Актуальна тема: Навіщо Москві справа проти Романа Сущенка? | Global Ukraine News\nЖовтень 5, 2016 Актуальна тема\nЦей тиждень для України розпочався обурливою новиною про затримання у Москві кореспондента інформаційного агентства «Укрінформ» у Франції, 47-річного Романа Сущенка. У ФСБ заявили, що Сущенко є співробітником головного управління розвідки Міноборони України та підозрюють його у «шпигунстві».\nРоман на момент затримання перебував у відпустці і прибув до Москви в приватних цілях. Він був затриманий в Москві в день прибуття і, в порушення всіх міжнародних правил.\nДивним залишається той факт, що про затримання журналіста його дружина Анжела Сущенко, яка залишається у Франції, дізналася лише зранку в неділю, 2 жовтня, зателефонувавши родичам чоловіка після того, як він два дні не виходив на зв’язок. При цьому його родичі говорили вкрай обережно, натяками, уникаючи навіть слова «затримали», про це зазначив Укрінформ. Про знаходження українського журналіста у московському СІЗО повідомив також сайт суспільно-політичного руху «Відкрита Росія».\n«Ми абсолютно випадково зустріли у камері карантинного відділення Лєфортовської в’язниці 47-річного громадянина України Романа Сущенка. Він розповів, що він – журналіст, якого звинувачують у шпигунстві. Подробиць свого затримання і звинувачень, які йому пред’явили, Сущенко не зміг нам повідомити», – розповіла член ОНК Москви Зоя Свєтова.\nЗавдяки правозахисникам, журналістові вдалося знайти зв’язок із консулом України в російській столиці. Інформація про затримання підтвердилася й на дипломатичному рівні. Згодом Федеральна служба безпеки Росії оприлюднила відео затримання Романа Сущенка, з якого помітно, що журналіст не чинить опору під час незаконного затримання представниками ФСБ.\nСлідство ФСБ також надало українцеві державного адвоката. Утім, маючи досвід захисту інших політичних в’язнів у Росії, на допомогу Сущенкові прийшов адвокат Марк Фейгін. Той самий, що брав участь у звільненні з російського полону нинішнього нардепа Надії Савченко. Адвокат у вівторок подав ще одне клопотання до ФСБ про негайний допуск у справу журналіста Укрінформу Романа Сущенко та вимогу в СІЗО. Про це він написав у Facebook. І вже 4 жовтня Марк Фейгін потрапив до Романа Сущенка і уклав з ним угоду про захист. За словами адвоката, у ФСБ немає жодних доказів причетності Сущенка до шпіонажу. Сторона захисту зайняла чітку позицію: Сущенко приїздив до Москви в особистих справах; вирішив навідатися до друзів і родичів під час відпустки.\nВ свою чергу У Міністерстві закордонних справ України висловлюють рішучий протест у зв’язку із безпідставним затриманням Романа Сущенка. Про це йдеться в офіційному коментарі МЗС.\n«Ми глибоко обурені тим, що українського журналіста, який прибув на територію Російської Федерації з метою відвідати близьких родичів, російська влада затримала за надуманим звинуваченням у «шпигунстві». Розглядаємо це як черговий крок у цілеспрямованій політиці Російської Федерації використання українців, які опиняються в руках її органів влади, у якості політичних заручників у своїй гібридній агресії проти нашої держави», – йдеться у ньому.\nЗатримання журналіста, на думку представників міністерства, доводить, що «офіційна Москва веде війну не лише проти України, але й проти всього демократичного світу, для якого права людини і свободи є фундаментальними цінностями». МЗС вимагає від Російської Федерації забезпечення дотримання прав українця, негайного допуску консульських посадових осіб України до утримуваного, а також його невідкладного звільнення і безперешкодного повернення неушкодженим на батьківщину. Відомство звертається також із закликом до міжнародного співтовариства, зокрема ООН, ОБСЄ, Ради Європи та усіх авторитетних правозахисних організацій «не залишатися осторонь кричущого свавілля з боку Російської Федерації та посилити спільні зусилля для якнайшвидшого припинення Москвою порушень прав людини і тиску на незалежних журналістів».\nНе залишилася осторонь ситуації й світова спільнота – Європейський парламент оприлюднив офіційну заяву до президента Росії Володимира Путіна та керівництва ЄС вжити всіх заходів щодо звільнення кореспондента Укрінформу Романа Сущенка. У Євросоюзі вважають, що така ситуація із Сущенком є тривожним сигналом для всіх, хто захоче відвідати РФ. В свою чергу Міністр закордонних справ Литви Лінас Лінкявічюс вважає, що затримання в Росії українського журналіста Романа Сущенка виглядає «як провокація». Як передає власний кореспондент УНІАН, таку думку він висловив сьогодні у Брюсселі під час конференції, присвяченій «Східному партнерству». При цьому глава литовського МЗС додав, що справи із затриманням журналістів відстежуються «дуже ретельно».\nОбурені затриманням колеги й журналісти як України так і закордону. Відтак Міжнародна організація «Репортери без кордонів» закликали Росію негайно звільнити журналіста українського агентства Укрінформ Романа Сущенка.\n«Оскільки звинувачення у «шпигунстві» на адресу Романа Сущенка, який працює журналістом Укрінформу з 2002 року, виглядають абсолютно надуманими, сам факт затримання був прихованим, і навіть про рішення суду арештувати журналіста на 2 місяці всі дізналися тільки сьогодні, все це можна розцінювати як зухвалу спробу тиску Росії на українських журналістів. Російська сторона вчергове порушила міжнародні зобов’язання та права людини», – цитує Укрінформ представницю організації Оксану Романюк.\nГромадське об’єднання Українців у Франції закликає вийти на маніфестацію за звільнення журналіста Романа Сущенка. Про це повідомляє об’єднання на своїй сторінці у Facebook. Спільнота декларує свою незгоду з діями Москви.\n«Об’єднання «Українців у Франції» обурене абсурдними звинуваченнями Москви і закликає згуртуватися проти незаконного затримання відомого журналіста. Мітинг на підтримку Романа Сущенка відбудеться 8 жовтня з 16 до 18 години на площі Трокадеро (Париж, – ред.)», – йдеться в оголошенні.\nСтаном на сьогодні, за словами Марка Фейгіна звинувачення журналістові Роману Сущенку, якого утримують у московському СІЗО, буде пред’явлено в п’ятницю, 7 жовтня.\nТаким чином події та факти, що були оприлюдненні протягом останніх днів довкола затримання Романа одноголосно підтверджують, що ця справа є абсолютно сфабрикована РФ і немає жодного відношення до реальності. Проте цілком прогнозоване питання «навіщо це потрібно Москві?» ще досить довгий час залишатиметься відкритим, що є вже певною нормою для країни агресора. GU


Безсмертна консерва - Николай Мельник / ЛІГА.Блоги - LIGA\nДоки Україною правлять піонери і комсомольці вона буде пострадянською.\n«Гляди, як повилазила вся нечисть з глибокой політичной Лєти*»\nДивлячись новини, особливо те що стосується Україні починаєш себе відчувати мешканцем країни кривих дзеркал. Бабченко – мерт, Бабченко – жив. Спецоперація. Диверсія. Рука Кремля. Від такого інформаційного шуму у здоровї людини виникає лише одне бажання…вимкнути телевізор, соціальні мережі та втопити гаджети. На фоні всього цього тільки невелика кількість політологів помітила, що ще один політик зі старої обойми «любих друзів» вирішив піти балотуватись на пост Президента України. Роман Безсмертний – народний депутат кількох скликань, представник Президента України Леоніда Кучми в Парламенті (1997 - 2002рр.) і прочєє прочєє прочєє.\nЛюдина з великою політичною біографією і досвідом, який за його власним виразом: «Втомився підносити снаряди тим хто не вміє стріляти».\nПри всій моїй внутрішній симпатії до пана Романа, але я хотів би зазначити, що відповідальність за артобстріл несе як людина яка заряджая, яка наводить і яка підносить снаряди. Відповідальність і нагороди колективні, адже ти прекрасно усвідомлюєш, що ти робиш і для чого ти це робиш.\nЄ люди, яким завжди комфортно працювати другим номером, таким є і Роман Бесмертний. Він прекрасний номенклатурщик, який знає всіх і його знають всі, але якщо використовувати його алегорію, то снаряди від підносить основним гравцям вже років двадцять і за ці двадцять років він встиг догодити трьом Президентам, Кучмі-Ющенку-Януковичу. І він несе відповідальність, як за успіхи України так і за не успіхи.\nМені імпонує святий інфантилізм українців, які вірять у те, що представники «політичної консерви», яка править Україною останні 20 років зможе змінити Україну на краще. Доки в Україні при владі будуть комсомольці – Україна буде пострадянською, при чому в найгіршому розумінні цього слова.\nВ української політконсерви давно втрачений строк придатності, тому вона бурлить і вибухає. Наразі вона потішила нас новим кандидатом в Президенти. Але попри великі політичні та фінансові зв’язки, навряд чи Роман Безсмертний стане кандидатурою навколо об’єднаються опозиційні до Президента політичні сили, його максимум це декілька процентів опозиційних голосів, цього достатньо, щоб виходити на вибори Парламентські, але в ракурсі виборів Президента України, він може бути лише технічним кандидатом який відтягне голоси в пулу Тимошенко-Гриценко, але не думаю, що для Юлії Тимошенко це стане критично, а Анатолія Гриценка вибачте за реального опонента існуючий владі я не сприймаю.\n* Лєта (грец.) – річка забуття у древнє грецькій міфології


