Незрячий школяр став переможцем міжнародних пісенних конкурсів - МІСТО\n8-річний Дмитро Мішалкін з села Корделівка Калинівського району, що на Вінниччині, став призером міжнародних пісенних конкурсів. Змагання проводили в форматі онлайн. Хлопчик з народження незрячий, але займається у музичній школі.\nПро це повідомляє видання Калинівка City.\n“Перший раз ми спробували свої сили в дистанційному Міжнародному онлайн конкурсі юних артистів “Театр в піжамі”, який проводила дитяча мистецька школа Львова, де Дмитрик здобув перше місце. До складу журі входили музичні діячі з України, Польщі, Аргентини, Італії, Ізраїлю та інших держав. А наприкінці грудня 2020 року Дмитро взяв участь в Міжнародному конкурсі Різдвяних Зірок “Christmas stars” Німеччина-Берлін 2020, де став лауреатом третьої премії з піснею “Нам потрібен мир”, — розповіла викладачка вокалу Калинівської дитячої музичної школи Тетяна Щур.\nВикладачка переконана, що хлопчик дуже обдарований, адже має прекрасну музичну пам’ять та гарний голос. Він любить співати переважно ліричні пісні. Жінка наголошує, що у досягненнях Дмитрика велика заслуга його батьків, які підтримують його у всіх починаннях.\n“Дмитрик – це душа нашого села. Він активний учасник сільської художньої самодіяльності, виступає на концертах, бере участь у різних конкурсах і сподіваюся, що це не останні, а лише перші його перемоги”, — додала депутатка Хмільницької районної ради Людмила Дудар.


Главная База знаний "Allbest" История и исторические личности Козацька Конституція Пилипа Орлика\nНащадок старовинного баронського чеського роду герба Новіна Пилип Орлик народився 11 жовтня 1672 р. на Віленщині в Ошанському повіті. Відомо, навчався він у Київо-Могилянському колегіумі, користувався прихильністю професора С. Яворницького. Добре засвоїв риторику, філософію, логіку, богослов'я, іноземні мови. Був одним з най освічених державних діячів того часу. Службу почав в 1692 р. писарем у київській митрополії. Кар'єру зробив швидко завдяки видатним здібностям та породичанню з сім'єю Герциків. Швидко став писарем Генеральної військової канцелярії. У 1700 р. почав обіймати посаду генерального писаря, мав рангові й власні маєтності в чотирьох полках. 5 листопада 1702 р. в Батурині - пишній гетьманській столиці, згодом зруйнованій Петром І, народився син Пилипа Орлика, який тоді був на Запорожжі канцеляристом гетьманської військової старшини. Іван Мазепа сам тримав новонародженого Григорія до хреста разом з Вірою Кочубеївною, дружиною генерального писаря Василя Кочубея.\nПісля смерті Івана Мазепи в Україні склалася складна ситуація. Стяг боротьби за державний суверенітет України підхопили його найближчі соратники. Перед українською політичною еміграцією постали два найважливіших невідкладних питання: хто стане гетьманом і інше, не менш важливе - фінансове.\nУсе своє подальше життя Орлик присвятив тому, щоб домагатися політичної та військової допомоги різних держав у справі визволення України. Він намагався добитися повернення на Україну. Справді, якийсь час це було дуже близьке до справдження. Адже йому вдалося домовитися про союз взаємної допомоги з Карлом ХІІ, він ввійшов у приязні зв'язки з Кримом; великим успіхом шведської коаліції стало те, що Туреччина оголосила війну Московщині. Так, король шведський пообіцяв, що не замириться з Московією, поки не доб'ється, що Україні буде повернена її свобода. Це ж пообіцяв запорожцям і кримський хан. Туреччина, боячись московської переваги, теж пристала до Швеції, розірвала зносини з Московією і згідно з широким планом визволення України, здійснила похід весною 1711 р. на українські землі. Заручившись підтримкою турецького султана Ахмеда ІІІ, який оголосив війну Росії, гетьман і кошовий Кость Гордієнко розпочали бойові дії н правому березі Дніпра, дійшовши із запорожцями до Білої Церкви. На лівий берег вступив союзник Пилипа Орлика кримський хан Девлет-Гірей, підійшовши до земель Харківського полку. Тоді Пилип Орлик разом з козаками рушив в ті полки правобічні, що були під Мазепиною зверхністю. Тутешні городки легко піддавалися йому. Вислане з-за Дніпра військо, Орлик розбив, але коли приступив під Білу Церкву, то діло не пішло, багато з Орликового війська загинуло, а татари почали грабувати край. Тож Пилипові Орлику довелося повернутися з військом назад. А 5 квітня 1712 р. російський цар Петро І, вщент розбитий у битвы над річкою Прут турецькою армією, боячись потрапити у неволю, уклав з Портою мирний договір, за яким Москва відиовлялася від претензій на Україну: «Його Царська Величність свою руку відбирає від козаків із прадавніми їхніми рубежами». Після підписання Прутського договору виникла надія на визволення Українивід московської влади, але згодом росіяни підкупили великого турецького візира за 100 тис. червоних і втілити приписи Прутського договору на практиці так і не вдалося. Була віддана Орликові тільки Правобережна Україна, на яку одразу ж виявило претензії польське керівництво на основі давніх трактатів. Правобережжя відійшло до Польщі, бо Пилип Орлик мав дуже слабкі сили на той час. Запорозькі козаки в очікуванні більш сприятливих обставин для визволення України оселилися на території Османської імперії, утворивши так звану Кримську Січ.\nУ травні 1715 р. родина українських емігрантів оселилася у Швеції. Сім'я Орлика була вимушена переховуватись від царського радника Ягужинського, який дістав наказ схопити родину «зрадника». У ті роки російська розвідка відкрила по всій Європі справжнє полювання на прибічників незалежної України. Так, після прибуття із Стокгольма до Варшави був заарештований генеральний осавул гетьмана, полтавський полковник Григорій Герцик. А в Гамбурзі був підступно схоплений Андрій Войнаровський (племінник Мазепи), який вів у ті роки переговори з англійським двором, намагаючись залучити його до української політики. Обоє вони стали в'язнями Петропаловської фортеці. В той час гетьман Пилип Орлик був заарештований у Салоніках (суч. Греція), де перебував під домашнім арештом з ласки свого колишнього союзника - Османської імперії. Порта не відпускала бунтівного гетьмана зі своїх території, боячись, що той передчасно розпочне війну з Росією. Пилип Орлик був вимушений упродовж десятиліть підтримувати зв'язок зі своїм військом тільки за допомогою листування.\nПилип Орлик ніколи вже не повернувся на Україну - мусив залишитися в еміграції. Довгий час жив у Швеції, дещо - в Німеччині, пізніше переїхав до Туреччини, потім проживав останні роки свого життя переважно у Греції. Весь час вів активну політичну діяльність.\nЦей гетьман був людиною високо культурною, європейцем в повнім розумінні цього слова, що ставив вимоги до життя і тим болючіше відчував недолю. Європа була для нього своя, близька. Він ще належав до людей барокової доби, просякнутих глибокою релігійністю та з дуже великим зацікавленням для теологічних проблем. Маючи значну ерудицію, він знав кілька європейських мов та майстерно знав латинську мову. Наукові інтереси його поза теологією здебільшого лежали в царині історії й політики. Він був добре ознайомлений з класичними авторами Геродотом, Стратоном, Плінієм, та іншими, залюбки читав твори знаменитих французьких провідників-красномовців, цікавився правничими проблемами в представлені сучасних йому авторів тощо. Пилип Орлик висував принципово нові ідеї щодо міждержавної співпраці, взаємовигідних стосунків у Європі, що могли б забезпечити систему державних рівноваг, збезопасити становище багатьох європейських держав, в тому числі й України. Справа стала правдивим змістом його життя. Цілу свою небуденну енергію він присвятив політичним завданням; своє звання гетьмана, шефа нації, він відчував, як відповідальний обов'язок, в жертву якому треба було привести свою персональну долю. Брався він за свої завдання з чисто українською впертістю: адже йому довелося зазнати дуже багато невдач, після яких доводилося шукати все нових шляхів для справдження своїх планів. Він був видатною людиною, що була здатна у скруті шукати методів справдження своїх ідеалів, причому для Орлика таким ідеалом, метою життя було створення незалежної України, згідно з «Конституцією».\n2. Політичні концепції, розроблені при гетьманському оточенні\nКонституція 1710 р. - визначний документ, у якому знайшли яскраве відображення тогочасні ідеали української нації. У ній відбилися протиріччя між європейською традицією і новітніми на той час ідеалами; протиріччя, які на початок XVIII ст. роздирали Європу на непримиренні ворожі табори, і якими жила на той час Україна. Бо саме через її територію проходила невидима межа між прагненням наших предків до свободи, самостійності - і намагання сусідів забрати у ясир і уярмити, пролягали кордони поміж світами християнським та мусульманським.\nАвтори Конституції, П. Орлик та козацька старшина, прагнули зв'язати у єдине цілі уривки своєї минувшини та окреслити модель такого суспільства, яке вмістило б головні здобутки нації. Висловлені ідеї є наслідком майже тисячоліття політичного розвитку України, свідчення високого рівня самосвідомості нації, рівня її політичної культури та творчого потенціалу. Конституція постала як ідея української держави - Гетьманщини і водночас як удосконалення тогочасного розуміння суті держави. Конституція 1710 р. була не «емігрантським твором», а загальноукраїнським політичним актом. Це підтверджують слова самого Пилипа Орлика: «Над цим ми працювали більше місяця. Мої висланці їздили і приїжджали два рази на Україну та з України. Мені це найбільше завдавало праці, бо я мусив зложити цифрами проект для знатної старшини України. П. Войнаровський допомагав мені у цьому».\nГетьман П. Орлик та його оточення створили ряд принципово нових концепцій державотворення, інфраструктури державної організації: все це було викладено в «Конституції». Але були створені величезні розробки інтернаціонального характеру. Це формувало його політичну діяльність. Хоча політика його була часом поплутана, але ж все таки можна помітити в ній, не зважаючи на компроміси, вимушені обставини часу, провідну лінію. Безперечно, Орлик був видатним українським державцем. На прапорі його була виписана незалежна і соборна Україна. Метою його було об'єднання Право - і Лівобережною України (по змозі, разом із Слобідською Україною і, зрозуміло, із Запоріжжям) в сильну Українську державу під одним гетьманським регентством. Це була спадщина, яку він перебрав від Мазепи і якій він залишився ціле своє життя. Політика П. Орлика прямолінійною не була: іноді в ній виступали на перший план справи Правобережної України, іноді Лівобережної, іноді орієнтація на Англію, іноді (набагато частіше) - на Францію і Швецію, а також і Польщу (Станислава Лещенського, а іноді й офіційну, Августа). Особливу роль у його політичній концепції грала Москва. В основному лінія його політики була антимосковська, хоч він не раз робив спроби порозуміння з російським урядом через різних посередників. Але ж політика стала антимосковською в останнім періоді його життя, в роках 1729-1742 рр. Московську небезпеку відчував він глибоко і в загальноєвропейськім і в східноєвропейськім масштабі. Змагання Росії до завоювань на Заході уявляв він собі потоком варварів проти європейської культури. За певних обставин, ціла Європа стояла, на його думку, бід загрозою московської експансії. Ще не безпечнішою вона була для її безпосередніх сусідів - Швеції, Польщі і Туреччині. Тому і звернувся він до держав зі своїми численними пропозиціями (особливо після Бендерського часу) про утворення східної коаліції проти Москви. В цьому відношенні його проекти значно наближаються до задумів Карла ХІІ: він, очевидно, вийшов не тільки зі школи Мазепи, але й шведського короля, з яким йому довелось стільки років близько співпрацювати. В проектах Орлика виступають, як головні учасники антимосковської коаліції, не тільки Польща, Швеція й Туреччина, але й Крим, Буджацька орда, Січ, Гетьманщина, донське козацтво, татари астраханські й казанські і т.