з кришкою, запірно-пускового пристрою, сифонної трубки, генератора 1 піни, гумовотканинного рукава 5 і запобіжного клапана 6.\nКорпус 2 вогнегасника служить для збереження заряду і являє собою зварений циліндр із листової сталі з привареним до нього верхнім і нижнім днищами. У верхнє днище вварена горловина, на яку навертається кришка 3. До кришки приєднана сифонна трубка 5, виведена на зовнішню поверхня кришки у вигляді патрубка для приєднання гумовотканинного рукава 5. На кришці також установлений запобіжний клапан 6. Корпус вогнегасника смонтований на одноосьовому візку, що служить для перевезення вогнегасника і виконана у виді рами 4 із труб із двома пневматичними колісьми 10. Частина рами вигнута у виді рукоятки для втримання вогнегасника під час перевезення. На візку змонтований кожух для укладання гумовотканинного рукава 5. Запірно-пусковий пристрій служить для приведення вогнегасника в дію і складається з балона 8 для працюючогого газу із сифонною трубкою і запірним вентилем 7. У запірний вентиль увернути ніпель, що має каліброване отвір, що забезпечує рівномірну подачу газу з балона 11 корпус вогнегасника. Балон ніпелем і накидною гайкою приєднується до штуцера, привареному до корпуса вогнегасника. Штуцер з’днується трубкою з внутрішнім обсягом корпуса вогнегасника.\nСифонна трубка вогнегасника служить для подачі розчину піноутворювача з корпуса в гумовотканинний рукав і до генерагора піни 1.\nГенератор піни служить для утворення повітряно-механічної піни. Він приєднується до гумовотканинного рукава, другий кінець якого кріпиться до штуцера кришки.\nЗапобіжний клапан 6 служить для автоматичного випуску надлишку робочого газу з корпуса вогнегасника і відрегульований на тиск 0,87—0,9 МПа (8,7— 9 кгс/см2). Пломбування клапана виготовляється на заводі-виготовлювачі.\nВнутрішня поверхня корпуса вогнегасника покривається антикорозійної эпоксидной емаллю, а зовнішня поверхня корпуса, генератор піни і кожух фарбуються в червоний колір, балон для робочого газу - в чорний.\nПринцип дії вогнегасника ВПП-100 аналогічний принципу дії вогнегасників ВПП-5 і ВПП-10. Для приведення вогнегасника в дію необхідно установити його в похилому чи вертикальному положенні, розмотати гумовотканинний рукав убік осередка пожежі, відкрити вентиль запірно-пускового пристрою і направити струмінь піни у вогнище пожежі.\nВогнегасник ВППУ-250 (мал. 7.4) по пристрою, принципу дії і порядку приведення його в дію аналогічний вогнегаснику ВПП-100, маючи наступні відмінні риси.\nДо верхнього днища корпуса приварена бобишка, на якій змонтована обертова котушка 6, що складається з двох дисків зі спицями і маточиною з патрубком для приєднання резинотканевого рукава. Зовні котушка закрита кришкою і кожухом. Над котушкою змонтований запобіжний клапан 7, що відрегульований на тиск 1—1,1 МПа (10—11 кгс/см2). До нижнього днища приварений патрубок 10 із кришкою для огляду і чищення внутрішньої поверхні корпуса. Збоку до патрубка приварена зливальна труба 11 з корковим краном 1 і сполучною голівкою ГМ-50 для заповнення корпуса водою і зливу її. До днища приварені чотири стійки 9 для стаціонарної установки вогнегасника. В' середньої частини корпуса вогнегасника мається патрубок 3 для затоки пенообразователя, а у верхн-патрубок 5 для контролю заповнення корпуса водою.\nВуглекислотні вогнегасники служать для гасіння загорянь двигунів, паливних баків бойових і інших машин, електроустановок під напругою, різних пальних речовин, за винятком тих, горіння яких відбувається без доступу повітря, а також лужних металів і магнієвих сплавів.\nВуглекислотні вогнегасники випускаються як ручні (ВВ-2, ВВ-5 і ВВ-8), так і пересувні (ВВ-25, ВВ-80, ВВ-400). Технічна характеристика вогнегасників приведена в табл. 7.4. Вуглекислотні вогнегасники ефективно працюють при температурі навколишнього середовища від мінус 25 до плюс 50°С.\nРучні вогнегасники РВ-2, РВ-5 і РВ-8 (мал. 75 однакові по пристрої і кожний\nСкладається зі сталевого балона 4 і горловину якого на конусному різьбленні укручене запірно-пусковий пристрій 1 пістолетного чи вентильного типу із сифонною трубкою, і раструба-снігоутворювача 3. В вогнегасниках РВ-2 і РВ-5 раструбснігоутворювач приєднаний до корпуса запірно-пускового пристрою шарнірно, у вогнегасника РВ-8—з допомогою гнучкого гумовотканинного рукава високого тиску. Для перенесення вогнегасника на горловині балона за допомогою хомута кріпиться рукоятка 2.\nПересувні вогнегасники конструктивно відрізняються один від іншого.\nВогнегасник ВВ-25 (мал. 7.6, а) складається з балона 2, змонтованого на двоколісному шасі 1. У горловину балона вкручений запірно-пусковий пристрій 4. Стійкість вогнегасника у вертикальному положенні забезпечується ніжкою 7, що разом з колісьми утворить три точки опори. Рукоятка 3 вогнегасники кріпиться безпосередньо на балоні за допомогою хомута. Для утворення сніжного струменя до запірно-пускового пристрою приєднаний резинотканевий рукав 5 високого тиску з раструбом-снігоутворювача 6.\nВогнегасник ВВ-80 (мал. 7.6.6) складається з візка 6, двох балонів 5, запорно-пускового пристрою 1 з вигнутими сифонними трубками, колектора з двома розводящими резннотканевыми рукавами 2, накидною шайбою і раструбами-снегоуворювача 4 середні кронштейни для кріплення баллоновий і задній кронштейн із хомутом 7 для кріплення балонів і укладання гумовотканинних рукавів. Візок 6 выпол-нена у виді рами з труб із двома пневматичними колісьми опорами під балони і задню опорну стійку. Розтруби вогнегасника мають запірні крани 3, за допомогою яких можна припинити роботу вогнегасника, не закриваючи запірно-пусковых пристроїв.\nВогнегасник ОУ-400 являє собою автомобільний одноосьовий причіп, на якому змонтовані вісім батонів, заповнених зрідженим двоокисом вуглецю. В горловину кожного балона укручена запірно-пускова голівка з сифонною трубкою. Запірно-пускові голівки об'єднані між собою колектором, на якому встановлений манометр для контролю за герметичністю запірно-пускових пристроїв. До кінців колектора приєднані два гумовотканинних рукави з\nРаструбами-снегообразователями. Для гасіння пожежі у важкодоступних місцях замість них можуть бути встановлені брухти-розпилювачі. У приєднувальних трубок на колекторі поставлені зворотні клапани, призначенні для попередження влучення двоокису вуглецю в спорожнені балони.\nПричіп обладнаний ліхтарями-покажчиками поворотів, ліхтарями для подачі світлових сигналів при гальмуванні і плафоном для висвітлення робочого місця в нічний час. Живлення електроустаткування забезпечується через штепсельне рознімання від причіпу автомобіля, що буксирує.\nДля захисту балонів від атмосферних опадів, бруду і від нагрівання сонячними променями каркас кузова зовні обтягається наметової тканиною-тентом. Для стійкості рами причепа попереду і позаду на шарнірах прикріплені упори, що у похідному положенні убираються під раму.\nЗапорно-пусковий пристрій (мал. 7.7) призначений для приведення вогнегасника в дію. Він складається з корпуса 9, до якого за допомогою осі 5 кріпиться важіль 4. Важіль 4 служить для переміщення клапана 8, що замикає вихід газу із сифонної трубки. Запірно-пусковий пристрій постачений запобіжною мембраною 12, призначеної для випуску вуглекислоти у випадку перевищення граничного тиску в балоні. Сифонна трубка служить для подачі вуглекислоти з балона до завзято-пускового пристрою. Раструб снегоутворювач призначений для утворення і направлення вуглекислотно-снежного струменя у вогнище пожежі.\nНа корпусі балона вибиті його заводський номер, величини випробованого і робочого тисків, рік проведеного і чергового іспиту балонів органами котлонадзора. Цифри, вибиті па запірно-пусковому пристрої, позначають заводський номер пристрою, місяць й рік його виготовлення, масу вогнегасника без розтруба і заряду.\nВогнегасячою речовиною в вуглекислотних вогнегасниках є зріджений вуглекислий газ (двуокис вуглецю), що у нормальних умовах знаходиться в газоподібному стані і не має запаху і кольору, приблизно в півтора рази тяжче повітря.\nТиск газу в балоні углекислотного вогнегасника залежить від ступеня його заповнення і температури навколишньої середи. При температурі плюс 20°С и тиску 6 МПа (60 кгс/см2) вуглекислий газ переходить у рідкий стан, при температурі мінус 79°С переходить у тверду снігоподібну речовину (вуглекислий сніг). При нормальному атмосферному тиску і температурі плюс 20°С з 1 кг вуглекислоти вийде близько 544 л вуглекислого газу. При температурі вище плюс 31°С (температура, вище якої газ не може переходити в рідку вуглекислоту ні при якому тиску) вуглекислота миттєво переходить у вуглекислий газ з резким підвищенням тиску в балоні, що приводить до розриву запобіжної мембрани і розрядці вогнегасника.\nЕфективна дія углеюгслотных вогнегасників спостерігається при температурі але нижче мінус 25°С. При більш низкій температурі тиск вуглекислого газу в балоні падає, вихід його сповільнюється й огиетушащая ефективність різко знижується.\nПерехід рідкої вуглекислоти в газоподібну супроводжується поглинанням великої кількості тепла з навколишнього середовища. Цей перехід здійснюється в раструбіснігоутворювача, що, має обмежений обсяг, не забезпечує достатнє надходження тепла з навколишнього середовища, і частина рідкої вуглекислоти переходить у вуглекислий сніг у виді дрібних кристалічних часток.\nДля приведення в дію ручних вогнегасників необхідно направити раструб-снегоутворювач на вогнище пожежі і відкрити важіль занорно-иускового пристрою. При цьому не слід перевертати вогнегасник запорпо - пусковим пристроєм униз.\nВогнегасники ВУ-25, ВУ-80 і ВУ-400 приводяться в дію зусиллями двох-трьох чоловік.\nХладонові вогнегасники призначені для гасіння початкових пожеж різних речовин і матеріалів, а також електроустановок, що знаходяться під напруженому до 380 В. Вони не придатні для гасіння лужних, щелочноземельных металів і матеріалів, горіння яких відбувається без доступу повітря.\nПромисловістю випускаються ручні хладоиовые ВХ-3, углекислотно-бромэтиловые вогнегасники ВУБ-ЗА й вУБ-7А, а також переносна установка СЖБ-50, що входить у комплект устаткування аэродром-ных автомобілів.\nТехнічна характеристика цих вогнегасників і установки приведена в табл. 7.5.\nВогнегасники ВХ-3. ВУБ-ЗА й ВУБ-7А (мал. 7.8) однакові але пристрою і відрізняються друг від друга місткістю балона,\nВогнегасники складаються з корпуса 11 і запірно-пускового пристрою із сифонною трубкою 12.\nКорпус 11 служить для збереження заряду і являє собою зварений циліндр із листової сталі з привареними до нього верхнім і нижнім днищами. До верхнього днища прикріплена рукоятка 10 для перенесення і приварена горловина для запірно-пускового пристрою.\nЗапірно-пусковий пристрій служить для приведення вогнегасника в дію і складається з корпуса 5, клапана /, пружини 9, штока 7, пускового важеля 4 і сифонна трубки 12. Корпус запорно-пус-кового пристрою кріпиться накидною гайкою 8 до корпуса вогнегасника і має нлуцера для приєднання распылительного насадка 2 і сифонна трубки 12. У закритому положенні клапан притискається до сідла пружиною 9 і за рахунок тиску робочого газу у вогнегаснику.\nСифонна трубка служить для подачі заряду до распылительному насадку 2. Вона не доходить до дна корпуса на 1,5—3 мм, що забезпечує практично повний вихід за-ояда з вогнегасника. Зовні заиорио-пусковое пристрій вогнегасників ВУБ-ЗА й ВУБ-7А закрито декоративним поліетиленовим ковпаком 3.