Юлія Тимошенко: «Я не причетна до вбивства Щербаня»\nЕкс-прем’єр написала новий лист на свободу.\nПісля заклику до соратників об’єднатися в єдину партію Юлія Тимошенко написала звернення до українців. Його вчора оприлюднила прес-служба «Батьківщини».\nВ черговому посланні Юлія Володимирівна запевняє своїх прихильників, що не причетна до вбивства народного депутата Євгена Щербаня. «Я знаю, що ви, як і я, шоковані новими звинуваченнями, які оголошені генпрокурором 18 січня. Я також чітко і однозначно заявляю, що я не маю ніякого відношення до трагічного вбивства Євгена Щербаня в 1996 році», — пише Тимошенко.\nЕкс-прем’єр не сумнівається, що всі звинувачення Генпрокуратури «розсиплються» при розгляді її справ у міжнародних судах. На українську Феміду Тимошенко не уповає.\n— Вона сподівається на об’єктивність та неупередженість Європейського суду з прав людини. Але звернутися в ЄСПЛ ми зможемо тільки після того, як розгляд справи по вбивства Євгена Щербаня пройде всі судові інстанції в Україні: «першу», апеляцію і касацію, — говорить адвокат екс-прем’єра Олександр Плахотнюк.\nЯк стало відомо, в українських судах по «кривавому» кримінальній справі Юлію Тимошенко захищатимуть три адвокати — Олександр Плахотнюк, Сергій Власенко та Андрій Кожем’якін. Причому останнім двом не доведеться здавати спеціальний іспит і отримуватимуть ліцензію адвоката, як того вимагає новий Кримінально-процесуальний кодекс.\n— Плахотнюк, Власенко і Кожем’якін є захисниками Тимошенко по справі ЄЕСУ. А так як справа по вбивству Щербаня і ЄЕСУ об’єднані в одне провадження, то відповідно до перехідних положень нового КПК ми маємо право захищати Тимошенко і по іншій справі, — пояснив Плахотнюк.\nУ тому, що нинішнім адвокатам екс-прем’єра вдасться довести непричетність Юлії Тимошенко до злочину шістнадцятирічної давнини, сумнівається її колишній адвокат Віктор Швець. Він говорить, що, якщо вірити словам генпрокурора Віктора Пшонки, розслідування цієї справи закінчено, а це означає, що у слідчих є вся доказова база, щоб передавати справу до суду.\n— Якщо зараз Тимошенко чи захисники звернуться до Генпрокуратури з проханням про залучення до матеріалів справи якихось нових документів або попросять про допит, їм можуть відмовити.\n— Юлії Тимошенко вручено повідомлення про підозру у скоєнні злочину і пам’ятка про її права, — повідомили в прес-службі Генеральної прокуратури. — З матеріалами справи вона зможе ознайомитися після закінчення слідства. Для цього може знадобитися ще кілька місяців. Слідчі дії за участю Тимошенко будуть проведені, якщо вона дасть на те згоду.\nЮрія Луценка можуть повернути в колонію на вихідних\nЕкс-міністра внутрішніх справ прооперували в одній із столичних клінік. Йому видалили доброякісний поліп в кишечнику. Операція пройшла успішно, пацієнт в порядку.\n— Попередньо лікарі заявляли, що реабілітаційний період після операції — три дні. Але це якщо немає ускладнень, — сказав «КП» прес-секретар пенітенціарної служби Ігор Андрушко. — Як тільки лікарі підготують рекомендації, Луценко етапують назад в Менському колонію. З нашого боку затримок не буде. Пенітенціарна служба зацікавлена ??в тому, щоб якомога менше людей з установи знаходилося за стінами колонії — це зайве навантаження для нас.\nУ середу після 16 години вечора дружина і захисник екс-міністра Ірина Луценко змогла потрапити до лікарні. На момент здачі номера не було відомо, чи вдалося їй побачитися з чоловіком.\n— Законодавством чітко передбачено, кого пускати, а кого ні, — сказав «КП» Ігор Андрушко. — Коли засудженої людини вивозять на лікування в заклади Міністерства охорони здоров’я, то разом з ним їде тільки варта. В обов’язки варти входить охорона об’єкта, засудженого та пропуск медпрацівників. Не дозволені ні передача речей, ні огляди або організація побачень.\nДепутати Рівнеради не підтримали звернення щодо суду над Юлією Тимошенко


На Сумщині розшукують безвісти зниклого Дмитра Давидова | Про Суми На Сумщині розшукують безвісти зниклого Дмитра Давидова – Про Суми\nДодому Новини На Сумщині розшукують безвісти зниклого Дмитра Давидова\nНа Сумщині розшукують безвісти зниклого Дмитра Давидова\nЮнак улітку минулого року поїхав до Києва на заробітки і з липня 2020 року на зв’язок з рідними не виходить. Поліцейські вживають заходів щодо розшуку 21-річного жителя села Гамаліївки Шосткинського району та звертаються за допомогою до громадян.\nНа вигляд Дмитру 20-25 років, зростом 183-185 см, худорлявої статури. Має темне коротке волосся та світлі очі.\nСеред особливих прикмет – відсутність вказівного і середнього пальців на лівій руці.\nНа розшук безвісти зниклого зорієнтований особовий склад поліції Шостки. Відповідне орієнтування з описом зовнішності та фотокарткою парубка розіслане у всі відділи та відділення поліції України.\nПравоохоронці звертаються до всіх громадян з проханням допомогти встановити місце перебування Дмитра Давидова. Якщо комусь відома будь-яка інформація, що допоможе у розшуку парубка, просимо повідомити до Шосткинського районного управління поліції за адресою: м. Шостка вул. Свободи, 67, або за телефонами: 050-327-91-48 (чергова частина), або на цілодобову лінію служби «102».\nПопередня статтяНа Сумщині розшукують безвісти зниклого Євгенія Кравця\nНаступна статтяНа Сумщині поліцейські розшукують безвісти зниклого Юрія Беззубчака


Виноробній галузі необхідна програма пільгового кредитування | Журнал «Напої. Технології та Інновації»\nВиноробній галузі необхідна…\nВиноробній галузі необхідна програма пільгового кредитування\nДля виноградарства і виноробства коньячна галузь є утворюючою, і тому галузь потребує програми пільгового кредитування, щоб виробники могли забезпечити себе локальною сировиною. Про це розповів Едуард Городецький, директор «Одеського коньячного заводу», передає agroportal.ua.\n«Я відвідував багато виноробних країн і, порівнюючи умови роботи, можу сказати, що ми залишаємося дуже зарегульованими. Для початку потрібно столові та ігристі вина вивести з категорії алкоголю в категорію харчових продуктів, як це зроблено в багатьох виноробних країнах», — зазначає Городецький.\nЗа його словами, це допоможе галузі вийти на абсолютно новий рівень і автоматично знімає бар`єри, які зараз є обмежувальним порогом входу в галузь. Адже величезна кількість людей присвячують виноробству своє життя, будучи, по факту, порушниками закону. І ті 52 тисячі виноробів, які є у Франції, відрізняються від українських тим, що вітчизняні винороби не потрапляють в рамки правового поля.\nВін наголошує, що виноробство — це багаторічна експлуатація лози, це дуже довгі інвестиції — $10−20 тис. вкладень в один гектар, тільки щоб посадити виноградник, при цьому перший урожай отримують на 4−5 рік.\n«Ми не можемо мислити такими категоріями, як виробники зерна, ми не можемо взяти землю в оренду на рік. Тому виноробство і виноградарство, на жаль, зараз не в змозі вижити без державної підтримки: викорчовуються виноградники, які були насаджені протягом десятиліть багато в чому завдяки державній підтримці та діючому механізму компенсацій. Зараз потрібно бити на сполох, щоб отримати підтримку, і щоб Україна в результаті не стала країною, де колись було виноробство», — зауважує Городецький.\nПри цьому він стверджує, що виробники не просять у держави грошей, а лише можливість акумулювати бюджети на розвиток і змінити акцизну політику.\n«Давайте звернемо увагу на акцизну політику — ставка акцизу на ігристе вино в Україні і у Франції або Італії. Українські виробники платять акцизу в 10 разів більше, ніж європейці. Коньяк — це витриманий коньячний спирт, і відповідно три роки наші гроші знаходяться в прямому сенсі слова в бочках, і це при українських ставках кредитування», — коментує підприємець.\nТаким чином, собівартість коньяку складається з вартості сировини, витримки, кредитних грошей і прямих витрат.\n«Наші європейські конкуренти платять 2−3% за користування кредитом, а ми — 18%. За три роки наш спирт збільшується в ціні на 60−70% тільки за рахунок цього. В результаті, виробникам вигідніше завезти сировину з-за кордону», — підсумовує Едуард Городецький.