д.\nДумаючи в таких широких масштабах, він відповідно трактував і долю України. України стояла в найближчім сусідстві з Москвою і була найбільш загрожена з її боку. Орлик передбачав, що Гетьманщина і Січ не втримаються проти Москви і стануть жертвою її великодержавницької політики. А після того прийде черга на Польщу і т.д. Тим часом існування сильної, з'єднанної України потрібне для європейської рівноваги. Україна має бути охоронним валом і в загальноєвропейськім, і в спеціально східноєвропейськім значінні, і саме цей напрям думок робить його актуальним і на сьогодні.\nСаме слово «Конституція» - латинського походження, що означає «устрій», «утвердження». У Стародавньому Римі Конституціями\nНазивали окремі акти, що їх видавали імператори. При виборі Пилипа Орлика було створено теж державний акт, документ, що не був черговою угодою гетьмана та старшини, а першою Українською Конституцією.\nТекст Конституції дійшов до нас у латинській та неповній українській редакціях. Латинська версія повніша за рахунок викладення легенд про походження народів та опису надуживань старшини в Україні. Очевидно, що саме вона і була варіантом тексту, що призначався для міжнародного використання. Проте обидві версії вважають оригінальними. Складається Конституція із вступу (преамбули) та статей, що об'єднанні у 16 розділів.\nЯк складалася Конституція? Про це свідчать архіви Григора Орлика, в яких збереглися оригінальні тексти і записи його батька Пилипа: «Я один зложив найбільшу частину договору (Конституції - І. М.) і зредагував цілий договір. Я зложив це за першим планом…» Хто брав участь у виробленні Конституції? «Поміж особами, - писав П. Орлик, - що обмірковували точки цього документа, були Войнаровський, Гордієнко, Ломиковський, Максимович, Іваненко, Карпенко, і ще деяких прізвищ не пригадую…». Отже, Конституція 1710 р. була загальнополітичним актом виявлення волевиявлення Запорізького війська.\nВід 1706 р., коли Орлик переходить до Батурина, замінивши Чуйкевича на посаді генерального писаря, починається його співпраця з національно найсвідомішою частиною української старшини. У вузькому колі в Києві робилося спроби сформулювати точні юридичні норми існування України, як суверенної незалежної держави. З цією метою вивчались міжнародні угоди, укладені раніше, зокрема Гадяцький договір 1658 р. Саме генеральна старшина сприяла прийняттю конкретних рішень Іваном Мазепою у 1708 р. Існує версія про те, що козацька старшина таким чином переслідувала свою мету - вузько колегіальне правління державою. Пилип Орлик виклав у «Конституції» свої політичні концепції та найновіші прогресивні ідеї, що були поширені серед козацької старшини його кола: це політика міждержавних стосунків, затвердження традицій української державності.\nГоловна ідея «Конституції» - повна незалежність України від Польщі та Росії, при чому кордони з Польщею визначалися по річці Случ, як за Богдана Хмельницького. Крім визначення територій української держави, цей документ визначав права усіх верств населення України, незалежне становище Запорізької Січі від Польщі та Росії. Гетьман призначався главою держави, поряд з ним мала діяти генеральна старшинська рада, що певною мірою обмежувала владу гетьмана й регулювала його відносини з народом. Крім старшини до Ради мали увійти представники від кожного полку. Державний скарб відділявся від гетьманського, на утримання гетьмана виділялися строго визначені окремі землі та кошти. Полковники та сотники повинні були обиратися демократично - вільними голосами козаків чи сотні. Гетьман зобов'язувався стежити за справедливим розподілом і збиранням державних податків, що сплачувалися козацькими під помічниками, селянами, міщанами, купецтвом.\nВизначальною рисою Орликової Конституції, яка, власне, робить її однією з найдемократичніших серед усіх тогочасних подібних державних актів, є пункти, котрі обмежували гетьманську владу на користь старшинської ради - своєрідного козацького парламенту, до якого мали увійти не лише генеральна старшина і полковники, а й представники Запоріжжя та полків - від кожного по одній заслуженій особі.\nКонституцію складено з цілковитою певністю у швидкому поверненні на Батьківщину, де вона повинна була набути юридичну силу для всієї України. Тому в момент її укладення, вона уявлялась цілковитою реальністю, а не просто теоретичним проектом, яким стала пізніше, коли повернення в Україну її укладачів стала неможливим. Реальної сили Конституція так і не набула, а тому лишилася в історії як оригінальна правова пам'ятка, своєрідна юридична платформа «мазепинського руху» і, найголовніше, як один із перших конституційних актів в історії Європи, який обгрунтовіє можливість існування парламентської демократичної республіки.\n2.4 Належність церкви до московського патріархату - першочергова державна проблема\nЯк відомо, Конституцію США схвалили й прийняли у 1787 р., Франції та Польщі - 1791 р., у Російській імперії спроби створити були тільки в першій чверті ХІХ ст., але закінчилися трагічним повстанням декабристів у 1825 р.\nКонституцію України одразу після її прийняття визнали уряди Швеції та Туреччини. Вона й сьогодні своєю актуальністю й високим правовим рівнем. Учені і політики нині не безпідставно вважають, що, втіливши ідеї її натхненника І. Мазепи, вона як державний акт республіканського спрямування на 80 р. випередила ідеї французької революції ХVIII ст. Українська стала реальною моделлю вільної, незалежної держави, яка б засновувалася на природному праві і громадян на свободу і самовизначення. Тут, вперше ґрунтуючись на українському традиційному праві, було задокументоване право України на самовизначення й незалежне державне існування. Цей історичний феномен (потужний розвиток правової думки у несприятливих умовах) пояснюється природним прагненням українського народу до демократії. Конституція Орлика - це віддзеркалення народних уявлень про державу, яку слід збудувати. Мабуть тут можна зробити припущення, що всі, хто працював над цією конституцією, керувалися не тільки тим міжнародним законотворчим досвідом, що вже був на той час, але й принципами національної правової культури, що немов би генетично заповідалися їм попередниками.\n3) Запорізькому Низовому війську повертаються давні оселі - Терехтемирів (Трахтемирів), Кодак, Келеберда, Переволочна і всі землі під Ворсклою; форти, побудовані Москвою, будуть знесені.\n9) Окрема комісія має провести ревізію державних земель, якими користується старшина, а також повинностей підданих; має перевірити справу підсусідків і також купців, які дістали звільнення від публічних тягарів; має врегулювати тягловий обов'язок, деякі ярмаркові оплати тощо.\n- Визнання трьох складових чинників правового суспільства, а саме - єдності і взаємодії трьох гілок влади:\nа) законодавчої (виборної генеральної) ради, що мала скликатися тричі на рік: перша - на Різдво Христове, друга - на Великдень і третя - на свято Пресвятої Богородиці;\nОдним із ключових моментів Конституції стало визнання кордонів України та забезпечення їхньої цілісності. «Як кожна держава складається і затверджується непорушною цілісністю кордонів, - записано в ній, - так і Мала Росія, Вітчизна наша, щоб у своїх кордонах, стверджених пактами від Речі Посполитої Польської і від Московської держави, які відійшли в гетьманську область, не були насильно змінені і порушені…».\nНачальної точкою Орликової Конституції була теза про незалежність України обох боків Дніра. Передбачувала цілу низку реформ у ділянці верховної й виконуючої влади та в межах громадського устрою, прав і обо'язків козацької, селянської та міщанської суспільності. Цією Конституцією Пилип Орлик зобов'язується обмежити гетьманські прерогативи, зменшити соціальну експлуатацію, зберегти соціальний статус запоріжців і боротися за політичне і церковне відновлення України від Росії у випадку, якщо він здобуде владу на Україні. Вся Конституція була пройнята широким демократизмом, що відбивав дуже різко на тлі політично-громадських умов життя тогочасної східної Європи. Взагалі, в цих постановах багато такого, що могол б бути важливим кроком вперед в розвитку українського життя. Тут є і начатки представницького парламентарного устрою. Вказується що гетьмани останнім часом присвоїли собі самодержавну владу, узаконили самодержавця і таке право: «так хочу, так велю». З того, що гетьман сам вирішив зменшити свою владу, створити іншу, незвичну державну інфраструктуру, впливає той факт, що в Україні на той час склалася складна економічно-політична ситуація, яка разом із накопиченням багатовікових державницьких традицій та наявністю освіченої інтелігенції створила умови державного поступу, розвитку соціальних відносин, економічного та політичного благополуччя. В Конституції було збережено багато козацьких законів, це було пов'язано не тільки з особливостями національної свідомості, але й з усвідомленням Пилипом Орликом того факту, що документ цей не мав (по запровадженню) докорінно змінювати життя людей, а лише виправляти недоліки старих порядків, лишаючи ті прогресивні ідеї, що були створені на Січі, і поширюючи їх.\nКонституція має статті, що захищають права і свободи громадян. Тут вперше висловлюється принцип недоторканності особистості та права будь-якої людини на приватну власність, яка розглядається як складова частина прав людини, повноправного громадянина. Тут від свавілля державних урядовців закріплюються нормативи їх влади, прав та обов'язків, причому зустрічається стаття, що по суті, є прототипом закріпленої Конституцією США процедури імпічменту. Згідно з цим документом кожна людина має права та обов'язки перед державою, які гетьман не може відмінити за своїм присудом. Цим П. Орлик виявив далекоглядність, побачивши в гуманістичних течіях прообраз правничої системи майбутнього, в якій велику роль буде віддано законам, що охороняють права особистості.\nЗгідно з теорією І.