\nОгнетушащим речовиною (зарядом) вогнегасників є галоидированные вуглеводні, застосування яких засноване на хімічному гальмуванні реакції горіння. Заряд вогнегасника ВХ-3 складається з хладона (фреону 114В2) з масовим, змістом 97%, вуглекислого газу 3% і стиснутого для створення у вогнегаснику робочого тиску.\nЯк заряд у вогнегасниках ВУБ-3 і ВУБ-7 застосовують склад 4НД (у чотири рази ефективніше вуглекислого газу) з масовим змістом 97% бромистого этила, 3% вуглекислого зрідженого газу і стиснутого повітря, що вводиться у вогнегасник для створення в ньому робочого тиску. Для зарядки вогнегасників може використовуватися і склад 7 (у сімох разів ефективніше вуглекислого газу) з масовим змістом 80% бромистого метилену і 20% бромистого этила.\nПринцип дії вогнегасників ВУБ-3 і, ВУБ-7 наступний. При натисканні па важіль запорпо-пускового пристрою шток давить на клапан, що відходить від сідла і звільняє вихід заряду через сифонну трубку до распылительному насадку, де рідка фаза заряду перетворюється в газожидкостную й утворить аерозольний струмінь.\nДля приведення вогнегасника в дію необхідно взяти його за рукоятку, натиснути на важіль і направити струмінь на вогнище пожежі.\nВогнегасник СЖБ-50 (мал. 7.9) складається з корпуса, за-порно-пускоиого пристрою, сифонної трубки, резиноткансвого рукава, стовбура-розпилювача, манометра і запобіжного клапана.\nКорпус / служить для збереження заряду і являє собою зварений циліндр із листової сталі з привареними до нього днищами. На бічній поверхні корпуса мається горловина (на мал. немає), до якої кріпляться сифонна трубка і патрубок, а також маються штуцер для контрольної пробки і різьбові отвори для кріплення манометра і запобіжного клапана. Корпус вогнегасника змонтований на одноосьовому візку з рукояткою 2 для зручності транспортування. На корпусі укріплені стійки, що обгороджують, 6 для укладання і кріплення резиноткансвого рукава 10.\nЗапірно-пусковий пристрій служить для приведення вогнегасника в дію і складається з балона 7 для робочого газу і запірного вентиля 5. Як балон для робочого газу використовується вогнегасник ВУ-2 без сифонної трубки. Робочим газом є азот. Балон ніпелем і накидною гайкою приєднується до штуцера, привареному до корпуса вогнегасника. Штуцер повідомляється трубкою з внутрішньою порожниною вогнегасника. Запірний вентиль 5 монтується на патрубку.\nСтовбур-розпилювач 8 служить для формування і напрямку распыленной струменя заряду у вогнище пожежі. Він являє собою порожній стрижень з розпилювачем 9 на одному кінці і краном 3 зі сполучною голівкою — на іншому. Сполучною голівкою стовбур-розпилювач кріпиться до гумово – тканевому рукава, інший кінець якого кріпиться до патрубка. Замість стовбура-розпилювача може використовуватися стовбур-брухт.\nМанометр служить для контролю за тиском робочого газу в корпусі при роботі вогнегасника.\nЗапобіжний клапа-н 4 служить для страв-ливания надлишкового тиску газу, він регулюється і пломбується на заводі - виготовлювачі.\nЯк заряд застосовують склади БФ-1 і БФ-2 (їхній часто поєднують одним назви-склади СЖБ) чи. склад БМ-\nСосгавы мають масовий зміст, %:\nБФ-1 бромистий этил — 84;\nДибромтетрафторэтан — 16;\nБФ-2 бромистий этил — 73;\nДибромтетрафторэтан — 27;\nБМ бромистий этил — 70;\nБромистий метилен — 30.\nВогнегасником СЖБ-50 можна забезпечити гасіння пожежі в замкнутому приміщенні обсягом до 185 м3.\nПринцип дії вогнегасника СЖБ-50 заснований на видавлюванні робочим газом (азотом) заряду з корпуса вогнегасника по сифонній трубці. Вогнегасник приводиться в дію зусиллями двох чоловік. Один з них бере в руки стовбур-розпилювач і розмотує резипотканевый рукав убік вогнища пожежі і, направивши на нього стовбур-розпилювач, подає сигнал про готовність. Другий відкриває запірно-пусковий пристрій балона з робочим газом і запірний вентиль на патрубку.\nПорошкові вогнегасники служать для гасіння невеликих загорянь легкозаймистих і горючих рідин, лужно - земельних металів і електроустановок під напругою. Вони випускаються ручними типу ВП-1 «Момент», ВП-10 і пересувними ВП-100. Технічна характеристика порошкових вогнегасників приведена в табл. 7.6. Вогнегасник ВП-1 «Момент» (мал. 7.10) складається з корпуса 1, кришки 8, запірно-пускового пристрою і балончика 10 для робочого газу зі склянкою 9.\nКорпус 1 вогнегасника служить для збереження заряду і являє собою поліетиленовий балон з горловиною. Горловина защіпається кришкою 8 із запІрно-пусковим пристроєм.\nЗапірно-пусковий пристрій служить для приведення вогнегасника в дію і складається з бойка 5 з голівкою, пружини 7, насадка 4 з поліетиленовим ковпачком і кронштейна 2. У закритому положенні бойок 5 з голівкою притискається до кришки пружиною 7, а голівка фіксується вигнутим кінцем кронштейна 2 із прорізом, що виконує роль запобіжної чеки.\nЗ внутрішньої сторони кришки приєднана поліетиленова склянка 9, у якому встановлений балончик 10 для робочого газу. Склянка закривається кришкою.\nПринцип дії вогнегасника полягає в тім, що при ударі по голівці бойка він проколює мембрану балончика з робочим газом, під дією тиску якого порошок виштовхується з корпуса в насадок. Для приведення вогнегасника в дію необхідно зняти з його кронштейн 2, перевернути вниз запірно-пусковим пристроєм, вдарити по голівці бойка 5 і направити струмінь порошку у осередок пожежі.\nВогнегасник ВП-10 (мал. 7.11) складається з корпуса 1, кришки 5 з запірно - пусковим пристроєм, балона 10 лля робочого газу, сифонної трубки 2 і трубки 11 підведення робочого газу.\nКорпус 1 вогнегасника служить для збереження порошку і являє собою зварений циліндр нз листової сталі з привареними до нього верхнім і нижнім днищами.\nУ верхнім днищі мається горловина, до якої кріпиться кришка 5 із запірно-пусковим пристроєм і патрубок для контрольної пробки. До нижнього днища прикріп¬лений башмак 14 для додання стійкості вогнегаснику на горизонтальній поверхні. Для перенесення вогнегасника у верхній частині корпуса мається рукоятка 6. Кришка служить для закривання горловини корпуса. До неї приєднані сифонна трубка 2 і трубка 11 підведення робочого газу. У кришці 5 змонтовані запорно-нусковое пристрій і насадок 4 з мембраною, що запобігає улучення вологи в корпус вогнегасника.\nБалон 10 с робочим газом, має на горловині різьблення, на яку навернутий ніпель з дозуючим отвором. Балон кріпиться до кришки власником 8.\nПринцип дії вогнегасника наступний. При натисканні на пусковий важіль 7 голка штока 9 проколює мембрану балона 10 з робочим газом, що, проходячи через трубку 11, робить розпушування і видавлювання порошку по сифонній трубці 2 до насадку 4. Для приведення вогнегасника в дію необхідно взяти його за рукоятку 6, натиснути на пусковий важіль 7 і направити струмінь порошку у вогнище пожежі.\nВогнегасник ВП-100 (мал. 7.12) складається з корпуса 1, візка 14, балона 11 для робочого газу, регулятора 13 тиску, запобіжного клапана 6, гумовотканинного рукава 3, випускного клапана 4 для порошку, двох манометрів і трубопроводів 10.\nКорпус 1 вогнегасника служить для збереження порошку і являє собою зварений циліндр із листової сталі з привареними до нього верхнім і нижнім днищами, У верхнє днище уварена горловина, на яку навертається кришка 5. До кришки кріпляться запобіжний клапан 6 і трубка підведення робочого газу. В нижньому днищі встановлені дві насадки для робочого газу. На корпусі встановлений манометр 7 для контролю тиску робочого газу і мається патрубок для приєднання гумовотканинного рукава 3 і сифонна трубки. В місці з'єднання гумовотканинного рукава з патрубком установлені дві поліетиленові мембрани з прокладками для запобігання улучення вологи в корпус вогнегасника. До корпуса прикріплений спеціальний каркас 2 для укладання ре-\nВізок 14 служить для перевезення вогнегасника і виконаний у виді трубчастої рами з двома пневматичними колісьми. Частина рами вигнута у виді рукоятки для утримання вогнегасника під час перевезення. Корпус вогнегасника кріпиться до візка хомутами 12.\nБалон 11 для робочого газу має запірний пристрій 9 зі штуцером для приєднання трубопроводу, а також манометр 8 для контролю за тиском робочого газу в балоні.\nРегулятор тиску 13 служить для зниження тиску робочого газу. У корпусі цього регулятора маються три штуцери для приєднання трубопроводу, що йде від балона з робочим газом, трубопроводу, що йде до трубки підведення робочого газу, і трубопроводу, що йде до насадок. Регулятор тиску встановлений зовні корпуса вогнегасника поруч з\nБалоном для робочого газу.\nЗапобіжний клапан 6 служить для стравлювання надлишкового тиску робочого газу в корпусі вогнегасника. Він регулюється заводом-виготовлювачем на тиск 0,7 МПа (7 кгс/см2).\nВипускний клапан 4 служить для утворення і напрямку струменя порошку. Клапан дозволяє випускати порошок весь чи відразу вроздріб. Випускний клапан кріпиться\nДо резнноткансвому рукава.\nПринцип дії вогнегасника ВП-100 заснований на видавлюванні розпушеного робочим газом порошку з корпуса вогнегасника по сифонній трубці в резинотканевын рукав і до випускного клапана. Д. чя приведення вогнегасника в дію необхідно розмотати резиноткансвый рукав, зняти пломбу, відкрити запірний пристрій балона з робочим газом, натиснути на важіль випускного клапана і направити струмінь порошку у вогнище пожежі.\nВогнегасячою речовиною (зарядом) у порошкових вогнегасниках є огиетушащие порошкові склади. Вони поділяються на склади загального і спеціального призначення.\nПорошкові склади загального призначення типу ПСБ, ПФ і П-1А використовуються для гасіння пальних рідин, газів, деревини й інших матеріалів на основі вуглецю. Порошкові склади спеціального призначення типу ПС використовують для гасіння лужних металів, металлорганическях з'єднань і інших пирофорных (здатних до самозаймання) речовин.\nПорошкові склади, масовий зміст, %:\nПСБ двовуглекислий натрій — 94;\nКрейда — 4;\nАэросил (кремнийорганическая добавка) — 2;\nПФ діамонійфосфат — 75;\nСульфат амонію — 20;\nАэросил — 1;\nП-1А аммофос — 99;\nПС вуглекислий натрій — 95;\nГрафіт — 1,5;\nСтеарат магнію — 3,5,\nМеханізм гасіння порошковими складами заснований головним чином на ингибирующем впливі, що полягає в розриві реакційних ланцюгів усередині полум'я й у припиненні горіння.\nЗарядку пінних вогнегасників проводять у наступному порядку:\n- повертають рукоятку 9 у вертикальній площині на 180°;\n- відвертають кришку 7 корпуса і знімають її;\n- висипають лужну частину заряду в чисту судину вмісткістю не менше 10 л, наливають у нього 8,5 л чистої води (для вогнегасника ВХПП-10—8 л), нагрітої до 35°С, і перемішують до повного розчинення лужної частини заряду. Для вогнегасника ВХПП-10 у суміш після перемішування додають 500 см3 піноутворювача типу ПУ-1. Приготовлений розчин вливають у корпус вогнегасника через лійку з дрібною сіткою;\n- висипають кислотну частину заряду вогнегасника ВХП-10 в чистий емальований посуд місткістю не менш 0,5 л, і зливають у неї 200—250 см3 чистої води, нагрітої до 80— 100°С, і перемішують до повного розчинення кислотної частини заряду. Приготовлений розчин прохолоджують до температури 30—35°С и заливають у кислотну склянку через лійку з дрібною сіткою. Якщо розчину виявиться менше 450 см3 (нижче мітки на склянці), то додають відсутню кількість води. Для готування кислотної частини заряду вогнегасника ВХПП-10 у скляну чи емальовану ємність заливають 100 см3 води з температурою не вище 18—20°С и невеликими порціями додають у неї 100 см3 концентровані сірчані кислоти. Після розмішування розчин прохолоджують до 20°С и ареометром вимірюють його щільність. При необхідності додають воду чи кислоту, доводячи щільність розчину до 1,51. Отримані 200 см3 розчину заливають у кислотну склянку;\n- опускають кислотну склянку в горловину вогнегасника. Перед опусканням кислотної склянки необхідно перевірити щільність прилягания клапана запірного пристрою в склянці. Нещільне прилягания може викликати самоспрацьовування вогнегасника при його чи переміщенні при переповненні розчином лужної частини;\n- змазують мінеральним маслом різьбу кришки і завертають її ключем до відказу;\n- повертають рукоятку клапана вниз на 180° у вертикальній площині й у такому положенні пломбують вогнегасник;\n- на бічну ручку 15 вішають дротове прочищення для сприску вогнегасника і паспорт. У паспорт записують дату зарядки вогнегасника і прізвище обличчя, що робило її.