Чужі серед своїх, свої серед чужих. Росіяни образилися\nЩо російські ліберальні журналісти досі не зрозуміли про українців\nЗа традицією довгі російські новорічно-різдвяні канікули неабияк піодморозили журналістську і громадську активність громадян, але не зупинили її. І ось на Різдво і різдвяний тиждень, замість загального примирення і цілування, розгорілося одразу кілька скандалів. Всі вони, де більше, де менше, стосуються України. І тому деякі з них просто необхідні для ознайомлення. Інші - просто корисні.\nПочнемо з того, що важливіше.\nКАЗУС ОЛЬГИ РОМАНОВОЇ ТА ТЕТЯНИ ТОЛСТОЇ\nОтже, світле свято Різдва. Хороша людина, лауреат премії ТЕФІ (у номінації «Ведучий інформаційної програми»), співавтор Бутирка-блогу, керівник руху «Русь сидящая» Ольга Романова зустрічала його в Італії.\nІ там наживо познайомилася зі своїми друзями із Західної України («розвіртуалізувалася», як це зараз називають). Ті принесли на розговіння гостинчик. Ольга Євгенівна розчулилася і ось що написала у своєму ФБ: «...Сиджу тепер на маленькій італійській терасі і жую чудову українську ковбаску з хріном. Маленький шматочок. Нам багато з собою дали, але сусіди-росіяни по нашому прибутті з українських гостей відчули нездоланний запах і з'їли в один момент. Ну і ось вони: хамон, прошутто і все таке - речі хороші і безумовно корисні - лежать собі на тарілочці. А ковбаска з хріном - це інше. Не пояснити і не зрозуміти. Ну, ми один народ. І, до речі, вони тут капусту квасять, у себе в Портофіно. Ще й агрус посадили. Поводяться зразково, ще й котів з місцевого притулку в Александрії всиновлюють, смугастих, як Матроскін. І нікому на думку не спадає сказати, що це "руський мір" ні в іронічному сенсі, ні в серйозному. Це просто великий гарний світ».\nІ ось з цієї «незрозумілої ковбаски з хріном» почався великий, неймовірний, як у Івана Івановича з Іваном Нікіфоровичем, скандал. Українські читачі та шанувальники Романової не пробачили їй ось цього «Ну, ми один народ».\nІ, впевнений, у цьому були праві.\nВибачте, але важко було очікувати іншої реакції від українців, якщо саме з цієї настирливо повторюваної аргументації - "для мене, для нас росіяни і українці-один народ" - розгорнув свою брудну війну пан Путін. Інша справа, що іноді критика Романової перехльостувала і ставала швидше хамською, ніж аргументованою, що погано. Але все ж треба розуміти: це надмірна реакція зі сторони, що спочатку зазнала агресії.\nНа жаль, Романова нічого не зрозуміла, що і зафіксувала у своєму постскриптумі: «ЗЫ. Почитав огневые каменты: Гоголь с Пушкиным один народ, а эфиоп с казаком - нет».\nНавіщо ж оглупляти співрозмовника (чи себе?) ось цим "а ефіоп з козаком - ні". Пушкін же не ефіоп, а росіянин. Ось так би й написала Ольга Борисівна. Але ні, для неї культура, література - речі настільки великі і самі по собі чисті, що вона вважає, ніби їх ніщо не може забруднити, закривавити.\nАле саме з цього культурного, літературного "один народ" і почалося розгортання підлої війни! Коли ж російські ліберали це зрозуміють - у масі, в більшості, а не одинично. Невже вони досі ще не зрозуміли трагічних наслідків будь-яких негативних розмов про "один народ" росіян і українців. Скільки ще крові і горя потрібно, щоб це усвідомити і надалі не повторювати цю дурість... Досить і того, що її мантрично твердять шовіністи.\nДалі на захист Романової стала письменниця Тетяна Толстая у своїй рубриці «Найбільш гучні крики у стрічці цього тижня»: «1). Отримала велику порцію п...лей Ольга Романова за те, що намагалася принести братньому українському народу оливкову гілку, розповівши про мирне поїданні смачної української ковбаски спільно з представниками братнього народу».\nТетяна Толстая / Фото: Ігор Мухін\nЧесно кажучи, онука автора роману «Петро перший» і раніше була помічена у певних полемічних пересмикуваннях на українську тему. Але тут вона виступила якось зовсім незграбно. Просто кажучи, неабияк переврала. Хіба не очевидно, що «велику порцію п..лей» Ольга Романова отримала не за "оливкову гілку" українському народу, принесену після поїдання смачної української ковбаски, а за фразу "Ну, ми один народ"...\nНе перший раз говорю з подібного приводу - найбільш образливо, коли тебе ображають, думаючи, ніби говорять щось хороше, добре.\nТаких, як Романова і Толстая, дуже багато. Вони нічого не зрозуміли в історії двох останніх років. Вони чомусь вважають, що найкраща фраза (вона ж - вчинок) для примирення росіян з українцями: «Так ми ж з вами один народ!» І негативну реакцію з українського боку будуть сприймати як прояв якогось злобно-націоналістичного світогляду і загальної «зомбованості».\nВИПАДОК АРКАДІЯ БАБЧЕНКА Й САШІ СОТНИКА\nІсторія почалася з повідомлення російського журналіста Євгена Левковича. За його словами, ще у грудні «учасницю антипутінських протестів Анастасію Леонову, яка останнім часом жила в Києві, затримали (есбеушники, - ред.) нібито за підготовку терактів».\nЩо тут скажеш. Під час гібридної війни все так складно, так заплутано - згадати хоча б "справу равликів"! І немає сумніву, що в даному конкретному випадку українській пресі і громадськості треба тримати справу на контролі, не кажучи вже про хорошого українського адвоката.\nДалі блискучий військовий журналіст і письменник Аркадій Бабченко, якого в Україні дуже поважають, і не буде перебільшенням сказати, що й люблять, відреагував на подію у кілька разів різкіше, ніж варто було б: «Я правильно розумію, що тепер нас, націонал-зрадників, ще й в Україні саджатимуть? Навіть не знаю, що вибрати - ФСБ чи СБУ... Що взагалі відбувається?»\nУ свою чергу, громадська активістка із Запоріжжя Ганна Амарго також трохи перегнула палицю у своєму широко поширеному пості:\n«Краще, що я сьогодні бачила - це комент під істерикою Бабченка про бідолашну російську опозиціонерку, яка мучиться в есбеушних катівнях.\n- Дик, що ж це нас, опозиціонерів, гнаних на Батьківщині, тепер будуть і в Україні саджати? - струсонув повітря Аркадій!\n- Не приїжджайте ніколи. - Відповів йому хтось. Ось так просто.\nНе приїжджайте, будь ласка, як опозиціонери, борці з владою, наставники, вчителі, волонтери, захисники, помічники, поводирі, підбурювачі й будівельники нової Русі.\nАркадій Бабченко / Фото :https://www.facebook.com\nПриїжджайте тільки в якості туристів. Як у Францію чи Єгипет. Куди ви їздите не з Саркозі нехорошим боротися і не революції робити, а засмагати і купити собі нову модну сумку. Так от і в Україну - тепер точно так само. Як в гості. Ще раз - по буквах - я к в г о с т і. Відпочили, розслабилися, поїли вареників з вишнею, подивилися на Дніпро з дніпровських круч. І все. І додому. Постити в instagram фото у віночку й вишиванці. Розповідати про те, як вам сподобалося, що з вишень у варениках кухар вийняв кісточки».\nАркадій Бабченко образився і дав утричі довшу відповідь по пунктах, де звинуватив Ганну та солідарних з нею громадських активістів у «путінізації» себе й України...\nДуже скоро на тему «приїжджайте - не приїжджайте» відгукнувся ще один популярний і навіть улюблений в Україні журналіст, - Саша Сотник.\nТут, постфактум, відповідь така щільна й узагальнююча, що її, мабуть, варто навести повністю:\n«Прощання з Україною\nОсь вже другий день нагнітається істерія навколо теми «русские, убирайтесь вон!». Ні, не так: «Кацапьё, сиди в своей Рашке и не суйся!..» Причому, ненависть виходить саме від українців, але екстраполюється чомусь не на Стрєлкова-Гіркіна або умовного Гобліна, який міцно засів в окупованому Криму, а на журналістів: А. Бабченка, Є. Левковича, В. Івлєву, мене...\nСлідом за Аркадієм, який вже висловив свою думку з даного приводу, просто зобов'язаний внести деякі доповнення.\nМи з моєю дружиною Марією Орловською були в Криму в дні оформлення окупації. Приїхали лише для того, щоб неупереджено зафіксувати цей путінський злочин. Зняли фільм «Український щоденник». Потім ми приїжджали ще два рази у Київ: у квітні і вересні 2015 року - аби поспілкуватися, «навести мости», спробувати змістити вектор ненависті у бік взаєморозуміння, розповісти про те, що біда у нас одна: це - спадщина «совка», з яким ми боремося. Українці зі зброєю в руках, а ми - зі словом правди. Не приховую, в останній наш приїзд ми припускали ймовірність того, що залишимося попрацювати на одному з українських телеканалів. Але швидко з'ясувалося, що справді незалежні журналісти в Україні не потрібні: всі медіаресурси вже «лягли» під «кого треба», а той канал, з яким ми вели попередні переговори, курується вихідцем з телеканалу «Звезда» (Росія). Ну, не вийшло - хай так. Ми не ображаємося. Зрештою, це українцям вирішувати: що дивитися, слухати і читати, а головне - кому вірити. Нами було прийнято рішення робити свою справу в Росії - вже як вийде, і скільки часу на це відведено. І залишити романтичні спроби «лізти зі своїми дурницями до скривджених і покалічених сусідів».