Знайшли літак ІЛ-2, збитий в 1946 році в бою з УПА. ВІДЕО\nІл-2, збитий в 1946 році в бою з УПА. Франківська обл., Долинський р-н.\nЗвісно що насамперед цікава дата, ніби і війни не було, але..\nОтже по порядку. Конкретно за цей літак вже не раз чули, але нажаль не могли знайти сліди тих боїв. Наш колега Ростик, що вже не раз допомагав із пошуками місць падінь літаків, знайшов опис ціх боїв зимою 1946 року. Якраз там і була згадка про збитий літак та приблизна локація. І за два роки пошуків він знайшов це місце де впав літак. Воно виявилось згідно опису з книжки "Нескорена Долинщина" в двох кілометрах від місця бою УПА з НКВС.\nЗгідно дописам взимку 46 року війська НКВС оточили воїнів УПА в урочище Ясенів. Один з стрільців УПА виявився зрадником і здав КДБ місце дислокації. Але радянські військові не змогли взяти штурмом висоту і тому запросили авіа підтримку. Їм надали 2 літаки. Під час польоту пілоти помились з координатами і обстріляли свої ж позиції. Через що були обстріляни радянськими військами і один літак було збито. Він запалав в повітрі та вибухнув. На землю впали лише його уламки на значній площі.\nВ наш час ми перестали вже старих людей. Деяки з них навіть бачили той вибух на горами і як падали уламки.\nОтже маючи точну локацію ми вирушили дослідити це місце, визначити модель літак і по можливості взнати всі деталі цього бою та подробиці. Запросили бажаючих людей, навіть журналістів з Франківська. Але для журналістів напевно ця подія зовсім не цікава. Отже були тільки пошуковці з Франківськ, Долини, Стрия та Львова.\nМіж Вигодою та Мислівкою якраз наша локація. 9 ранку ми вже на місці. Але дістатися не так просто. Треба перейти невеличку річку шириною з 20 метрів. Глибина десь 50 см, але температура води десь біля +5.\nНа місці падіння уламки йдуть хаотично, але траекторія якась є. Тобто уламки що впали на гору скотилися вниз. Деяки з них там і лишилися на схилах в 45 градусів. Частина уламків була внизу, між річкою та потічком.\nНас в команді було 8 людей. Всі більш менш знайомі з принципами пошуку. Деяки в першій раз в такий місцевості шукали. За цілий день дослідили велику територію. В одному місці навіть попали на залишки від кабіни пілота та ії обладнання. Багато гільз ВЯ23 , також 12 та 7.62. Рік випуску на всіх 43. Нажаль 45 чи 46 року не зустріли.\nЗалишки від двигуна ( в тому числі клапана), частини обшивки, велики шмати броні, оргскло, частини від акумулятора, лючки, дельтадеревину, частини гальмівної та гідро систем, залишки БК, уламки приладів, та різні частини механізмів та вузлів. На багатьох деталях були клейма заводу- виробника. Модель фактично визначили одразу. Це був потужній радянський літак Іл-2. Гільзи 23 мм від гармати ВЯ23 та броня були тільки на ілах. Попалось також декілька деталей з номерами, але скоріш за все технологічними. Наразі номер літака не знаємо. Також фрагментально знайшли залишки двох кісток, частина берцової та лучевої. Отже пілот або був похований частково, або так і лишився на місці.\nШукати в тій локації досить проблемно. Знизу біля річки болота де не дуже пройдеш. Зверху ухил в 45-55 градусів. Хоча ми по максимуму визбирали та дослідили цілий квадрат.\nЗа історію з книжки в цьому бою радянські війська втратили біля 400 воїнів та один літак. Зі сторони УПА лише 4 бійців. Вони змогли все рівно прорватися і вийти з оточення.\nПошук номера літака та призвища пілота а також документальне підтвердженя з архіву досить проблемне і дуже малоймовірно. Всі архіви по післявоєнним втратах радянської армії , а особливо що загинули в західній Україні до сих пір під грифом секретно і напевно ще буде довго..\nДякую всім колегам що приєдналися і допомогли у пошуках. Сподіваюсь на наступні походи до нас приєднаються знов.\nП.С. Всі уламки від цього літака будуть передані в державний музей авіації ім.Антонова. Обіцяли з радістю прийняти та зробити відповідний стенд з історією цього літака та описом бою.\nОпис від співзасновника Групи Пошук літаків ДСВ у Україні Андрія Кір'янова:\nДата публікації: 16.09.2021 Кількість переглядів: 91


Цифрові маркетингові інструменти для бізнесу в 2020 році | Firstnewsinworld\nPosted on Січень 15, 2020 Січень 15, 2020 by firstnewsinworld\nПризначений для користувача контент (UGC)\nЗгідно зі звітом Business2Community, мілленіали переконані, що UGC (user-generated content або призначений для користувача контент) на 35% ефективніше, ніж інша інформація в Інтернеті. А дослідження інтернет-видання Digitalcommerce360 підтвердило, що 60% своїх покупок мілленіали скоюють саме онлайн. Оскільки покупці орієнтуються на призначений для користувача контент, маркетологи використовують його для розробки своїх стратегій. Наприклад, відгуки про товари з фотографіями добре працюють в рекламних акціях. Підроблені відгуки, підкреслюють експерти, працюють неефективно. Реальні фото і думки користувачів виявляються набагато ефективніше: поліпшується комунікація з брендом, підвищується конверсія.\nУтримання клієнтів – придбання клієнті\nУтримання клієнтів – придбання клієнтів\nБлизько 45% клієнтів братимуть участь в кампанії, якщо вона персоналізована. Отже, створення тематичної кошика продуктів і її просування в соціальних мережах буде ефективним. Онлайн-магазини намагаються повторити досвід звичайних магазинів, пропонуючи великі знижки, і це працює. У 2020 році рітейлерам потрібно об’єднати онлайн-магазин, соціальні мережі і UGC, щоб бути максимально ефективними. Створення тематичної кошика товарів – складний процес, але корисність надто очевидна, щоб нею нехтувати.


Доставка вантажів від DSV – UA Air&Road Service - European Business Association\nДоставка вантажів від DSV – UA Air&Road Service\nДоставка вантажів в Україну з будь-якої точки світу, яка об’єднує авіа та автодорожні сервіси з консолідацією на власному європейському складі – це сервіс UA Air&Road Service компанії DSV. У сервісі UA Air&Road ми об’єднали всі значущі для вантажовласників умови перевезення – оптимальні логістичні витрати, забезпечення максимальної безпеки вантажоперевезень і впевненість в терміні поставки. Повний супровід і підтримка на всіх етапах перевезення вантажів, включаючи складські послуги, митне обслуговування, безкоштовне користування терміналом, а також інші додаткові послуги – забезпечено. Гарантуючи надійність і безпеку перевезення, ми несемо повну відповідальність за ввірений нам вантаж, завдяки міжнародній програмі страхування DSV Insurance. Скористатися спеціальною пропозицією та промокодом можна через особистий кабінет ЕВА.\nДоставка вантажів в Україну з будь-якої точки світу, яка об’єднує авіа та автодорожні сервіси з консолідацією на власному європейському складі – це сервіс UA Air&Road Service компанії DSV.\nУ сервісі UA Air&Road ми об’єднали всі значущі для вантажовласників умови перевезення – оптимальні логістичні витрати, забезпечення максимальної безпеки вантажоперевезень і впевненість в терміні поставки.\nПовний супровід і підтримка на всіх етапах перевезення вантажів, включаючи складські послуги, митне обслуговування, безкоштовне користування терміналом, а також інші додаткові послуги – забезпечено.\nГарантуючи надійність і безпеку перевезення, ми несемо повну відповідальність за ввірений нам вантаж, завдяки міжнародній програмі страхування DSV Insurance.\nСкористатися спеціальною пропозицією та промокодом можна через особистий кабінет ЕВА.


Суд арештував майно керівника "РИА Новости Украина" Вишинського | Український інтерес\nСуд арештував майно керівника “РИА Новости Украина” Вишинського\nГоловний редактор "РИА Новости Україна" Кирил Вишинський. Фото: REUTERS\nСуд наклав арешт на квартиру, два автомобілі та майно. Усе це вилучили під час санкціонованих обшуків, – повідомила прес-секретар прокуратури АР Крим Тетяна Тихончик у коментарі для агентства “Інтерфакс-Україна”.\nАрешту підлягає квартира площею 71,6 квадратних метра, яку правоохоронці обшукали у квітні 2018 року. А також арештували автомобілі “Mitsubishi”, “Ssang Yong” та гараж-елінг площею 67,9 квадратних метра.\nНагадаємо: чоловіка затримали 15 травня за підозрою у державній зраді. Через два дні, 17 травня, суд заарештував його на два місяці. Сам Вишинський заявив, що відмовляється від громадянства України і просить допомоги у президента РФ Володимира Путіна.\nУ слідстві йдеться, що навесні 2014 року генеральний директор МИА “Россия сегодня” Дмитро Кисельов призначив Вишинського керівником українського представництва цієї структури.\nСБУ мають докази: Вишенський та ще декілька журналістів їздили до окупованого Криму та писали матеріали, які виправдовували анексію півострова та приєднання до Росії. За це він отримав медаль (закритим указом від президента РФ) “За повернення Криму”.\n2 липня перший віце-спікер ВР Ірина Геращенко назвала прізвища 23 засуджених або заарештованих в Україні громадян РФ, серед них Вишинський.


Фільми для фітнес-мотивації - TMGinfo.net\n2019-04-27 admin Кіно 0\nВсе чекаєте потрібного понеділка або початку місяця, щоб почати бігати вранці або нарешті використовувати припавший пилом абонемент в тренажерний зал? Тоді вам дійсно потрібно отримати свою дозу фітнес-мотивації від героїв нашої вибірки. Вони сміливо рухаються вперед і не шкодують сил заради спортивних звершень. І це дуже надихає.\nГоловний герой спортивної драми «Шульга» – професійний боксер, який довгий час знаходився на вершині, отримавши все, про що тільки можна мріяти. Однак потім життя підносить йому безліч неприємних сюрпризів, і він виявляється на самому дні, розбитий і знесилений.\nЗа допомогою нового друга і тренера він знаходить в собі сили, щоб знову зайнятися улюбленою справою і повернути все, що йому дорого. Це нелегко, так як в бою йому протистоятимуть молоді спортсмени, які не мали затяжної паузи.\nЩе одна вражаюча і неймовірно мотивуюча стрічка про бокс – «Крихітка на мільйон», знята актором і режисером Клінтом Іствудом.\nСтійка і цілеспрямована дівчина на ім’я Меггі приходить в зал до досвідченого тренера Френку Данну. Вона переслідує високі цілі і найбільше хоче домогтися успіхів у боксі. Спочатку вона стикається з недовірою оточуючих. Але наполегливі тренування роблять свою справу, принісши їй не тільки загальну повагу, але і вражаючі перемоги. Одна з найсильніших героїнь в світі кіно здатна легко змотивувати глядача домагатися свого.\nВінс тато, який працював барменом і навіть уявити не міг, що колись вийде на поле в складі професійної спортивної команди. Але почувши про експериментальний відбір, що дозволяє зайняти місце в команді футболістів будь-якому охочому, він вирішив спробувати свої сили. Несподівано для всіх Вінс, який навіть в студентські роки не грав у футбол, перетворюється на професійного футболіста.\nСкладно уявити собі більш мотивуючу музичну композицію для тренування на максимум, ніж Eye of the Tiger, що прогриміла на весь світ завдяки фільму «Роккі 3». А самі фільми – наочний посібник для тих, кому іноді не вистачає мотивації для тренування.\nУ фільмі серії «Крід: Спадщина Роккі» розкривається історія нового персонажа. Адоніс, син знаменитого боксера Аполло Кріда, який встигнув зробити непогану кар’єру економіста, але при цьому він таємно бажає піти по стопах батька і досягти успіхів на рингу. Переживши безліч труднощів, він стає учнем Роккі.\nПереїхавши в нове місто, бунтар Джек Тайлер тут же нажив собі неприємностей. Пов’язавшись за чарівною дівчиною, він вплутався в бійку з місцевим крутим хлопцем. Постраждавши від крутих хлопців з нової школи, він почав шукати способи постояти за себе і, за порадою товариша, відправився вивчати змішані бойові мистецтва.\nТренування повністю змінюють спосіб життя хлопця і багато його переконань. Крім того, вчорашнє хобі стараннями тренера і працьовитість хлопця може перетворитися на повноцінну доріжку до великого спорту і серйозним змаганням із запеклим суперництвом.\nЦя завзята чорна комедія не має нічого спільного з похмурими постапокаліптичними картинами. Герої, які вижили після навали зомбі, відносяться до свого становища з гумором і не соромляться ділитися секретами.\nГоловний герой Коламбус навіть окреслив список власних правил, які допомагають не перетворитися в зомбі. І перше з цих правил свідчить – «Будь у формі!». Люди, які не дружать зі спортом і починають задихатися на перших хвилинах пробіжки, в цьому світі полягли в перших рядах. Ми, звичайно, не закликаємо вас готуватися до зомбі-апокаліпсису, але такий підхід змушує серйозно задуматися про свою фізичну форму.\nНезважаючи на брехливу назву фільму в перекладі, герої чорної комедії «Кров’ю і потом: Анаболіки» зовсім не вдавалися до допомоги стимуляторів, навіть навпаки – домагалися завидних результатів виключно власними зусиллями.\nХороші результати є тільки там, де є велика праця – показують нам власним прикладом завсідники тренажерного залу у виконанні еталонних «качків» Двейна Джонсона і Марка Волберга. За сюжетом, ці сильні, але не дуже кмітливі хлопці стали частиною злочинного угруповання.\nФільм заснований на реальному випадку, що стався в Америці в 1995 році.\nЦі хлопці і дівчата доводять, що важка робота і сили, витрачені на рух до своєї мети, окупаються. Якщо цей список фільми для фітнес-мотивації надихнув вас, тоді поділіться ним з рідними або друзями.