\nДля готування заряду, що не замерзає при температурі до мінус 20°С, лужну частину заряду розчиняють у 5 л води і 3 л этиленгликолю і ретельно перемішують. Застосування повареної солі для цієї мети неприпустимо, тому що вона викликає корозію корпуса вогнегасника і сприяє випаданю бікарбонату натрію з розчину в осад, що згодом веде до зниження ефективності роботи вогнегасника,\nПісля використання вогнегасника варто прочистити його сприск для підбурення залишкового тиску.\nПеред зарядкою вогнегасники випробують гідравлічним пресом. Пресс складається з корпуса, гвинтового штока з поршнем, циліндра і манометра. Гідравлічний тиск у корпусі вогнегасника створюється гвинтовим штоком за рахунок поступального руху поршня в циліндрі преса. При іспиті необхідно закрити сприск спеціальним хомутом, наповнити вогнегасник водою до його верха, на горловину навернути гідропрес і обертанням гвинтового штока створити тиск 2 МПа (20 кгс/см2). Під цим тиском вогнегасник витримують 1 хв. Міцність деталей і з'єднань вогнегасника не повинна бути порушена, а поява течі й окремих крапель не допускається. Вогнегасники, що не витримали іспити, бракуються.\nНові вогнегасники випробовують через рік після початку експлуатації в кількості 25% партії, через два роки—50%, через три роки—100%. Якщо частина вогнегасників не витримала іспиту, то випробують усі вогнегасники даної партії незалежно від терміну експлуатації. Вогнегасники з терміном експлуатації більше трьох років випробовують щорічно. Якщо дата виготовлення вогнегасників невідома чи вони розміщаються поза будинками, то їхній іспит проводять перед кожною зарядкою.\nПри зарядці (перезаряджанням) і застосуванні вогнегасників необхідно дотримувати наступні правила техніки безпеки:\n- роботи проводити в гумових рукавичках і захисних окулярах;\n- при влученні кислотної чи лужної частини заряду на відкриті участки тіла варто негайно промити їх чистою водою слабким водяним розчином питної соди;\n- не заряджати вогнегасники з несправним різьбленням на горловині і кришці, вм'ятинами на корпусі, а також вибраковані при іспиті;\n- при відвертанні і накрученні кришки користуватися спеціальним затиском і справними ключами;\n- при відвертанні кришки у використаного вогнегасника попередньо прочистити сприск для підбурення можливого тиску і тримати вогнегасник так, щоб кришка не могла завдати удару при зриві її залишковим тиском газу;\n- при накрученні кришки на горловину корпуса залишати не більше 3—4 ниток різьблення;\n- при приведенні вогнегасника в дію тримати його на витягнутих руках кришкою убік від ніг, не допускаючи влучення струменя піни на людей. Якщо сприск засмітився і прочистити його не можна, вогнегасник видалити в безпечне для людей місце.\nВогнегасники ВПП-5 і ВВП-10\nЗарядка вогнегасників полягає в заповненні корпуса розчином піноутворювача й установці балона з робочим газом. Розчин готують в окремій ємності при температурі води 15—20°С з піноутворювачем, попередньо перевіреного на якість. Розчин заливають через лійку з дрібною сіткою струменем, що направляють звуженою частиною на стінку корпуса вогнегасника (для виключення вспінюваня розчину).\nНові вогнегасники заряджають у такій послідовності:\n- виймають кришку 7 з горловини;\n- заливають розчин у корпус 1;\n- встановлюють на місце кришку 7 з ковпаком і затягують її так, щоб мітка па верхньому днищі корпуса вогнегасника збіглася з міткою на ковпаку;\n- ввертають в отвір кришки штуцер напірної трубки 14 з повітряно-пінним насадком 16.\nПерезарядження вогнегасників виконують у такій самій послідовності, як і зарядку, при цьому з кришки 7 викручують використаний балон 3 для робочого газу і замінюють його новим. Перед установкою зарядженого балона з робочим газом шток 11 з голкою па кінці піднімають у верхнє положення і пусковий важіль 9 пломбують. Внутрішні поверхні корпуса, сифонну трубку і насадок попередньо промивають водою.\nЗарядку вогнегасника проводять у наступному порядку:\n- встановлюють вогнегасник у вертикальне положення;\n- відвертають кришку горловини поворотом ключа на 1/6 обороту проти ходу годинної стрілки і знімають її;\n- заливають у горловину через фільтр 5 л пенообразователя і 85 л води;\n- зборку роблять у зворотній послідовності.\nПерезарядження вогнегасника проводять у тій же послідовності, що і зарядку, але при цьому заміняють балон з робочим газом. Попередньо промивають водою внутрішню поверхню корпуса, сифонну трубку і генератор піни.\nЗарядку вогнегасника ОВПУ-250. проводять у наступному порядку:\nЗнімають заглушки з заливного патрубка 3 і з патрубка 5 для контролю рівня;\nЗаливають у корпус через лійку по заливному патрубку 10—12 л пенообразователя і закривають патрубок заглушкою;\nПриєднують до крапу патрубка 10 пожежний рукав, з'єднаний іншим кінцем із джерелом води, відкривають кран і заповнюють корпус вогнегасника водою до появи її в патрубку контролю рівня.\nПри відсутності водопроводу зарядку вогнегасника проводять у наступному порядку:\nЗнімають заглушки з заливного патрубка 3 і з патрубка для контролю рівня;\nВикручують запобіжний клапан 7 і пробку із сифонної трубки;\nЗаливають. через лійку по заливному патрубку біля трьох цебер чистої води і 10—12 л пенообразователя, після чого закривають патрубок заглушкою;\nЗаповнюють через лійку по сифонній трубці корпус вогнегасника водою до появи її в патрубку контролю рівня;\nЗакривають сифонну трубку пробкою і встановлюють запобіжний клапан і кришку.\nПерезарядження вогнегасника проводять у наступному порядку:\nЗаміняють балон 4 з робочим газом;\nПромивають корпус вогнегасника і гумовотканинний рукав водою. При наявності водопроводу воду подають через зливальну трубу, при відсутності водопроводу воду заливають через сифонну трубку;\nЗнімають кришку котушки і намотують резиноткапевый рукав на котушку;\nПриєднують генератор піни до гумовотканевому рукава і закріплюють його на кришці.\nІнші дії при перезарядженні такі ж, як і при зарядці.\nКонтроль технічного стану вогнегасників включає зовнішній огляд, перевірку кратності піни, маси заряду, тиску робочого газу і вологості порошкових складів.\nПри зовнішньому огляді встановлюють стан корпусів запірно-пускових пристроїв (вентилів), гумовотканинних, рукавів, розтрубів, генераторів піни, пломб і наявність паспортів. Зовнішній огляд вогнегасників роблять не рідше одного\nРазу в тиждень.\nПеревірку кратності піни роблять у пінних вогнегасників один раз у рік. Кратністю піни називається відношення обсягу отриманої піни до обсягу всіх частин заряду. Для перевірки кратності піни в хімічних пінних н хімічних повітряно-пінних вогнегасників беруть однієї соту довго кожної частини заряду, змішують їх у мірному циліндрі скляною паличкою і замірять обсяг отриманої піни. Кратність піни повинна бути не менш 5. Кратність піни можна перевірити і шляхом приведення в дію одного вогнегасника даної партії, при цьому вона повинна бути для хімічних пінних вогнегасників не менш 5, а для хімічних повітряно-пінних вогнегасників не менш 50. При меншій кратності заряд вогнегасника заміняють новим і\nЗнову перевіряють кратність піни.\nДля перевірки кратності піни в повітряно-пінних вогнегасників беруть 100 див3 водяного розчину пенообразователя, заливають його в мірний циліндр обсягом не менш 1000 см2, збовтують розчин вручну протягом 30 з і визначають обсяг піни. Кратність піни повинна бути не менш 5. При меншій кратності водяний розчин пенообразователя заміняють\nПеревірку маси заряду роблять в вуглекислотних і аерозольних вогнегасників шляхом зважування балонів з речовинами, що вогнегасять. Зважуванню підлягають і балони з робочим газом (вуглекислотою) у вогнегасниках ВВП-100, ВВПУ-250. Зниження маси заряду в вуглекислотних вогнегасників допускається не більш 10%, а в аерозольних - не більш 5%, Зважування роблять один раз у три місяці.\nЗарядку і перезарядження ОУБ-3 і ОУБ-7 роблять па зарядних станціях у наступному порядку:\nВідвертають ковпачок контрольної пробки;\nЗаповнюють корпус вогнегасника вогнегасячою речовиною;\nНавертають ковпачок на місце;\nПриєднують до корпуса заряджений балон з робочим газом.\nПеревірку тиску робочого газу роблять у вогнегасників ВВБ-3, ВВБ-7, ВЖБ-50, ВП-100 і ВК-100. Для перевірки тиску робочого газу у вогнегасниках ВУБ-3, ВУБ-7 і в балоні для робочого газу у вогнегаснику СЖБ-50 використовують манометр із переходником. Перед перевіркою знімають з вогнегасника ковпак і викручують зі штуцера распыляющий насадок (у СЖБ-50 від'єднують від вогнегасника балон з робочим газом) і навертають переходник з манометром на штуцер. Натисканням і відпусканням пускового важеля визначають тиск газу у вогнегаснику (балоні). При тиску нижче нормативного вогнегасники (балон) дозаряжают робітником газом. Після перевірки переходник з манометром відвертають, вогнегасники і балон з робочим газом приводять у вихідний стан. Періодичність перевірки тиску робочого газу у вогнегасниках ОУБ-3, ОУБ-7, СХБ-50 така ж, як і періодичність перевірки маси їхнього заряду.\nПересувні порошкові вогнегасники заряджають на спеціальних зарядних станціях. Зарядка ручних порошкових вогнегасників полягає в засипанні порошку в корпус вогнегасника і заміні використаних балонів з робочим газом. Порошок при цьому не повинний мати грудок і сторонніх включень.\nУ вогнегасниках ВП-100 і ВК-100 контроль тиску робочого газу роблять по манометрі, установленому на балоні.\nПеревірку вологості порошкових складів ПСБ, ПФ, П-1А и ПС проводять у лабораторіях. Вологість повинна бути не більш 5%.\nУ пожежних командах роблять просушку порошкових складів у ручних вогнегасниках при температурі не вище 50° С через кожні шістьох місяців,\nДля обліку технічного стану кожному вогнегаснику (за винятком вогнегасників на бойовій техніці, спеціальних автомобілях і на допоміжних судах) при введенні в експлуатацію привласнюється порядковий номер, що наноситься білою фарбою на корпусі. На ручних вогнегасниках номера наносять напроти сприску (вихідного отвору складу, що вогнегасить,) нижче трафарету, на пересувних і біля таблички заводу-виготовлювача з загальними зведеннями про вогнегасник.\nОблік вогнегасників ведеться в Книзі обліку технічного стану пожежного устаткування, інструмента і спорядження пожежної команди. У Книзі рекомендується для кожного вогнегасника відводити окрему сторінку.