\nНенависть - сильне почуття. Воно навіть сильніше від любові, тому що часто походить саме від неї - знехтуваної й розтоптаної. Ненависть - плід злягання підступності зі страхом. Але підступність і страх виходили не від Бабченка і не від Левковича, а ненавидять, чомусь, саме їх.\nЯ вже мінімізував свою присутність на українських телеканалах. Мені продовжують телефонувати і запрошувати на ефіри, але останнім часом я просто не відповідаю на дзвінки з України. Не через неповагу, а через небажання "лізти в чужі справи". Адже принцип «не нашкодь» у даному випадку - найвірніший. Я ще відгукуюся на прохання деяких українських медіаресурсів прокоментувати ту чи іншу подію, але якщо українців це дратує - готовий припинити робити й це.\nОбражатися нерозумно. Україна - країна, яка перебуває у стані війни з групою осіб, які вже окупували мою країну. І я нічого не можу з цим зробити. Навіть якщо ми з Аркадієм і Євгеном, озброївшись дубинками, рушимо до Кремля - це нічого не змінить, окрім наших з ними біографій. А жити одним лише покаянням за скоєне купкою бандитів і політичних злочинців, які перетворили населення моєї країни на боязке і покірне стадо - контрпродуктивно. Тому що - не замолити: все одно твоя молитва потоне у безодні прокльонів, що лунають з іншого боку.\nТому в даному випадку найкраще - замовкнути. Не чіпати цю тему. Не приїжджати, не коментувати, залишити всілякі спроби. Коли зійде ця піна - на березі залишиться тільки справжнє, життєздатне. А поки вирує бруд, замішаний на крові - краще відступити. Не торкатися. Не бруднитися. Не тому що ти - чистоплюй. А тому що тільки таким чином можна мінімізувати шкоду від дотиків до відкритої рани, на яку мій уряд перетворив Україну. Всю.\n«Далі - тиша...»\nХочу одразу сказати, що з великою повагою ставлюся до Саші Сотника, кілька місяців тому робив з ним велике і, сподіваюся, цікаве інтерв'ю.\nІ в цьому його тексті не можу не відзначити мудру стриманість, ввічливу відстороненість висловлювання в цілому. Але в деталях хотілося б дещо уточнити, поправити.\nСотник: "Причому ненависть виходить саме від українців, але екстраполюється чомусь не на Стрєлкова-Гіркіна або умовного Гобліна, що міцно засів в окупованому Криму, а на журналістів: А. Бабченка, Є. Левковича, В. Івлєву, мене".\nТвердження публіцистично яскраве, але абсолютно неточне. Чи слід говорити, що українцям ненависні саме суб'єкти на кшталт Гіркіна й Гобліна? А вже від них, на жаль, іноді негативні емоції екстраполюються на порядних людей. Не варто також говорити про всіх українців, якщо це думка лише частини суспільства (громадянського все ж, на відміну від Росії, суспільства), найчастіше - маргінальної.\nТакож несправедливим є твердження, що «справді незалежні журналісти в Україні не потрібні». Як сказала одна знайома з нашого кола, все ж є в цьому "імперська - через губу - повчальність". Так просто нечесно говорити, що в Україні «все медіаресурси вже «лягли» під «кого треба».\nТак, багато, дуже багато українських медіаресурсів знаходяться в руках олігархів. І це, звичайно ж, небезпечно для інформаційної безпеки країни. Тут же приклад від самого Сашка. Телеканал, з якого «бортанув» Сотника менеджер, виходець з РФ-Міноборонівского т/к «Звезда», саме олігархічний. Так чому ж Саша Сотник не написав саме про це, а почав робити не дуже точні й у цій неточності легко спростовувані узагальнення?\nАдже про що, суворо кажучи, свідчать ці твердження Олександра.\n1. Що в Україні таки є свобода слова, думок, професії. Ймовірно, навіть надлишкова, якщо менеджери з країни агресора можуть займати такі посади.\n2. Що інформаційне поле України в зв'язку з цим і перебуває в певній небезпеці.\n3. Що Україні дуже потрібні "по-справжньому незалежні журналісти". Але, ймовірно, на інших, не олігархічних каналах, ЗМІ. В Україні їх, до речі, добре знають. Ви, Сашо, тільки запитайте, і вам підкажуть\nІнша справа, що ситуація в країні загострюється - фінансово, політично, психологічно...\nІ ось тут потрібно зупинитися на психології. Аркадій Бабченко й Олександр Сотник (цей ряд можна продовжити) - обдаровані творчі люди. Коли вони після початку російської агресії зайняли принципову, сміливу позицію її неприйняття, то стали улюбленцями України. Країни, втричі меншої, ніж Росія, але за європейськими мірками дуже великої.\nІ тут ось яка проблема. З одного боку, народна любов не може бути занадто довгою і загальною. А з іншого - народне шанування псує навіть найдобрішу й найадекватнішу людину тим, що відучує від критики, заслуженої, незаслуженої - будь-якої.\nАле Україна зараз не та, що була десятиліття тому. Вона не вірить в кумирів. І вчиться судити строго. Всіх - політиків, управлінців, журналістів. А Сотник і Бабченко отримували так багато лайки і бруду з кремлівської сторони, що звикли до чи не одностайної підтримки з боку українського. Але це відходить у минуле романтично-героїчне майданне дворіччя.\nТепер, коли реформи пробуксовують, а політична боротьба наростає, все інакше. Одностайної підтримки в Україні більше за визначенням не буде. Ні для кого - в тому числі й для Бабченка, Сотника, за усієї до них поваги. А отже, будь ласка, постарайтеся бути більш товстошкірими не тільки з тієї сторони особистості, що повернена до Росії, але і з тієї, що обернена до України.\nІ, до речі, не забудьте співвіднести критичні висловлювання на вашу адресу зі схвальними. Та ж Ганна Амарго у своєму Фейсбуці пише, що земляки-українці буквально завалили посланнями, в яких її засуджували, а підтримували саме опонуючого їй Аркадія Бабченка.\nТобто давайте не будемо драматизувати, прощатися. Ваша думка українцям, як і раніше дуже цікава. Але саме думка на відстані, а не одкровення згори.\nФЕНОМЕНИ ОЛЕГА КАШИНА І СТАСА БЄЛКОВСЬКОГО\nА для того, аби глибше відчути різницю між Бабченком, Сотником та іншими російськими журналістами, яких деякі (або вони самі) вважають ліберальними, розглянемо ще кілька прикладів, зовсім вже феноменальних.\n2 січня Гаррі Каспаров опублікував у Фейсбуці текст «Після Путіна», у якому почав непросту розмову про майбутнє Росії, яке почнеться після відходу Путіна від влади.\nОсновні каспаровські тези: по-перше, країна повинна отримати щеплення від імперського вірусу і назавжди позбутися від фантомного імперського болю «втраченої величі»; по-друге, після краху путінського режиму Росії буде необхідний період «очищення», протягом якого люди мають усвідомити, що за гріх впадання в шовінізм, за Грузію, за Крим, за Донбас доведеться розплачуватися; по-третє, формулюється завдання російських лібералів - не допустити, щоб Росія була змушена заплатити настільки ж високу ціну, яку довелося платити Німеччини та Японії - за їхню агресивну політику.\nУ відповідь Олег Кашин (нібито жертва путінського режиму, і начебто засуджує його) в колонці на Радіо Свобода дав досить дивну відповідь. Нібито росіяни ні в чому не винні, а винен один Єльцин, який вибрав такого наступника і прийняв під себе (і) таку Конституцію. А Каспаров, начебто, сам такий же, як Путін. Тільки ще гірший. Жонглювання словами на обмеженому просторі у 6-8 тис. знаків, яким Він володіє досконало, дозволило йому досить переконливо все це «довести» у своєму тексті «Путінські риси».\nСтаніслав Бєлковський / Фото: tv.silver.ru\nАле й це ще не все. Слідом виступив колишній політпровокатор, який став поважним політтехнологом, Станіслав Бєлковський. Основна думка його посту: «Не хвилюйтеся, Олеже! Кривавий Каспаров нам не страшний». І якщо Кашин лише підмінив тему розмови, то Бєлковський по суті перейшов до троллінгу упереміш з доносом, заявивши, що Каспаров лише банальний грантосос, своїми гучними заявами збирає гроші під себе особисто.\nСхоже, що тут, будуючи образ екс-чемпіона світу з шахів (а Бєлковський, щоб ви знали, вважає себе письменником), Стас просто приписав йому свої риси (за флоберівським прикладом «Мадам Боварі - це я!»).\nТакий ось, для загального розуміння, рівень дискусії.\nА отже давайте краще перечитаємо Бабченка.\nА також знову переглянемо Сотника.