Ліна Костенко НЕЗНЯТИЙ КАДР НЕЗІГРАНОЇ РОЛІ - Білий птах з чорною ознакою. Іван Миколайчук: спогади, інтерв’ю, сценарії - Літературне місто\nЛіна Костенко НЕЗНЯТИЙ КАДР НЕЗІГРАНОЇ РОЛІ - Білий птах з чорною ознакою. Іван Миколайчук: спогади, інтерв’ю, сценарії - Літературне місто\nЧекали зйомки зали, павільйони,—\nХрести, лелеки, мальви і жоржини Були його єдині глядачі.\nЩоденні старти кіномарафону Несли на грудях фініші стрічок.\nЛеонід Череватенко ЦІКАВО, НЕБУДЕННО18\nРецензувати «Вавілон XX» справа непроста. Хоча, здавалося б, можна, не покрививши душею, заявити: на студії імені О. П. Довженка знято значний фільм. Кінотвір, що матиме довге екранне життя і… велику кількість рецензій, витлумачень, коментарів. От у цьому й полягає складність завдання.\nКартина приголомшує. Приголомшує щедрістю вигадки, барочністю форми, музичними принципами побудови, точним виконанням задуму. Дивлячись цей фільм, мимохіть переймаєшся радістю, з якою його робили. «Вавілон XX» — стрічка того ж напрямку, що і довженківські «Звенигора» та «Земля». Пошуки захованого скарбу братами Соколюками викликають у нашій пам’яті діда із «Звенигори», похорон матері — похорон Василя із «Землі». Подібних збігів, навмисних (і ненавмисних) повторів тут відшукаємо чимало. Та говорити про копіювання, про вторинність (доводилось чути і такі закиди) немає рації. Кінотвір відверто оперує тими ж образами, темами, художніми ідеями; щоб бути стислим, він безпосередньо виростає з того самого підгрунтя, яке народило і згадані вище фільми. Довженківський стиль? Так. Проте з рівним правом його називають ще й гоголівськиад. А найточніше особливості цього стилю, цього мистецького світу визначаються словом «народний».\nВсе переплутане, все поставлене догори ногами в цьому дивному світі. Тут вказівна стрілка «Верхній Вавілона прямісінько веде вниз, а дороговказ «Ньіжній Вавілонь» приводить, навпаки, вгору. Тут умирає мати, а сини її в цей час чубляться, з’ясовуючи незрозумілі взаємини;\nколи ж вони, схаменувшись, повертаються до небіжчиці, над головами їхніми з’являється напис: «Корова була с биком 25 мая…» Тут скрипка тужить, немов жінка, а жінку ховають у труні, що нагадує чорний скрипковий футляр. Тут воли і корови зітхають і співають, як люди, а в людях прокидаються раптом нелюдські, тваринні інстинкти і почуття — «Вавілон, брате, Вавілон!» Тут виразно промовляє безмовний краєвид, а сільський філософ (він же трунар і гробокоп) Фабіан, як з рівним, дискутує із тезком-цапом. Фантасмагорія людського існування, трагіфарс життя і смерті, примхлива діалектика вчинків і подій… Міцними цілющими пахощами свіжої води і трави, духом чорнозему віє від «Вавілону…». І, певне, тому боротьба в пореволюційному українському селі, суворі конфлікти напередодні колективізації — тема, котра іноді не вибивається за рамки голої декларативності,—\nу рецензованому фільмі набуває такої повнокровності. Саме це зближує «Вавілон XX» з творчістю О. П. Довженка. (Доречним буде пригадати одну з її характеристик французького кінокритика Марселя Омса: «Для Довженка Революція — це дочка самої природи, вона вийшла з неї і живиться соками землі»).\nТому природним і необхідним у героїв картини є прагнення не лише до особистого щастя, а й до ідеалів загального добра, щастя для всіх, поривання до чистого духовного начала. І це — попри весь бруд та грубість, яких не приховують автори фільму.\nЄ така, не з найкращих, метода, згідно з якою позитивного героя неодмінно супроводять вишуканість жестів, білозуба усмішка, тоді як героя негативного наділяють хижим поглядом спідлоба, хрипучим голосом, бруталь-ною лексикою тощо. Стрічка утверджує натомість реальну багатовимірність людини, складність її долі, неперед-баченість (і воднораз глибинну обумовленість) її поведінки. «Я на тебе хоч раз руку звів?» — перед своєю кончиною запитує в Мальви її сухотний чоловік, той самий, який стільки в окрузі накопав людям криниць. І, почувши у відповідь «ні», б’є дружину, «зорю свою нічну», по обличчю, навідліг, раз і вдруге. Хто б подумав, що «вавілонська хвойда» Мальва перетвориться у «вавілонську мадонну»? Що красень-жонолюб Данько стане вбивцею? Що всевідаючий і нібито збайдужілий до всього мудрець Фабіан з власної волі «піде на хрест», на страту? Грішне і святе, лихе і добре химерно переплелося в жителях Вавілону. Здобутком режисера І. Миколайчука є те, що він не випрямляє людські долі. Не вихоплюючи людини з контексту соціального, не позбавляючи її яскраво визначених класових ознак, режисер зумів показати закоріненість своїх героїв у багатовікових традиціях і звичаях, виявити зв’язки, що єднають кожного з існуванням цілого народу. І тому так щиро, ненав’язливо звучать авторські роздуми на одвічні теми — правда і кривда, добро і зло, призначення людини в цьому неви-гаданому світі.\nРоків, пригадується, шість тому Василь Земляк, переглянувши гарний фільм Е. Шенгелая «Диваки» (за сценарієм Р. Габріадзе), довго мовчав, а потім прохопився фразою: «От тепер я вірю, що й «Лебедину зграю» можна екранізувати». Тоді ж постало й прізвище І. Миколайчука як постановника майбутнього фільму. Нині, коли роботу над картиною завершено, можна твердити з певністю: помилки не сталося, І. Миколайчук був саме тим митцем, який зміг найповніше осягнути дух Землякового роману, найточніше відтворити не лише соціально-політичний, а й народнопісенний лад «Лебединої зграї». При всій оригінальності образних вирішень, при всіх відходах од літературного першотвору, при всій довільності, з якою трансформовано деякі лінії роману, «Вавілон XX», на мою думку, повністю відповідає авторському задумові. Фільм І. Миколайчука надиханий тим же, що й у В. Земляка, розумінням завдань мистецтва, і це важить набагато більше за всі ймовірні закиди в довільності і відходах.\nТа повернімося до Землякової аналогії між «Лебединою зграєю» і «Диваками». Чи знайшло це якийсь вияв у картині І. Миколайчука? Знайшло. Безперечно, «Вавілон XX» відрізняється більшим, підкресленим драматизмом, але багато що споріднює його з фільмами грузинської кіношколи, а саме життєлюбність, непідробний інтерес до життя народу, свідома орієнтація на народні побут, мистецтво і народне світосприймання. Звідси й та сама, що в грузинських кіномитців, схильність до іронічної притчі, до комедійної загостреності, до їдкого, нещадного самокепкування, до самокритики. «Вавілон XX» був би немислимий без джерел фольклору, насамперед українського, але — і це суттєво — не лише українського: використано у фільмі і російську, і молдавську пісню, і від того він тільки виграв.\nНа противагу стрічкам безбарвним і безликим, рецензований фільм відзначається, сказати б, підвищеною активністю, оригінальністю, художньою виразністю. Йдеться не про красивенькі композиції, псевдозначущі іномовлення, а про принцип організації матеріалу, про поетизацію людського буття, світлого, людяного начала,\nі, найголовніше, поетизацію тих історичних зрушень, котрі зумовили визволення людини від пережитків віджило-го суспільства. Так, переконує фільм, людське буття неповторне, чудове, завжди і скрізь, у щасті і в горі, і навіть на краю могили шаліє полум’я пристрастей, і вавілоняни марно затоптують важкими чобітьми суху траву, що зайнялася від свічки, яку ненароком перекинула Мальва. І тому не буде кінця Вавілону.\nВ картині І. Миколайчука багато трагічного. Вмирають тут від старості, як зривається з гілки перестигла груша; вмирають від хвороби; вмирають, поцілені бандитською кулею в серце у хвилину найвищого щастя; вмирають героїчно. Тут гине поет і гине філософ — душа і совість Вавілону. Попри весь трагізм показаного фільм не залишає по собі важкого враження. Чому? Розгадка — в світовідчуванні, близькому до народного, а значить радісному світовідчуванні. «Це кінець, Мальво?» — здригається Фабіан, уздрівши застреленого поета Володю. І та відказує не лише Фабіанові, а й мертвому коханому: «Ні., у нас буде дитя». Це дитя, яке Мальва передає йому,, бачить Фабіан і в момент власної загибелі:\nОтож до смерті автори ставляться не без поваги, але й не без лукавства — потайки її зневажають. В епізоді похорону старої Соколючки серед потемнілих, похилених хрестів на якусь мить з’являється й вона, «розбійниця», за визначенням Фабіана, «безноса», як її величають люди. У неї коса в руці, а втім, це не безноса потвора, а звичайна молода жінка. І зовсім немає чогось там відворотного, потойбічного в ній, чий обов’язок ходити по людях,— слідом за нею піднімаються на цвинтарний пагорб дівчата-жниці з граблями через плече. З неясного, а тому й лякаючого, символу смерть одним ударом режисерського пензля обернено на буденну трудівницю. Треба мати велике душевне здоров’я, безстрашність уяви, щоб переосмислити це в такий спосіб.\nЧас уже й заговорити про творців стрічки. Ю. Гармаш зняв фільм таким чином, що інколи забуваєш про його участь. Оператор, який уміє розчинитися в акторстві, в режисурі, в самій матерії фільму,— більшої похвали ми не знаємо. Це справжня ^майстерність, майстерність не самодостатня, як воно був^є, а поставлена на службу картині в цілому, подеколи цавіть жертовна і тому, як на нас, дуже висока. Ще раз довів свою солідну професіональну культуру, свою здатність активізувати будь-який пластичний матеріал художник А. Мамонтов.\nЧи не найдорожчий скарб у кіно — актори. «Немає актора!.. Де взяти актора?» — постійно чуємо ці розпачливі зойки. І от І. Миколайчук зібрав свій ансамбль, не вельми женучись за кінозірками. І стало ясно: акторів ми маємо — талановитих, тонких, які роблять все, що треба зробити для картини. Давно не збиралося в нас стільки розумних і красивих виконавців разом! Але так воно й повинно бути, коли у фільмі є значна думкою і почуваннями драматургія, а також режисер, який знає, чого добивається. Багато знімався Лесь Сердюк, але такого Леся Сердюка, яким ми побачили його у «Вавілоні XX», ще не було на екрані. Принциповою удачею стала для І. Миколайчука роль Фабіана. Можливо, це взагалі найкраща його (з усіх дотеперішніх) акторська робота. А невдатний, хитрий і тому ще нещасніший Явту-шок (Б. Брондуков), а по-своєму мудрий і тому особли-во небезпечний Бубела (К. Степанков), а часом надміру прямолінійний, але по-людському привабливий Клим Синиця (І. Гаврилюк)! Цікаво, свіжо зіграли у фільмі молоді актори JI. ГІоліщук (Мальва), Л. Чиншева (Да-ринка), Я. Гаврилюк (Лук’ян), А. Хостікоєв (Володя). Хвилину, не більше, віддано у фільмі вавілонській напівбожевільній сивілі Рузі, та ролі цієї не забуде ані глядач, ані Р. Недашківська. Яка вона тут актриса, яка красуня, Р. Недашківська, котра не з’являється роками в наших картинах! Ще разючіша доля Т. Литвиненко. Студенткою театрального інституту знялась вона у «Назарі Стодолі». Далі було ще кілька ролей — вдалих, не прохідних. Здавалося б, у неї все буде гаразд — з її зовнішністю, з її бажанням працювати. Але Т. Литвиненко зникла з кіно аж на вісімнадцять років. Як? Чому? І нарешті роль Прісі, Явтушкової дружини. Прекрасно!\n«Вавілон XX» — перший фільм, у титрах якого Іван Миколайчук фігурує як режисер-постановник. Проте називати це режисерським дебютом якось не пасує: знято картину надто винахідливо, віртуозно. Зрештою, дивуватися не варто. Всі, хто мав можливість зблизька спостерігати діяльність І. Миколайчука в кіно, відзначали саме режисерський його погляд на речі, режисерський підхід і до ролей, що їх він грав, і до сценаріїв, які писав (а також до тих, які грав і писав не він). Багаторічний його досвід актора, сценариста, другого режисера не міг не датися взнаки, і «Вавілон XX» — ніяка не випадковість, хай і щаслива. Фільм несе емоційний і смисловий заряд у кожному епізоді, кожному кадрі, навіть частинка його дає досить повне уявлення про весь твір. Метафоричну пластику, багатозначність зображення посилено колоритними реалістичними деталями. Своєрідну поетичну форму в картині злито з простотою, загальністю змісту. Щоправда, дехто твердив, що стрічка ця — видовище елітарне, і широкі маси її не сприймуть. Але вже перші перегляди показали: сприймають і розуміють. Бо теза про зрослі\nзапити нашого глядача, на щастя, не просто теза, а факт, на який уже час серйозно зважати.\nПередбачаємо ще одне запитання: «Невже «Вавілон XX» — твір настільки досконалий, що рецензент не може (чи не хоче) відшукати в ньому жодної вади, жодного прорахунку?» Вади є, прорахунки є, несмак є. Набряклими темними колодами раптом виринають вони з водопілля стрічки. Візьмемо хоча б фінал,— не подобаються нам оці два лебеді наприкінці фільму, не завадило б тут щось вагоміше, оригінальніше. Ні, ми маємо свої претензії до фільму, в когось їх буде, можливо, трохи більше, хтось взагалі не сприйме цієї картини. І все-таки, все-таки є оте водопілля — розкуте, весняне водопілля натхнення, радості творення. Дивитись на цей широкий розлив — насолода, і багато що за це можна вибачити. Є у фільмі любов до народу, народу не абстрактного,— до живих людей, з усіма їхніми чеснотами і гріхами, і це змушує відчувати: «Вавілон XX», як точно висловився один з перших глядачів, робить нас людянішими, мудрішими.\nНарешті, фільм творено з такою самовіддачею, з такою вірою в диво мистецтва, що це не могло не втілитися-в явище небуденне і значне.\nІван Миколайчук ДАЛЕКА ПОДОРОЖ19\nНа міжнародному кінофестивалі в Мар-дель-Плата 1965. року в складі радянської делегації був і актор Іван Миколайчук, який тоді щойно закінчив кінофакультет Київського’ інституту театрального мистецтва і у фільмі «Тіні забутих предків» виконував головну роль. Кореспондент журналу «Мистецтво» звернувся до нього з проханням поділитися враженнями від заокеанської подорожі. Ось що він розповів:\n— У дорогу довго не лагодився, хоч вона стелилася дуже далеко — аж до Аргентіни. Якщо казати по правдіг,\nмені якось не вірилося, що скоро я перенесусь за океан і що на деякий час зовсім зміниться мій порядок дня — не стану квапитися то до інституту на заняття чи репетиції, то на кіностудію. Все те мені важко було повністю збагнути, бо до того ж раніше я ніколи за кордон не вибирався. І водночас я почував се радісно й схвильовано. ,\nПеред тою мандрівкою мене особливо сильно потягло додому., в миле, рідне буковинське село. Дуже хотілося побачиш маму, сестер, братів. І я поїхав. Там швидко пішла чутка, куди на мене чекає подорож. Додому поприходили’ родичі, сусіди. Старші згадували тяжкі старі часи, коли буковинці, гнані, як казав наш славний співець Юрій Федькович, щербатою долею, залишали коханий край і Вирушали з плачами за моря-океани — до Канади, Сполучених Штатів, Бразілії, Аргентіни.\n.Що найбільше вразило нашу делегацію в дорозі? Ну, ясно ж, звістка про блискучу перемогу в космосі Павла Бєляєва і Олексія Леонова, яка застала нас у столиці Франції. Я на власні очі бачив, з яким ентузіазмом зустріли це повідомлення парижани.\nЯк тільки літак приземлився в Буенос-Айресі, нас одразу оточили журналісти. Запитання були найрізноманітніші. Окремі кореспонденти, напевно, знали про склад дащої. делегації. Вони мене, зокрема, запитували про фільм «Сон» (його вони не бачили, але чули, що купили багато країн світу), цікавилися, чи дійсно я той актор, що в картині відтворив образ молодого Тараса Шевченка.\nДо Мар-дель-Плата, де нас дуже тепло зустріли місцеві’ люди й делегації, що прибули туди раніше, ми прилетіли пізно ввечері, а вже вранці мене відвідали двоє чоловіків. Довго вибачалися, що потурбували так рано. Йри цьому казали, що, довідавшись, звідки я, вельми поспішали зі мною побачитись. Ми виявились земляками: один з них — Волощук — народився на Буковині, другий — Величко — в Галичині. Це вже літні люди, об-\nличчя густо поорані зморшками. За океан подалися в пошуках хліба й долі давно, ще до війни. Коли виїжджали з рідного краю, були здоровими, дужими парубками.\nДуже хвилюючись, вони жадібно розпитували про життя на Україні, зокрема на Буковині, признавалися, що давно мріють побувати на землі батьків, бідкалися, що на таку подорож грошей не назбирають. Я подарував їм «Кобзаря», значки з зображенням Тараса Шевченка, фотографії з фільмів «Сон» і «Тіні забутих предків», гуцульські краватки. Вони зворушено дякували за ці скромні подарунки, бо для них то були справжні безцінні реліквії.\nПотім тихо і ніжно запитали, чи не привіз я часом бучини, тобто гілок з бука, щоб почути запах рідної землі. Тоді я ще сильніше серцем збагнув, що означає для людини той куточок планети Земля, де вона зробила перші кроки босими ногами, де вперше побачила високе голубе небо, де вперше для неї зійшло сонце і засяяла зоря вечірняя.\nВ газетах уже писалося, що фестиваль відбувався у великому кінотеатрі «Негаро». Хочу тільки сказати, що квитки на сеанси конкурсних фільмів коштували дуже дорого. Тому, очевидно, зал не завжди цілком заповнювався. Коли ж у передостанній день фестивалю демонструвалися «Тіні забутих предків», у залі не було де яблуку впасти. Ми ж — Святослав Павлович Іванов, Лариса Кадочникова і я — почували себе збентеженими. Адже за кілька хвилин на екрані з’явиться Гуцульщина з її чарівними краєвидами, неповторними барвами, звуками, звичаями, обрядами. І не де-небудь, а в кінотеатрі міста Мар-дель-Плата. Тільки подумати: українські Карпати і передгір’я американських Анд. Тисячі кілометрів! Як сприйматимуть глядачі фільм?\nІ от на екрані почала розгортатися історія романтичної і трагічної любові Івана та Марічки, виникли субтитри 1968 р.\nпо-іспанськи, а з репродуктора полилася співуча українська мова. Десь на другій частині наші побоювання геть-чисто розвіялися. Ми відчули, що аргентінцям припали до серця поетичні герої Михайла Коцюбинського, що вони розуміють картину, бо жваво реагують на її перипетії.\nПісля закінчення фільму — бурхливі оплески. Саме таких дружних, гучних на фестивалі не було. До нашої делегації підходили, щоб поздоровити, кінематографісти різних країн. Серед них такі відомі режисери, як американці Франк Шаффнер і Иозеф Штрік, француз П’єр Каст, іспанський професор Карл Куенка, та багато інших. Зокрема; Шаффнер, потискуючи нам руки, сказав, що це єдиний фільм на фестивалі, який його найбільше полонив і в якого він як режисер може повчитися.\nПотім, де б ми не з’являлися, нас усюди оточували юрби темпераментних аргентінців. Ларису Кадочникову й мене вітали з великим успіхом, просили дати автографи, розповісти про радянське кіномистецтво й наше акторське життя. Трохи пізніше, коли стало відомо, що жюрі фестивалю та міжнародне жюрі кінокритиків одноголосно відзначили «Тіні забутих предків» двома високими преміями, нам ще більше не давали проходу. Просто на вулиці люди, впізнавши нас з фотографій (газети багато і захоплено писали про фільм), гаряче поздоровляли нас з чудесною перемогою картини на кіноогляді.\nЩо дав фестиваль мені особисто? Насамперед я побачив низку цікавих, мистецьки досконалих фільмів. Глибоко переконався, що мова кіномистецтва — це мова інтернаціональна. І якщо картина реалістично відтворює людські долі, людські характери й звеличує людину, авторам нічого боятися, що десь її не зрозуміють. Найгу-манніші людські почуття, правдиво передані й оспівані на екрані, завжди викличуть найсокровенніші почуття у глядачів у будь-якому кутку земної кулі. До речі, дуже приємно було почути з уст кінематографістів різних країн прекрасні відгуки про найлюдяніше в світі радянське кіно, про картини О. Довженка. Так, американський режисер Иозеф Штрік сказав, що вважає його «Землю» найгеніальнішим твором світової кінематографії. У Буенос-Айресі саме тоді відбувалась декада фільмів С. Ей-зенштейна. Нам казали, що «Броненосець «ГІотьомкін» іде вже довгенько при переповненому залі по сім сеансів на день.\nРадий, що познайомився з багатьма сучасними акторами першої величини, такими, як Максиміліан Шелл, Сю-зен Олівер, Катерина Спаак, Ван Хефлінг, Норман Уїз-дом. Вони захоплено розпитували про радянські фільми, зокрема про зйомки «Тіней забутих предків», про наших акторів.\nХочу ще бодай коротко розповісти про влаштовані нашою делегацією прийом і перегляд фільму «Тіні забутих предків» для прогресивної української еміграції в Арген-тіні. Взагалі, українців там живе чимало, і на зустріч з нами вони приїхали до Буенос-Айреса звідусіль. Перед демонструванням картини дали й мені слово. Сказав, що, як актор, я повинен добре володіти своїми почуттями і вміти стримувати хвилювання, але, бачачи немало своїх земляків — колишніх згорьованих бідарів з Галичини, Волині, Буковини та їхніх дітей, не можу не хвилюватися. Із зали одразу полинули запитання: «З якого села, району?» Говорив стисло, бо всім кортіло побачити фільм. Уже перші кадри надзвичайно схвилювали аргентінських українців. Вони дивилися, мов заворожені, тихо і непорушно. Жінки й чоловіки плакали. Вони впізнавали місця, де промайнуло їхнє босоноге дитинство, чарівна юність (фільм знімався у різних селах Прикарпаття й Буковини), вслухалися в мелодійну гуцульську говірку.\nФільм уже закінчився, а окремі емігранти не переставали плакати. Інші засипали нас запитаннями. Вони дуже хотіли знати про те, як квітне життя на Україні, як оновлюється край над Дністром, Прутом, Стиром. Емі-\nгранти ж оповідали, як тяжко працюють, як плекають рідне слово і линуть думками на землю Шевченка і Франка, образ якої завжди носять у серцях. А з молодшими я співав українські пісні, танцював гуцулку.\nКоли летів до Аргентіни, рідні, друзі, знайомі та незнайомі бажали мені щасливої дороги. І вся подорож моя була по-справжньому щасливою, незабутньою. Я побачив світ, краще пізнав життя людей, зміцніла моя віра в себе, без чого митцеві не можна творити.\nВіталій Борщов НЕ ЛИШИТИ ЛЮДЕЙ БАЙДУЖИМИ 20\nФрагменти з неопу б лікованого інтерв’ю\n…Ішов 1964 рік. На Кіностудії імені Олександра Довженка молодий, за кінематографічними поняттями, режисер С. Параджанов завершував підготовчі роботи до зйомок фільму «Тіні забутих предків», якому судилося зажити світової слави і започаткувати цілий напрям українського поетичного кіно. Однак про це в той час ніхто навіть і не здогадувався, а от з кандидатом на виконання головної ролі Івана Палійчука були серйозні проблеми. Режисер відкидав більшість пропозицій колег, аж поки відомий кіномайстер і педагог Віктор Іларіонович Івченко не порадив узяти на кінопроби свого студента Івана Миколай-чука.\nПро те, що відчував, в якому стані перебував молодий актор, коли вперше став перед камерою, сім років по тому розповідав мені Іван Миколайчук.\n— Коли Параджанов сказав: «Ну що ж, попробуємо цього хлопця…», то я зрозумів, що робиться це заради поваги до мого вчителя. У павільйоні запитав у режисера: «Що мені робити?» — і почув у відповідь: «Як знаєш, так і роби». Був кінець зміни (залишалось щось хвилин п’ятнадцять)… Отже, я остаточно впевнився, що роль цю виконувати у фільмі не буду… Пригадую свій психологічний стан: я, як то кажуть, зібрався і вирішив для себе остаточно, що цей клаптик для кінопроб зіграю на величезній напрузі. І з тої миті всіх членів групи, що перебували на знімальному майданчику, вже сприймав не як байдужу публіку, а як «ворогів», яким повинен щось довести. Це був мій протест… Мені далі незручно казати. Серйозно: Параджанов закричав: «Ти геній, ти геній! Все!» Ти знаєш, яка він у цьому відношенні людина…\nАле я з тієї кінопроби зрозумів, що коли стою перед камерою, то з іншого боку повинен бути «ворог», хоч там, власне, мої друзі, яким я хочу подарувати квітку. Розумієш, якщо є оцей збудник, мені треба лише зібратися, бо знаєш, як буває на зйомці,— то того немає, то іншого, то сонця, то ще чогось…\nІ ще пригадую свої відчуття від перших зйомок саме на натурі. Я відразу зрозумів, якого величезного значення набуває натура для психологічного стану героя і мого власного акторського стану. Бо одна річ, коли ти йдеш по сцені і уявляєш… і зовсім інша, коли ти йдеш і під твоїми ногами справжній м’який мох, а навкруги ліс, гори, каміння, коли є запах смереки, коли ти відчуваєш шум Черемошу і чуєш птаха… Раптом я відчув, що натура мені заважає. Я себе на тому впіймав/ щб іфальш якийсь є, і, мабуть, не в тому, що пташки співають’ ‘(всі-ни ж мають співати), а фальш існує в мені… Та ось мені кажуть: усе добре… Я не міг збагнути, що значить «добре», коли я не відчуваю цього сам…\nНу, звичайно, був кошмарний акт, коли я подивився вперше на себе на екрані. Це було щось жахливе, бо я вперше побачив свій профіль, побачив, як я ходжу. Це було настільки все не те, про що я думав, коли грав-, що виникла думка: ніякий я не актор чи просто в кіно не вмію працювати… Параджанов тоді сказав, що Більше взагалі не пустить мене на перегляд матеріалу. Я ж твердо вирішив: дивитимусь обов’язково весь матеріал з дублями, щоб знайти причину, чому менегвсе так не влаштовує, чому я такий гидкий собі на екрані.;,-І- минуло чимало років, перш ніж я почав спокійно дивитися на себе на екрані й аналізувати свою роботу.\nЯк і фільм «Тіні забутих предків», стрічка режисера Юрія Іллєнка «Білий птах з чорнога ознакою» обійшла екрани світу і стала вагомим внеском у поетичне кіно України. А для актора Івана Миколайчука цей фільм був ще й дебютом у кінодраматургії.\n— Пам’ятаєш, у «Білому птаху…» є легенда про те, що лелека повинен збирати і винищувати зло, яке колись сам заподіяв… Я цю легенду знав з дитинства і керувався нею в кожній ролі. І мені здається, що для художника, тим більше для актора, найважливішим має бути прагнення відчувати себе оцим білим птахом і визбирувати ящірки, гаддя…\nІ я хотів би пронести цього білого птаха через усе життя абсолютно, щоб він людей не лишав байдужими. І я дуже радий, що Юрко Іллєнко такої ж думки про творця.\nКоли я казав про легенду, то мав на увазі всі ролі, котрі хотілося підпорядкувати цій легенді, всі ролі, які б §они не були… Бо ж, переконаний, зло можна трансформувати на добро.\nНаприклад, чому я хотів грати в «Білому птаху…» Ореста? Я мав на увазі показати, що в ньому все є для добра, для того, щоб він сам це зло визбирував… Але величезні катаклізми світу зупинили і перевернули все його життя в абсолютно інший бік,— в цьому трагедія велика, не менша, ніж Петра, Георгія та їхнього батька… Так, він також білий птах, але з чорною ознакою. І вона може — перерости в цільного чорного птаха… з білою ознакою.\n1-І ще я хотів в Оресті доповнити те, чого я не встиг сказати в Романі (йдеться про роль І. Миколайчука у-фільмі «Анничка».— Прим. авт.). Я не вважаю, що це була б «друга серія» Романа, я не вважаю, що це було б повторення- акторське, бо тут зовсім інші засоби, інший характер, інші ситуації. Але мені хотілося ще сказати про те покоління. Немає нічого болючішого в нашій історії, ніж братовбивство. І цей біль присутній і в діалозі Петра і Ореста в фільмі «Білий птах…».\nЯ не жалкую, що зіграв Петра. І деякі цікаві речі мені хотілося знайти і в цьому образі зробити його народним героєм, народним характером, комуністом. При всьому тому я хотів грати Ореста… Звичайно, Богдан Ступка прекрасно виконав цю роль… Однак ту філософію, яку я хотів грати, зрозуміло, не можна було примусити грати цього актора, бо він має інше рішення, інший характер…\n…Мені дуже жаль… Якого дідька заборонили мені грати Ореста?! Які в них були підстави казати, що, мовляв, ти актор хороший, але цю роль не гратимеш, бо перекриєш усіх героїв?..\n…Це я кажу не для друку… Зупини магнітофон…\nЧому я став співавтором сценарію «Білого птаха…»? В принципі це не повинно дивувати, по-моєму, нікого. І от чому: режисер може чекати на сценарій, актор — не може… І, сподіваюсь, настане час, коли для акторів писатимуть сценарії (було таке колись!), тому що є актори, котрі потребують цього. Вони такі великі самі по собі, такі великі особистості, що для них треба писати. Вони філософи, про їхнє світовідчуття можна робити сценарії… Але зараз актор не може чекати навіть на запрошення до фільму, і тому я знову з Юрком Іллєнком задумав сценарій…\nУ мене дуже багато є заготовок. Що це означає? Колись, ще в юності, я потрапив до школи глухонімих у Чернівцях. Там мене познайомили з дівчинкою, яка пише вірші… Я прочитав її вірші і думав, що здурію. Вона «сказала» мені: «Я вам дам вірші, коли ви дасте мені свої». Та дізнавшись, що я не пишу віршів, дуже здивувалась: «Такого не може бути, тільки падлюка може не писати віршів… Як це людина, будучи на самоті, може не писати віршів?..» І коли ця дівчинка глухоніма писала вірші про струмок, який дзюрчав, то вона все точно відчувала…\nХудожник не має права сходити зі «святої кафедри», ім’я якої — Мистецтво.\nФедір Зубанич СХОДЖЕННЯ НА ПЕРЕВАЛ21\n— …Чи варто признаватися, як тебе щоночі відвідують геть білі сни, а ти вранці прокручуєш їх, немов на кінопроекторі, і бліднеш зі страху: а що, як метри відзнятої вчора плівки лишаться такими ж — білими, без ознак життя… Ей, хто би це зміг! У кого б вистачило сили, а головне, бажання розповідати про власні страхи, про сумніви, невдачі, свої внутрішні суперечки та боріння?..\nІван Васильович аж надто байдуже, як мені здалося, відказав на те:\n— Справжній художник цього не боїться…\nМи вже далеко за стінами його кіностудії — міряємо ногами вологі алеї парку, пильно придивляємося до набубнявілих бруньок каштанів і раз по раз глипаємо в небо — може, з’явиться десь ключ весняних птахів.\n— Мати писали: цієї весни багато лелек загинуло в передгір’ї Карпат. Метнулися через гори з теплих морів до нас із весною, а тут сніг… Люди по хатах відігрівали, та все ж…\nІ вже без будь-якого зв’язку:\n— Ось ви питали, чи не страшно мені з’являтися на люди у «Вавілоні XX» в різних іпостасях: актор, автор сценарію, режисер… А крім того, мушу сказати, я ще багато поїздив по селах республіки, де збирав і записував музику для цього фільму. Десь навіть було висловлене співчуття на мою адресу: ті, що беруться за все, швидко згоряють… Не раз, не два, мушу сказати, ми сперечалися і з Іллєнком, і з Осикою: хто ж був перший — яйце чи курка, тобто режисер чи автор? Стародавній театр у Греції виник без режисера. Перший був актор, який ніс думку. Ясна річ, з’явився й автор, і режисер — потреба їх народила. Але спершу був усе-таки актор… Ви знаєте, я не брався б за цей огром роботи, якби не чувся, що те мені під силу. Звісно, на світі все важко робити, все здобувається лише тяжким трудом, але коли маєш від того ще й задоволення… Зрозумійте мене правильно — коли я, актор, будую роль, то знаю: сам по собі, осібно, своїм шляхом іти не можу — маю витримати стиль усього твору, гри партнерів, колег. Так прийшло розуміння: щоб виявити і втілити в життя свою тему, слід писати свою роль, свій сценарій. Але і тоді ти інколи безсилий перед режисером: він бог і цар твого твору — може вловити задум і зробити, як ти мріяв, а може й зруйнувати його. Я спробував зібрати все це докупи й пішов у режисуру…\n— Але коли кінокритики цілком серйозно кажуть, що «Вавілон XX» — стрічка того ж напрямку, що й довжен-ківські «Звенигора» та «Земля», що ви ведете довжен-ківську лінію, довженківський стиль у кіно,— хіба не страшно від такої відповідальності?\n— Мені страшно доти, поки починаю розуміти, з ким мене порівнюють. З Довженком не можна нікого порівняти — він один. Кожен може бути по-своєму оригінальний. Мій шлях — у зверненні до джерел, до надбань народу, до фольклорних леліток, розсипаних між людьми… Маю жагуче бажання ближче підійти до тих таємниць, за якими будував твори Довженко. Коріння його в правічній нашій культурі — до того іще були Квітка, Гоголь… У їхньому розмаїтті я і шукаю свій стиль. Щодо визначення «Вавілона XX», тут скоріше народний український барочний стиль. П’ять років ішов я до цього фільму. Два — з незабутнім Василем Сидоровичем Земляком, три — без нього.\nДорога справді довга. Але, як каже один з героїв нового фільму,— і в цих словах я вчуваю головну думку твору,— «суть не в тому, щоб швидше пройти заповітну дорогу, а в тому суть, щоб якомога більше побачити на цій дорозі». Усе з’єдналося докупи у «Вавілоні XX»: біль, розпач, жарт, іронія… Ось саме в цьому — в тому, чого шукаю, я не подібний ні до кого. А єднає мене з багатьма, і радий, що найперше з Довженком, спільна криниця — народна.\n— Я собі вже уявляю, яка це на початку була маленька верховинська батьківська копанка в Карпатах… То вона дала натхнення для попередніх фільмів. Чи не думаєте вертатися до теми ваших гір, вашого рідного краю?..\n— Ви наче вгадали… Саме свою нову картину «Така пізня, така тепла осінь» бачу як власну данину Буковині, як розповідь про любих мені людей, про наш світлий день.\n— Це перша ваша спільна робота з Віталієм Коротичем. Наскільки мені відомо, найтісніші творчі взаємини склались у вас з Іваном Драчем…\n— Я давно схиляюсь перед його талантом. Коли виснажуюсь як актор, знаходжу пристань у його поезії, серйозній і теплій. Вона живить мою уяву, дає новий приплив сил.\nВ Івана Драча чіткий словесний образ, який мовою кіно не можна перекласти, не можна знайти адеквату, і водночас від нього щось народжується. Щасливий, що потрапив у Драчеву стихію. Ось уже два роки спільно працюємо над сценарієм двосерійного фільму про Миколу Віталійовича Лисенка, який, напевно, зніматиме Тимофій Левчук. Жаль мені, хоч як то дивно, що закінчимо роботу. Не буде того кресала, що запалювало нас до праці. Але, можливо, визріє нова робота? Це було б добре.\n— От ви пишете сценарії, працюєте в співдружності з багатьма письменниками — чи не хотілося б вам самому написати книгу?\n— Ой, це моя заповітна мрія. Але, щоб її втілити в життя, мені не стає науки. Книжка — яка то велика радість, і насамперед тому, що ти в ній сам і режисер, і оператор, і освітлювач, і актор, і музикант… А ми, кі-ношники, все-таки залежимо і від погоди, і від якості плівки, і від натури — та мало ще від чого?! Як не кажіть, а живе в мені заздрість до письменників, композиторів, художників…\n— Мабуть, юнаком ви писали вірші, коли так любите поезію, ліричний струмінь у своїх фільмах?\n— Звичайно, писав! А хто не писав замолоду віршів? Тільки бездушні не пишуть віршів… Я згоден з дим, як і з тим, що коли людина тримає в руці квітку, вона не може вчинити погано… Інколи, до настрою, пишу і тепер. Але нікому не показую. Це тільки для себе.\n— Вже якось звично, що більшість наших акторів грає і в театрі, і в кіно. Чому ж ви не граєте в театрі? Хіба сценічні навички не допомагають створити на екрані повніший, переконливіший образ?\n— Ще й як! Мій перший вчитель був і лишається театр. Я вже переконався, що все те добре, чого він навчив, кіно може висмоктати дуже швидко. Всьому нашому гарту, тонкощам ремесла, які опанував кожен майстер сцени, ми завдячуємо насамперед театрові. Та що там казати: кіно, на мій погляд, лише шукає, як вийти на кафедру сучасного мислення, театр це вже давно знайшов. З різних причин, на жаль, не міг я останнім часом грати на сцені. Але неодмінно повернуся до неї, та й нагода буде: от-от відкриється у нас новий театр кіноактора. Тільки-но звільнюсь од фільму і перше, що зроблю,— поставлю спектакль і зіграю в ньому.\n— До речі, відомий артист Михайло Ульянов, коли йшлося про те, що породжує творчість, переконував: то передусім троє джерел — талант, література, життя… вміння осягнути його розумом і серцем, активна участь у ньому…\n— Не треба, вочевидь, забувати, що творчість бере із записаного в книгу життя ще в юності. Важливе тодішнє сприйняття світу. Це збагнув у зрілому віці. Дитинство і юність будь-якого митця лягають в основу його світогляду. Тоді він має щось сказати людям, бачить цікавий світ, має право на власне слово, на вихід до мільйонної аудиторії.\n— Коли вже почали говорити про авторитети, хочу нагадати про девіз Сергія Герасимова, яким він керувався змолоду, слова Марка Твена: краще бути молодим\nЩеням, аніж старою райською пташкою… У вас є свій девіз?\n— Звичайно, є. Він випливає з усього досвіду мого українського народу: поволеньки робити…\n— Що ж, ви маєте чималий акторський досвід — двадцять років. А коли додати сюди ще й театр — майже двадцять п’ять. З цього досвіду: що, на вашу думку, з роками у вашій професії стає легше, а що важче? Чи переходить кількість ролей, кількість написаного в якість?\n— Хвалитися досвідом мені ще, певно, зарано. Можу тільки сказати: будь-яка роль, сценарій виникають свого часу. Але й тоді досвід навіть більше заважає, аніж допомагає. Що не кажіть, а рік до року важче. У двадцять, приміром, світ бачився зовсім інший, ніж тепер: простий, рожевий. Нині найчастіше — самоспоглядання збоку: я виростив у собі власного редактора, критика, глядача. Обклався отими власними «ворогами» — жити стало важче. Важче самому з собою — ось яка діалектика.\nЩо легше? Набув друзів, колег, приятелів. Не кажу про Івана Драча, Миколу Вінграновського, Юрія Якуто-вича, Олжаса Сулейменова… Багато гарних людей у Болгарії, Югославії. У чомусь стверджуєшся — від цього легше.\n— У них — своїх друзях, колегах, приятелях — що найбільше цінуєте?\n— Самобутність. Те, які вони є.\n— А залежність між чисто людськими і професіональними здібностями, рисами автора — вона існує?\n— Існує і мусить існувати. Хоча заперечите: погана людина теж може написати хороший роман або повість. Так, може. Але шедевр, рівний Шевченковому або Дов-женковому,— ніколи.\n— Коли ви хочете зіграти роль, написати сценарій, як ви вибираєте тему, об’єкт для наступної роботи? Час, подружній шарж\nдії, факти, книги підказують актуальну тему чи роздуми, що виникли в процесі створення попереднього фільму, стають основою ваших стрічок?\n— Я вибираю за ступенем болю. Питаєте, як розумію цей біль? Кіно потребує, щоб ти був на трибуні, на кафедрі: змінювати чи утверджувати думку, емоції, пристрасті глядачів. Без гриму. Це дуже відповідально і важко. Ось у «Вавілоні XX» відібрав те, що у Василя Земляка мені здалось найважливішим: проблеми буття, високого призначення людини на землі, добра і зла, любові і ненависті. У романі вони втілені в лінії життя та взаємин красуні Мальви і поета Володі Яворського. Долі інших героїв, зокрема комуніста Клима Синиці, Явтушка, Фабіана, братів Санька і Лук’яна, теж неоднозначні, непрості… Недарма ж сам Василь Земляк писав у романі, що «кожному властиво мати свої виміри, ніхто, однак, не годен претендувати на їх доконечність чи всетривалість. За те ми й цінуємо одне одного, що про одну й ту ж річ мислимо неоднаково». Свій фільм мені уявляється приводом для серйозних роздумів про призначення людини на землі.\nВибираю поки що шлях до серця і душі через ліричний струмінь своєї розповіді. Але хочу вирватися з цього — мрію поставити кінокомедію. І, аби вже не вертатися до розмови про плани, скажу: давно подумую зробити фільм про Марусю Чурай. Тепер з’явився прекрасний твір Ліни Костенко. Можливо, візьмуся екранізувати її історичний роман у віршах.\n— На початку свого творчого шляху людина тією чи іншою мірою відчуває чиюсь дружню руку. Чи потрібно це артистові взагалі?\n— Кожен художник іде до своїх творів самотужки — через дивне почуття любові. У звичайної людини великих життєвих випробувань чимало. У митця ще більше. Через них неодмінно мусиш пройти. Як сам не зможеш — ніхто не допоможе. Є вчителі, друзі, приятелі, однодумці, вони можуть підказати, застерегти — не більше. А йти мусиш сам… Не забути мені Віктора Івченка — мого вчителя. А взагалі, щастить мені на добрих людей.\nПопередня: Лариса Кадочникова ПІСНЯ ДОЛІ\nНаступна: Сергій Тримбач ІСТОРІЯ ОДНІЄЇ ІСТОРІЇ