П. Крип'якевич 1710 р. не ввійшла в життя, але все-таки має важливе значення, як показник того, в якому напрямку мали йти реформи. На перше місце висувалася справа взаємин між гетьманом і народом. Тут виходили наверх ті тенденції, що їх проявляла старшина супроти гетьмана часів Многогрішного і Самойловича. Знижувався авторитет гетьманської влади, створений важкими зусиллями гетьманів. Велику увагу було звернено на соціальні низи-козаків і посполитих, щоб забезпечити їх від визиску та гніту; гетьман мав взяти їх під свою опіку. Забезпечено також права Запорожжя. Всі ці постанови мали егоїстично-класовий чи груповий характер: ішлося про охорону та збільшення соціальних і політичних «вольностей» окремих груп, а не про зріст і забезпечення держави. З питань загального порушення тільки одне - закріплення західного кордону на Случі. Творці Конституції - старшина і запорожці - не виявили широкого політичного світогляду. Крип'якевич та ще деяки історики вважають, що ця Конституція була незавершеною, недосконалою і вказують на те що просто було втрачено вдалий історичний момент, але все-таки, можна вважати, що в 1710 р. було закладено наріжний камінь державного будівництва Нового Часу.\nНа час створення Конституції дуже важливою постала перед суспільством проблема церковної залежності від Московського патріархату. Так, відомі церковні діячі, що теж приймали участь у політиці, мусили приховувати свої погляди, зрікатися висловлювань пі тиском царя. Наприклад, Стефан Яворський, Феофан Прокопович та інші видатні діячі з наказу царя мусили доводити свою лояльність, проголошуючи анафему колишньому другові і покровителю Іванові Мазепі, хто насправді був гідним канонізації…Тому Конституція в першому пункті - до проголошення атрибутів державності, утвердження кордонів, «прав і свобод», фінансів, суспільного устрою - вимагає відновлення власної церковної ієрархії та підпорядкування її традиційно Константинопольському патріархові. Необхідність власного керівництва духовними справами була не менш гостра й очевидна, як у наші часи справа порятунку української мови. У тому ж першому пункті згадано про заборону проживання в Україні послідників чужо вір'я. Напевно не слід шукати у цій фразі, типовій для християнських теоретиків, одіозної для «юдофобії українців»: як затверджує Орест Субтельний у своїй праці «Україна. Історія» посилаючись на дослідження англійського історика Нормана Дейвіса, «участь євреїв у жорстокій експлуатації селян шляхетсько-єврейською спілкою була єдиною найвгамовнішою причиною тієї страшної відплати, що не один раз упаде на них у майбутньому». Треба додати до вищесказаного, що четверо з полковників Війська Запорозького були єврейського походження, в тому числі Григорій Герци - полтавський полковник, з дочкою якого одружився в 1698 році Пилип Орлик.\nТакож у Конституції розкривається історичне минуле українського народу як сарматської нації. Це є засобом для наведення мотивації створення Конституції. Але при порівнянні польського та українського варіантів сарматської легенди, бачимо докорінні відмінності, найважливіша з яких торкається якісного боку розуміння. Ідеологія української козацько-шляхетської верстви - принаймні той її різновид, що зафіксований у Конституції Гетьманщини 1710 р. - відзначається більшою світськістю концепції. Поряд з обороною християнської цивілізації в основу ідеології українського зверхнього стану покладено оборону свободи (демократичних традицій Війська Запорозького, його «прав і вольностей», культурної традиції української нації загалом) перед абсолютизмом та іншими державами.\n2.7 Схожість головних засад Конституції Пилипа Орлика та американської Конституції як показник світового ідейного континенту ХVIII ст.\nКонституція Пилипа Орлика була складена за майже 80 років до американської Конституції, але при спільному їх перегляді дає дуже велику схожості у принципах та основних засадах. Вперше на це звернули увагу лише в кінці 20 століття, поштовхом до цього став виступ федерального судді США Богдана Футея в 1992 році на конференції «Проект Конституції України». Відомо, що головні засади американської Конституції - принцип феодалізму, який обмежує офіційний гніт розподіляючи повноваження між нацією і штатами. В Конституції П. Орлика прямо не проголошуються федералістські принципи, але її автори намагалися виходити з принципу доцільності поділу функцій повноважень між гетьманським урядом та Запорозьким військом. Так само, як у Конституції США виконавчими повноваженнями обмежено владу президента, відмовляється від монополії на абсолютну владу і гетьман. Це відбувається в часи, коли в цивілізованих європейських країнах - Англії, Франції - обмеження влад монархів супроводжується соціальними катаклізмами тектонічного масштабу. Незалежність від владного гніту отримувала і «судова система». Федеральну судову владу отримав через 77 років і Верховний Суд США. Також в українській Конституції затверджується процедура імпічменту, яка є і в Конституції США. Обидві вищезгадані Конституції захищають права та свободи громадян і як складову їх частину право приватної власності; в них передбачена політика соціального захисту.\n«Нам, українцям, не можна поскаржитись, щоб українська справа була в Європі не відома або щоб європейські держави були не зацікавлені нею. Українське питання тепер - міжнародне питання. І велика заслуга в сьому - Орлика», - писав Василь Різниченко. Гетьманування Пилипа Орлика пройшло поза Україною, але у безперервній боротьбі за її незалежність. Високоосвічений, з гострим розумом і щирим серцем, патріот-борець за незалежність України - він яскраво виділявся серед тодішнього громадянства.\nКонституція 1710 р. - визначний український народно-політичний документ, у якому знайшли яскраве відображення тогочасні ідеали української нації. У ній відбилися протиріччя між європейською традицією і новітніми на той час ідеалами; протиріччя, які на початок XVIII ст. роздирали Європу на непримиренні ворожі табори, і якими жила на той час Україна. Бо саме через її територію проходила невидима межа між прагненням наших предків до свободи, самостійності - і намаганням сусідів забрати у ясир і уярмити; пролягали кордони поміж світами християнським та мусульманським. Автори Конституції, П. Орлик та козацька старшина, прагнули зв'язати у єдине ціле уривки своєї минувшини та окреслити модель такого суспільства, яке вмістило б головні здобутки нації. Висловлені ідеї є наслідком майже тисячоліття політичного розвитку України, свідченням високого рівня самосвідомості нації, рівня її політичної культури та творчого потенціалу. Конституція постала як очеревлена ідея української держави - Гетьманщини і водночас як удосконалення тогочасного розуміння суті держави.\n2. Дмитро Дорошенко «Нарис Історії України», Т.П. від половини XVII ст., - видавництво «Дніпрова хвиля» - Мюнхен, «Глобус» - Київ 1992.\n3. Іван Крип'якевич «Історія України», 2-е видання, Львів «Світ» 1992, розділ «Козацька держава».\n4. Михайло Грушевський «Історія України», 2-е видання, Київ «Либідь» 1992 - розділ «Доба козацька», П. «Погром мазепинців», стор. 167-168.\n5. Орест Субтельний «України. Історія» - Київ «Либідь» 1993 р. - гл. 10 «Гетьманщина, стаття «Переломний момент» стор. 210-211.\n6. «Перша Конституція України. Післяслово». - стаття О. Трофимук, М. Трофимук.\nконтрольная работа "Козацька Конституція Пилипа Орлика" скачать\nДругие документы, подобные "Козацька Конституція Пилипа Орлика"


Ожидаемые премьеры фильмов в сентябре 2016: список | Телеканал СТБ\nТелеканал СТБ / Очікувані прем’єри фільмів у вересні 2016: перелік\nОчікувані прем’єри фільмів у вересні 2016: перелік\nТелеканал СТБ 24.08.2016\nПерший місяць осені 2016 обіцяє кінопрем’єри, які буду цікаві кожному. Але які ж найбільш очікувані фільми наступного місяця?\nПрем’єра: 1 вересня\nУ головних ролях: Роуз Леслі, Кейт Мара, Мішель Йео, Дженніфер Джейсон Лі\nУ секретній лабораторії двом вченим вдалося штучно синтезувати ДНК. На основі свого винаходу вони створили людини – дівчину на ім’я Морган. Але на що здатна наджінка не знає ніхто. Для того, щоб з’ясувати все про Морган, в секретну філію відправляють фахівця щодо усунення аварій Лі Уеверс. Яке рішення прийме дівчина – дивимося з 1 вересня.\nПрем’єра : 8 вересня\nУ головних ролях: Том Хенкс, Анна Ганн, Аарон Екхарт, Сем Хантінгтон та ін.\nОдна з найбільш очікуваних картин вересня – біографічна драма «Саллі» – заснована на реальних подіях. Те, що сталося 15 січня 2009 року в Нью-Йорку, назвуть «Дивом на Гудзоні». Челсі “Саллі» Салленберг – четверта людина в історії авіації, яка зуміла посадити літак на воду без жертв. Саме в той день йому вдалося здійснити аварійну посадку А320, з 155 пасажирами на борту, на холодні води річки Гудзон. Але, незважаючи на проявлений героїзм, пілота взяли під слідство.\nЧитайте також : СТБ покаже фільм про подвиг українських курсантів у бою під Крутами\nУ головних ролях: Рене Зеллвегер, Патрік Демпсі, Колін Ферт, Емма Томпсон\nТретій фільм про пригоди улюбленої героїні багатьох жінок буде присвячений материнству. Бріджит Джонс вагітна, але як завжди, в її житті все не так просто. Хто батько дитини вона так і не знає. Кого Джонс обере на роль майбутнього татуся – колишнього коханого Марка Дарсі або нового чарівного коханця Джека Кванти – дивимося з 15 вересня.\nУ головних ролях: Анна Фріл, Пірс Броснан, Стефані Скотт, Мікаел Нюквіст\nМайк Ріган очолює компанію, яка прагне впровадити технології, пов’язані зі штучним інтелектом. Для нього це не просто бізнес, а все життя. Будинок головного героя справжній витвір технічного мистецтва. ІТ-фахівець Ед Портер, який обслуговує «розумний дім» Ріганом, залицяється до доньки начальника. Але в один момент спроби хлопця завоювати симпатію заходять занадто далеко. Обурений батько хоче припинити нав’язливість юнака, але навіть не підозрює, чим це незабаром обернеться.\nУ головних ролях Енді Семберг, Дженніфер Еністон, Тай Бурелла, Келсі Греммер\nВідома легенда про те, що новонароджених дітей приносять лелеки, отримує нову деталь. Йдучи у ногу із часом, «просунуті» птахи доставляють дітей через інтернет. Але не завжди все йде за планом. Які несподіванки чекають лелек, ми дізнаємося всією сім’єю вже з 22 вересня.\nкакие фильмы выйдут в сентябре 2016 новинки сентября 2016 фильмы ожидаемые фильмы сентябрь 2016 премьеры фильмов премьеры фильмов в сентябре 2016 фильмы 2016 года сентябрь фильмы 2016 сентябрь фильмы которые выйдут в сентябре 2016 фильмы сентябрь 2016 список


02.04.2020 | Ужгородська спеціалізована ЗОШ I-IIIст. № 2 з поглибленим вивченням окремих предметів\nУжгородська спеціалізована ЗОШ I-IIIст. № 2 з поглибленим вивченням окремих предметів > 2020 > Квітень > 02\nРобота на платформі e-schools\nВчителями та учнями 5-11 класів активно проводиться робота на платформі e-schools. Використовуючи можливості даної платформи ми змогли організувати двосторонній зв’язок між вчителем і учнем. Батьки, учні та вчителі є активними відвідувачами платформи та освоюють способи комунікації на платформі.