\nЗарядні станції вогнегасників\nДля зарядки вогнегасників необхідні спеціальні установки, що дозволяють здійснювати дозоване заправлення окремих компонентів вогнегасячих речовин.\nДля цієї мети застосовують спеціальні зарядні станції вогнегасників типу ЗСМ, БЭС і АЗОС. Зарядні станції використовують також для зарядки стаціонарних установок пожежегасіння,\nТехнічна характеристика зарядних станцій приведена в табл. 8.1.\nЗарядна станція ЗСМ\nЗарядна станція 3 СМ призначена для зарядки вуглекислотних вогнегасників, а так¬ож\nДля зарядки робочим газом балонів для повітряно-пінних і порошкових вогнегасників і установок СЖБ.\nЗарядна станція ЗСЛ'1, принципова схема якої показана на мал. 8.1, являє собою компресорну станцію\nПереносного типу, що складає з зарядного пристрою, ваг поштового типу і стійки для транспортних балонів.\nЗарядний пристрій (мал. 8.2) складається з підстави /, на якому змонтований компресор АК-150МК 3, масляний насос 8, масляний бачок 7, вентилятор 4, електродвигун 2, Щит 6 керування і трубопроводи .5.\nКомпресор (мал. 8.3) служить для перекачування вуглекислоти з транспортних балонів у вогнегасники, що заряджаються, а також для одержання стиснутого повітря. Компресор триступінчастий, двоциліндровий, V-образний. Принцип його дії заснований на періодичному усмоктуванні, стиску і виштовхуванні з циліндрів вуглекислоти (повітря) при зворотно-поступальному русі поршнів 9 і 16. Тертьові деталі компресора змазуються шляхом розбризкування олії, що знаходиться в його картері, що обертається колінчатим валом / і шатунами 2 і 17. Основними частинами системи змащення є масляний насос 15 (див. мал. 8.1), редукційний клапан 14, масляний бачок 17 й трубопроводи. Олія подається під тиском 0,2—0,6 МПа (2—6 кгс/см2).\nПри перевищенні цього тиску піднімається кулька редукційного клапана 14 і надлишок олії перепускається з лінії нагнітання в лінію усмоктування, а далі через канал у корпус насоса. Для підігріву олії усередині бачка мається електронагрівник, що включається в роботу при експлуатації в умовах температури навколишнього повітря нижче 10°С. Контроль рівня олії в бачку здійснюється вимірювальним щупом, що розташований па верхньої частини бачка.\nОхолодження компресора здійснюється вентилятором 4 (див. мал. 8.2) типу ЦП-30, посадженим безпосередньо на вал електродвигуна 2. Потік повітря, створюваний вентилятором, направляється колектором на ребристу поверхню циліндрів і картера.\nЕлектродвигун 2 призначений для привода компресора, вентилятора і масляного насоса.\nЩит 6 керування призначений для розміщення органів керування станцією. Вентилі, що знаходяться на щиті, (по номерах) мають наступне призначення: №1 (див. мал. 8-1) - для впуску вуглекислоти в циліндри 1-й і 2-й ступіней компресора; №2 для прямого з'єднання транспортного балона з вентилем №4; №3 - для впуску вуглекислоти в циліндр 3-й ступіні; №4 для з'єднання наповнювального колектора з балоном, що заряджається.\nМанометри 3, 8 і 13 служать для контролю за роботою станції і мають наступне призначення: 3 (на мал. 8.2 лівий)— показує тиск у транспортному балоні; 13 (на мал. 8.2) середній тиск олії перед входом у компресор; 8 (на мал. 8.2 правий) — тиск у вогнегаснику, що заряджається, (балоні).\nУ нижній частині щита керування розташовані водомасловідокремлювачі (на мал. 8.2 показані їхні вентилі): №1-для відстою вуглекислоти від води і №2-для відстою вуглекислоти від олії. Обоє водомасловідокремлювача по пристрої однакові, складаються зі сталевого корпуса і краника для зливу конденсату. На водомасловідокремлювачі №2 у верхній частині його корпуса передбачене запобіжний пристрій, що складається з корпуса і мембрани 11. Розрив мембрани відбувається при тиску 18—22МПа (180—220кгс/см2).\nЗарядна станція ЗСМ може знаходитися в законсервованому чи розконсервованому стані. Перед початком роботи її необхідно підготувати. Підготовку до роботи законсервованої станції робити в такій послідовності:\nЗняти капот, відвернути транспортну заглушку зі штуцера наповнювального колектора, відкрити вентиль водомасловідокремлювача №2 і вентилі №1 і №4;\nПровертати вручну шків компресора доти, поки з трубки водомасловідокремлювача №2 не перестане надходити олія (приблизно 2—3 хв);\nЗ'єднати станцію з контуром заземлення і джерелом харчування електроенергією;\nПеревірити щупом рівень олії в масляному бачку і при необхідності долити олія до верхньої оцінки щупа;\nПеревірити короткочасним включенням електродвигуна правильність напрямку обертання вала, що повинний відповідати напрямку стрілки на чи шківі капоті;\nВивернути болт-заглушку 6 (див. мал. 8.3) в перехіднику циліндра 1-й ступіні і на його місце увернути фільтр;\nУключити компресор і дати попрацювати до повного видалення олії з трубки водомасловідокремлювача № 2 (див. мал. 8.1), після чого виключити компресор.\nДля підготовки до роботи розконсервованої станції необхідно зробити наступне:\nПеревірити рівень олії і масляному бачку і надійність пристрою, що заземлює;\nПеревірити правильність підключення станції до джерела харчування електроенергією (по напрямку обертання вала\nПідготувати транспортні балони з вуглекислотою до зарядки вогнегасників. При підготовці балонів їх за 12 ч до початку зарядки зміцнюють на стійці вентилями вниз (для відстою і спуска води). Воду видаляють шляхом короткочасного відкриття вентиля до початку виходу вуглекислоти.\nПри огляді вогнегасників, що заряджаються, перевіряють терміни їхнього технічного огляду (покладено один раз у десять років) органами котлонадзору, наявність і справність мембрани і справність вентиля. Підготовка вогнегасників до зарядки полягає у від'єднанні розтрубів (для ОУ-8, ОУ-25 разом з дюрітовим шлангом).\nДля зарядки вуглекислотних вогнегасників за допомогою зарядної станції необхідно:\nВивернути фільтр і поставити па його місце болт-заглушку 6 (див. рис, 8.3);\nУстановити ваги 10 (див. мал. 8.1) за рівнем, підключити до наповнювального колектора живильною трубкою вогнегасник, що Заряджається, 9 і укласти його на ваги. другою трубкою з'єднати транспортний балон 1 із прийомним штуцером станції. У робочому положенні транспортний балон повинний бути повернуть горловиною вниз;\nЗважити вогнегасник, що заряджається, відкрити його вентиль, додати на шкалі ваг необхідну масу заряду вуглекислоти\nДля даного вогнегасника;\nВідкрити вентиль транспортного балона, вентилі №2 і №4 і перекачувати вуглекислоту у вогнегасник, що заряджається, самопливом, не включаючи компресор, до вирівнювання показань манометрів транспортного балона і вогнегасника, що заряджається, після чого закрити вентиль № 2.\nДля зарядки вогнегасників за допомогою компресора необхідно включити компресор у роботу, відкрити вентиль № 3 і перекачувати вуглекислоту до зрівноважування ваг. Після зрівноважування ваг виключити компресор, закрити вентилі № 3 і № 4, вентиль вогнегасника, що заряджається. Відвернути на 2—3 витки накидну гайку на вогнегаснику, що заряджається, стравити вуглекислоту з живильної трубки й від’єднати вогнегасник. Заряджений вогнегасник зважити й у випадку його переповнення випустити надлишок вуглекислоти, а при недоліку — до зарядити до норми. Заряджений вогнегасник опломбувати, приєднати до нього розтруб і перевірити його вентиль на герметичність шляхом занурення у воду.\nЗарядку наступних вогнегасників робити в порядку, описаному вище, доти, поки тиск газу в транспортному балоні не знизиться до 1,5 МПа (15 кгс/см3). При зазначеному тиску зарядка вогнегасників здійснюється всіма трьома ступінями компресора. Для цього необхідно закрити вентиль № 3 і повільно відкрити вентиль № 1, установлюючи цим тиск на вході в 1-ю ступінь компресора не більш 0,15 МПа (1,5 кгс/см2). Робота компресора продовжується доти, поки стрілка манометра, що показує тиск у транспортному балоні, не опуститься до нуля, що вказує па спорожнювання балона.\nПри дозарядці вогнегасників вуглекислотою до встановленої норми необхідно наступне:\nВизначити масу вуглекислоти, що знаходиться в корпусі вогнегасника, для чого зважити його і порівняти показання ваг з масою порожнього вогнегасника;\nУстановити вогнегасник па ваги, зрівноважити їхній і на ваговій шкалі додати масу відсутнього кількості вуглекислоти;\nУключити компресор і нагнітати в дозаряжуваний вогнегасник вуглекислоту до необхідної маси, після чого закрити його вентиль.\nПісля зарядки вуглекислотних вогнегасників необхідно:\nЗакрити вентиль транспортного балона;\nВідкрити вентилі водомасловідокремлювачі № 1 і № 2, вентилі № 2 і № 4 (див. мал. 8.1), а після підбурення тиску закрити зазначені вентилі;\nВід’єднати живильну і наповнювальні трубки.\nДля зарядки балонів стисненим повітрям необхідно:\nВивернути болт-заглушку 6 (див. мал. 8.3) і на його місце увернути фільтр повітря;\nПриєднати балон, що Заряджається, 9 (див. мал. 8.1) до наповнювального колектора (при цьому балон на ваги не ставити) ;\nВідкрити вентиль № 4 і вентиль балона, що заряджається;\nУключити компресор м нагнітати повітря в балон, що заряджається, до необхідного тиску;\nПри досягненні необхідного тиску виключити компресор, закрити вентиль № 4 і вентиль балона, що заряджається, стравити тиск із наповнювальної трубки й заряджуваний балон, що заряджається;\nВід’єднати наповнювальну трубку і через водомасловідокремлювач № 2 стравити тиск із компресора.\nЗАРЯДНА СТАНЦІЯ БЭС-1\nЗарядна станція БЭС-1 призначена для зарядки вуглекислотних і аерозольних вогнегасників, а також для зарядки повітрям балонів с робочим газом повітряно-пінних і порошкових вогнегасників і установок СЖБ. До складу станції, принципова схема якої показана на мал. 8.4, входять компресор ДО2-150 з балонами 28 для стиснутого повітря, зарядний пристрій, стійка для транспортних балонів з вуглекислотою і транспортною бочкою 13 для бромистого етилу.\nКомпресор ДО2-150 призначений для зарядки балонів робочим газом і транспортними балонами — стисненим повітрям. Він складається з основ з масляним картером 1, кривошипно-шатунного механізму зі сполучною муфтою, ¬циліндрів 8 з усмоктувальними 7 і нагнітальними 10 клапанами, поршнів 1—3-й ступіней 6, 9, 12, холодильників 5 і водяного насоса 15. Привод компресора здійснюється електродвигуном. Компресор має три циліндри, що розташовані в наступному порядку: унизу 2-а ступінь, у середині 1-а ступінь, угорі 3-а ступінь. На циліндрах встановлені автоматично діючі клапани одного типорозміру. На компресорі мається сім усмоктувальних 7 і чотири нагнітальних 10 клапани. Усмоктувальний клапан складається із сідла, розетки, пружини і тарілки. Нагнітальний клапан по своєму пристрої аналогічний усмоктувальному.\nПоршень триступінчастий, диференціальний. З'єднання ступіней поршня між собою здійснюється гайкою, наверненої на різьбову частину штока поршня 3-й ступіні. Поршень має компресійні кільця — на 1-й 2-й ступінях — по чотирьох, на 3-й ступіні — шість.\nОхолодження стиснутого повітря після кожної ступіні його стиску й охолодження стінок циліндрів компресора виробляється проточною водою від внутрішньої водогінної мережі. Система охолодження незамкнута, з послідовним рухом води через окремі елементи системи. У систему охолодження входить водяний шестеренний насос 15, холодильники 5 1 —3-й ступіней компресора, водяні сорочки циліндрів 8 І трубопроводи охолодної води. Водяной насос 15 призначений для подачі води в сорочки циліндрів компресора. Привод шестірень насоса здійснюється від колінчатого вала 3 Компресори. Холодильники 5 змієвикового типу, розміщені до порожнинах водяної сорочки і призначені для охолодження повітря. Повітря проходить по трубах, а охолодна вода — у між трубному просторі. До штуцерів холодильників за допомогою кульових ніпелів і накидних гайок приєднуються трубки підведення і відводу повітря. Охолоджене повітря надходить у водомасловідокремлювач 14, осушувач повітря 82 (див. мал. 8.4), а далі в балони, що заряджаються. Для очищення повітря від олії і вологи після холодильника 3-й ступіні поза компресором установлений водомасловідокремлювач 14 (див. мал. 8.5).