У Полтавській обл. 8-річний учень приніс до школи пістолет - 112 Україна\nУ Полтавській обл. 8-річний учень приніс до школи пістолет\nВін хотів похвалитися перед дітьми "іграшкою", яку подарував йому старший брат\nУ Полтавській обл. один з учнів третього класу миргородської сільської школи приніс на уроки пістолет. Про це повідомили в прес-службі ГУ Національної поліції в Полтавській області.\nВідповідне повідомлення надійшло в поліцію від класного керівника.\n"На місце події негайно виїхала група швидкого реагування спільно з місцевими оперативниками. Правоохоронцям восьмирічний школяр пояснив, що подарований старшим братом пістолет узяв з собою в школу, щоб похвалитися перед друзями. 26-річний брат школяра і власник пістолета зізнався, що придбав зброю в Донецьку, де працював близько 5-ти років тому. Знаючи, що пістолет пневматичної дії і знаходиться в несправному стані, чоловік вирішив подарувати зброю молодшому братові, при цьому категорично заборонив брати з собою в школу", – йдеться в повідомленні.\nНовини за темою: У Запоріжжі школяр вистрілив з пістолета в шию підлітку, - МВС\nПістолет поліцейські вилучили та направили на експертизу. За даним фактом відкрито кримінальне провадження за частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України (незаконне поводження зі зброєю).\nНагадаємо, раніше в Маріуполі 13-річний учень приніс до школи пістолет.\n#пістолет #поліція #школа #учень