Готелі у м. Kokkini Hani від ₴708/ніч - Search on KAYAK\nГотелі Kokkini Hani\nПорівняйте ціни на готелі Kokkini Hani на сотнях сайтів відразу\nKokkini Hani, Chersonisos, Греція\nНайкращі готелі Kokkini Hani\nГотелі Kokkini Hani, які рекомендують найчастіше\nBlue Sky Beach Hotel - Kokkini Hani - Басейн\nAnna Hotel - Kokkini Hani - Будівля\nStella ApartHotel - Kokkini Hani - Будівля\nFrosso's Apartments - Kokkini Hani\nDimitra Hotel Apartments - Kokkini Hani - Басейн\nCoralli Beach Hotel - Kokkini Hani\nGolden Grain Suites By Checkin - Kokkini Hani - Балкон\nVilla Maria Apartments - Kokkini Hani - Спальня\nIdeal Hotel - Kokkini Hani - Басейн\nAnemos Inn by Checkin - Adults Only - Kokkini Hani - Спальня\nVillas Irene Family Apartments - Kokkini Hani - Басейн\nJulies Apartments - Kokkini Hani\nMarilisa Hotel - Kokkini Hani - Басейн\nAlmare Beach Hotel - Kokkini Hani - Балкон\nNectus Apartments - Kokkini Hani\nNiros Beach - Kokkini Hani\nСкільки може коштувати номер у готелі Kokkini Hani?\nНайпопулярнішийCosman Hotel Apartments₴1 126 за ніч\n2-й за популярністюDimitra Hotel Apartments₴995 за ніч\nОптимальноIrilena by Checkin₴707 за ніч\n2-й за ціною/якістюAnemos Inn by Checkin - Adults Only₴943 за ніч\nНайпопулярнішийAnna Hotel₴1 493 за ніч\n2-й за популярністюMary's Cute Apartment Steps From The Beach₴1 624 за ніч\nОптимальноMarilisa Hotel₴1 074 за ніч\n2-й за ціною/якістюSunshine Apt- Unique Holidays by the Sea₴1 414 за ніч\nНайпопулярнішийLuxury Villa Zen Amazing View Near The Sea!₴2 723 за ніч\n2-й за популярністюVilla Elpida₴10 893 за ніч\nОптимальноBlue Sky Beach Hotel₴1 493 за ніч\n2-й за ціною/якістюKnossos Beach Bungalows Suites Resort & Spa₴2 435 за ніч\nКоли краще бронювати готель в Kokkini Hani\nПоради, як знайти ідеальний готель в Kokkini Hani за найкращою ціною\nЯкщо вас цікавить недороге житло в Kokkini Hani, поїздку варто планувати на "низький" сезон. Найвигідніші місяці, коли ціни на готелі в Kokkini Hani знижуються до мінімуму, — це листопад і жовтень.\nВартість готельного номера в Kokkini Hani залежить від різних факторів, але якщо вас цікавить найбюджетніший день тижня, то зазвичай це четвер. п'ятниця – це, навпаки, найдорожчий день.\nПоширені запитання про бронювання готелю в Kokkini Hani\nЧи безпечно зупинятися в готелях за напрямком Kokkini Hani під час пандемії коронавірусу (COVID-19)?\nЗагалом готелі не вважаються місцем підвищеного ризику за умови, що їхній персонал уживає належних санітарних заходів для профілактики коронавірусу (COVID-19). Тим не менше, ми рекомендуємо вам уточнити інформацію про такі заходи у готелях за напрямком Kokkini Hani в органах місцевої влади.\nСкільки коштує номер у готелі м. Kokkini Hani?\nЗа останні 3 дні користувачі KAYAK знайшли готелі в Kokkini Hani на двох лише за ₴912. У середньому двомісний номер коштує ₴1 223.\nЯк знайти готель у центрі міста Kokkini Hani?\nПісля того, як ви здійсните пошук готелів на KAYAK, ви можете уточнити свої вподобання щодо району і вибрати, наприклад, лише центральну частину міста Kokkini Hani. Ви також можете задати запит на карті, щоб звузити область пошуку до центру міста Kokkini Hani.\nДе зупинитися в Kokkini Hani?\nНаша карта покаже точне місце розташування кожного готелю та допоможе вам вибрати чудовий номер в Kokkini Hani.\nKokkini Hani — готелі\nKokkini Hani – пропозиції від готелів. Пошук готельних номерів у м. Kokkini Hani. Знаходьте дешеві готелі міста Kokkini Hani. KAYAK здійснює пошук на сотнях туристичних сайтів, щоб допомогти вам знайти бюджетні готелі і вигідно забронювати зручний номер.


Фурагін при циститі - не всім допомагає\nЦистит — найчастіше є хронічним захворюванням, і останнім часом від цієї недуги страждає кожен третій чоловік, в основному жінки. Чоловіки теж схильні до цього запаленню, але в меншому ступені.\nОдне і те ж засіб не може бути ефективно для всіх, кожна людина індивідуальна і те, що знімає запалення в однієї жінки, викликає побічні дії або не допомагає інший. Комусь допомагає Фурагін при циститі, комусь Фурадонин, Цистон або Канефрон, Нолицин, Монурал, хтось лікується журавлиною від циститу.\nОднією з причин розвитку резистентності бактерій до антибактеріальних препаратів, вчені знаходять і в тому, що білкові продукти харчування, молоко, молочні продукти, куряче м’ясо, яйця, свинина і яловичина, які людина вживає кожен день, не відрізняються якістю. А саме, птицю, корову, свиню до забою неодноразово піддають потужної атаки антибіотиків і не завжди при цьому чекають періоду повного виведення їх з організму худоби та птиці. І як таке м’ясо, молоко та ін. Впливає на організм людини, поки ніхто не знає. Можливо, що це теж грає роль в розвитку стійкості мікроорганізмів до деяких антибіотиків. Ті лікарські засоби, якими ще зовсім недавно за лічені дні вдавалося вилікувати цистит, сьогодні можуть бути абсолютно марними.\nФахівці раніше рекомендують Фурагін, і при гострому і при хронічному перебігу циститу. І багатьом він досі допомагає. Однак, на сьогоднішній день перед лікуванням, доцільно здати посів сечі, щоб з’ясувати збудника циститу і визначити ті антибіотики або протимікробні засоби, до яким патогенні мікроорганізми виявляються чутливі.\nТут є один істотний недолік — результат аналізу занадто довго чекати від 4 до 7 днів. Симптоми циститу досить болючі, і запускати такий запальний процес не можна, оскільки інфекція може поширюватися по висхідним шляхах до нирок, що значно погіршить становище хворого. Однак, цей аналіз буде дуже інформативний, ви дізнаєтеся і збудника, і його стійкість, на випадок якщо за цей час не вийде підібрати ефективний засіб.\nФурагін — коротка інструкція\nДиспепсія — зниження апетиту, нудота, блювота. З боку нервової системи: головний біль, запаморочення, розвиток поліневритів. Можливі порушення функцій печінки. При гіперчутливості виникають алергічні реакції, такі як шкірний свербіж, кропив’янка.\nДля лікування дорослих — у перший день 2 таблетки 4 р / д, потім 2 табл. 3 р / д після їжі протягом 1-2 тижнів. Дітям дозування розраховують у добовій дозі 5-7 мг. на кг ваги дитини, при тривалій терапії — у добовій дозі 1-2 мг. на кг. Звичайний курс 7-8 днів. За свідченнями при необхідності через два тижні курс терапії можна повторити. З метою профілактики після операцій препарат призначають по одній табл. 1 р / д.\nЦіна: в аптеках в середньому 10 шт. — 50 руб., 30 шт. — 120 руб.


Геннадій Рябцев на Energy Freedom (21.01.21)\n2021-01-26 14:57 2021 Події Ток-шоу\nЗ виступу Геннадія Рябцева, енергетичного експерта, директора спеціальних проєктів НТЦ «Псіхея», доктора наук з держуправління:\n«Підґрунтям держави є чітке дотримання усталених процедур. Якщо правила гри сформульовані, то їх необхідно виконувати. Не можна нікому перевзуватись в польоті»\nВідкриття товарних ринків - це не натискання червоної кнопочки або перерізання стрічки, до відкриття ринку треба готуватись не на словах, як ми хочемо злізти з газової голки. Потрібно звертати увагу на пропозиції, які розробляються в середовищі учасників ринку та фахового експертного середовища науковців;\nВ середовищі експертів неодноразово звертали увагу влади, що якщо прив’язувати внутрішні ціни на газ до європейських спотових котирувань, ти ми отримаємо яскраво виражену сезонність, яка вплине на ціни для населення, як тільки ціни вирівняються з промисловістю. Коли це станеться, то це призведе до загострення соціальній сфері, тому що більшість громадян мають надії на низький тариф;\nКоли ми кажемо про енергетичний ринок, ми маємо розуміти, що ціни на них мають бути не лише економічно обґрунтованими, бути доступними для споживачів, мають бути зрозумілими для споживачів та прив’язані до внутрішніх індикаторів цін;\nДорожньою картою в газовій сфері має бути: відпрацювання спільних правил гри, зважати не тільки на доходи операторів чи нормальний стан роботи монополіста, потрібно прийняти низку рішень, які стосуються врегулювання заборгованості на ринку газу, прив’язки облік газу до енергоодиниць, встановити критерії чи завдання державою перед представниками в наглядових радах, створити майданчик, який би був індикатором визначення базових цін для їх економічного обґрунтування.