Історія української літератури - презентація з української літератури\nВступ Історія української літератури двадцятого століття майже не досліджена... Окрім того, що українська література розвивалася на території України, багато письменників творили і за межами батьківщини. Імена цих патріотів повертаються на рідну землю, а співвітчизники дізнаються про них лише зараз. Уласа Самчука називали літописцем свого часу і свого народу. Він з юнацьких літ був відірваний від материнського лона, опинившись поза межами рідного краю. На чужих землях письменник набагато глибше і болючіше відчував і переживав трагедії братів і сестер з України.\nУлас Самчук (1905 — 1987) Улас Самчук – це видатна постать у нашій літературі, збагнути її можна лише тоді, коли видати його багатотомник. Ми можемо ознайомитися з мізером, який залишив по собі письменник: журнал «Дзвін» з оповідання Уласа Самчука «Віднайдений рай», у тому ж 1991 році повість «Марія», видрукована «Українським письменником» у 1991 році, журналом «Дніпро» у 1991 році, опубліковано другий том епопеї «Волинь». Окремим виданням у видавництві «Дніпро» в 1993 році вийшла трилогія «Волинь», а журнал «Дзвін опублікував спогади письменника «На білому коні» /№1-3, 1993р./. той же таки «Дзвін» через рік продарував нам ще одні спогади Уласа Самчука «На коні вороному» /№6-8, 1994р./, а у 1995 році – «Записки на бігу» /№4-7/. У 1994 році «Український письменник» видав роман Уласа Самчука «Чого не гоїть огонь». Звичайно, є ще фонд залу україніки у Центральної Національної Бібліотеки ім.В.Вернадського,але нажаль, і в ній немає повного зібрання творів Уласа Самчука. Доля Уласа Самчука типова для українського письмменника-еміґранта. Талант Самчука, багаторічна праця на літературному полі, більш ніж десяток видрукованих творів за кордоном і невідомість в Україні. Улас Олексійович Самчук народився у селі Дермань, у Волинській області. Його батьки були селянами. Тяжко та виснажливо працювали біля землі та славного господарства. Вони передавали своїм дітям любов до життя і праці. Бажання вирватися з соціально обмеженого, окупованого суспільства привело молодого жовняра (вояку) польського війська до дезертирства у Німеччину. Це сталося у 1927 році. Почалися скитання молодого хлопця з Волині по закордонних землях. Куди б не закинула доля Уласа, головною темою його творчості була рідна земля та брати й сестри з України. Усе свідоме життя письменник ставив перед собою завдання бути літописцем українського народу, того часу, який сам бачив, переживав.\nЖиттєвий шлях Публіцистика Уласа Самчука – це спогади, статті, фейлетони, нариси, подорожні нотатки. А Власенко-Бойцун називав такі періоди публіцистичної діяльності автора «Волині»: воєнний 1938-1944 – репортерська, редакційна діяльність – і повоєнний, який ділиться на два часові відтінки: 1945-1948 – ідеологічно-програмова публіцистика МУРівського періоду: осінь 1948 – до кінця життя - публіцистика «канадського» періоду. З 1938 року Улас Самчук почав працювати як публіцист. Завдяки йому, світ дізнався про героїчну боротьбу українців Закарпаття за незалежну українську державу. У 1939 році, після розгрому Карпатської Січі молодий публіцист повертається до Праги. Звідти він у 1940 році переїжджає до Кракова і з похідними групами ОУН у липні 1941 року – на Україну. По приїзді до Рівного, Улас Самчук став редактором газети «Волинь». Ініціатором цього видання був Степан Скрипник (згодом Патріарх УАПЦ Мстислав). «Перша справжня газета на території окупованої України, видана незалежними силами і засобами» почала свій шлях до людей 1 вересня 1941 року.\n«Хто ми? Нарід чи чернь? Нація чи маса? Організована, свідома, вигранена збірна одиниця чи юрба без’язиких і безликих постатей?\nЖиттєвий шлях Результатом поїздки Уласа Самчука, восени 1941 року до Києва, став репортаж «Крізь бурю і сніг». Побачене і описане можна висловити одним словом – спустошеність. Спустошені поля і села, спустошений Житомир, «підстрелений, спаралізований, трагічний» Київ, спустошені душі людей. «...найкращим покажчиком настрою й свідомості населення є мова. Яку мову ви чуєте на вулицях Києва? Російську. Скрізь і завжди, за малими розуміється винятками...» («Крізь бурю і сніг» Волинь.-1941р.-18 грудня). «Денаціоналізація – страшна виразка, - написав письменник після війни. – Вона роз’їдає не лише мову. Вона паралізує саму субстанцію людини: її свідомість. А без свідомості це лише порожня форма, без змісту».\nЖиттєвий шлях Статті Уласа Самчука будили приспану національну свідомість історичну пам’ять, вселяли віру у власні сили,: «... вірмо! О, як треба вірити! Як багато віри мусить вмістити в собі наша наболіла душа» («Слово письменника»//Волинь.-1942р.-7 січня).\nЖиттєвий шлях Створюється нова сторінка історії. На мапі Європи закреслюється новий простір під назвою Україна... Від нашого хотіння і нашої волі у великій мірі залежить доля нашої батьківщини. «...Ні. не все одно, як і коли треба прислухатися до думки українського народу. Не все одно, як хто з ним поводиться. Не все одно, бути з ним у приязні, чи оголосити йому війну. Бо Український Народ, як і всі решта народів нашого континенту має свою гордість, має свої життєві потреби. І горе тим, які хочуть їх так чи інакше заперечити...Так було, так є і так буде...» («Так було – так буде!»//Волинь.-1942р.-22 березня). Статтю «так було – так буде!» найуважніше прочитали і зрозуміли свої, українці, але ті, для яких слово «Україна» було чужим і ворожим. Саме за їх доносом, хоча стаття пройшла цензуру, її у тих номерах, які не були забрані з редакції, замінено на іншу, а Уласа Самчука було заарештовано. Свідчення, допити, місяць тюрми. Письменника амністують, але за умови співпраці у Німецькому Пресовому Бюро (ДПБ). Ця співпраця передбачала не менше двох дописів неполітичного змісту щотижнево. Тема обиралася самостійно. Вибирати чи відмовлятися не випадало.,– поряд з деякими іншими часописами («Українське слово»//Київ, редактор І.Рогач; «Літаври» Київ, редактор Олена Теліга; «Український засів» Харків, редактори В.Домонтович і Петров в перший період свого існування осінь 1941-весна 1942рр.) важливим фактором національної свідомості населення України, об’єктивно готуючи ґрунт для збройної боротьби в краї за незалежність української держави в рамках УПА» . Газета існувала до початку 1944 року. Вона все більше і більше ставала рупором німецької адміністрації. В тих умовах – по-іншому й бути не могло. Свій відхід від «нової «Волині» письменник сприйняв із полегшенням. Восени 1942 року Улас Самчук вдруге поїхав на східну Україну. Враження про цю поїздку письменник висловив такими словами «... Все, все без винятку з червоточею, облізле, вилиняне, почорніле... І такі ж люди, з їх нечистою, зіпсованою російщиною... («Заславський вісник»//Кременчук.-1942 р.-13 вересня) .\nСпогади минулого 1945 рік Різдво. «уся соборна Україна над нами, між нами повно історії, чуємо вічність, згадуємо Христа, ступаємо через межі добра і зла, переживаємо «нову «Європу» в її фіналі, саме в тому «п’ять по дванадцятій», коли то за словами її вождя, мав би наступити остаточний присуд» . 20 липня «Бути в цей час українцем не легко, але я гордий, що ми несемо це одіозне ім’я з такою переконаною самозрозумілістю. Люди не хочуть скоритися перед злобою і неправдою» . 7 січня «Треба лише дивуватися силі, незламності, витривалості людині нашої народності, що ніде і ніколи не тратить ані мужності, ані надії» . Але сила ця щоразу ударяється об іншу силу: індивідуалізм, породжену почуттям меншовартості української людини. 25 лютого Наші політики тут... Їх сковують... комплекси почуття нідності, їх партії, їх замкненість у собі...Поки не вигоїться наша людина з цього стенозу, все дарма» .\nСпогади минулого Туга за батьківщиною, розуміння неможливості повернення породжували роздуми про сутність більшовизму як основної причини усіх бід і нещасть. 4 березня «Знайти дефініцію більшовицького голого терору... це навіть не терор. Головне, що це не видумана, а стихійна... Росіян будуть завжди боятися, як боялися татар, монголів, Чінгісхана, Атили...». 26 квітня «Бухенвальд... В Бухенвальді, що став совітським табором, багато розстрілюють невинних». 14 квітня «Над деякими будівлями гордо й демонстративно повисли їх (комуністів і їх симпатиків – А.Ф.) найдовші червоні полотнища, живцем перероблені з готових гітлерівських. Тільки замість такого зреста пишажться серп і молот».\nПам'ятник Уласу Самчуку У своїх споминах Улас Самчук мотивує свій життєвий вибір так: "Головне, те головне, моє нестерпне, безупинне, невідступне бажання писати. Бути письменником. ... Десь з сімнадцятим роком мого життя посіла мене ця пропасниця, з якою я просто не міг дати ради. Я писав днями й ночами, я занедбав навчання, за мене почали хвилюватися батьки: "От буде босяк - ледащо, не здібне навіть до хазяйства". ... Жадоба світу, знання, слави у селі, "на краю світу" під глухою, мертвою, зачумленою поліційним терором границею ... Що за дика примха! Мене рвало на куски бажання вирватися звідсіль, отрясти порох взуття і відійти на другий "край світу". Рішучість, ризик, наполегливість, витримка - це ті головні якості, завдяки яким Улас Самчук йшов без оглядки до своєї заповітної мети. Як письменника і громадянина його сформували два світи, дві культури, дві традиції - Схід і Захід, Україна і Європа.