\nНа блоці циліндрів 1-й і 2-й ступіней установлена запобіжна гумова мембрана, що сигналізує про підвищення тиску у водяної порожнини (у випадку розриву мембрани) і тим самим захищаючи блок циліндрів від руйнування.\nЗмащення роликопідшипників колінчатого вала 3, підшипника шатуна 2 і кульова п'яти здійснюється шляхом розбризкування олії з картера 1. Циліндр 1-й ступіні змазується олією, що надходить у розпиленому стані по трубці, що з'єднує верхню частину порожнини з усмоктувальною порожниною циліндра 1-й ступіні. У циліндр 3-й ступіні надходить масло, віднесене повітрям з циліндрів 1-й і 2-й ступіней. Циліндр 2-й ступіні змазується маслом, що стікає по стінках поршня з циліндра 1-й ступіні.\nПідшипники водяного насоса 15 змазуються солідолом марки ВУС за допомогою двох ковпачкових маслюків, установлених на корпусі і кришці водяного насоса.\nКонтроль за тиском повітря у всіх ступінях компресора здійснюється трьома манометрами, що розташовані на щитку 13. Усі манометри постачені вентилями, що служать для відключення їх і продувки всіх ступіней компресора.\nНа всіх ступінях компресора також установлені запобіжні клапани 11 пружинного типу. Відкриття клапанів виробляється при наступних тисках:\n1-й ступіні ~ 0,8—1,0 МПа (8—10 кгс/см3);\n2-й ступіні— 5,0—5,5 МПа (50—55 кгс/см2);\n3-й ступіні— 16,0—16,5 МПа (160—165 кгс/см3).\nЗарядний пристрій (мал. 8.6) являє собою підстава 1, на якому змонтовані компресор КН - 4, зарядна камера 3 з вагами, осушувачі вуглекислоти 31 і повітря 32 (див. мал. 8.4), витяжна труба 4 (див. мал. 8.6) вентилятора, щити 6 і 8 керування, запобіжні клапани 5, сполучний трубопровід. Крім того, у нижній частині підстави й окремих відсіків розміщаються запасні частини, приналежності й інструмент.\nКомпресор КН-4 (мал. 8.7) призначений для перекачування вуглекислоти з транспортних балонів у вогнегасники, що заряджаються. Він складається з підставки, двох циліндрів, електродвигуна 1, муфти 17, редуктора, механізму що качає, двох клапанних коробок 4, трубопроводів усмоктувального 19 і накопичувального 18, прийомного колектора з манометром, двох масельничок для змащення штока і збірника\nЕлектродвигун 1 через еластичну муфту 17 обертає черв'ячну шестірню 14 редуктора, посаджену на шпонці кривошипа 15. Шатуном 16 рух передається рівно плечовому важелю 7, що качається на осі. Цапфа важеля і вісь шарнірно з'єднані двома сергами 9. Вісь серги закріплена на штоку-поршні 11 який робить зворотно-поступальний рух. При русі штока-поршня 11 вліво в правому циліндрі тиск вуглекислоти падає і нагнітальний клапан 3 закривається, не допускаючи витоку вуглекислоти нагнітальної порожнини в циліндр і в усмоктувальну, порожнина, а всмоктувальний клапан 2 відкривається, пропускаючи вуглекислоту з усмоктувальної порожнини в циліндр. При зворотному русі штока-поршня 11 описаний процес відбувається в лівому циліндрі, при цьому тиск вуглекислоти в ньому підвищується, отчого всмоктувальний клапан закривається, не допускаючи витоку вуглекислоти з циліндра в усмоктувальну порожнину, а нагнітальний клапан відкривається, пропускаючи вуглекислоту в нагнітальний трубопровід і через систему трубопроводів у вогнегасник, що заряджається.\nЗарядна камера 3 З вагами (див. мал. 8.6) являє собою зварний з листової сталі шафа з щільно закриваються дверцями. Камера з'єднана з усмоктувальним розтрубом витяжного вентилятора. На підлоги камери закріплені ваги типу ВЦП-25 (циферблатні поштові з межею зважування 25 кг) з рухливою вантажною шкалою 2, що дозволяє виключати масу порожнього балона шляхом установки циферблата на нуль після укладання балона вогнегасника на платформу ваг. Для спостереження за шкалою ваг у передній стінці зарядної камери мається оглядове вікно. На платформі ваг закріплене опорний пристрій, призначений для фіксації ваг при укладанні вогнегасника.\nНаявні на станції осушувачі вуглекислоти 31 і повітря 32 (див. мал. 8.4) улаштовані однаково і складаються з двох холодильників 35, адсорберів 33, двох водомасловідокремлювачів 34 і сполучних трубок. Холодильники служать для охолодження вуглекислоти і повітря, що виходять з компресора. Адсорбер 33 призначений для поглинання залишків водяних пар, він являє собою балон місткістю 4 л. Внутрішній простір балона заповнюється адсорбентом (активний глинозем у гранулах). Адсорбер за допомогою трубопроводу з'єднується з водомасловідокремлювачем.\nВитяжний вентилятор з електродвигуном призначений для вентиляції зарядної камери. Для зменшення шуму усмоктувальний і нагнітальний патрубки вентилятора з'єднані з зарядною камерою через м'яку вставку з парусини.\nОргани керування роботою зарядної станції зосереджені па трьох щитах керування: основному 8 (див. мал. 8.6), бічному 6 і щиті редукторів. На основному щиті керування розміщені запірні вентилі 1—7, 12 (див. мал. 8.4), манометри 23, 24, блокувальний пристрій 11, вимикачі вентилятора і компресора КН-4 і коротка інструкція з роботи на станції,\nВентилі мають наступне призначення:\n№ 1—подача рідких компонентів (брометила, фреону) із транспортної бочки у вогнегасник, що заряджається;\n№ 2—подача вуглекислоти і повітря низького тиску в\nВогнегасник, що заряджається;\n№ 3—подача повітря високого тиску в балон, що заряджається;\n№ 4 — подача вуглекислоти високого тиску у вогнегасник, що заряджається;\n№ 5—подача повітря низького тиску у вогнегасник, що заряджається, (балон);\n№ 6—подача повітря низького тиску в транспортну бочку;\n№ 7-підбурення тиску з живильного трубопроводу в атмосферу;\n№ 12-дроселювання подачі вуглекислоти при зарядці аерозольних вогнегасників.\nМанометри служать для контролю за тиском у вогнегаснику (повітряному балоні): 23 правий - високого тиску, 24 лівий — низького.\nБлокувальний пристрій 11 (ключ - перехідник) служить для приєднання вогнегасників до живильного трубопроводу і закриття лінії високого тиску при їхній зарядці. Для закриття лінії високого тиску необхідно звільнити ключ-перехідник із гнізда блокувального пристрою, тобто повернути його по ходу годинної стрілки до відмовлення і вийняти. При цьому закриється вентиль пуску високого тиску і станція буде давати тільки низький тиск. Наявність на станції іншого засобу для відкриття блокувального чи вентиля для приєднання вогнегасників, крім ключа-перехідника, забороняється.\nНа бічному щиті керування встановлені запірні вентилі 8 —10 і манометри 25, 26. Вентилі мають наступне призначення:\n№ 8 — подача вуглекислоти з транспортного балона у вогнегасник, що заряджається, самопливом;\n№ 9 — подача вуглекислоти з транспортного балона у вогнегасник, що заряджається, через компресор КН-4;\n№ 10 — подача повітря високого тиску з транспортних балонів до редукційних клапанів.\nМанометри призначені для виміру тиску: 25 (лівий) — у транспортному балоні з вуглекислотою, 26 (правий) — у транспортних балонах з повітрям,\nНа щиті редукторів установлені редукційні клапани 150/12 18 і 150/4 21. Регулювання тиску повітря, що надходить з повітряних балонів у вогнегасник, що заряджається, здійснюється редукційним клапаном 150/12, а повітря, подаваного в транспортну бочку з брометилом, редукційним клапаном 150/4. Настроювання редукційних клапанів на необхідний тиск виробляється регулювальними гвинтами редукторів, При загвинчуванні регулювального гвинта тиск на виході з редукторів збільшуються, а при вигвинчуванні - зменшується.\nЗарядна станція БЭС-1 може знаходитися в законсервованому чи розконсервованому стані. Зарядці вогнегасників повинна передувати підготовка станції до роботи. При підготовці станції до роботи необхідно:\nПротерти від консерваційного змащення поверхні деталей і вузлів станції і видалити зайве змащення з що рухаються і труться механізмів;\nНаповнити краплинні масельнички компресора КН-4 свіжою веретенною чи компресорною олією і відрегулювати подачу олії на поршень компресора обертанням голівки підйому запірної голки масельнички;\nВідкрити водяники крани системи охолодження компресора ДО2-150;\nВідкрити вентиль водомасловідокремлювача компресора ДО2-150, продувні вентилі, уключити компресор для видалення консерваційного змащення з циліндрів;\nВідкрити вентилі транспортних балонів, закрити вентиль водомасловідокремлювача і шляхом послідовного закриття продувних вентилів завантажити компресор. Після наповнення транспортних балонів повітрям до необхідного тиску виключити компресор;\nВипустити з транспортного балона з вуглекислотою відстояну воду і з'єднати його з прийомним штуцером станції.\nДля зарядки вуглекислотних вогнегасників необхідно:\nЗ'єднати вогнегасник, що заряджається, за допомогою спеціального перехідника з живильним трубопроводом станції;\nУкласти вогнегасник на ваги, відкрити його вентиль і установити рухливий циферблат ваг на нуль;\nВідкрити вентиль транспортного балона з вуглекислотою, вентилі №8, 4, блокувальний пристрій 11 і стежити за показаннями лівого манометра. Після вирівнювання тиску в що заряджається і транспортному балонах закрити вентиль №8, відкрити вентиль №9, уключити компресор КН-4 і заряджати вогнегасник до необхідної маси заряду.\nПо закінченні зарядки закрити вентиль вогнегасника, що заряджається, вентиль № 4 і виключити компресор КН-4, Відкриттям вентиля № 7 стравити тиск із живильного трубопроводу і зняти вогнегасник з ваг.\nПісля зарядки вуглекислотних вогнегасників необхідно закрити вентиль транспортного балона з вуглекислотою, уключити компресор КП-4 і відкрити штуцер осушувача для видалення вуглекислоти із системи трубопроводів зарядного пристрою станції. Після видалення вуглекислоти виключити компресор, закрити вентилі № 7 і 9, блокувальний пристрій 11 і від’єднати транспортний балон від зарядної станції,\nЗарядку хладонових (брометилових) вогнегасників робити в такій послідовності:\nЗ'єднати вогнегасник, що заряджається, за допомогою ключа-перехідника з живильним трубопроводом зарядної станції;\nВідкрити вентиль № 10 і регулювальними гвинтами редукційних клапанів установити тиск 1,0 МПа (10 кгс/см2) на клапані 150/12 і 0,4 МПа (4 кгс/см2) на клапані 150/4;\nВідкрити вентилі № 6 і 1 і заповнити вогнегасник хладоном (брометилом) з недоліком його на 50 м, після чого закрити вентиль № 1;\nВідкрити вентилі № 8 і 2 і, повільно відкриваючи (закриваючи) вентиль № 12, дроселірувати подачу вуглекислоти у вогнегасник до необхідної маси заряду з надлишком 50 р. Тиск вуглекислоти по манометрі не повинний перевищувати 1,0 МПа (10 кгс/см2);\nВідкрити вентиль № 5 і довести тиск повітря у вогнегаснику до 1,0 МПа (10 кгс/см2). Контроль за тиском здійснюється по лівому манометрі;\nПісля заповнення вогнегасника необхідними компонентами закрити вентиль № 5, вентиль вогнегасника, що заряджається, і через вентиль № 7 стравити тиск із живильного трубопроводу, після чого зняти вогнегасник з ваг.