ЛЕКЦІЯ 1 СУТНІСТЬ, ПОХОДЖЕННЯ ТА ФУНКЦІЇ ГРОШЕЙ — презентация на Slide-Share.ru 🎓\nПрезентация на тему: ЛЕКЦІЯ 1 СУТНІСТЬ, ПОХОДЖЕННЯ ТА ФУНКЦІЇ ГРОШЕЙ\n
Больше презентаций на Slide-Share.ru
\nПервый слайд презентации: ЛЕКЦІЯ 1 СУТНІСТЬ, ПОХОДЖЕННЯ ТА ФУНКЦІЇ ГРОШЕЙ\nПЛАН ЛЕКЦІЇ: 1. Сутність і походження грошей. Концепції походження грошей. 2. Форми грошей та їх еволюція. Характеристика сучасних засобів платежу. 3. Споживча вартість і вартість грошей. 4. Функції та властивості грошей. 5. Роль грошей у ринковій економіці.\nСлайд 2: РЕКОМЕНДОВАНА ЛІТЕРАТУРА:\n1. Закон України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 р. 2. Закон України «Про банки та банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року. 3. Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» від 5 квітня 2001 року. 4. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року. 5. Закон України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18 червня 1991 року. 6. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» від 22 листопада1996.р. 7. Гроші та кредит: Підручник /за ред. проф. Б.С. Івасіва. – Тернопіль: Карт-бланш, 2002. – 278 с. 8. Гроші та кредит: Підручник/ за ред. М.І. Савлука. – К.: КНЕУ, 2001. – 602 с. 9. Гроші, банки та кредит: у схемах та коментарях: Навчальний посібник/ За ред. Б.Л. Луціва – Тернопіль: Карт-бланш, 2000. – 225 с. 10. Семко Т.В., Руденко М.В. Гроші та кредит у схемах та таблицях. навчальний посібник. –К.: Центр навчальної літератури, С.7-17\nГроші – це особливий вид товару, який є універсальним всезагальним еквівалентом, за допомогою якого виражається вартість усіх інших товарів. Умови виникнення грошей: 1. Перехід від натурального господарства до спеціалізованих господарств 2. Розподіл праці: виникнення землеробства, тваринництва, а пізніше рослинництва. 3. Майнова і економічна незалежність товаровиробників, у яких виникає необхідність обміну. Процес еволюції і становлення грошей – є процесом розвитку форм вартості, тобто розвитком мінової вартості. Основні форми вартості: - проста, або випадкова; - розгорнута, або повна; - загальна, або еквівалентна; - грошова.\nСлайд 4: Класичний аналіз розвитку форм вартості\nТ 2, Т 1 Т 3, Т 4 Т 1 Т 2 Т еквівалент Т 3 Т 1 Т 2 ГРОШІ Т 3 №, п / п Формула Назва форми вартості Характеристика 1. Т 1 - Т 2, Т 2 – Т 3, Т 3 – Т 4 і т.д. проста, або випадкова Товари вироблялись як правило для себе і обмінювались один на один випадково 2. розгорнута або повна Зростання обсягів товарів на ринку перетворює обмін на регулярний процес 3. загальна, або еквівалентна Виділення із загальної маси товарів одного, який став виконувати роль загального еквіваленту 4. грошова Розширення меж товарного виробництва і обміну та неможливість задовольнити вимоги ринку товаром-еквівалентом у речовій формі призводить до появи грошового товару - еквіваленту\nСлайд 5: Концепції походження грошей\nРаціоналістична Гроші виникли в результаті певної раціональної угоди між людьми через необхідність виділення спеціального інструменту для обслуговування сфери товарного обігу і підвищення ефективності її функціонування Представниками цієї концепції Аристотель, Дж. Кейнс, Дж. Гелбрейт, Л. Харріс, Г. Кнапп, П.Самуельсон. Еволюційна Гроші виділяються із загальної товарної маси у результаті розвитку товарного виробництва та обміну, оскільки вони найбільш придатні для виконання функціональної ролі грошового товару Представниками цієї концепції є – А.Сміт, Д.Рікардо, К. Маркс.\nСлайд 6: Роль держави у творенні грошей\nЕтапи розвитку грошей Характеристика ролі держави щодо творення грошей 1 етап товарні гроші В тручання збоку держави було мінімальним, бо сам ринок виявляв потребу в грошах; висував певні вимоги до грошового товар та призначав на цю роль один із найбільш ходових товарів. 2 етап повноцінні гроші Держава бере на себе зобов’язання: - надавати грошам точно визначеної форми (монета); здійснювати контроль за їх створенням (карбування, фіксація проби металу, вмісту металу в монеті ); - запровадження контролю за повноцінністю грошей (боротьба з фальшуванням монет). 3 етап неповноцінні гроші Держава визначає : форму грошей ( вид грошових знаків); - в артість грошей; систему заходів щодо підтримання сталості грошей Держава регулює: масу грошей в обігу. Держава надає: паперовим грошам сили законного платіжного засобу та приймає їх в оплату за своїми вимогами\nСлайд 7: Форми грошей та їх еволюція\nЕволюція форм грошей відбувалася у напрямі від повноцінних грошей до неповноцінних (кредитних), якими є сучасні гроші. Повноцінні гроші - це гроші, номінальна вартість яких відповідає вартості благородного металу, що міститься в них. Вони виконують функції грошей і є загальним еквівалентом. До повноцінних грошей належали товарні і металеві гроші: золоті, срібні, мідні. Неповноцінні гроші – це гроші, які набувають вартості виключно в обігу, при цьому їх вартість може істотно відхилятися від вартості того матеріалу з якого вони виготовлені. До неповноцінних грошей належать банкноти, білонна монета, депозитні та електронні гроші.\nСлайд 8: Характеристика форм грошей\nСлайд 9: Особливості товарних грошей\nТоварн і гроші — це гроші, в ролі яких виступає товар, який має самостійну вартість та корисність і може використовуватись не лише як гроші. Причини їх появи: локальність ринків; множинність товарів, що претендували на роль грошей. Форми товарних грошей – це продукти спеціалізації певного ринку: худоба, риба, хліб, сіль, зерно, предмети розкоші – хутро, дорогоцінні вироби, перли, різні види металів. Недоліки товарних грошей : незручні для частого використання, оскільки є заважкими, або швидко псуються; функціонували поштучно; не підлягали поділу; виступали у своєму природному вигляді.\nЗолота прикраса - гривня Золота гривня з Кам'яного Броду, ХІІІ ст.\nКиївська гривня Київська, новгородська і чернігівська гривня\nСлайд 12: Новгородська гривня\nСлайд 13: Характеристика металевих грошей\nПовноцінна монета – грошовий знак, виготовлений із благородного металу – золота, срібла чи їх сплавів, в якому реальний ваговий вміст відповідає номінальній вартості. В монеті розрізняють: - лицьовий бік ( аверс); - зворотній бік ( реверс); - обріз ( гурт). На монеті є гербові, титульні зображення і написи (легенда), які містять інформацію про: номінал монети; найменування держави, яка їх випустила; рік чеканки\nСлайд 14: Монети Київської Русі\nЗлатник Володимира Великого Срібляники Володимира Великого\nБанкнота – (в перекладі банківський папір) – це цінний папір, що випускається в обіг центральним емісійним банком держави і забезпечений усіма активами банку і масою товарів, що належать державі. Банкноти є векселем центрального банку. Етапи переходу до паперового грошового обігу: стирання монет (повноцінна монета перетворюється в знак вартості); свідоме псування металевих монет владою, зниження металевого вмісту монет для одержання додаткового прибутку в казну; випуск казною паперових грошей з примусовим курсом для отримання емісійного доходу. Банкноти прийнято поділяти на сучасні та класичні\nСлайд 16: Порівняльна характеристика класичної і сучасної банкноти\nОзнаки класичної банкноти: випуск її емісійним банком замість комерційних векселів; обов’язковий обмін на золото за першою вимогою власника; подвійне забезпечення: золоте і товарне. Ознаки сучасної банкноти: - втратила обидві гарантії (не всі векселі, що переобліковуються центральним банком забезпечені товаром, відсутній обмін банкнот на золото); - надходять в обіг шляхом банкнотного кредитування держави, банківського кредитування господарства через банки, під час обміну іноземної валюти на банкноти даної країни.\nБюджетно-паперові гроші (казначейські білети ) - це паперові гроші, які випускаються в обіг казначейством (або міністерством фінансів) без кредитних відносин, як правило для покриття бюджетного дефіциту. Основні ознаки казначейських білетів: виникають з функції грошей як засобу обігу; наділені примусовим курсом; випускаються в обіг під час бюджетної емісії на безповоротній та безоплатній основі; їх емісія не пов’язана з потребами грошового обігу і допускається в умовах глибокої кризи державних фінансів для покриття бюджетних витрат; випуск казначейських білетів характерний для малорозвинених країн, з адміністративною економікою.\nБілонна монета ( від франц. billon – низькопробне срібло) - це розмінна неповноцінна металева монета, номінальна вартість якої перевищує вартість металу, що в ній міститься і витрати на її чеканку. Білонна монета: - є знаком вартості; - використовується в основному в роздрібному товарообороті; - виконує функції засобу обігу та обмежено засобу платежу; - випуск білонної монети обмежений потребами грошового обігу.\nСлайд 19: Вексель – як засіб обігу, платежу і нагромадження\nВексель - цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання терміну визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю). Простий вексель (або соло-вексель) - виписується боржником на ім'я кредитора із зобов'язанням виплатити йому в зазначений термін вказану суму. Використовується при оформленні позичок. Переказний вексель ( тратта) – борговий цінний папір, який містить письмове розпорядження кредитора, адресоване боржнику про те, щоб останній виплатив за пред’явленням або в день, указаний у векселі, певну суму грошей, певній особі, або за наказом останньої, або пред’явнику векселя. Переказні векселі частіше використовуються для кредитування торгівлі, в тому числі і зовнішньої.\nЗа термінами оплати векселі бувають: поточні – до терміну оплати залишилося більше як місяць; термінові - до терміну оплати залишилося менше як місяць; прострочені - терміну оплати закінчився, але минуло не більше як рік; безнадійні – термін несплати перевищив один рік. Основними формами векселя є такі комерційні (товарні) – це інструмент у розрахунках за поставлену продукцію, виконані роботи, або надані послуги; фінансові – обслуговують позики, які суб’єкти господарської діяльності надають один одному за рахунок наявних тимчасово вільних коштів. Основні риси векселя: абстрактність – на векселі не вказаний конкретний вид угоди; беззаперечність – обов’язкова оплата боргу аж до примусових заходів; оборотність – передача векселя як платіжного засобу іншим особам з передавальним надписом на його звороті (індосамент), що створює можливість взаємного заліку вексельних зобов’язань.\nСлайд 21: Чек – як засіб обігу та платежу\nЧек — цінний папір, який містить письмовий наказ власника поточного рахунку банку про виплату певній особі зазначеної в ньому суми грошей. Чекода вець – це особа, яка має грошові кошти у банку, якими може розпоряджатися шляхом виставлення чеків. Ч екодержател ь — особа, на користь якої виписаний чек. Платником є банк, у якому знаходяться грошові кошти чекодавця. Основні види чеків: - іменний чек – це чек, випасаний на ім’я певної особи (юридичної або фізичної) на певну суму без права передачі; - чек на пред’явника – тобто чек без вказівки одержувача, який дає змогу одержувати грошові суми будь-якій особі, яка пред'явила чек. - ордерний чек ( чек із правом передачі) – чек на певну суму, який може бути переданий новому власник у при наявності індосаменту, тобто напису на зворотному боці документа.