\nТворчі мотиви «Наша ціль дуже виразна. Витримати морально, не випустити з ініціативи у справах, які торкаються нас безпосередньо...»\nТворчі мотиви “Нарід чи чернь?” В наш час стаття вражає гострою тематикою, вмінням не тільки означити проблему, а й проаналізувати її, вказати на причини і можливі шляхи розв’язання та блискучою стилістикою. Все це міститься у якійсь сотні рядків. Хто такі українці? Відповісти однозначно на це питання без вагання не можна. Неможна впевнено сказати, що ми – народ, величезна частина населення, особливо міського, не розмовляє українською мовою, національні почуття, національні святині для них чужі. Найбільше це стосується молоді. Засилля на телебаченні чужоземної музики, фільмів, не кращим чином позначаються на її свідомості. Молоді не прививається любов до власної держави, культури. Деяка молодь не знає своєї історії і не може відповісти на питання «Хто були їх предки?».\nТворчі мотиви Тема українського села – це важлива проблема, яку піднімав письменник у своїх статтях. «Належу до тих – казав Улас Самчук – що ніколи не були насичені селом. Належу до тих, що де б вони не були – в Берліні, Парижі, Римі– скрізь і завжди так чи інакше згадали про наше село» («Село, де серце відпочине»). Саме це, на його думку, грає визначальну роль у збереженні української ідентичності, культури, самобутності. “Волинь” Однією з центральних тем «Волині» була турбота про людину, бій за українську людину. Письменник звертався, просив, закликав: «Героїчна молодь! Коли ти й надалі будеш лише шити мазепинки та носити жовтосині стрічки... ніколи не бачити тобі України такої, якої би ти хотіла, героїзм нашої доби – це праця. Чорна й біла. Мозку й рук». Зараз, в наш не простий час становлення молодої держави України, не зайвим було б послухати і пройнятися цими словами нашій молоді і почати самій будувати власну державу, власний добробут у своєму домі. Статті Уласа Самчука будили приспану національну свідомість історичну пам’ять, вселяли віру у власні сили,: «... вірмо! О, як треба вірити! Як багато віри мусить вмістити в собі наша наболіла душа» («Слово письменника»//Волинь.-1942р.-7 січня).\nТворчі мотиви “Марія” У Празі Улас Самчук належав до Студенстської академічної громади. "Нас було кілька сотень з загальної кількатисячної української колонії, ми були поколінням Крут, Базару, Листопада, Четвертого Універсалу, України Мілітанс".  Улас Самчук саме у Празі написав у 30-ті роки роман "Кулак", спрямований на захист життєдайних спроможностей українського селянства, роман "Гори горять" - про боротьбу закарпатських гуцулів за своє соціальне та національне визволення, у 1933 році з-під пера волинського письменника вийшов роман "Марія" - про організований сталінсько-більшовицькою системою СРСР голодомор. Слід сказати, що одночасно із "Марією" Улас Самчук працював над романом-епопеєю "Волинь" у трьох частинах, робота над першою і другою частинами тривала з 1929 по 1935 роки, над третьою - з 1935 по 1937 роки\nПразька школа Українська Прага 1920-30-х рр. жила бурхливим науковим та культурно-мистецьким життям. До безпосереднього оточення, яке торило "його Прагу", Улас Самчук називає Олександра Олеся, Спиридона Черкасенка, Олексу Стефановича, Оксану Лятуринську, Олега Ольжича, Михайла Мухина, Миколу Бутовича, Роберта Лісовського, Степана Смаль-Стоцького, Дмитра Дорошенка, Миколу Галагана, Леоніда і Надію Білецьких, Дмитра Антоновича, Сергія Шелухіна, Микиту Шаповала, Валентина і Лідію Садовських, Русових, Яковлевих, Мідних, Батинських, Слюсаренків, Щербаківських, Сімовичів, Лащенків, Горбачевського, Ольгерта Бочковського.\nОстанні роки У Канаді Улас Самчук стає одним із співзасновників часопису «Наш вік», мистецького об’єднання українських письменників «Слово» Свій невеликий спадок – 50 тис. доларів, він передає на видання чергового числа збірника цього об’єднання. Письменник бере активну участь у згрупуванні волинян США і Канади, діяльності товариства «Волинь», Інституту Дослідів Волині. Він допомагає відродженню давніх звичаїв і обрядів, поширенню їх серед молоді, утвердженню думки про самобутність української культури. Письменник допомагає збирати кошти на видання книг про історію Волині праць Івана Огієнка, Степана Кидимника. До 50-річчя капели бандуристів ім.Тараса Шевченка укладає літопис, пише розділ до книги про кобзарство України. Публікації Уласа Самчука з’являються в газеті «Свобода», альманасі «Слово», «Літопис Волині». Він видає, окрім згадуваних, книги, які стоять «на межі мемуарних і публіцистичних жанрів» – «На білому коні» (Вінніпег – 1956р.), «На коні вороному» (Вінніпег – 1975р.), «Планета Ді-Пі» (Вінніпег – 1979р).


Купити ланч бокс триярусний в Києві, Україні - termokruzhka.com\nЛанч бокс триярусний\nТакий ланч бокс дозволить вам скласти збалансоване меню на весь день і взяти з собою повноцінний сніданок і обід або обід і полуденок, а, можливо, і денний раціон.\nНа кожному ярусі можна розмістити страв, призначені для одного прийому їжі або для однієї людини, якщо ви подорожуєте або вибралися на природу сім'єю. Вам не знадобиться брати кілька ємностей з їжею - окремо для дитини, для себе і чоловіка. Все можна компактно розмістити в одній ємності.\nТриярусні ланч бокси найчастіше випускають з пластика або металу, рідше зустрічаються керамічні або скляні. Ці моделі менш популярні, оскільки самі по собі мають значну вагу і можуть розбитися при трясці або падінні.\nЛанч бокс триярусний може мати на кожному «поверсі» одне або декілька відділень. Одна ємність дозволить покласти одне блюдо або не змішуються продукти, наприклад, ягоди. Ярус з відділеннями дає можливість покласти одночасно кілька страв і не хвилюватися, що в процесі перенесення вони змішаються і втратять апетитний вигляд.\nЛанч бокс триярусний можна купити:\nдля дитини, який багато часу проводить в школі, а потім відразу йде на додаткові заняття не має можливості зайти додому пообідати;\nдля офісних співробітників, у яких немає можливості вийти на перерву в кафе або ресторан;\nдля людей, які потребують особливої дієті і не можуть їсти в закладах громадського харчування;\nдля водіїв, яким колись зупинятися в кафе або незрозуміло, коли воно попадеться по дорозі;\nдля всіх, хто вважає за краще домашню їжу будь-яким покупним стравам.\nТриярусні ланч бокси часто забезпечені ручкою або ремінцем для перенесення, приладами в комплекті і іншими приємними фішками. У нашому інтернет-магазині є безліч моделей на будь-який смак. Ціна вас порадує. Робіть замовлення в зручний час і отримуйте покупку в Києві і інших населених пунктах України максимально швидко.\nЛанч-бокс з нержавіючої сталі Prime Lunch Miho (червоний)\nОпис товару: Бренд: Prime Lunch®Розмір: 18,3x 13,9 x 16,9 см.Ємність 1800 мл.Матеріал: Харчовий пластик.Посудомийна машина: Можна, без кришки.\nЛанч-бокс з нержавіючої сталі Prime Lunch Miho (синій)\nЛанч-бокс з нержавіючої сталі Prime Lunch Miho (жовтий)\nЛанч-бокс з нержавіючої сталі Prime Lunch


"Короп - європейське містечко"\nСубота, 26 вересня, 06:26:12\n29.07.2013 13:10 —\nВийшла нова книга з серії "Європейська місто", а саме: "Короп - європейське містечко", підготовлена до друку Чернігівським центром перепідготовки та підвищення кваліфікації кадрів.\nЇї автор - письменниця та краєзнавець, автор книг з історії Коропа і його видатних особистостей Валентина Михайленко.\nВидання присвячено минулому та сучасності Коропа від часів його виникнення - до сьогодення та складається з таких нарисів: "Короп - історичне місто України", "Славні сторінки в історії Коропщини", "Короп у ХІХ ст.", "На теренах ХХ ст.", "Короп сучасний", "Святині Коропа", "Миколаївський ярмарок у Коропі", "Минуле Коропа у спогадах його мешканців", "Відомі люди Коропа".\nОсоблива увага приділена розвиткові самоврядних засад у містечку - незалежно від періоду історії та з точки зору його європейської ідентичності.\n27 липня книгу презентовано на традиційному Миколаївському ярмарку в Коропі.\nЗ електронною версією видання можна ознайомитися за адресою: http://www.siver.uct.ua/biblioteka.php


Пилосос для очистки каміна ціна, купити в інтернет магазині Україна Київ\n> Пилосос для очистки каміна\nПотужність, [кВт] 0,6\nПобутовий електричний пристрій, призначений для очистки камінів від попелу і сажі.\nКамінний пилосос являє собою металевий бак з шлангом і насадкою для попелу. У кришці бака встановлений електродвигун з турбіною.\nМаксимальна температура всмоктуваного попелу: 50С\nЯк купити пилосос для каміна?\nКупити камінний пилосос Ви зможете на нашому сайті через кошик або замовивши зворотній дзвінок для отримання більш детальної інформації. Ми завжди на зв'язку, тому вже зараз можемо допомогти Вам зробити свій вибір!