Міські населені пункти в Україні та країнах світу. Міське населення » Шкільні Підручники\nПідручник » 8 клас » Географія 8 клас » Міські населені пункти в Україні та країнах світу. Міське населення\nМіські населені пункти в Україні та країнах світу. Міське населення\n• Які ви знаєте давні міста на різних континентах?\n• Назви найдавніших міських населених пунктів України.\n• Міські населені пункти. За місцем проживання населення світу поділяють на міське і сільське. Але єдиних у світі критеріїв міста немає. До того ж міста класифікують за різними ознаками. Наприклад, за зовнішнім виглядом виділяють міста європейського, північноамериканського, азіатського типу. За господарськими функціями розрізняють промислові і транспортні міста, наукові і курортні центри, торговельні та адміністративні тощо. Надалі, ознайомлюючись з державами світу, ви переконаєтеся, що важливою особливістю більшості сучасних міст є їхня багатофункціональність.\nЗа рекомендаціями ООН містами запропоновано визнавати усі поселення, які мають 20 тис. жителів і більше. Однак залежно від місцевих особливостей нижній кількісний критерій для міста у різних країнах коливається від кількох сотень до десятків тисяч. Так, у європейській країні Данії містом вважають поселення, що має понад 250 жителів. Водночас у Японії, щоб потрапити до категорії міста, населений пункт має налічувати понад 50 тис. осіб. Азійська країна Малайзія визнає містом населений пункт з кількістю жителів понад 1 тис., Ісландія — понад 2 тис. У США містом є населений пункт, де проживає понад 25 тис. осіб.\nЩе донедавна у світі переважало сільське населення. Проте 2008 р., за даними ООН, уперше в історії кількість містян перевищила кількість сільських мешканців. Нині 54 % (3 млрд 880 млн осіб) усього населення Землі проживає у містах.\nВ Україні населений пункт може отримати статус міста лише за окремим законом вищого законодавчого органу держави - Верховної Ради України, якщо в населеному пункті проживає не менше 10 тисяч жителів, при цьому «переважна більшість» населення має бути зайнята в галузях поза сільським господарством. За кількістю жителів міські поселення України поділяють на такі групи: малі - до 50 тис. осіб, середні - 50-100 тис. осіб, великі - 100-500 тис. осіб, дуже великі - 500-1000 тис. осіб, міста-мільйонери - понад 1 млн осіб.\nБільшість із 460 міст України - це малі та середні міста. Прикладом великих міст є Житомир, Кіровоград, Полтава, Суми, Хмельницький та ін. Серед дуже великих - Дніпропетровськ, Донецьк, Запоріжжя, Львів, Кривий Ріг. За станом на 2014 р. міст-мільйонерів в Україні три, а саме: Київ (2868 тис. осіб), Харків (1451 тис. осіб), Одеса (1017 тис. осіб).\nВ Україні є також і селища міського типу - населені пункти з кількістю населення понад 2 тис. осіб, з яких не менше двох третин становлять робітники, службовці та члени їхніх родин. Станом на 1 січня 2015 р. таких населених пунктів в Україні існувало 885.\n• Міське населення. Більшість населення України проживає саме в міських поселеннях. Співвідношення між міським і сільським населенням на користь першого стабільно спостерігається з 1970-х років і зберігається дотепер. Станом на 1.01.2015 р. у містах мешкає понад 69 % населення країни.\nЧастка міського населення закономірно більша у промислових областях. Наприклад, у Донецькій області міське населення становить понад 90 % загальної чисельності населення, у Луганській - близько 87 %, у Дніпропетровській - 84 %, у Харківській - 80,5 %. Натомість у Закарпатській області найменша частка міського населення - 37%. Серед інших областей України, що вирізняються малою часткою міського населення, - Чернівецька (43%), Івано-Франківська (43,5%) і Тернопільська (понад 44%).\n• В Україні містом визнається населений пункт, що має не менше 10 тис. мешканців, з яких не менше 85 % працює в промисловості.