\nСлайд 22: Характеристика електронних грошей\nЕлектронні гроші - умовна назва фінансових коштів, які використовує їх власник на основі електронної системи банківських послуг. Електронні гроші означають переказ грошей з рахунку на рахунок, нарахування відсотків та інші операції за допомогою передачі електронних сигналів без участі паперових носіїв грошей. Користування електронними грошима здійснюється за допомогою електронного гаманця. Електронний гаманець - це будь-яка пластикова картка, яка містить реальну цінність у формі електронних грошей, які власник картки заплатив заздалегідь. Банківська платіжна картка - це ідентифікаційний засіб, за допомогою якого держателю картки надається можливість виконання операцій за своїм рахунком: здійснення оплати товарів і послуг, отримання готівки тощо.\nСлайд 23: Споживча вартість і вартість грошей\nВартість грошей визначається купівельною спроможністю грошової одиниці, або кількістю товарів і послуг, яку можна придбати на грошову одиницю за рівня ринкових цін, що склався. Вартість грошей – це ціна, яку мають гроші в процесі їхнього обміну на товари\nСлайд 24: Специфічний характер вартості грошей\nФорми грошей Вартісна ознака грошей Товарні гроші вартість грошей визначалась вартістю товару, який виконував роль грошей Повноцінні гроші карбувались із дорогоцінного металу, тому мали власну внутрішню вартість Неповноцінні гроші мають відносну вартість, яка визначається їх купівельною спроможністю, тому функціонують в обігу як законний платіжний засіб; їх вартість формується під впливом ринкових сил, стихійно.\nСлайд 25: Фактори, які впливають на зміну вартості грошей у часі\nВартість сучасних грошей формується безпосередньо у сфері їх обігу, де гроші обмінюються на реальні блага, а вартість їх набуває форми купівельної спроможності. Купівельна спроможність грошей – здатність грошей обмінюватися на визначену кількість товарів (послуг, робіт) та виражає наповнюваність грошової одиниці в обігу масою товарів, робіт, послуг при певному рівні цін і тарифів. На зміну вартості грошей у часі впливають: інфляція; ризик; ліквідність. Зміну вартості грошей за певний період можна визначити за формулою: І в.г. = 1/ І ц, де І в.г. – зміна вартості грошей І ц – індекс середнього рівня цін за певний період\nСлайд 26: Функції та властивості грошей\nПоследний слайд презентации: ЛЕКЦІЯ 1 СУТНІСТЬ, ПОХОДЖЕННЯ ТА ФУНКЦІЇ ГРОШЕЙ


РОЗПОРЯДЖЕННЯ від 28 грудня 2020 р. № 1670-р Про запобігання\nРОЗПОРЯДЖЕННЯ від 28 грудня 2020 р. № 1670-р "Про запобігання виникненню аварійної ситуації на ставку-накопичувачу, розташованому на території Криворізького району Дніпропетровської області". Кабінет Міністрів України. 2020\nвід 28 грудня 2020 р. № 1670-р\n1. З метою запобігання виникненню аварійної ситуації на гідротехнічних спорудах Криворізького басейну дозволити до 15 березня 2021 р. скидання із ставка-накопичувача у балці Свистунова, розташованого на території Криворізького району Дніпропетровської області, надлишків зворотних вод у р. Інгулець згідно з індивідуальним регламентом скидання надлишків зворотних вод гірничорудних підприємств Кривбасу в міжвегетаційний період 2020-2021 років.\nКонтроль за виконанням вимог зазначеного регламенту покласти на Державну екологічну інспекцію та Державне агентство рибного господарства.\n2. Державному агентству водних ресурсів розробити та затвердити до 15 березня 2021 р. на підставі гідрологічного прогнозу щодо весняної повені у 2021 році в басейні р. Інгулець регламент промивання русла і екологічного оздоровлення зазначеної річки, передбачивши в ньому, зокрема, що протягом квітня - жовтня 2021 року вміст хлоридів у воді на гідрологічному посту с. Андріївка Широківського району не повинен перевищувати гранично допустимої концентрації, яка становить 350 мг/куб. дм, з визначенням відповідальності за виконання регламенту.\n3. Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства разом з Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості та Державним агентством водних ресурсів у встановленому порядку забезпечити взаємодію з гірничорудними підприємствами за переліком згідно з додатком щодо здійснення ними заходів з розроблення регламентів, зазначених у пунктах 1 і 2 цього розпорядження, а також робіт з розбавлення зворотних вод під час їх скидання, промивання та екологічного оздоровлення русла р. Інгулець за рахунок власних коштів залежно від фактичного обсягу скидання.\n4. Міністерству розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства разом з Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості та заінтересованими органами виконавчої влади у тримісячний строк розробити план управління шахтними водами Кривбасу.\nвід 28 грудня 2020 р.\nгірничорудних підприємств, які здійснюють заходи з розроблення регламентів скидання надлишків зворотних вод та промивання русла і екологічного оздоровлення р. Інгулець, а також роботи з розбавлення зворотних вод під час їх скидання, промивання та екологічного оздоровлення русла зазначеної річки за рахунок власних коштів залежно від фактичного обсягу скидання\nФактичний обсяг відкачування зворотних вод у ставок-накопичувач у балці Свистунова в 2019 році, тис. куб. метрів\nВідсотків загального обсягу відкачаних вод\nПрАТ “Суха Балка”


Парламентський контроль за діяльністю органів виконавчої влади (реферат) - Право - Архів якісних рефератів\nПарламентський контроль за діяльністю органів виконавчої влади (реферат)\nВзаємовідносини органів законодавчої та виконавчої влади виявляються і у формах контролю перших за другими. Визначена в конституціях контрольна компетенція реалізується самими парламентами і їхніми деякими внутрішніми структурами. До того ж відповідна діяльність парламентів та їхніх структур набуває різноманітних форм. Останні, в свою чергу, залежать від прийнятої в тій чи іншій країні форми державного правління.\nГоловною формою парламентського контролю нерідко називають постановку питання у представницькому органі про довіру уряду. Однак такі дії мають контрольний характер у випадку, якщо перед голосуванням у парламенті про довіру уряд звітує. А це буває далеко не завжди. Результатом постановки питання про довіру уряду може бути, як зазначалося, його відставка. Тому в такому випадку слід говорити не про парламентський контроль за урядом, а взагалі про відповідальність уряду та про її механізм (див. попередній параграф).\nНайпоширенішою формою такого контролю в країнах з парламентарними і змішаною республіканською формами правління є запитання депутатів, звернені до глави уряду або окремих міністрів. Запитання можуть бути як усні, так і письмові. Для оголошення усних запитань у парламентах звичайно встановлюється спеціальний час. У Великобританії відповідні процедури відбуваються у так звану годину запитань: усним запитанням і відповідям на них відведено годину на початку щоденних засідань палати громад, крім тих, що відбуваються у п'ятницю. В Австрії та ФРН кожне засідання нижніх палат починається з години, коли члени уряду відповідають на усні запитання депутатів. В Італії для цього відведено щодня по сорок хвилин у нижній палаті парламенту і один день засідань щотижня у верхній палаті. Процедура усних запитань деталізується в регламентах палат і передбачає порядок виступів опонентів, черговість тих, хто запитує, і тих, хто відповідає, тощо.\nЩодо письмових запитань, то порядок їх подання і підготовки відповідей на них є складнішим. Насамперед для відповіді на письмові запитання члени уряду завжди мають певний час. Наприклад, у Бельгії, Франції та Фінляндії відповіді на письмові запитання належить давати не пізніше, ніж через тридцять днів. У Франції на такі запитання обов'язково даються письмові відповіді, а для відповіді на складні запитання строк подвоюється. У Фінляндії форму відповідей — письмову чи усну — члени уряду обирають самі. В Італії відповіді на письмові запитання дають не пізніше двох тижнів, а якщо депутат вимагає саме письмової відповіді, то цей строк збільшується до двадцяти днів. У Японії для відповіді на запитання надається тиждень. Усні запитання тут можливі лише за згодою палати і в термінових випадках. У цілому ряді країн взагалі припускається подання термінових письмових запитань, що скорочує час, встановлений для відповідей.\nПроте реальне значення такої форми контролю, як запитання, не слід переоцінювати. У більшості випадків все зводиться до критики урядової політики в цілому або її окремих напрямів чи певних заходів, і відповідна процедура аж ніяк не впливає на подальшу долю самого уряду. Депутатські запитання є засобом отримання необхідної інформації. Вони не тягнуть за собою будь-яких санкцій, які застосовувалися б до уряду та його окремих членів. Але, як свідчить практика, запитання відіграють певну роль у політичному житті. Нерідко від уміння в гострій ситуації правильно і вдало відповісти на запитання залежить подальша кар'єра конкретного міністра.\nБільш ефективним засобом впливу парламенту на уряд є інтерпеляція і наближені до неї процедури. Якщо запитання і відповіді на них мають інформативний характер, то інтерпеляція фактично спричиняє звіт одного з членів уряду. За своєю суттю інтерпеляція — це сформульована одним або групою депутатів і подана в письмовій формі вимога до окремого міністра чи глави уряду дати пояснення з приводу конкретних дій або з питань загальної політики.\nНа відміну від звичайних депутатських запитань, які можуть бути поставлені в процесі роботи обох палат, інтерпеляції, за деякими винятками, вносяться тільки в нижні палати, перед якими уряди несуть політичну відповідальність. За процедурою інтерпеляції завжди проводиться обговорення питання, яке є її предметом. Після цього відбувається голосування, і приймається резолюція. Наслідком інтерпеляції може бути застосування санкцій до уряду: за її результатами нерідко в парламенті ставиться питання про недовіру уряду. У Франції, де процедура інтерпеляції була запроваджена ще в кінці XVIII ст., вона практично ототожнюється з порядком внесення і розгляду резолюції осуду уряду.\nЗміст процедури інтерпеляції в різних країнах має свої відмінності. При цьому звичайно встановлюються різного роду застереження, щоб зменшити можливість використання цієї процедури для дестабілізації парламентської та урядової діяльності.\nТак, у Франції інтерпеляція має бути підтримана 1/10 складу національних зборів. Глава уряду чи міністр повинні дати відповідь не пізніше п'ятнадцяти днів з моменту її внесення. Якщо ж авторами інтерпеляції є менша кількість депутатів, у палаті проводиться обговорення і приймається рішення щодо доцільності започаткування відповідної процедури. Член уряду, до якого звернена інтерпеляція, може повідомити про свою неспроможність дати на неї відповідь. Його відмова має бути вмотивованою і підлягає розгляду на сесійному засіданні. Палата може прийняти рішення про підготовку попереднього висновку за змістом інтерпеляції однією з її постійних комісій. Але в будь-якому випадку не припускається перенесення розгляду інтерпеляції на наступну сесію.