У рівненський “водник” просяться росіяни й білоруси | ОГО\nПриймати на навчання іноземців серед ВНЗ Рівненщини може лише Національний університет водного господарства та природокористування. За перші п’ять днів прийому заяв від абітурієнтів, у приймальну комісію закладу вже звернулося двоє — громадяни Росії та Білорусі. Нині вони проходять необхідні перевірки. Втім, скільки ще іноземців вирішать вступати в рівненський виш, прогнозувати не беруться.\nЯк розповів провідний фахівець центру міжнародних і регіональних зв’язків НУВГП Леонід БАДИНСЬКИЙ, зацікавленість у навчанні в НУВГП також висловлювали громадяни Грузії, Німеччини, Казахстану та Гвінеї.\nНині ж у закладі навчаються 29 іноземців. Переважна більшість із них — громадяни країн СНД (росіяни та білоруси), а також Алжиру та Гвінеї.\nЗагалом у нинішньому році кількість студентів, які приїхали в Україну з інших країн, збільшилася на 3 тисячі. Тепер у країні навчаються близько 50 тисяч іноземців, передає слова міністра науки і освіти України Дмитра Табачника УРА-Інформ.\nЗокрема у повідомленні йдеться про те, що навчання іноземних студентів принесло до бюджету України близько 100 мільйонів доларів. Оскільки на навчання студенти витрачають лише п'яту частину всіх своїх грошей, а решта йде на харчування, розваги та інше, то це приносить Україні суму, яка є разів у 5 більшою, ніж залишається в місцевих бюджетах, повідомив Табачник. Тому подібне просування освіти в Україні перетворюється на потужне джерело інвестицій.\nАвтор: Ірина НИЧИПОРУК Переглядів: 2578\nіноземці, абітурієнти, вища освіта, ВНЗ Рівне\n18.01, 08:00\tЯкі сюрпризи приготувала природа мешканцям Рівненщини?


Примусова посадка літака Ryanair: США висунули звинувачення проти чотирьох білорусів — Політика — tsn.ua\nУ США заявили, що білоруські офіційні особи сфабрикували дані про загрозу, щоб змусити літак змінити маршрут і замість Вільнюса приземлитися у Мінську.\nУ США судова влада висунула звинувачення щодо чотирьох громадян Білорусі у зв'язку з примусовою посадкою літака авіакомпанії Ryanair у 2021 році.\n"Білоруські офіційні особи сфабрикували дані про загрозу, щоб змусити літак змінити маршрут і замість Вільнюса приземлитися в Мінську. Метою перенаправлення літака до Мінська був арешт білоруського журналіста та політичного активіста", — пояснили у міністерстві.\nЗвинувачення у повітряному піратстві Мін'юст США звинуватив главу "Бєлаеронавігації" Леоніда Чуро, його заступника Олега Казючицу та двох співробітників спецслужб Білорусі. Усі четверо, як інформує ЗМІ, зараз перебувають на білоруській території.\nНагадаємо, 4 червня 2021 року Європейський Союз офіційно заборонив білоруським авіакомпаніям літати у своєму авіапросторі та приземлятися в аеропортах ЄС. Рішення ухвалили згідно з висновками Ради ЄС за 24-25 травня. Тоді глави держав та урядів ЄС рішуче засудили незаконну вимушену посадку рейсу Ryanair у Мінську 23 травня як загрозу авіаційній безпеці. У ЄС також засудили затримання у Білорусі опозиційного журналіста Романа Протасевича та його дівчини Софії Сапеги.\nУ Мінську посадили літак Афіни-Вільнюс компанії Ryanair, на борту якого був опозиційний білоруський журналіст і блогер Роман Протасевич. Опозиціонера одразу ж затримали. Роман Протасевич – активний учасник акції проти Лукашенка. Режим оголосив журналіста у міжнародному розшуку. Його звинувачують в екстремізмі та тероризмі, максимальне покарання за таке в Білорусі – страта. Протасевич неодноразово заявляв, що за ним стежать.\nДівчину Протасевича Софію Сапегу затримали разом із ним та помістили до ізолятора тимчасового тримання.\n7 липня Протасевич під домашнім арештом раптово почав спілкуватись у Twitter. Журналіст зазначив, що потроху повертається до життя в Інтернеті. Він повідомив, що пише повідомлення сам і без нагляду. Він повідомив, що перебуває під домашнім арештом у заміському будинку зі своєю дівчиною.


Анабаптисти: Ця секта отримала свою назву від перехрещення всіх, що вступали\nЦя секта отримала свою назву від перехрещення всіх, що вступали в їх суспільство.\nАнабаптисти провели проголошений протестантством принцип свободи в життя не тільки релігійну, а й суспільну і політичну, не зупиняючись при цьому ні перед якими заходами свавілля і насильства. Базуючись на принципі свободи, вони посягнули повалити всі існуючі влади та суспільні відносини і встановити повну рівність у користуванні майном і навіть спільність дружин. За своїми цілями, за своїм вченням і діям ця секта являла собою революційну соціально-політичну організацію, що діє під прикриттям релігії.\nСекта ця виникла в 1520 році в німецькому містечку Цвікау в Саксонії. Лютер виступив проти проповідників нової течії і, вступивши з ними в гарячу суперечку, назвав їх породження пекла і прокляв їх в Віттенбурге. У відповідь на прокляття анабаптисти розсіялися по різних областях Німеччини і стали ще більше обурювати народ. Їхній головний ватажок, колишній шкільний учитель Хома Мюнцер, людина талановита, захоплююче красномовний і фанатичний, вступив у союз з бунтівними німецькими лицарями Гуттеном і Зіккінгеном і став закликати селян до повстання проти князів і поміщиків.\nЦе повстання було придушене, Фома Мюнцер був схоплений і страчений. Але мандрівні агітатори, його послідовники, перенесли рух до Західної Німеччини, в Голландії і до Швейцарії, де і знайшли, серед загального сум'яття того часу, сприятливий грунт, особливо серед нижчих верств населення. Їх проповідь про ось-ось прийдешнє страшному суді, розповіді про апокаліптичні видіннях, проповідь про встановлення після суду силою зброї - меча - Царства Небесного оволоділи умами широких верств населення і викликали страшне бродіння. У Страсбурзі в якості пророка виступив Мельхіор Гофман, який сповістив швидке підставу Нового Сіону. У м. Мюнстері захопив владу і проголосив себе царем булочник з голландського міста Лейдена - якийсь Йоганн Бокгольд. Збунтувалися за допомогою своїх однодумців і друзів народ проти місцевого князя і вигнавши його, Йоганн Бокгольд оголосив місто Мюнстер Новим Єрусалимом, себе царем Нового Сіону, царем всесвіту, і розіслав в різні країни 28 апостолів для підкорення його влади всіх народів.\nХристиянські храми були зруйновані, духовенство і заможні громадяни перебиті, майно заможних громадян було віддано в загальне користування, була допущена і спільність дружин. Щоб зробити всіх рівними не тільки по громадському статусу, але і за освітою, Бокгольд наказав зрадити спалення бібліотеки і винищити твори мистецтва. Це бузувірське царство Брокгольда скінчилося тільки в 1535 році, через 10 років після страти Фоми Мюнцера, скінчилося збройним взяттям міста.\nПісля розгрому «царя Нового Сіону» в м. Мюнстері рух анабаптистів стало хилитися до занепаду. Його відродив до нового життя звернувся в анабаптизм колишній католицький священик Симон Меннон.\nІнформація, релевантна " Анабаптисти "\nанабаптистами, янсеністами, молініста-ми, социніанами, піетистами і всіма іншими истами. Я хочу жити в доброму світі з усіма цими панами, коли я з ними зіткнемося, і ніколи не вступати з ними в суперечки: адже серед них немає ні єдиного, хто, якби йому належало поділитися зі мною одним екю, не знав би рахунки своїм грошам і хто погодився б втратити навіть гріш в ім'я порятунку моєї душі або\nанабаптистів, Томаса Мюнцера та інших теологічних комісарів селянської війни, давали можливість собі самі ризиковані ігри з одкровенням Святого Духа. 8 Див, наприклад, «Культура епохи Відродження і Реформації». М., 1981. С. 91. 