\nПо закінченні зарядки вогнегасників закрити вентилі транспортних балонів з вуглекислотою і повітрям, відкрити штуцера осушувачів вуглекислоти і повітря, а також штуцер транспортної бочки з бромистим етилом для підбурення тиску з бочки і комунікацій станції. Після скидання тиску закрити зазначені штуцера і вентилі й від’єднати транспортні балони від зарядної станції.\nДля зарядки балонів стисненим повітрям необхідно наступне:\nЗ'єднати балон, що заряджається, з живильним трубопроводом станції і відкрити вентиль балона;\nУключити компресор ДО2-150, відкрити вентилі № 10, 3, блокувальний пристрій // і нагнітати повітря в балон, що заряджається, до необхідного тиску. Контроль за тиском здійснювати по правому манометрі. При досягненні необхідного тиску виключити компресор, закрити вентиль балона, що заряджається, вентиль № 3 і через вентиль № 7 стравити тиск із живильного трубопроводу.\nПо закінченні зарядки балонів стисненим повітрям необхідно відкрити штуцер осушувача повітря для видалення повітря із системи трубопроводів і закрити вентилі № 7, 10 і блокувальний пристрій //, а також вентилі транспортних балонів з повітрям.\nТехнічне обслуговування зарядної станції\nПри роботі зарядних станцій зношуються їхні окремі деталі, погіршується якість мастил, послабляються кріпильні з'єднання і т. п. Усе це викликає необхідність проведення технічних обслуговуванні.\nТехнічне обслуговування станцій по обсязі виконуваних робіт підрозділяється на наступні види:\nТехнічне обслуговування під час роботи;\nТехнічне обслуговування після роботи;\nТехнічне обслуговування через 50 ч роботи.\nПід час роботи зарядних станцій необхідно:\nСтежити за тиском у вогнегаснику, що заряджається, (балоні) за показниками манометра;\nСтежити за тиском олії по манометрі і нормальній його циркуляції в системі змащення (станція ЗСМ);\nЗ появою стукотів у компресорі зупинити електродвигун, з'ясувати причину стукотів і усунути її;\nПеревіряти рівень змащення в маслобаку станції ЗСМ, у редукторі і масельничках компресора КН-4, у картері компресора ДО2-150 і при необхідності додати змащення;\nСтежити за циркуляцією води в компресорі ДО2-150 і її температурою;\nРобити видалення вологи й олії (через 4—5 ч роботи станції БЭС-1) відкриттям пробок осушувачів повітря і вуглекислоти.\nПісля закінчення роботи на зарядних станціях необхідно:\nЗакрити вентилі транспортних балонів з вуглекислотою й від’єднати їх від живильного трубопроводу станції;\nВключити в роботу компресор АК-150МК (КН-4) на 2—3 хв для видалення вуглекислоти з циліндрів компресора і комунікацій станції, після чого закрити відповідні вентилі і клапани;\nВідключити подачу води на охолодження компресора ДО2-150 і злити воду із системи;\nДозаправити компресор АК-150МК олією МТ-16п, редуктор компресора КН-4 олією марки АС-8, компресор ДО2-150 олією ДО-17, масельнички водяного насоса компресора ДО2-150 пластичним змащенням 1-13.\nДля забезпечення нормальної роботи станції після передбачуваної перерви більш 10 днів необхідно зробити їхню консервацію.\nДля консервації компресора АК-150МК (див. мал. 8.3) необхідно:\nВивернути з перехідника заглушку 6 (фільтр повітря);\nВідкрити вентиль 12 водомасловідокремлювача № 2 (див. мал. 8.1) і, провертаючи вручну шків компресора, залити через отвір перехідника підігріте до температури 50—700С масло МТ-16п. Олія заливається до появи його з водомасловідокремлювача;\nЗакрити вентиль водомасловідокремлювача і поставити на місце заглушку 6 (див. рис, 8.3) (фільтр повітря).\nКонсервацію компресора ДО2-150 (див. мал. 8.5) робити в наступному порядку:\nВід’єднати зовнішню нагнітальну трубку від компресора і трубки, що підводять повітря до манометрів 1-й і 2-й ступіней;\nЗалити змащення через усмоктувальний клапан 7 1-й ступіні до появи з нагнітального штуцера (при заливанні змащення компресор провертати чи вручну електродвигуном);\nЗлити воду із системи охолодження, продути її п залити 150 м олії ДО-17;\nЗалити в запобіжні клапани по 10—15 г олії. Крім сказаного при консервації компресорів необхідно;\nЗмазати технічним вазеліном деталі і поверхні, що піддаються корозії;\nЗмазати технічним вазеліном призми і приводи ваг зарядної станції ЗСМ;\nЗалити змазкою підшипники і масельнички обертових і тертьових механізмів.\nКонсервація дійсна протягом шести місяців, після закінчення яких станція повинна бути переконсервована описаним вище методом.\nЧерез кожні 50 г роботи станції необхідно;\nПромити фільтри маслосистем;\nПеревірити герметичність запірних вентилів, з'єднань трубопроводів і арматури;\nПеревірити натяг ременів привода компресора АК-150МК (воно повинне забезпечувати роботу компресора без пробуксування), при слабкому натягу підтягти ремені натяжними гвинтами кріплення електродвигуна;\nПеревірити стан запобіжних клапанів 5 (див. мал. 8.6) і при необхідності відрегулювати їх;\nПеремінити змащення в маслобаку станції ЗСМ, у редукторі і масельничках компресора КН-4 і в картері компресора ДО2-150;\nПеревірити стан ізоляції струмонесучих частин і елемента підігріву олії (на станції ЗСМ). Опір ізоляції повинен бути не менш 0,5 Ом;\nПеревірити герметичність усмоктувальних і нагнітальних клапанів по характері руху стрілець манометрів (у компресора КН-4);\nРозібрати фільтр повітря, промити його в бензині, просушити і зібрати (компресор АК-150МЮ:\nЗробити продувку фільтрів осушувачів зворотним потоком повітря, при необхідності зробити зміну заряду адсорбенту. Зміну адсорбенту робити в такій послідовності: від’єднати корпус адсорбера від комунікації і вийняти його з каркаса; відвернути штуцер і висипати адсорбент у чистий сухий посуд; просушити адсорбент продувкою гарячим чи повітрям обережним прогрівом; у кожен осушувач засипати по 3,6 кг просіяного адсорбенту невеликими порціями, простукуючи балон дерев'яним молотком для кращого ущільнення. Адсорбент повинний заповнити весь балон до рівня отвору (неповна чи погано ущільнене засипання не допускається). Після зміни адсорбенту необхідно заглушити адсорбер і установити його на місце. Усі роботи з адсорбентом вести в закритому приміщенні;\nУ випадку тривалої перерви в роботі станції (більш трьох місяців) і при збереженні в умовах вологого повітря перед початком роботи адсорбент перемінити на свіжий незалежно від того, скільки він до цього проробив;\nВідпрацьований адсорбент піддати регенерації шляхом прожарювання в сушильній чи шафі в спеціально виготовленій коробці з вихідними трубками для видалення пари. Температура прожарювання повинна бути в межах 280 — 300°С и підтримуватися на цьому рівні протягом 3,5 — 4 ч. Після просушування адсорбент просіяти через сито з отворами 2 — 3 мм\nІ зберігати в герметично закритій тарі.\nКрім того, через кожні 50 ч роботи в компресора\nАК-150МК необхідно перевірити:\nХід усмоктувального клапана циліндра 1-й ступіні. Для цього зняти кришку голівки циліндра і перевірити штангенциркулем хід клапана по ходу гайки. Межі ходу клапана — від 0,9 до 1,2 мм. Для чи збільшення зменшення ходу клапана повернути гайку по чи ходу проти ходу годинної стрілки;\nХід випускного клапана циліндра 1-й ступіні. Для цього зняти голівку циліндра і замірити штангенциркулем утоплення клапана. Межі ходу клапана — від 1,2 до 1,6 мм. Якщо хід клапана ненормальний, необхідно вивернути гайку. Для чи збільшення зменшення ходу клапана чи поставити зняти\nПрокладку під клапан;\nХід випускного клапана циліндра 2-й ступіні. Для цього відвернути штуцер і замірити штангенциркулем утоплення клапана. Межі ходу клапана — від 1,2 до 1,6 мм. Для чи збільше ння зменшення ходу клапана повернути упор проти ходу\nГодинної чи стрілки по її ходу;\nХід впускного клапана циліндра 3-й ступіні. Для цього необхідно вивернути пробку клапана і замірити штангенциркулем утоплення хвостика клапана. Межі ходу клапана — від 0,9 до 1,2 мм. Для чи збільшення зменшення ходу клапана замінити прокладки під штуцер. Випускний клапан 2-й ступіні аналогічний впускному клапану;\nХід нагнітального клапана 3-й ступіні. Перевіряти і регулювати його так само, як випускний клапан 2-й ступіні.\nРегулювати клапани випливає під керівництвом обличчя, відповідального за експлуатацію станції.\nХарактерні несправності в роботі станцій і способи їхнього усунення\nУ процесі експлуатації зарядних станцій можливі відмовлення в їхній чи роботі погіршення технічних характеристик. Для підтримки станцій у постійній готовності до роботи, своєчасного виявлення й усунення несправностей необхідно вміти по ознаках несправностей визначати причини, їх зухвалі. Характерні несправності в роботі станцій, їхньої причини і способи усунення викладені в табл. 8.2.\nТехніка безпеки при експлуатації зарядних станцій\nНаявність високого тиску в системі трубопроводів і балонах, токсичних речовин, електричного струму промислової частоти напругою 220 і 380 В, що рухаються механізмів і частин жадають від обслуговуючого персоналу дотримання техніки безпеки.\nДо роботи на зарядних станціях допускаються тільки спеціально призначені особи, що пройшли підготовку, що знають пристрій станцій і порядок роботи на них. Усі роботи з зарядки вогнегасників і повітряних балонів на будь-якій станції повинні виконувати два чоловіки.\nПриміщення, де встановлене зарядна станція, повинне мати достатнє освітлення, попереджувальні написи і плакати по техніці безпеки. У зарядному приміщенні на видному і доступному місці повинна бути вивішена інструкція з техніки безпеки, знаходитися два фільтруючих протигази, постійно готових до роботи.\nПриміщення зарядної станції повинне бути обладнано примусовою приточно-витяжною вентиляцією з кратністю повітрообміну не менш шести. Забірний отвір повітряпроводу витяжної вентиляції повинне знаходитися на висоті 0,3 м від рівня підлоги. У випадку припинення дії витяжної вентиляції подальша робота на станції повинна бути припинена.\nВікна і двері приміщення, де встановлена зарядна станція, повинні відкриватися назовні. Під час зарядки двері не повинні бути замкненими на замки чи запори.\nДвері зарядної камери станції БЭС-1 під час зарядки вогнегасників (балонів) тримати закритими.\nПри раптовому вимиканні напруги варто негайно відключити станцію від електромережі.\nПри аварійному прориві вуглекислоти чи інших компонентів у приміщення обслуговуючому персоналу необхідно негайно надягти протигази, виключити подачу електроенергії, закрити усі вентилі і залишити приміщення.\nПри обриві живильного чи трубопроводу спрацьовуванні запобіжного клапана (мембрани) чи станції запобіжної мембрани наповнюваного вогнегасника негайно припинити подачу компонентів.\nПри виявленні ознак отруєння (запаморочення, нудота, головні болі) варто припинити роботу на станції і звернутися до лікаря.\nУ процесі експлуатації станції забороняється:\nВключати станцію в роботу без заземлення;\nЗалишати працюючу станцію без догляду;\nПідтягувати нарізні сполучення трубопроводів під тиском;\nПеревищувати в системах трубопроводів і в наповнюваних балонах гранично припустимі тиски;\nДоторкатися руками до механізмів, що рухаються, і деталям;\nЗаряджати вогнегасники, у яких минув термін огляду балонів інспекцією котлонагляду, заряджати балони, що не мають установлених клейм чи ушкодження корпусів, що мають, (корозію, помітні зміни форми, ушкодження різьбової частини запірного пристрою й ін.);\nЗберігати рідкі вогнегасячі компоненти (бромистий етил, фреон) у відкритих судинах, розміщати вогнегасники чи повітряні балони поблизу приладів опалення.