\nУ Швеції парламент своїм рішенням визначає особу, якій передається інтерпеляція для підготовки відповіді у чотиритижневий строк. Припускається можливість обмеження реалізації депутатами свого права на інтерпеляцію. Зокрема, остання інтерпеляція може бути внесена не пізніше кінця квітня, тобто за місяць-півтора до закінчення парламентської сесії. Якщо голова парламенту не вважає за потрібне обговорювати інтерпеляцію, він може запропонувати представницькому органу відхилити ій. В свою чергу, член уряду, до якого звернена інтерпеляція, може, давши пояснення, затримати свою відповідь на невизначений час. В такому випадку інтерпеляція втрачає, по суті, своє значення. Інтерпеляція анулюється, якщо на неї не було дано відповіді на тій самій сесії, на яку її внесено.\nВ Італії в нижній палаті парламенту відповідь на інтерпеляцію має бути дана після закінчення двотижневого строку з правом уряду на такий самий додатковий строк. За згодою авторів інтерпеляції відповідь може бути перенесена ще на пізніший строк. У сенаті дату відповіді на інтерпеляцію встановлює голова палати, а у випадку незгоди з нею авторів інтерпеляції — сама палата. Уряд може відмовитися відповідати, вмотивувавши причину такої відмови.\nПодібні процедури передбачені основними законами Литви, Словаччини, Словенії та інших держав. Процедура інтерпеляції прийнята і в Швейцарії, хоча там не існує інституту політичної відповідальності уряду перед представницьким органом. Інтерпеляція вноситься в нижню палату від імені одинадцяти депутатів, а у верхню — чотирьох. Голови палат самі вирішують її долю, голосування з цього приводу не проводиться. У випадку, коли приймається рішення реалізувати інтерпеляцію, від імені палати формулюється доручення уряду негайно або на найближчому засіданні палати дати на неї усну відповідь. Звичайно члени парламенту використовують цю процедуру з метою зробити публічною критику уряду або окремих міністрів.\nУ ряді країн відповідні процедури офіційно визначаються як запит. У Болгарії окремі депутати парламенту можуть звертатися із запитами до уряду в цілому або до окремих міністрів. На пропозицію 1/5 складу парламенту за змістом запитів проводяться обговорення і приймаються спеціальні рішення. В Австрії запит вноситься в нижню палату парламенту від імені п'яти депутатів. Уряд повинен дати відповідь на нього в усній або письмовій формі протягом двох місяців. Якщо уряд не може повідомити необхідну інформацію, то він зобов'язаний обгрунтувати це у своїй відповіді на запит. У ФРН, де запит вноситься від імені ЗО депутатів, дата відповіді на нього погоджується з самим урядом. За умов, коли уряд відмовляється відповідати або ухиляється від відповіді протягом 15 днів, питання про дату обговорення запиту вирішує палата.\nПарламентська практика Великобританії та інших англомовних країн не знає процедури інтерпеляції. Своєрідним її замінником тут є так звана пропозиція. За формою пропозиція — це проект резолюції, в якій визначається позиція нижньої палати з певного питання. Пропозиція обґрунтовується і ставиться на голосування в палаті. Вона створює можливості для критики уряду. Саме тому пропозиції звичайно пропонуються опозицією. Одним з варіантів пропозиції може бути проект резолюції, що має на меті висловити недовіру уряду. Частіше у пропозиціях, пропонованих опозицією, формулюється оцінка конкретної ситуації. Уряд, користуючись підтримкою парламентської більшості, завжди може відхилити подібні пропозиції або внести до них потрібні йому зміни. Більше того, він сам використовує процедуру пропозиції для обговорення в палаті важливих питань і формального схвалення свого курсу.\nЩе однією формою контролю з боку представницького органу за діяльністю уряду є робота так званого омбудсмана — спеціальної посадової особи, до компетенції якої входить розгляд скарг громадян на діяльність органів влади і посадових осіб. Водночас омбудсман звичайно має право з власної ініціативи здійснювати перевірку законності актів управління, процедур їх прийняття, а також дій відповідних посадових осіб. У Фінляндії і Швеції омбудсмани навіть наділені правом контролювати виконання законів і підзаконних актів.\nУперше інститут омбудсмана був запроваджений у Швеції ще на початку XVIII ст. З часом його сприйняли інші Скандинавські країни і Фінляндія. В останні сорок років цей інститут знайшов своє місце в державно-правовій практиці понад шістдесяти країн із змішаною республіканською і парламентарними формами правління. В США на рівні окремих штатів запроваджений інститут омбудсмана виконавчої влади. У більшості країн омбудсманів розглядають як допоміжні парламентські структури.\nКрім назви «омбудсман», яка набула характеру родової, для позначення відповідної посади використовуються й інші: парламентський комісар із справ адміністрації (Великобританія, Нова Зеландія), посередник або медіатор (Франція), народний захисник (Іспанія), проведор юстиції (Португалія), уповноважений з прав людини (Польща, Росія), контролер (Литва) тощо.\nЗвичайно омбудсманів обирають парламенти або їх нижні палати на строк власних повноважень. У Швеції парламент обирає чотирьох омбудсманів, кожний з яких здійснює контроль в окремій сфері публічної діяльності. В Австрії нижня палата парламенту обирає колегію народного правозахисту, яка складається з трьох членів і діє як єдиний орган. У Литві конституція передбачає кількох контролерів парламенту. В Угорщині, крім «традиційного» омбудсмана, парламент обирає уповноваженого з питань захисту прав національних і етнічних меншин.\nІснує й інший порядок заміщення посади омбудсмана. У Франції медіатор призначається урядом строком на шість років. У Великобританії посада парламентського комісара також заміщується шляхом урядового призначення. Комісар іде у відставку у віці 65 років, але він може бути усунутий з посади і достроково за рішенням обох палат парламенту.\nНайширшими повноваженнями наділені омбудсмани у Скандинавських країнах і Фінляндії. Тут до сфери їхньої компетенції віднесено контроль за діяльністю не тільки державних органів, а й місцевого самоврядування. У Швеції та Фінляндії омбудсмани здійснюють контроль навіть за судами. Вони не втручаються в саму роботу судових органів, однак мають право порушувати кримінальні справи проти тих суддів, які чинять протизаконне. В Данії, Фінляндії контроль омбудсманів поширюється й на членів уряду.\nУ Швеції і Норвегії один з омбудсманів контролює тільки військову адміністрацію, в той час як у Данії та Фінляндії військові справи віднесені до тих омбудсманів, які займаються діяльністю цивільних установ. У ФРН, де не існує загального інституту омбудсмана, нижня палата парламенту обирає спеціального уповноваженого з питань оборони, до обов'язків якого віднесені охорона прав військовослужбовців і сприяння парламентському контролю за збройними силами.\nУ Великобританії поза контролем парламентського комісара залишається сфера місцевого самоврядування. Він також не має права займатися питаннями, віднесеними до компетенції судів або адміністративних трибуналів. До того ж його повноваження охоплюють діяльність не усіх міністерств та відомств. Зокрема, комісар не може розглядати скарги на роботу поліції, органів управління державним сектором економіки, охорони здоров'я тощо.\nЗагальний порядок роботи омбудсманів такий: скарги окремих громадян на дії органів влади і посадових осіб передають омбудсманам, вони починають розслідування. У Великобританії ці скарги спочатку подають депутатам від відповідних виборчих округів, а ті вирішують — передавати їх парламентському комісару, чи ні. За змістом своїх повноважень омбудс-мани з власної ініціативи контролюють виконання вимог законності в діяльності органів влади. Проте вони не мають права вживати оперативні заходи, пов'язані з прямим втручанням у роботу цих органів.\nЗвичайною формою реагування з боку омбудсманів є різного роду подання і пропозиції. З ними, зокрема, омбудсман може звернутися до парламенту або уряду, пропонуючи зміни у законодавстві. У Швеції омбудсма-ни наділені правом законодавчої ініціативи, а в Іспанії та Польщі — правом ініціювати конституційний контроль.\nПрактично в усіх країнах омбудсмани мають право звертатися до органів влади і посадових осіб, яких вони контролюють, з рекомендаціями ліквідувати наслідки вчинених порушень. Такі звернення звичайно мають місце у зв'язку з ненавмисними неправомірними діями, іноді їм надається превентивний, профілактичний характер. У випадках грубого порушення законності омбудсмани у Скандинавських країнах і Фінляндії можуть порушити кримінальну справу і навіть виступати із обвинуваченням у суді.\nЩороку омбудсмани подають парламенту звіт про свою роботу, який, як правило, розглядається у спеціальній комісії (комітеті). У Франції медіатор звітує ще й перед президентом.\nВ усіх країнах, де вони існують, омбудсмани розглядаються як своєрідні посередники між особою та органами влади. Вони позбавлені змоги виправляти рішення відповідних органів і посадових осіб. Їхня діяльність за своєю природою є швидше наглядовою, ніж контрольною. Сама ж діяльність омбудсманів сполучається з іншими формами парламентського контролю і нерідко спричиняє їх застосування.\nСеред форм парламентського контролю за урядами можна також назвати прийняті в деяких країнах регулярні обговорення їхніх звітів. Прикладом такої практики є робота палат парламенту Швейцарії. Уряд щороку складає звіт про свою діяльність і передає його до парламенту. У парламенті звіт спочатку вивчають постійні комісії, а потім обговорюють самі палати.\nРізновидом подібних звітів є так звані тронні промови монархів, які готуються урядами і проголошуються на початку сесій парламентів. Після проголошення такої промови у нижніх палатах парламентів відбуваються дебати із загальних питань урядової політики. Характерно, що форма тронної промови прийнята не тільки у Великобританії та в деяких інших європейських парламентарних монархіях, а й у колишніх домініонах, зокрема в Канаді. Тут з тронною промовою виступає генерал-губернатор.\nДо традиційних форм парламентського контролю за діяльністю органів виконавчої влади звичайно відносять роботу постійних, спеціальних і слідчих комісій (комітетів) парламенту. При цьому такий контроль тією чи іншою мірою притаманний практиці всіх розвинутих країн, незалежно від форми державного правління.\nУ країнах із змішаною республіканською і парламентарними формами правління певні функції контролю за урядом здійснюють постійні комісії. Виняток становить лише Великобританія, де відповідні парламентські структури аж ніяк не пов'язані із спеціалізацією окремих міністерств. У Швеції контрольні функції сконцентровані у однієї з постійних комісій — конституційної комісії. Спеціальні комісії також реалізують контрольні функції щодо уряду.