На Сумщині пройде перший в Україні аукціон, на якому будуть шукати орендарів для водних об’єктів | The Sumy Post Новини\nНа Сумщині пройде перший в Україні аукціон, на якому будуть шукати орендарів для водних об’єктів\nПодії, Суспільство | 12:02, 13.06.2017\nПро це повідомив директор Департаменту екології та охорони природних ресурсів Ігор Кривозуб на апаратній нараді. Наразі триває паспортизація водних об’єктів, які знаходяться на території області.\n«На території Сумщини 495 водних об’єктів із 2245 знаходяться в оренді, – зазначив посадовець. – За минулий рік в області продовжено 16 договорів оренди водних об’єктів, а в цьому році 11 договорів. Крім того, 21 червня у місті Ромни пройде перший аукціон в Україні, на якому будуть виставлені 4 об’єкти. І такі аукціони плануються й у майбутньому. Нарізі в області розроблено 145 паспортів водних об’єктів. І ми зробимо все від нас залежне, щоб усі вони були виставлені на аукціон».\n«Питання здачі водних об’єктів в оренду – це навіть не стільки питання надходжень до бюджету, скільки питання впорядкованості територій і розвитку інфраструктури на місцях, – зазначив Олександр Марченко. – Це шанс для об’єднаних територіальних громад, для підприємців, які працюють в районах, розпочати якусь справу, дати додаткові можливості для людей. Ми недоотримуємо від оренди водних об’єктів 100 чи 200 тисяч гривень, але насправді втрати з точки зору розвитку інфраструктури області можуть вимірюватися мільйонами і десятками мільйонів».\nЗа словами заступника голови облдержадміністрації Миколи Подопригори, наразі не те що паспортів, а й навіть необхідної інформації про стан усіх ставків у районах немає. Дані є лише з Краснопільщини і частково з Роменщини. Тому Микола Подопригора звернув увагу голів райдержадміністрацій на те, щоб вони до цього завдання поставилися ретельніше, — пише Трибуна.