Які проблеми зі здоров'ям загострюються в зимі\nДобрий господар » Здоров'я » Які проблеми зі здоров'ям загострюються в зимі\nЗима - сезон не тільки грипу і простуд, а й загострення багатьох хронічних хвороб.Не тільки грипу і застуди нам варто побоюватися з настанням холодів. Розповімо, які ще проблеми зі здоров'ям виникають взимку.\nЗгідно з дослідженням, опублікованим в журналі Frontiers in Bioscience, зима може погіршити високий кров'яний тиск і викликати такі ускладнення, як серцева недостатність і інсульт. Різкі зміни температури - від теплого до холодного - можуть підвищити кров'яний тиск і викликати звуження кровоносних судин. За даними Американської психологічної асоціації у людей з цим розладом настрій погіршується в зимові місяці, коли наслідки коротких днів беруть своє (січень і лютий). Вчені вважають, що цей розлад пов'язано з нездатністю адаптуватися до фізичної середовищі.\nСезонне афективний розлад - це тип депресії. За даними Американської психологічної асоціації у людей з цим розладом настрій погіршується в зимові місяці, коли наслідки коротких днів беруть своє (січень і лютий). Вчені вважають, що цей розлад пов'язано з нездатністю адаптуватися до фізичної середовищі.\nРівень холестерину найвищий взимку і найнижчий влітку, згідно з дослідженням в журналі Archives of Internal Medicine. Дослідження показало, що зміна рівня холестерину може бути пов'язано з тим, що взимку менше фізичних навантажень.\nШлунково-кишковий тракт в цілому працює взимку стабільно, якщо не перевантажувати жирами і алкоголем. А ось підшлункова часто не витримує новорічних застіль. Урологічні проблеми Читай також: Які захворювання виникають через контактних лінз Тим, хто носить короткі зимові курточки і манто, можуть загрожувати цистит, уретрит, простатит, пієлонефрит. Всі ці проблеми загострюються при переохолодженні попереку.\n14-12-2019, 15:57 69\nНа початку осені організм переживає перебудову на новий "режим" і тому його захисні сили вкрай ослаблені. Застуда і грип - це досить поширені захворювання восени. Але також в цей час року загострюються і інші хвороби.Ваш порадник розкаже, які проблеми зі здоров'ям можуть виникати восени. Депресія\nЧасник захищає організм :\nЧасник - дуже корисна пряність, яка має бути присутня в харчуванні кожної людини. Часник захищає від вірусів, покращує кров, зміцнює ясна, активізує обмін речовин. А ще сприятливо впливає на стан судин і серця. Про це вплив ми розповімо докладніше. Як часник впливає на серцево-судинну систему? Овоч\nБагатьох людей хвилюють секрети довголіття і молодості. Вчені вже багато років намагаються знайти відповідь на це питання. Чи можемо ми стати довгожителями, прожити 100 років, внісши ряд змін в наш спосіб життя? Відповідь на це питання вже давно шукає багато дослідників в області старіння,\nМедиками доведено: високий тиск щодня забирає життя більше тисячі чоловік. Підвищений тиск щорічно забирає життя понад тисячі людей. Гіпертонія часто не має яскраво виражених симптомів, але різко підвищує ризик розвитку небезпечних серцево-судинних порушень та інсульту, відзначають медики. Далі в\nЦього року Україну чекає небувалий урожай винограду, що обумовлено сприятливою погодою, в порівнянні з минулим роком. Фахівці також відзначають, що ягоди будуть дуже солодкими. Але чи всім можна їсти виноград? Сьогодні розповімо про користь і шкоду винограду, а також, кому його категорично не


День Святого Валентина – хто такий Валентин, що відзначають у світі 14 лютого - новини ZIK.UA\nНовини » Суспільство пʼятниця, 14 лютого, 2020, 10:00 Читать эту новость на русском\nДень Валентина: Чи існував взагалі Валентин-покровитель закоханих?\nДень Валентина - найромантичніше свято світу Фото з відкритих джерел\nДень Святого Валентина має розмаїту історію становлення та кілька версій походження\nНіхто достеменно не знає, ким був Валентин та чи був він Святим. Також немає точних даних стосовно того, звідки виникла традиція відзначати день Святого Валентина та коли саме вона оформилося у свято всіх закоханих. Проте все ж певні версії з цього приводу історія зберегла.\nДалі розповідаємо про походження і особистість Святого Валентина та вшанування його пам’яті, що у ХХІ століття стало цілою культурою. А також — про особливості українського святкування Дня всіх закоханих.\nУ Католицькій енциклопедії йдеться про трьох різних мучеників Валентинів, які згадуються під датою 14 лютого. Перший був римським священиком і лікарем, страченим 14 лютого (за часів Клавдія ІІ), другий — єпископом у Терні, убитий також 14 лютого за приналежність до християнства (за часів панування Авреліана), а третій був проповідником та жив у Єгипті. Найбільше "голосів" має версія щодо Валентина-єпископа. До речі, Католицька церква згадує його цього дня під час літургії.\nДень закоханих з’явився у середньовічній Європі, далі прийшов до Америки, а звідти – до сучасної Європи та зокрема до України і відзначається 14 лютого.\nВерсія 1. Римський імператор Клавдій ІІ забороняв шлюбу, бо вважав, що вони заважають солдатам: нібито одружені чоловіки думають не про воєнну справу, а про дружину і дітей. Але священик Валентин таємно вінчав молодих людей – за це його і ув’язнили. Валентин і донька тюремника Юлія закохалися одне в одного і почали листуватися. Але священика все ж стратили 14 лютого, а напередодні він надіслав коханій останнього листа, підписаного словами "Твій Валентин". Дівчина прочитала його 14 лютого, коли коханого вже не було в живих.\nВерсія 2. Валентина ув’язнили за його віру, і так сталося, що сліпа донька тюремника закохалася у священика. Але Валентин був безшлюбним, тому не міг відповісти їй взаємністю. Напередодні страти він написав дівчині листа, якого підписав "Твій Валентин".\nВерсія 3. Валентина знали як цілителя, тому до нього звернувся тюремник та попросив вилікувати його сліпу доньку. Лікар допоміг дівчині стати християнкою, але пізніше його заарештували і засудили до смерті. Та перед стратою Валентин написав листа Юлії, вклавши у конверт жовтий крокус та підписавшись "Твій Валентин". Юлія дуже сумувала за ним і над усе на світі хотіла побачити квітку та листа. Одного дня сталося диво та вона прозріла, а пізніше посадила на могилі Валентина мигдалеве дерево, що символізує щиру любов.\nВерсія 4. Ця "теорія" розповідає, що Валентин дуже любив дітей, а вони любили його. Проте його ув’язнили через його віру та стратили напередодні свята богині любові Юнони. Саме тому цей день та сам Валентин стали асоціюватися з коханням.\nВерсія 5. Є ще одна цікава версія щодо цього свята – День Валентина відзначають саме 14 лютого, мовляв, завдяки птахам. Середньовічні європейці вірили, що у цей період у пернатих розпочинається шлюбний період. Тож люди вважали, що шлюб, укладений цього дня, буде щасливим і довгим. Проте це вірування зникло після завершення середніх віків.\nСвяткування Дня Валентина у світі\nУ Великій Британії та Шотландії в старовину відзначали День Святого Валентина цікавим чином – перший чоловік, котрого дівчина зустрічала 14 лютого ставав її "Валентином". І, до речі, не мало значення — хотіли вони обидвоє цього чи ні. Дівчата вигадали, як уникнути небажаних "Валентинів" – цього дня вони ходили по вулиці із зав'язаними очима.\nА італійці у День Святого Валентина дарують своїм коханим солодощі. Поляки мають іншу традицію – їздити до Познані, де, за віруваннями, у костелі лежать мощі Святого Валентина та висить його ікона. Поляки вірять, що цей ритуал допоможе їм знайти кохання.\nУ Німеччині ж побутує інша традиція – Валентина вважають покровителем психічно хворих, тому у цей день прикрашають лікарні червоними стрічками, а у храмах відбувається спеціальне Богослужіння з цього приводу.\nЯпонські дівчата та жінки 14 лютого дарують своїм коханим чоловікам у першу чергу різні солодощі – шоколадки або шоколадні цукерки. Це пов’язано з традицією, що побутує у Японії – там вважають, що лише солодкий шоколад здатен передати велику силу кохання.\nУкраїнці не зважають на історію та кільканадцять легенд про Валентина та його добрі справи за життя. Для нас 14 лютого – це просто свято ніжності, романтики, зізнань у коханні та подарунків "половинкам" без прив’язки до багатовікових легенд.\nКласика на День Валентина в Україні – це червоні троянди, тюльпани, листівки-валентинки, плюшеві іграшки: ведмедики, зайчата та кошенята, солодощі, повітряні кульки, шампанське, небесні ліхтарики та ювелірні прикраси. Головним атрибутом свята є анонімна або підписана листівка зі словами кохання – валентинка у формі серця.\nЗ року в рік українці прикрашали це свято все новими і новими традиціями. Приміром, цього дня чоловіки часто освідчуються своїм коханим, роблять пропозицію, дарують каблучки та везуть у романтичні мандрівки. А останніми роками стало модним одружитися саме цього дня – наприклад, 14 лютого 2020 року в Україні планують розписатися трохи більше 1400 пар. Аби впоратися з таким напливом романтиків, цього дня по країні працюватиме 440 відділів РАЦСу.\nУ Дніпрі спіймали слідчого, який вимагав 250 тис. грн за закриття справи пʼятниця, 21 лютого, 2020, 22:03 У Рівному відбулися обшуки в облуправлінні поліції через масове зникнення авто зі спецмайданчиків пʼятниця, 21 лютого, 2020, 19:59 Суд дозволив примусово привести Порошенка на допит до ДБР пʼятниця, 21 лютого, 2020, 17:55 Кожен день ми все одно сподіваємося на правоохоронців: Венедіктова пояснила, чому наполягає на перегляді закону про амністію євромайданівців пʼятниця, 21 лютого, 2020, 13:56


У Харківському районі вночі загорівся будинок - «Слобідський край»\nУ Харківському районі вночі загорівся будинок\n24.03.2021 11:55 Область Online\nПожежа сталася у місті Південне на Харківщині, про це 24 березня повідомили в Харківському районному управлінні ДСНС.\nІнформація, що у місті Південне Харківського району на вулиці Комарівській горить приватний будинок, пожежно-рятувальна служба отримала 24 березня о 01.24. На виклик виїхали два відділення рятувальників з Південного та Мерефи. Коли пожежні прибули на місце, вогонь охопив дах будинку на площі 30 квадратних метрів. Рятувальники боролися з вогнем за допомогою двох пожежних стволів від автоцистерни.\nЗавдяки оперативним діям пожежних загоряння вдалося швидко загасити. Як розповів «Слобідському краю» речник ГУ ДСНС України у Харківській області Ігор Лупандін, причиною пожежі стало коротке замикання електропроводки.