\nЩо ж стосується слідчих комісій, то їх утворення практично завжди є подією неординарною. Виняток становлять лише США, де діяльність комітетів з розслідування є однією із складових роботи конгресу. Існуючі тут постійні комітети і комітети з розслідування наділені правом проводити так звані слухання. Для цього вони можуть викликати не тільки відповідних урядовців, а й свідків, експертів тощо. За неправдиві свідчення і свідому дезінформацію з боку запрошених на слухання останні можуть бути звинувачені у «неповазі до конгресу», що тягне за собою кримінальну відповідальність. Все це зумовлює високий рівень авторитету представницького органу і його комітетів.\nРазом з тим не всі представники виконавчої влади вважають себе зобов'язаними з'являтися на такі слухання. Конституційна теорія і практика США знає поняття привілею виконавчої влади. За змістом цього поняття виконавча влада повинна завжди надавати інформацію конгресу, за винятком тих випадків, коли й оголошення може завдати шкоди державним інтересам. Встановлює наявність такого інтересу сам президент. На нього і поширюється в першу чергу дія привілею виконавчої влади.\nПрезидент США на свій розсуд вирішує, чи слід ту або іншу інформацію доводити до відома конгресу. Відмова тих чи інших посадових осіб адміністрації надавати конгресу інформацію і, зокрема, оголошувати її на слуханнях у комітетах з посиланням на відповідний привілей може мати місце тільки з санкції президента. В останні десятиліття помічники президентів неодноразово користувалися привілеєм виконавчої влади у своїх виступах на слуханнях. Дещо складніша ситуація з членами кабінету, затверджуваними на посадах «з поради і згоди» сенату. На практиці вони також нерідко посилаються на те, що діють за уповноваженням президента.\nФормулюючи привілей виконавчої влади, прихильники цієї державно-правової конструкції посилаються на положення ст. 2 Конституції США, де сказано, що президент «забезпечує точне виконання законів і визначає повноваження усіх посадових осіб Сполучених Штатів». У свою чергу, супротивники ідеї привілею виконавчої влади вважають її анахронізмом, пов'язаним з принципом монархічного правління, згідно з яким «король не може чинити неправомірно».\nПрийняті й інші форми парламентського контролю за діяльністю уряду. Вони нерідко відображають особливості структури й організації того чи іншого представницького органу.\nОкремого розгляду потребують форми парламентського контролю за витрачанням державних коштів, тобто за реалізацією урядом (виконавчою владою) державного бюджету. В деяких країнах встановлено порядок, за яким уряд щороку або частіше повинен звітувати перед парламентом (нижньою палатою) про загальний фінансовий стан. Однак більш прийнятним є інший порядок, за яким відповідна інформація передається урядом постійній комісії з фінансово-бюджетних питань. Такі комісії (комітети) існують практично в усіх парламентах. Крім інформації загального характеру, ці комісії можуть збирати більш конкретні відомості про виконання державного бюджету.\nВодночас майже в усіх країнах перевірку бюджетних видатків та ряд інших дій у фінансово-бюджетній сфері здійснюють спеціальні органи. Їхня діяльність доповнює відповідну роботу самого представницького органу та його структур. Як правило, ці органи називаються рахунковими палатами. В цілому ряді країн вони формуються парламентом або за його участю.\nУ Бельгії і Люксембурзі членів рахункових палат обирає парламент (нижня палата). В Австрії голову рахункової палати обирає нижня палата парламенту, а інших її членів призначає президент. У Нідерландах і Чехії всі відповідні призначення робить глава держави за рекомендацією нижньої палати парламенту. В Росії посада голови рахункової палати має заміщуватися за рішенням нижньої палати, а посади її членів — нарівно кожною з палат парламенту. В Естонії і Литві державного контролера обирає парламент за поданням президента. У Польщі голову верховної палати контролю обирає нижня палата парламенту за згодою верхньої. У Словаччині й Угорщині парламент обирає голову відповідного органу, а в Словенії - всіх його членів. У тих країнах, де склад рахункових палат та інших подібних органів формує виконавча влада, вони звичайно перебувають у тісному зв'язку з парламентом.\nОбсяг компетенції рахункових палат у різних країнах неоднаковий. Певною мірою різняться навіть повноваження цих органів щодо контролю за виконанням державного бюджету. Звичайно вони здійснюють попередній, допарламентський контроль. В інших випадках їхній контроль має, по суті, післяпарламентський характер.\nТак, у Бельгії і Люксембурзі рахункова палата перевіряє фінансово-бюджетний звіт уряду, який після цього передається з її зауваженнями до парламенту. В Австрії, Іспанії та Італії рахункова палата безпосередньо доповідає парламенту про порушення, які мали місце в ході виконання бюджету. У ФРН міністр фінансів звітує перед парламентом про всі бюджетні прибутки і видатки, після чого його звіт перевіряє рахункова палата. В Португалії парламент розглядає звіт уряду про бюджет. Потім звіт передається на контроль рахунковій палаті. В усіх країнах у разі виявлення порушень чи зловживань парламент може завжди поставити питання про відповідальність конкретних осіб або уряду в цілому.\nУ країнах Центральної і Східної Європи, а також у тих, що утворилися на терені колишнього СРСР, відповідні органи здійснюють контроль не тільки за виконанням державного бюджету, а й за управлінням об'єктами державної власності. У Польщі до завдань верховної палати контролю віднесено підготовку і подання звіту щодо реалізації національного плану соціально-економічного розвитку. Найчастіше здійснюється до парламентський контроль.\nСвої особливості має парламентський контроль за виконанням бюджету в Скандинавських країнах і Фінляндії. Тут парламенти з урахуванням своєї партійно-фракційної організації обирають від трьох (в Ісландії) до дванадцяти (у Швеції) ревізорів. Тим самим забезпечується участь у відповідній контрольній діяльності опозиційних партій. Свої доповіді ревізори передають до парламенту або до його постійної комісії з фінансово-бюджетних питань. У разі схвалення рекомендацій парламенту уряд зобов'язаний на наступній сесії інформувати представницький орган про вжиті заходи.\nУ Великобританії фінансовий звіт уряду спочатку розглядає спеціальна посадова особа — генеральний контролер і ревізор. Ця посадова особа призначається прем'єр-міністром за резолюцією нижньої палати парламенту і здійснює свої повноваження від її імені. З метою забезпечення незалежності генерального контролера і ревізора від уряду законодавче встановлено, що він може бути усунутий з посади тільки за поданням обох палат парламенту. Такий порядок визначений і для тих, хто займає посади суддів вищих судів. Характерно, що в Нідерландах члени рахункової палати також прирівнені до суддів щодо порядку їх звільнення з посади, а в Іспанії та ФРН рахункової палати користуються незалежністю судів.\nЩо ж до генерального контролера і ревізора Великобританії, то головним завданням його є аналіз фінансових звітів міністерств та державних установ. За результатами цього аналізу періодично готується доповідь генерального контролера і ревізора у спеціальному комітеті палати громад — комітеті публічної звітності. Цей комітет виконує ті самі функції, що й постійні комісії з фінансово-бюджетних питань в інших парламентах. Комітет публічної звітності вивчає доповідь генерального контролера і ревізора і може деякі з найскладніших питань виносити на розгляд палати громад. Близькі або подібні процедури контролю за урядовою діяльністю у фінансово-бюджетній сфері встановлені і в інших англомовних країнах з парламентарними формами правління.\nУ США головною особою у сфері контролю за відповідною діяльністю органів виконавчої влади є генеральний контролер, якого призначає президент з «поради і згоди» сенату. У кінці кожного фінансового року він подає конгресу доповідь. Водночас генеральний контролер має право консультувати конгрес з приводу тих чи інших статей державного бюджету на наступний рік.\nХарактеризуючи відносини між законодавчою і виконавчою владою у фінансово-бюджетній сфері, слід вказати на можливість так званого утримання коштів — відмови президента повністю або частково виконувати бюджет, прийнятий конгресом. Таким правом президент США за конституцією не наділений, але іноді він вдається до відповідних дій на практиці.\nУ 70-і роки XX ст. подібна практика була законодавче обмежена. Згідно з існуючим на сьогодні положенням, президент, якщо він вирішив, що певна частина бюджетних асигнувань не повинна витрачатись, зобов'язаний звернутися до конгресу із спеціальним посланням про зміну в бюджеті. Якщо протягом 45 днів конгрес не прийме відповідного закону, бюджетні кошти мають бути витрачені. Президент може також ставити питання про продовження строків реалізації тієї чи іншої статті бюджету, а конгрес шляхом прийняття однією з його палат резолюції може вимагати невідкладного її виконання. Все це допомагає збалансувати взаємовідносини законодавчої і виконавчої влади за змістом положень основного закону.\nРеферат на тему: Парламентський контроль за діяльністю органів виконавчої влади (реферат)\nІз досвіду організації виконавчої влади у зарубіжних країнах (реферат)\nКомунікативний ресурс парламентсько-урядових зв’язків: проблеми еволюції (курсова робота)\nПарламентське лобіювання в контексті політичної комунікації (реферат)\nПарламентський дискурс в публічних комунікаціях (реферат)


2018-10-30 / Київ\n27 жовтня у приміщені Національної історичної бібліотеки України відбулося засідання Експертної ради, на якій було затверджено перелік книжкових пропозицій, що рекомендуються до закупівлі у 2018 році.\nВ своїй роботі Експерти послуговувалися Положенням про Експертну раду, затвердженим наказом Державної установи “Український інститут книги” від 17 жовтня 2018 року № 109-од. У 2018 році воно було суттєво доопрацьоване: додані пункти про забезпечення об’єктивного, компетентного, раціонального та прозорого відбору книжкової продукції. Кожен з експертів підписував заяву про наявність/відсутність реального та/або потенційного конфлікту інтересів в рамках участі у Експертній раді.\nЩоб збільшити час на ознайомлення експертів з книжками, кожному з них попередньо було надано доступ до електронних відомостей з повним переліком видань. Після роботи з електронними таблицями, експерти були запрошені до фактичного ознайомлення з книжками. Оцінка книжок відбувалась за двобальною шкалою, де оцінка “1” - відповідає критеріям, зазначеним у Положенні, оцінка “0” - не відповідає.\nЕкспертна рада на своєму засіданні схвалила закупівлю 741 назви книжок загальним накладом 1 028,8 тис. прим. від 92 видавництв на загальну суму 119 996 390,00 грн. До вашої уваги перелік книжкових пропозицій, рекомендованих Експертною радою до закупівлі для поповнення фондів публічних бібліотек у 2018 році. Також цей перелік містить пропозиції, що були подані на розгляд Експертної ради, але не потрапляють у програму закупівлі цього року. Звертаємо вашу увагу, що до закупівлі рекомендовано книжки, що набрати 12 і більше балів від Експертів, в документі книжкові пропозиції, що рекомендовані до закупівлі, спеціально відділені від загального переліку і значаться під номерами 1 - 741 та виділені жовтим кольором.