В умовах створення ринкової економіки України, розвитку підприємництва, модернізації державного сектору суттєво змінюється зміст організаційних, управлінських, соціально-економічних відносин як у системі державного управління, так і в управлінні на рівні підприємства.\nПоширення корпоративних форм управління і зміна психології управляючого, стилю господарської поведінки, переоцінка керівниками своєї ролі й місця в системі господарювання викликали величезний інтерес до менеджменту – теорії і практики управління сучасним підприємством. Новий підхід до управління полягає в тому, що будь-яке підприємство розглядається як відкрита соціально-економічна система, котра діє в межах ситуаційного підходу. Тому форми, методи, системи, стилі керівництва мають істотно змінюватися залежно від об’єктивних умов первісних перемінних організації.\nСучасний менеджмент – гнучка організаційна система управління й водночас складний соціально-економічний, інформаційно-технологічний процес, що використовується для зміни станів і особливостей об’єкта управління.\nСистемний підхід до створення сучасної організації за принципами менеджменту на вітчизняних підприємствах, на жаль, впроваджується повільними темпами, а в деяких випадках ігнорується зовсім (через незнання та відсутність методології застосування). Зміни в системі менеджменту пов’язані з глибокими кризовими явищами у сфері управління. Ефективно працювати заважає невміння керівників усіх ланок по-новому мислити.\nІснує потреба в науково обґрунтованому апараті, ядром якого має стати стратегія підприємства, створена на основі поглибленого економічного аналізу та прогнозуванні з обов’язковою побудовою різноманітних моделей поведінки як усієї системи в цілому, так і окремих її підсистем.\n1. Вибір організаційно-правової форми.\nВ умовах реформування економіки України, впровадження ринкових відносин, важливе значення набуває постійне вдосконалення виробництва як матеріальної основи розвитку суспільства. Процес реформування торкнувся підприємств усіх галузей економіки. Ускладнились економічні відносини між підприємствами, посилилась конкуренція, виявились недоліки в роботі, які породжені незвичними для сучасного виробника процесами ринкового змісту.\nЗ’явилась необхідність в удосконаленні методів управління діяльністю підприємства, удосконалення методів планування як однієї із головних функцій управління.\nНові умови господарювання змінюють застаріле стереотипне відношення до планування діяльності підприємства, як до процесу, що в повній мірі керований державними установами. На перший план виходить необхідність нового розуміння планування, визначення розвитку підприємства, формування його стійкого становища на ринку завдяки виробництву конкурентноздатної, якісної та необхідної споживачам продукції.\nПідприємства в сучасних умовах діють в правовому полі, визначеному законами, прийнятими Верховною Радою України. Правовою базою послужили Конституція України, де визначені конституційні умови розвитку суспільства, зміст та характер нових для України ринкових відносин; «Господарський кодекс України» та розроблення програм економічного і соціального розвитку України.\nПерехід української економіки до ринкових відносин пов’язаний зі становленням і розвитком підприємництва. Підприємництво є невід’ємною складовою економічної діяльності.\nПідприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик діяльність із виробництва продукції, надання послуг і торгівлі з метою отримання прибутку.\nПідприємництво є особливим фактором виробництва. Саме людську здатність до підприємництва в сучасному виробництві вважають четвертим видом ресурсів.\nУ Законі України „Про підприємство” зазначається: підприємство – це самостійний господарюючий статутний суб’єкт, який має право юридичної особи та здійснює виробничу, науково-дослідну і комерційну діяльність з метою одержання відповідного прибутку.\nВ даному випадку Закрите акціонерне товариство „Рівненський ливарний завод” є підприємство колективної форми власності. Закон України „Про власність” говорить: колективна власність (як економічна категорія) – привласнення асоційованими власниками результатів колективної праці, матеріальних благ і послуг та певна підсистема відносин між суб’єктами цього типу власності у всіх сферах суспільного відтворення. Асоційованими власниками можуть бути трудовий колектив, об’єднання капіталістів, члени кооперативу, споживчих товариств чи спілок, господарські товариства, товариства покупців, організації орендарів, власники спільних підприємств, а також об’єднання підприємств.\nхарактеризується Зміст та\n1. Форма підприємства Закрите акціонерне\nтовариство Якість та масштабність виробництва\n2. Профіль Металургійна промисловість\n3. Види діяльності Чавунне лиття\n4. Форма власності Колективна Статутний фонд поділений на акції\n2. Оцінка внутрішнього і зовнішнього середовища.\n2.1 Внутрішнє середовище : сильні та слабкі сторони.\nВнутрішнє середовище – це та частина загального середовища, яка перебуває в межах організації. Внутрішнє середовище інтерпретується як універсальне, незалежне від організаційно-правової форми організації, й об’єднує всі функціональні сфери її діяльності: маркетинг, виробництво, фінанси, кадри, дослідження й розвиток. Сильні сторони є перевагами, які організація використовує в конкурентній боротьбі та прагне максимально зміцнити. До сильних сторін належить висока компетентність, адекватні фінансові ресурси, задовільна кваліфікація працівників, добра репутація покупців, захищеність від конкурентного тиску, передова технологія, наявність інноваційних можливостей. Слабкі сторони мають перебувати під постійним контролем керівництва з метою їх усунення. До слабких сторін відносять відсутність стратегічних напрямів діяльності, погіршення конкурентної позиції, застаріле устаткування, наявність внутрішніх виробничих проблем, відставання у сфері досліджень і розробок, неспроможність конкурувати.\n№ п/п Проблемні запитання Можливі варіанти\n1. Чи доведені цілі організації до працівників? Х\n2. Чи приймають працівники організації участь при розподілі прибутками за підсумками року?\n3. Як в організації розподіляють повноваження та визначається відповідальність за виконання посадових обов’язків? Х\n4. Як організація визначає необхідність в людських ресурсах на перспективу?\n5. Яка кількість працівників виконує подібну роботу, як 5 років тому?(%)\n6. Яка процедура прийому на роботу в організацію? Х\n7. Яка частина персоналу не пройшла навчання за останні 2 роки?(%) Х\n8. Чи зміниться рівень травматизму і прогулів по хворобі?\n9. Чи оцінюється робота з регулювання оплати праці в організації?\n10. Який рівень розуміння юридичних зобов’язань? Х\nСильні і слабкі сторони підприємства ЗАТ „РЛЗ”\nп/п Аспект внутрішнього середовища Сильні сторони Слабкі сторони\n1. Структура організації 1. Чіткість розподілу функціональних і лінійних обов’язків.\n2. Відносна концентрація влади.\n2. Персонал 1.Керівники виробничих підрозділів мають великий досвід роботи.\n2. Молодий виробничий персонал\n3. Фінанси 1. Прибутковість діяльності\n2. Наявність коштів для ведення конкурентної боротьби. Відсутність можливості отримувати понад прибутки.\n4. Маркетинг 1. Наявність стратегічних напрямків діяльності.\n2. Добре налаштована система збуту.\n3. Відповідність розвитку ЗАТ „РЛЗ” ринковим умовам. 1. Відсутність системи маркетингових досліджень.\nАле при розгляді організаційної структури та стратегії підприємства, можна дійти висновку, що, змінивши їх, можна значно підвищити рентабельність і зменшити термін окупності капіталовкладень при найменших інвестиціях. Організаційна структура в Додатку 1.\nФінанси – система грошових відносин, які відображають формування, розподіл і використання грошових фондів, доходів суб’єктів господарювання в процесі їх створення. Застосування тактики, політики, процедур і правил дозволяє створити певний організаційно-розпорядчий механізм, спрямований на забезпечення реалізації стратегії. Економічний напрямок базується на формуванні бюджету, застосуванні системи показників та управління за цілями.\nСтруктурна схема служби першого заступника генерального директора – фінансового директора приведена на мал. 1.\nМаркетинг. Кожне господарське рішення треба приймати з огляду на результати аналізу ринкової ситуації та тенденції її зміни. Це визначає місце та значення дослідницької функції маркетингу, оцінки факторів, від яких залежить успіх виробничої та ринкової політики фірми. Йдеться не просто про вивчення ринку, а про систему комерційних досліджень, про всю сукупність проблем, пов’язаних із втіленням у життя ринкової концепції управління. Маркетингові дослідження стали дуже важливими у підприємницькій діяльності. Головним завданням маркетингових досліджень є розробка основних напрямків і методології ринкових досліджень, характеру та джерел необхідної інформації, здійснення контролю конкретних дослідницьких програм, узагальнення отриманих результатів і підготовка необхідних рекомендацій.\nМаркетингова діяльність ЗАТ «РЛЗ» направлена на постійне розширення номенклатури вироблюваних відливок різного класу складності, вагою від 0.1 кг до 300 кг, стержневих і без стержнів.\nПостійний пошук нових покупців продукції (замовників) як з України так і з ближнього і дальнього зарубіжжя.\nЗовнішні зв‘язки: ЗАТ «РЛЗ» зв‘язаний двохсторонніми відносинами з багатьма країнами. Готова продукція поставляється в Росію, Білорусію, Бельгію, Францію, Голландію, Чехію.\nЗАТ «РЛЗ» також зв‘язаний з багатьма країнами з яких поставляється сировина і матеріали для виробництва відливок: Росія, Болгарія, Німеччина, Китай, Фінляндія.\nТовар – це те, що може задовільнити потребу і пропонується ринку з метою привернення уваги, придбання, використання або споживання (товаром можуть бути не тільки вироби, послуги, але й особи, місця, організації, ідеї, види діяльності, тому що кощен з нас постійно є споживачем, вирішуючи, куди поїхати на відпочинок, яким організаціям допомогти, яку телевізійну передачу подивитися, яку ідею підтримати).\nНа кожному етапі життєвого циклу товару необхідно визначити, яку позицію він займає на даний момент на ринку. Потрібно порівнювати даний товар з товарами-аналогами, адже так вчинить будь-який покупець при купівлі товару. Визначення такого місця товару серед інших називається позиціюванням.\nПозиціювання – аналіз товару за його характеристиками, особливостями, рисами, що дає змогу відрізнити його від товарів – аналогів на ринку.\nКожне підприємство проводить визначену асортиментну політику, що визначається як набір товарних груп оптимального співвідношення базових моделей та їх модифікацій, встановлення співвідношення присутності на ринку товарів, які знаходяться на різних стадіях життєвого циклу.\n8. Організація управлінської праці.\nМенеджери – категорія працівників, які професійно здійснюють управління людьми, вони відповідальні за отримання результатів від конкретних зусиль інших людей, котрі працюють як індивідуально, так і об’єднані в групи.\nДо менеджера передусім пред’являється вимоги високого професіоналізму й компетентності. Він повинен поєднувати риси висококваліфікованого фахівця, що володіє технічними та економічними знаннями, та організатора діяльності, який виконує адміністративні функції.\nКерівництво спільною діяльністю людей полягає як у взаємозв’язку, єдиноначальності, так і в самоврядуванні групи. Діяльність керівника здійснюється у складі спільної діяльності соціально-економічної системи. Усі виконавчі організаційні та адміністративні функції можуть концентруватись в руках керівника вищої ланки або делегуватися низовим щаблям посадової ієрархії, допоміжним підрозділам, функціональним службам.\n8.1. Організація робочого місця менеджера.\nХоча менеджер на своєму робочому місці може проводити доволі мало часу, але воно повинне бути відповідно обладнане. Для організації робочого місця менеджера існує ряд вимог: економічні – передбачають організацію робочого місця в апараті управління, з мінімальними затратами на його утримання, але достатніми для його функціонування; ергономічні вимоги пов’язані зі створенням оптимальних умов праці людини, які роблять її високопродуктивною і забезпечують необхідні умови, зберігаючи сили; гігієнічні – передбачають забезпечення норм освітлення, повітрообміну, температурного режиму, вологості тощо; естетичні вимоги зводяться до зовнішнього оформлення робочого середовища.\nОстаннім часом організація та обслуговування робочих місць працівників апарату управління, створення відповідних умов для їх праці набувають дедалі більшого значення.\nПотрібно зазначити, що вимоги до робочого місця менеджера залежать ще й від рівня, який він займає в апараті управління. Але для менеджера будь-якого рівня є просто необхідним такі технічні засоби, як телефон та персональний комп’ютер: для менеджерів вищого рівня – мобільний телефон та портативний комп’ютер, нижчого – звичайний телефон та настільний ПК. Щодо програмного та інформаційного забезпечення, то, на мою думку, необхідні інформаційні бази даних, підключення до мережі підприємства та мережі Інтернет. Необхідністю є різне офісне приладдя, починаючи від степлера і закінчуючи підставкою для ручок.\nДля будь-якої праці, в тому числі для праці менеджера, насамперед необхідний певний простір. Це площа, на якій встановлюють необхідні меблі та устаткування, яку займає сам працівник, а також площа проходів до столу.\nЗ врахуванням цих умов діючі санітарні норми (СН) встановлюють такі розміри робочих площ для різних категорій службовців, м2:\n• керівники підприємств – 24-54;\n• заступники керівників – 12-35;\n• керівники відділу – 8-24.\nВзагалі, робоче місце та обстановка повинні бути досить зручними і такими, що спонукали б до праці, а не до відпочинку.\n8.2. Забезпечення умов техніки безпеки та охорони праці на робочому місці.\nПерсонал є головною цінністю підприємства. Саме тому, на підприємстві, значна роль приділяється охороні праці та техніці безпеки – це один із пріоритетних напрямків, якого необхідно притримуватись в процесі розвитку підприємства. Підприємство приречене на загибель, якщо керівництво не турбується про власний персонал. Отже на будь-якому підприємстві конче необхідні заходи, пов’язані з охороною праці та технікою безпеки, такі як регулярне проведення семінарів по техніці безпеки, постійний інструктаж працівників виробничих цехів, забезпечення належного стану обладнання, обов’язкове застрахування всіх працівників на випадки пов’язані з небезпекою для їхнього життя та здоров’я в процесі виробництва. На даному підприємстві за охорону праці та техніку безпеки відповідальний інженер з охорони праці.\n8.3. Витрати на управління організацією та ефективність управлінської праці.\nПри організації управлінської праці застосовують три напрямки її поділу: функціональний, технологічний та кваліфікаційний.\nФункціональний – закріплення окремих функцій за підрозділами чи працівниками.\nТехнологічний – спеціалізація працівників відповідно до трьох великих груп робіт: керівництво структурним підрозділом; обробка інформації; створення комплексу документації (пересилання, зберігання, облік).\nКваліфікаційний – це ознака поділу праці, за якою працівники виконують різну роботу, що відповідає їх кваліфікації та досвіду.\nОрганізація праці менеджера пов’язана з використанням ним свого робочого часу на виконання певних трудових процесів. Отже, здійснюючи керівництво роботи підприємства, менеджеру необхідно:\n• регулярно спілкуватися з людьми (одержувати від них та давати їм необхідну інформацію);\n• вирішувати питання властиві службовим повноваженням;\n• постійно брати участь у вирішення виробничих завдань.\nДана сукупність завдань визначає структуру робочого часу менеджера і основні напрямки організації його праці.\nПідготовка управлінських кадрів може проводитися шляхом організації лекцій, дискусій у складі невеликих груп, читання літератури, ділових ігор ролевого тренінгу та обміну досвідом з фахівцями далекого та ближнього зарубіжжя. Потрібно зауважити, що провадження передових методів та прийомів значно підвищить якість та ефективність управлінської праці.\nЧас, який витрачає менеджер на управління, не може бути жорстко регламентованим та нормативним. Він залежить від ряду факторів, таких як впровадження нових технологій, форм організації праці, удосконаленням управління.\nОднією з головних осіб на підприємстві є менеджер, який фактично є провідником підприємства у ринкових лабіринтах. Завдяки праці менеджера забезпечується ефективна робота підприємства, що дає можливість до розвитку і процвітання. Менеджер для свої роботи застосовує сучасні управлінські знання, меркетингові інструменти, опираючись на ринкову ситуацію, володіючи сучасними методами управління.\nВ курсовій роботі розглядається Закрите акціонерне товариство „Рівненський ливарний завод”, що займається виробництвом чавунних відливок різної складжності. Підприємство діє на основі статуту. Усьго на підприємстві зайнято 790 чоловік, з них основних працівників – 585 чоловік, допоміжного персоналу – 117, адміністративно-управлінського персоналу – 88 чоловік.\nДля ефективної діяльності організації, необхідно, щоб менеджери приймали раціональні рішення. В процесі написання відповідного розділу було сформульовано основні проблеми та управлінські рішення, які дозволяють розв’язати ці проблеми.\nКонтроль на всіх етапах виробництва здійснюється відділами контролю, які підпорядковані інженеру по контролю якості, який у свою чергу напряму підпорядковується директору підприємства, що підвищить об’єктивність контролю продукції.\nВ останніх розділах курсової роботи були наведені позитивні сторони використання інформаційних систем та комп’ютерних технологій при здійсненні управління, організації комунікаційного процесу та прийняття управлінських рішень.\nУ ЗАТ „РЛЗ” існує ряд переваг, завдяки яким дане підприємство зможе зайняти провідне місце серед інших підприємств і провідний сегмент ринку. Однак на підприємстві також існують і недоліки з якими необхідно боротися. До них можна віднести:\n• недосконала система збуту;\n• недосконала інвестиційна система;\n• зношеність основних виробничих фондів;\n• значні затрати сировини і матеріалів та інше.\nДля вирішення наявних проблем, підприємством була розроблена система усунення недоліків, через:\n• застосування методів мотивації праці;\n• поглиблення децентралізації управлінського персоналу;\n• впровадження нового обладнання;\n• вивченя досвіду іноземних організацій.\nНе менш важливе значення приділяється організації комунікаційних процесів. Для підприємства є важливим впровадження сучасних комунікаційних систем: комп’ютерні системи, сучасні системи зв’язку, в їх числі і мобільні системи. Це, в свою чергу, дасть змогу до реалізації не тільки менеджменту на підприємстві, а також здійсненні всіх поставлених цілей та задач підприємства.\nСлід зауважити, що на підприємстві також необхідне ефективне управління, яке забезпечується шляхом ефективної організації функцій управління, таких як організація взаємодії, планування, контроль і мотивація.\nЧітко сформована організація управлінського апарату та управлінської структури дозволить ефективно управляти ЗАТ „РЛЗ”, дозволить досягти позитивних економічних результатів, також дасть змогу досягти поставлених перед підприємством завдань та цілей.\nТаким чином були закріплені і використані теоретичні знання в галузі менеджменту, а також набуті практичні навички у запровадженні системи менеджменту на ЗАТ „РЛЗ”.\nСтруктурна схема верхнього рівня апарату управління ЗАТ «РЛЗ».\n1. Кузьмін О.Є. Сучасний менеджмент. – Львів: “Центр Європи”, 1995.\n2. 101-10 “Методичні вказівки до вивчення теоретичної частини курсу “Менеджмент”.\n3. Виноградська А.М. „Основи менеджменту”.\n4. Кендрацька І.І. „Основи стратегічного менеджменту” Посібник, 2000р.\n5. Мережа Інтернет (www.management.com.ua).\nкурсова робота "Основи менеджменту" з предмету "Менеджмент". Робота є оригінальною та абсолютно унікальною, тобто знайти її на інших ресурсах мережі Інтернет просто неможливо. Дата та час публікації: 10.09.2010 в 19:17. Автором даного матеріалу є Олег Вернадський. З моменту опублікування роботи її переглянуто 1783 та скачано 42 раз(ів). Для ознайомлення з відгуками щодо роботи натисніть [перейти до коментарів]. По п'ятибальній шкалі користувачі порталу оцінили роботу в "5.0" балів.