4 роки світить студентам, що побили таксиста в Сумах | Соціальне Телебачення Сумщини\n4 роки світить студентам, що побили таксиста в Сумах\n17:01 / 14 января\nСтудентам-іноземцям, які замість грошей розплатилися з водієм стусанами, вручили повідомлення про підозру у хуліганстві та обрали запобіжний захід – особисте зобов’язання. Про це повідомили у прес-службі прокуратури Сумської області.\nНагадаємо, подія сталася під кінець минулого року. Двоє студентів-іноземців викликали таксі та поїхали до одного з торговельних центрів міста. Розплачуватися за поїздку з водієм не стали, сказали, що невдовзі повернуться та поїдуть далі.\nПриїхавши уже на нову адресу. Хлопці мовчки вийшли з машини та почали йти. Водій, розуміючи, що іноземці не мають бажання сплачувати за проїзд, послідкував за ними. Натомість замість грошей отримав стусанів. Парубки почали бити чоловіка руками та ногами. У результаті він отримав численні тілесні ушкодження.\nЗараз за фактом правоохоронці відкрили кримінальну справу. За вчинене студентам світить позбавлення волі на строк до 4 років.


Життєвий вимір Романа Любарського – ОУНБ Д.І. Чижевського\nУ відділі краєзнавства обласної універсальної наукової бібліотеки ім. Дмитра Чижевського відбулася презентація першої україномовної книги прози відомого поета й журналіста Романа Любарського під назвою «Меридіани й паралелі».\nПрезентуючи книгу, автор прочитав низку своїх творів та поділився автобіографічними історіями, що лягли в основу збірки.\n«Меридіани й паралелі» – це не стільки географічний вимір, а більше часовий та життєвий. Перша частина книги – це спогади про дитинство, своєрідне емоційне краєзнавство. У пошуках втраченого часу автор намагається оживити словом рідні обриси та звуки Великої Балки обласного центру, де пройшло дитинство Романа. Це оповідання «Дід Микола», «Джерельна вода», «Піч», в яких власні дитячі переживання лишилися на все життя.\nІнша частина збірки представляє новели та оповідання. Це і «Петрусеві оповідки» – нереальна історія земляка, який пройшов Афганістан, і «Немає місця нелюбам в раю» – розповідь про сучасний любовний роман в електронних листах, і несподівані повороти долі в роки Другої світової війни головного героя оповідання «Ведмеже сало».\nРозділ «Авторські скоромовки» буде цікавим дорослим та дітям для розвитку мовлення.\nТретій розділ – «Публіцистика» – складають полеміка навколо міської літературної премії імені Арсена Тарковського, відгук на виставу «Хазяїн» Івана Карпенка-Карого, багато теплих слів про відомих художників Андрія Ліпатова, Ігоря Смичека, а також роздуми про творчість та окремі книги Наталії Бідненко, Оксани Шпирко, Олександра Косенка.\nЗвертається Роман Любарський і до історичного минулого нашого краю. Так, у статті «Від фортеці до вокзалу», йдеться про мрії та думки наших земляків Амінодава Шполянського, Володимира Винниченка, Арсенія Тарковського, Юрія Яновського.\nЦією книгою автор прагне повернути сучасного читача до історії, цінності людського життя, гуманного ставлення до природи.\nКрім самого автора на презентації виступив відомий літературознавець, професор Григорій Клочек.\nНаприкінці заходу відбулася автограф-сесія. Презентація книги пройшла у теплій атмосфері, присутні отримали задоволення від спілкування з автором, а культурна спадщина рідного краю поповнилася чудовою книгою.\nТетяна Колєчкіна, завідувачка відділом краєзнавства\nЗ ювілеєм, Віталію Володимировичу!


вівторок, 26 жовтня, 13:12\nвівторок, 19.01.21 16:12\nДо Антимонопольного комітету поскаржилося підприємство "Терразем", яке виграло один з тендерів, оголошених Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області. Адже майже через місяць після оголошення переможця, замовник відмінив торги. У січні колегія Антимонопольного комітету зобов’язала скасувати рішення про відміну торгів.\nТендер на проведення державної інвентаризації земель у Волинській області на суму 3,255 млн грн був оприлюднений 13 жовтня 2020 року. Розкриття пропозицій відбулось 30 жовтня 2020 року. Переможцем процедури закупівлі обрано ТОВ "Терразем". Повідомлення про намір укласти договір оприлюднили на веб-порталі 26 листопада 2020 р. А майже через місяць – 22 грудня 2020 року, тендерний комітет прийняв рішення про відміну процедури закупівлі.\nПроте ТОВ "Терразем" у свої скарзі звернуло увагу на невідповідність термінів. Адже згідно з повідомленням про намір укласти договір про закупівлю в графі "строк постачання товарів, виконаних робіт чи надання послуг" зазначено термін "від 13.10.2020 по 21.12.2020". А тендерний комітет прийняв рішення про відміну тендеру 22 грудня – на наступний день після того як був кінцевий термін кладення договору.\nЧитайте також: На Волині розслідують справу стосовно дерибану землі чиновниками Держгеокадастру\nУ відповідь на скаргу Головне управління Держгеокадастру у Волинській області зазначає, що 26 листопада 2020 року тендерний комітет прийняв рішення про намір укласти договір з переможцем торгів – ТОВ "Терразем".\nАле згодом надійшов наказ Держгеокадастру № 504 від 24 листопада 2020 року "Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру". А оскільки термін надання послуг за тендером до 21 грудня 2020 року, то Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не бачить необхідності подальшої потреби з закупівлі проведення державної інвентаризації земель у Волинській області.\nОднак, відзначають у Антимонопольному комітеті, замовник не довів правомірність відміни процедури закупівлі. Тож колегія АМКУ 14 січня постановила зобов’язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області скасувати рішення про відміну процедури закупівлі – "Проведення державної інвентаризації земель у Волинській області".\nТОВ "Терразем" не раз брав участь у торгах, оголошених Головним управління Держгеокадастру у Волинській області. Наприклад, попередній тендер на проведення державної інвентаризації земель у Волинській області був оголошений 29 січня 2020 року на суму 5,055 млн грн. Переможцем цього тендеру визначили ТОВ "Азимут Плюс", яке надало суттєво дешевшу пропозицію. Причому знизило підприємство вартість робіт суттєво: з 5 мільйонів першої пропозиції до 1,8 мільйона остаточної пропозиції.\nУ жовтневому тендері ТОВ "Азимут Плюс" теж брало участь, проте ставка підприємства була вищою, аніж ставка ТОВ "Терразем": 2,88 млн і 2,48 млн грн відповідно.\nТОВ "Азимут Плюс" входить до сфери впливу колишніх керівників обласного управління Держгеокадастру – Василя Василенка та його застурника Анатолія Полякова, яких звинувачували у тому, що вони монополізували становище на ринку надання послуг, лобіюючи інтереси власних та підконтрольних їм фірм, в рази завищуючи ціни для населення.\nДо прикладу, свого часу Анатолій Поляков зявив під час однієї нарад "нехай волинські землевпорядники їдуть у Польщу на заробітки та збирають ягоди, поки сезон не закінчився". Тим часом, представники "львівської команди" роздали 10 гектарів земель поблизу Луцького замку і всі ці ділянки за дивним збігом обставин потрапили до рук однієї людини.


Як повернути позиції і трафік після Google Bert | Semantic Empires\nGoogle Bert – це алгоритм пошукової системи, запроваджений наприкінці 2019 року, який представляє собою двосторонню технологію обробки мови. Він аналізує пошуковий запит користувача, оцінює всі слова в залежності від інших словосполучень в тексті. Тобто при видачі результатів враховується контекст фрази. А щоб отримати найбільш релевантні результати, користувачі повинні правильно формулювати свої запити.\nВтрата трафіку після впровадження Google Bert: ознаки\nДеякі сайти самостійно повернули свої позиції через деякий час, інші довелося оптимізувати під нові алгоритми. Як зрозуміти, що вам потрібні рішучі дії? Основні параметри, на які потрібно звернути увагу, – це:\n– кількість сторінок, які потрапили в індекси пошукової системи;\n– трафік (органічний);\n– позиції сайту в ТОП-10 і ТОП-100.\nЯкщо ви просіли за всіма показниками – потрібно попрацювати над поліпшенням контенту. Самостійно ваш сайт свої позиції не поверне.\nЯк повернути позиції?\nЗ огляду на, що чітких відповідей про роботу алгоритму і правил роботи з пошуковими запитами від керівництва Google не було, всі рекомендації були створені на основі практичної роботи СЕО-фахівців і практики. На основі аналізу більше 20 проектів з різних ніш ефективне поновлення органічного трафіку після запуску Google Bert дали аналіз даних по втраченим і набутим ключовими словами і стара добра оптимізація контенту. А тепер детальніше:\n1. Визначте ключові слова, які після впровадження алгоритму Google Bert «загубилися». Після потрібно приступати до редагування контенту на сайті. Це не так страшно, як показує практичний досвід, переписувати всі тексти не знадобиться: досить додати ці пошукові запити, дописати пару речень або змінити деякі формулювання. Після індексації все повернеться на свої місця;\n2. Вивчіть нові запити, які з’явилися після запуску Гугл Берт. Чому вони просунулися, які акценти розставлені в текстах, які потрапили на перші місця? Не потрібно тільки чіплятися за старі стратегії, саме час злегка оновити стратегію просування і поліпшити свій контент.\n3. Можливо, варто зменшити кількість контенту. Якщо ваш сайт перенасичений текстами, нейронні алгоритми просто не можуть швидко їх проаналізувати;\n4. Проженіть всі тексти через спеціальні сервіси, зменшіть щільність ключових слів і спамність. Для Google Bert важливий контекст, а не кількість.\n5. Зробіть деякі ключові запити спеціально під голосовий пошук. Так, нові часи – нові технології.\nПрекрасне зростання замість падіння продемонстрували інформаційні сайти з SILO-структурою. У них кластери запитів ізольовані, тому вони дають досить точну відповідь на запит завдяки великій кількості підтримуючих сторінок. Візьміть це на озброєння.\nАлгоритм BERT спрямований на поліпшення розуміння запитів, заданих природною мовою. Він буде і далі розвиватися, залишаючи за бортом тих, хто не хоче покращувати свій контент і йти в ногу з часом. Тому в топах залишаться ті, хто готовий вкладати в розвиток і оптимізацію.