Бойовики 10 разів порушили “режим тиші” на Донбасі, поранений український військовий, – штаб – LvivNEWS\nГоловна/Україна і світ/Бойовики 10 разів порушили “режим тиші” на Донбасі, поранений український військовий, – штаб\nЗ початку доби 26 січня бойовики вогневої активності не виявляли\nЗа минулу добу незаконні збройні формування 10 разів порушили режим припинення вогню на Донбасі, один український військовий отримав поранення. Про це повідомляє прес-центр штабу операції Об’єднаних сил.\n“25 січня збройні формування Російської Федерації 10 разів порушили режим припинення вогню. Бойовики обстріляли наші позиції з заборонених мінськими домовленостями мінометів калібру 120-мм, а також гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів та іншої стрілецької зброї. Також наголошується робота снайперських пар”, – йдеться у звіті.\nВ результаті обстрілу НЗФ один військовослужбовець Об’єднаних сил отримав поранення.\nВ районі відповідальності оперативно-тактичної групи “Схід” бойовики здійснили 9 обстрілыв позицій ООС:\nдвічі неподалік Павлополя – з гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів і стрілецької зброї;\nпоруч з Пісками – з мінометів калібру 120-мм бойовики випустили 3 міни, гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів і стрілецької зброї;\nв районі Авдіївки – з великокаліберних кулеметів і стрілецької зброї; два рази поблизу Березового – зі станкового протитанкового гранатомета – 2 постріли, а також снайперської гвинтівки та іншої стрілецької зброї;\nв районі Верхньоторецького – гранатометів різних систем, великокаліберних кулеметів і стрілецької зброї;\nпоруч з Водяним – з 82-мм міномета – 10 хв;\nв районі Широкіного – з міномета калібру 82-мм – 3 міни, гранатометів різних систем і стрілецької зброї.\nОдин обстріл зафіксований в районі відповідальності оперативно-тактичної угруповання “Північ”, а саме в районі Катеринівки – із великокаліберного кулемета.\n“З початком поточних доби НЗФ вогневої активності не проявляли. За поточну добу втрат немає”, – додали в штабі.\nЗазначимо, що український військовослужбовець, який отримав поранення внаслідок обстрілу бойовиків 24 січня, госпіталізований, і його стан оцінюється як задовільний.\n#бойовики #бойовики на Донбасі #військовий #обстріли #ООС


Курка фарширована млинцями з м'ясом\nРозморожену курочку промити і зняти з неї шкіру, залишаючи ніжки і крильця.\nДля зняття шкіри з курки, потрібно покласти її грудкою вгору, відрізати хвостик і акуратно ввести гострий ніж під шкіру курочку, відокремлюючи шкіру від м'яса.\n(Це не так страшно і складно, як може здатися на перший погляд. Шкіра легко відділяється і весь процес займає не більше 15 хвилин.)\nПотім, преворачіваем куру спинкою вгору і починаємо відокремлювати шкіру від спинки. Далі по колу відокремлюємо м'ясо від шкіри, стягаючи його, як панчоху.\nНіжки і крильця обрізаємо по суглобам і залишаємо їх недоторканими (заправляємо їх назад в шкіру, м'ясо з них знімати не потрібно).\nДалі приступаємо до приготування млинчиків і начинки для млинців.\n(Блюдо нескладне, але, вельми, трудомістка і приготувати його в один день займе багато часу. Можна виконати весь процес фарширування курки в кілька етапів. Зняти шкіру з курки - шкіру можна заморозити. На наступний день можна приготувати млинці і нафарширувати їх (млинці, теж, можна заморозити), а вже нафарширувати курку і запекти в духовці не складе ніяких труднощів.)\nНачинки можна готувати найрізноманітніші. В даному випадку я робила м'ясну начинку.\nобсмажений фарш (курячий або курка зі свининою) + обсмажену цибулю, сіль, перець\nобсмажена печінку (пропущена через м'ясорубку) + обсмажену цибулю, сіль, перець\nвідварна курка (пропущена через м'ясорубку) + обсмажені гриби + обсмажену цибулю, сіль, перець\nобсмажені / мариновані печериці + сир + майонез (можна не солити - в сирі і майонезі вистачає солі)\nкурячий паштет + сир\nобсмажена на олії цибулина + обсмажені заморожені овочі (покупні, в пакетах, набори заморожених овочів) + сир, сіль, перець\nМ'ясна начинка: Зрізати все м'ясо з курки, додати шматок свинини або шпик і прокрутити на м'ясорубці. У розігрітій олії обсмажити фарш, посолити, поперчити. Можна покласти шматочок вершкового масла, або додати обсмажену цибулю.\nДля того, щоб отримати 2 види начинки для млинців, я фарш розділила на 2 частини - в одну частину додала майонез, порізаний чорнослив, рубані яйця. В іншу частину фаршу нічого не додавала, але, коли намазувала фарш на млинець, посипала тертим сиром.\nОтже, готуємо млинці. Беремо млинець, намазуємо на нього фарш з чорносливом і яйцями, звертаємо трубочкою і розрізаємо млинець поперек на 2 частини.\nТакож, намазуємо на млинець другий вид начинки, зверху посипаємо тертим сиром, звертаємо трубочкою і розрізаємо впоперек, отримавши 2 маленьких млинчика.\nМожна в окремій мисці збити пару яєць, посолити, поперчити, вмочати млинчик в яйця і відразу укладати в курку.\nТаким чином використавши весь фарш і отримавши 2 види фаршированих млинців, беремося за фарширування кури.\nБеремо курячу шкіру, обмазуємо її всередині спеціями (майонезом - кому що подобається) і починаємо фарширувати її млинцями, враховуючи, що нарізати готову курочку будемо поперек вкладених трубочок. Коли закладений останній млинець, можна приступати до зашивання отвори через яке ми начиняли курку. Можна зашити його нитками або ж просто закріпити зубочистками. Зверху курочку, також, обмазати спеціями або майонезом, трохи обмотати її ниткою і укласти на змащене маслом деко.\nСтавимо курку в розігріту духовку (вогонь не повинен бути сильним, що б курка не горіла) і запікаємо її до готовності. Даємо курочку охолонути і знімаємо з неї нитки і витягуємо зубочистки.\nПерекладаємо на блюдо і ставимо в холодильник під гніт.\nОхолоджуємо курочку, нарізаємо впоперек вкладених млинчиків і подаємо в холодному вигляді.\nсіль, спеції, майонез - для обмазки курки\n0,5 л молока або води,\nфарш свинячий 300-400г,\nВафельні трубочки Ніжність\nХе з птиці\nМорепродукти: три види на одній страві\nКоржі з саго


Powerplant SC230112 Перетворювач купити у Вінниці. Низька ціна, відгуки, огляд, опис, характеристики, продаж, кредит, придбати на виплат (в розстрочку) Powerplant SC230112 Вінниця\nКоли я зможу купити (отримати) Powerplant SC230112 у Вінниці та в усіх інших населених пунктах України?\nДля запобігання помилок та спірних ситуацій, а також для обопільної економії часу та поліпшення сучасного сервісу, замовлення приймаються тільки через сайт laguna.ua. Для цього оберіть Powerplant SC230112, зазначте кількість і натисніть "Купити". Заповніть всі дані, які питатиме робот. Після отримання заявки її обробляє вільний менеджер. Заявку отримано магазином тоді, коли ви побачите підтвердження про це. Якщо підтвердження нема - це означає, що вами не надано всі необхідні дані (ПІБ, телефон, населений пункт, адреса доставки та спосіб оплати). Надайте ці дані та очікуйте зв`язку з вами менеджера. Такий зв`язок може бути або через наш сайт, або по зазначеному вами телефону\nСаме завдячуючи системі часткових (чи повних) передоплат, ви маєте можливість придбати Powerplant SC230112 за найнижчими цінами в Україні у Вінниці, Бар, Бершадь, Вінниця, Гайсин, Жмеринка, Іллінці, Калинівка, Козятин, Крижопіль, Липовець, Літин, Могилів-Подільський, Муровані Курилівці, Немирів, Оратів, Піщанка, Погребище, Теплик, Тиврів, Томашпіль, Тростянець, Тульчин, Хмільник, Чернівці(пгт), Чечельник, Шаргород, Ямпіль, Ладижин а також в усіх інших населених пунктах України\nЯ хочу сплатити за Powerplant SC230112 готівкою у Вінниці тільки тоді, коли буду впевнений що з ним все гаразд і він переді мною. Тільки так я захищаю себе від негараздів.\nЧи надаєте ви документи на Powerplant SC230112?\nЧи є у вас знижки на Powerplant SC230112?\nПункти видачі товарів інтернет-магазину Лагуна Автомобільний зарядний пристрій PowerPlant Type-C ASCC40-P27... в м.Вінниця:\nАбо замовляйте доставку Автомобільний зарядний пристрій PowerPlant Type-C ASCC40-P27... від інтернет-магазину "Лагуна" у м. Вінниця за вказаною вами адресою!\nКупити Powerplant SC230112 в інтернет-магазині Лагуна (можливо в кредит, на виплат) в містах, селищах міського типу та селах: Вінниця, Агрономічне, Березина, Бохоники, Великі Крушлинці, Вінницькі Хутори, Вороновиця, Гавришівка, Горбанівка, Гуменне, Десна, Дорожнє, Жабелівка, Зарванці, Іванівка, Ільківка, Комарів, Кордишівка, Красне, Ксаверівка, Лаврівка, Лисогора, Лисянка, Лука-Мелешківська, Майдан, Майдан-Чапельський, Малі Крушлинці, Медвеже Вушко, Медвідка, Михайлівка, Мізяківські Хутори, Некрасове, Олександрівка, Оленівка, Парпурівці, Переорки, Писарівка, Побережне, Прибузьке, Пултівці, Рівець, Славне, Слобода дашковецька, Сокиринці, Сосонка, Стадниця, Степанівка, Стрижавка, Тютюнники, Тютьки, Хижинці, Цвіжин, Широка Гребля, Щітки, Якушинці а також в усіх інших населених пунктах України


Веста вказала на непричетність поясу астероїдів до формування планет - NAUKA.UA — Новини науки. Українською.\nВеста вказала на непричетність поясу астероїдів до формування планет\nМарина Качура 08 Жовтня 2021 Джерело: Nature Astronomy\nАстрономи дослідили мантію і кору найбільшого тіла поясу астероїдів — Вести — та дійшли висновку, що вона сформувалася у більшості з матеріалів, які належать внутрішній Сонячній системі, а зокрема планетам земної групи. Так зіткнення з іншими астероїдами Весту спіткали лише в останні чотири мільярди років її історії, а мантію і кору вона нарощувала у перші 60 мільйонів років, причому з сидерофільних елементів. Це свідчить про акрецію планетезималей з області планет земної групи, а також про те, що пояс астероїдів не брав участі у їхньому формуванні та, можливо, ніколи не мав більшої маси, ніж ми бачимо зараз. Статтю вчені опублікували у Nature Astronomy.\nОкрім міжзоряної речовини, транснептунових об'єктів та комет, Сонце оточує вісім планет та пояс астероїдів, у якому мешкають «батьки» більшості метеоритів, які коли-небудь потрапляли на Землю. Приблизно шість відсотків з них складають астероїди з сімейства Вести — другого за розмірами астероїда у головному поясі — а сама вона є материнським тілом говардит-евкрит-діогенітових метеоритів (HED meteorites), які складають третину всіх знайдених на Землі. Вважається, що вони утворилися в результаті зіткнень Вести, після яких на поверхні астероїда утворилося два великих кратера — Вененейя (Veneneia) і Реясільвія (Rheasilvia). Їхній вік оцінюють приблизно у 22 мільйони років, що дає змогу розібратися в історії зміни мінерального і хімічного складу ранньої Сонячної системи.\nЗокрема, обмежити кількість зіткнень космічних тіл допомагають високосидерофільні елементи, які разом з залізом беруть участь у складанні ядер планет. Реній, осмій, іридій, платина та інші близькі до заліза елементи, розподіляються у внутрішню частину планет під час формування ядра і не присутні у мантії та корі, хоча натомість містяться у примітивних астероїдах. І наприклад, аномалії рівня іридію відображають глобальний розподіл матеріалу метеорита після якої-небудь ударної події, тож за ними їхню історію і можна відстежити. І тому, враховуючи, що Веста розділилася на ядро і мантію, а заразом і позбавилася цих елементів, за їхньою присутністю на ній можна відтворити еволюцію інтенсивності зіткнень на ранніх етапах історії Сонячної системи, яка поки залишається невідомою. Їх мали приносити наступні зіткнення, які датуватимуться вже першим мільйоном років після конденсації перших твердих тіл Сонячної системи. Оцінкою вмісту високосидерофільних елементів на поверхні Вести зайнялися дослідники Каліфорнійського університету, порівнюючи їхню кількість у корі та мантії астероїда.\nХто стикався з Вестою?\nНа Весті з огляду на швидкість її формування випробували два сценарії зіткнень: з астероїдами з головного поясу та матеріалами внутрішньої Сонячної системи. Важливо врахувати, що спочатку пояс астероїдів був у тисячу разів масивнішим, але зменшився у чотири рази протягом перших 150 мільйонів років. Своїх сучасних розмірів він мав набути всього чотири мільярди років тому, тож Веста мала б із ним стикатися. Так вчені змоделювали випадкові кути удару і розподіл швидкостей ударних тіл, а потім розрахували їхній внесок у масу Вести. Вони виходили з того Місяць успішно акреціює тільки близько однієї третини ударної маси. І оскільки Веста набагато менша, їй би знадобилося більше зіткнень з ударними тілами діаметром більше кілометра. У результаті сценарій, який передбачає зіткнення з тілами головного поясу, міг би наділити Весту у чотири рази меншою масою, ніж вона є. Тому його астрономи віднесли до малоймовірних. Затим вчені змоделювали зіткнення ранньої Вести з планетезималями, що дісталися її з області планет земної групи. Ця модель передбачає ранню нестабільність планети-гіганта, яка залишила популяцію планетезималей, які і стануть основним джерелом зіткнень як для Вести, так і протоземлі.\nДо чого тут Земля?\nРезультати моделювання показують, що мантія Вести швидко збільшила свою частку високосидерофільних матеріалів після формування ядра і досягла нижньої межі маси вже в перші 60 мільйонів років. Це контрастує з тим, що високосидерофільні матеріали накопичувалися тільки протягом короткого тимчасового вікна між утворенням ядра і кори, тому що кора ізолювала мантію від нових матеріалів, що приносили ударні тіла. Але узгоджується з тим, що велика кількість кратерів на Місяці з’явилася близько 3,9 мільярда років тому — основи гіпотези про пізнє важке бомбардування у Сонячній системі. Після 60 мільйонів років мантія все ще нарощує масу, але накопичений таким чином матеріал залишиться у верхньому шарі поблизу місця удару, тому за ним можна судити про те, які саме тіла атакували планети і об'єкти внутрішньої Сонячної системи. І згідно з результатами моделі, саме планетезималі з неї були переважаючим джерелом ударного потоку в цей час. Моделювання зіткнення також підтверджує появу кратерів Вененейя і Реясільвія, хоча останній на думку дослідників міг утворити і удар з тілом з головного пояса. Переважання популяції планетезималей як джерела матеріалу для пызньої акреції всіх внутрішніх тіл Сонячної системи передбачає сильну концентрацію твердої маси у кільцевому просторі у районі планет земної групи, у той час як пояс астероїдів ніколи не був значно більшим, а тому не міг дати стільки матеріалу.\nТакий спотворений розподіл маси також може пояснити невелику масу Марса порівняно з Землею і менший період акреціювання матеріалів ним. Вчені вважають, що за умови такого формування Вести, всі основні тіла у внутрішній Сонячній системі акреціювали саме планетезималі переважно з області планет земної групи. Однак чи були вони з протопланетного диска Сонця або наслідеом нестабільності під час формування планет-гігантів, ще належить з'ясувати.\nВеста як другий після Церери астероїд за розмірами, залишила після себе багато «слідів» у Сонячній системі. Так її уламки відшукали на астероїді Бену та астероїді 2018 LA, що впав 2 червня 2018 року над Ботсваною.\nФото в анонсі: NASA / JPL-Caltech / UCLA / MPS / DLR / IDA


Про білого павука та всесвіт без вежі Старка в грі Spider-Man - Pingvin.Pro\nПро білого павука та всесвіт без вежі Старка в грі Spider-Man\nГоловна » Ігри / Ігрові Новини » Про білого павука та всесвіт без вежі Старка в грі Spider-Man\nТрохи відпочивши від E3 2017, Insomniac Games вирішила не чекати наступного E3 🙂 , і поділилась деякими цікавими деталями своєї майбутньої гри про Людину-павука, під назвою Spider-Man.\nБагатьох ще тогоріч зацікавив костюм Людини-павука, адже він багато чим відрізнявся від інших, звичніших аналогів. Наприклад, тут зображення павука на титульній та тиловій стороні костюму біле, а не чорне, та й на самому костюмі багато інших білих вставок.\nТакий зовнішній вигляд костюму, як кажуть Insomniac Games, має свою історію та велике значення для сюжету їхньої гри, тому вони зараз не можуть сказати, чому ж павук білий… хоча дещо про сюжет нам таки розповіли.\nСюжет гри Spider-Man розгортатиметься в окремому всесвіті, ніяк не пов’язаному з основним всесвітом Marvel — там буде тільки Людина-павук і його історія. Звичні нам суперзлодії, на щастя, будуть, проте історії в них теж будуть дещо незвичними. Разом з тим будуть й персонажі не такого широкого загалу, як от головний антагоніст ігроладного відео з E3 2017.\nТакож потішили власників PlayStation 4 Pro — гру можна буде спокійно грати в розширенні 4К в 30 кадрів/секунда.\nInsomniac Games (4) Sony (380) Sony PlayStation 4 (106) Sony PlayStation 4 Pro (16) Spider-Man (17) Spider-Man game (1) гра Spider-Man (1) гра Людина-павук (1) Людина-Павук (23)


Автобусні квитки до Liedeskrogs\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Liedeskrogs можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Liedeskrogs\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Liedeskrogs, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Liedeskrogs онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2005774506


Тіллерсон підтримав виділення Україні летальної зброї\n12 Січня 2017 09:12\nРекс Тіллерсон, кандидат на пост Державного секретаря США, впевнений, що українська армія повинна нарешті отримати летальну зброю. На думку політика, тільки таким способом можна підтримувати цілісність і суверенітет держави.\nПро це повідомив Знай.юа з посиланням на Укрінформ.\nЗвичайно, що для прийняття такого непростого рішення будуть потрібні численні консультації з Радою національної безпеки, але ось сам Тіллерсон особисто всіляко підтримує цю ідею.\nСерйозне підвищення обороноздатності України на сьогоднішній день виступає одним з важливих завдань американського уряду. Вирішити його необхідно негайно. Українці повинні отримати можливість захистити себе від загрози, що нависла над ними.\nКандидат в Держсекретарі також висловив надію, що режим припинення вогню все-таки буде дотримуватися обома сторонами конфлікту. У разі ж серйозного погіршення обстановки США повинні допомогти Україні летальною зброєю для надійного захисту своїх кордонів.\nДо слова, сенатор США Джон Маккейн заявив про те, що Вашингтон повинен допомагати Україні у боротьбі з терористами на Донбасі, зокрема, США повинні надати зброю Україні.\nТіллерсон: Майбутнє України залежить від внутрішньої битви з корупцією 28 Листопада 2017 22:12


Lviv Data Science Club\nСемінар від Представництва ЄС для підприємців Ужгорода та Закарпатської області «Участь у європейських торговельних форумах і виставках: можливості для українського бізнесу»\n28 листопада о 14:00 в Ужгороді Представництво Європейського Союзу в Україні запрошує на захід про можливості участі українських бізнесменів у торговельних виставках ЄС, способи просування компаній на торговельних місіях та програми від Євросоюзу для підприємців України.\n7 лютого відбудеться уже чотирнадцята зустріч Lviv Data Science Club.\nПознайомити між собою спільноту data engineers, data scientists та всіх зацікавлених в великих даних, їх обробці і алгоритмах поверх цих данних.\nДопомогти в обміні практичним досвідом .\nРозвиток майданчику для пошуку партнерів.\nПоширення успішного досвіду українських професіоналів.\nРозкриття перспектив у даній галузі.\nPозвиток системи IT-освіти в Україні.\nКоли 27 лютого 2019, о 19:00\nМісце проведення: вул. Кульпарківська 59 (Inoxoft)\nдля зареєстрованих - 200 грн,\nдля не зареєстрованих – 250 грн.\nДля учасників Клубу Ділових Людей Україна розігруємо безкоштовний квиток на захід. Розіграш вже в закритій групі учасників Клубу на facebook. Для всіх інших учасників Клубу діє знижка за промокожом 20%.\nОрганізатор: Lviv Startup Club: компанія з 10-річною історією проведення успішних конференцій: Lviv AI & BigData Day (aiconf.com.ua), Lviv Mobile Development Day (mdday.lviv.ua), GameDev Conference (gamedev.lviv.ua) та Lviv Freelance Forum (freelance.lviv.ua), Lviv Outsourcing Forum (liof.org), Project Management Day (lv.pmday.org)