7 Не дивно, що наприкінці XVI - початку XVII ст. протестантські університети вважалися найкращими для заняття досвідченими науками (про це і про загальний відношенні\nанабаптисти та ін.) Всі ці єресі були масовими рухами плебейсько-селянського або бюргерського характеру, спрямованими проти папства і феодалізму. Єресь павликиан, або богомилов, проникла зі Сходу, була манихейского толку, вона ділила світ на дві половини: чисту, духовну, Божу і гріховну, матеріальну, сатанинську. До другої частини єретики відносили і католицьку церкву, в якій\nанабаптистами та англо-Канін вірить на слово квакери. Йдучи з цих вільних, мирних зібрань, одні відправляються в синагогу, інші - випити, цей збирається дати себе занурити в глибокий чан в ім'я отця і сина і святого духа, той влаштовує обрізання крайньої плоті своєму синові і дозволяє бурмотіти над ним єврейські слова, яких він і сам-то не розуміє; інші йдуть до своєї церкви зі своїми капелюхами на\nанабаптисти); королівсько-княже , відбивало інтереси світської влади, що прагнула розширити своє політичне значення за рахунок церковних володінь. Під ідейним прапором Реформації проходили Селянська війна у Німеччині 1524-1526 років, Нідерландська і Англійська революції. У Реформації лежать витоки протестантизму (у вузькому сенсі реформація - перетворення християнства в протестантському\nРеформація і Контрреформація в рівній мірі представляють собою повстання менш цивілізованих народів проти інтелектуального панування Італії. У разі Реформації повстання носило одночасно політичний і теологічний характер; відкидався авторитет папи, і данину, яку він отримував завдяки своїй папської влади, до його скарбниці більше не надходила. У разі Контрреформації повстання було\nанабаптистів, об'єднав їх в громади, ввівши в них сувору дисципліну. Він залишив в силі вимога перехрещення вступають у їхньої громади; зберіг в секті різко негативне ставлення до Римо-католицької та лютеранської Церквам , але революційно-активне ставлення до держави замінив пасивно-негативним, як до державної влади, так і до обов'язків громадянина, проповідуючи ухилення від\nанабаптисти, несториане , аріани, прихильники Риму і їхні вороги були настільки кровожерливими, дикими і злощасними, що переслідували і були переслідувані? Відбувається це тому, що вони належали до натовпу. А як відбувається, що теїсти, навіть помиляючись, ніколи не завдавали зла людям? Відбувається це тому, що вони - філософи. Християнська релігія коштувала людству більше сімнадцяти мільйонів життів,\nанабаптисти і меноніти, відкидали присягу, військову службу і суди; в даний час немає у них такого відкритого заперечення держави і громадянських обов'язків, хоча тенденції до цього проривалися як у росіян баптистів до 1917 року, так і у баптистів в Польщі після першої світової війни. Частини баптистів властива тяга до іудаїзму, на цьому грунті утворилися в баптизмі особливі течії , такі як\nанабаптистів і утворила комуну. Згідно з їх ідеології, хрещення ще не відбулися, його чекали. І в романі описано, як вони в ім'я цього вбивали, страчували і катували тих, хто не брав участь у цій їх вакханалії народження нової людини. Але й самі вони готові були гинути. У них було захоплення смертю. Мюнстерського анабаптисти були дійсно чисті мученики диявола. Коли ти маєш перед собою\nанабаптистів, так і проти абсолютного авторитету і сліпого схиляння перед традицією. Більш радикальний рух призвело до доктрини схиляння перед державою, яка надає державі таке ж значення, яке католицизм надавав церкви або навіть іноді Богу. Гоббс, Руссо і Гегель представляють різні етапи цієї теорії, а їх доктрини практично реалізовані Кромвелем, Наполеоном і\nанабаптисти) доводили, що право власності несумісне з Євангелієм. При цьому вони найчастіше посилалися на наказ Спасителя про продаж маєтку і роздачі його бідним (Мт. XIX, 21). Соратник Лютера Філіп Меланхтон (1497-1560) знаходить строго реформаційний заперечення на ці міркування, дивовижне по простоті, переконливості і прихованим смисловим можливостям. Суть заперечення Меланхтона полягає в\nанабаптистів. Він прагнув покласти край політичним і богословським спорах, з тим щоб звільнити енергію для надихаючих справ торгівлі та науки, таких, наприклад, як підстава Ост-Індської компанії і Англійського банку, створення теорії тяжіння і відкриття вчення про кровообіг. У всьому Західному світі фанатизм поступався місце з освітою, зникав страх перед іспанським могутністю, збільшувалася\nПроповідь другого Про марновірство\nанабаптистів, методистів або менонітів? Він відповів: «Для людей». Мій боже! Визволи нас від помилок атеїзму, який заперечує твоє буття, і звільни нас від забобони, бесчестящего твоє буття, наше ж перетворює в\nанабаптистів. Це і призвело Локка до доктрини про поділ влади і до доктрини про політичний рівновазі. В Англії дійсно існував розподіл влади до тих пір, поки король мав вплив, потім верховну владу отримав парламент і в кінцевому рахунку кабінет міністрів. В Америці все ще існує система політичної рівноваги в тій мірі, наскільки Конгрес і Верховний суд можуть\nанабаптистів та інших, кого вона зрадила спалення? Б. Без сумніву, вважала їх християнами. І не тільки аріан і всіх тих, кого засудив Нікейський собор. І називали їх не інакше, як єретиками. Адже хоча вони з філософських міркувань дотримувалися іншої, ніж личило, думки про природу Спасителя і про Святу Трійцю, вступаючи в суперечність зі Святим Письмом, проте вони визнавали Христа\nанабаптисти у Німеччині), зрозумілий їх конфлікт з буржуазією. Але це не так. Якщо ж якобінці - представники буржуазії, то правомірний відхилюваний В. Г. Ревуненкова висновок троцькіста Д. Ге-рена, що якобінська диктатура - це термідор до термідора, глибоко реакційний явище. Своєрідне рішення запропоноване А. Грамші. Воно полягає в тому, що якобінці - еліта буржуазії, розуміюча її\nГЛАВА ТРЕТЯ ПРО ДЕЯКІ заперечень проти «Левіафан»\nанабаптистами, бо вважали хрещення дітей безплідним і не визнавали того, у що вони були хрещені. Треті, які стверджували, що в цей час на землі мало розпочатися Царство Христове, називалися людьми П'ятого царства. Крім того, існували різні інші секти, як квакери, адаміти і т. д., назв і специфічних навчань яких я не пам'ятаю. Такі були вороги, повсталі проти його


Урок-диспут на тему: «Чи вміємо ми спілкуватися?» – Вище професійне училище №34 м. Виноградів\nГоловнаУрок-диспут на тему: «Чи вміємо ми спілкуватися?»\nУрок-диспут на тему: «Чи вміємо ми спілкуватися?»\nОпубліковано 08.02.2016 • КатегоріїБібліотека Масова робота\nЧлени бібліотечної ради – Товт Є. (ЕЛ-21) та Савко Н.(ОКА-21) розповіли учням про те, як спілкувалися люди в давнину, коли ще не вміли говорити; про шляхи удосконалення спілкування; про тривале та поступове перетворення неусвідомлюваних інстинктивних вигуків в осмислені звукові засоби. Учениця групи ОКА-21 Марушка Г. зачитала повчальну притчу «Шість сліпих мудреців та слон», учні проаналізувавши розповідь зробили висновки, – « не потрібно зациклюватися на своєму, а прислухатися один до одного!» Також дізналися про особливості вербальних і невербальних засобів комунікації та переглянули відеоролик «Невербальна комунікація», почули висловлювання видатних людей про спілкування та пройшли психологічний тест: «Наскільки ви себе цінуєте?».\nОформлено в читальному залі перегляд літератури:” Гетьман Б.Хмельницький та його доба” де представлені книги, які розповідають про історію України, про козацьку епоху, яка надзвичайно багата подіями і героями. Представлені видання про героїв козацької України – гетьманів, полковників, сотників, козацьких ватажків – Б. Хмельницького, І. Мазепи, П. Скоропадського, І. Сірка та ін. Ці книги дають змогу не лише дізнатись про побут та звичаї козаків, а й вловити дух складних часів української історії.\nПроведено бібліографічний огляд літератури :”Образ Б.Хмельницького в художній літератури” в групі ЕЛ-21. Метою якого було розширити уявлення учнів про історико – художню літературу, показати, наскільки сучасними є своїм героїчним пафосом, високим патріотичним духом, любов’ю до Вітчизни, люди, які примножували славу України в минулому.\nВ читальному залі була проведена презентація ексклюзивного видання “Гетьмани й козацькі отамани” . Присутні дізнались про час зародження козацтва і його активних спроб створити свою державу-республіку – час видатних особистостей і великих гетьманів. Учні групи ЕЛ-21 : Пронько В., Товт Є.,Скаканді О.( члени бібліотечної ради ) коротко розповіли про кожного із гетьманів, яких описано у виданні та особливо спинились на сторінках життєдіяльності Б.Хмельницького.\nПереглядаючи відеофільм “Гра долі” присутні в читальному залі побачили людину залізної волі, мужності та характеру, досвідченого воїна і дипломата, визначного державного діяча, одного із найосвіченіших людей свого часу. Ніхто так, як він, не зумів зрозуміти прагнення українського народу до волі, щастя і справедливості. Саме з Богданом пов’язане становлення української держави, формування української нації. Це були перші кроки до незалежної України.


Позначка: навчальний відділ\n18 лютого в 6- тій аудиторії був проведений науково-популярний лекторій “ Representation”. Цього разу наші лектори розкривали нестандартні, але дуже важливі теми для нашого студентства і суспільства загалом.⠀Лектор Андрій Цюцюра з темою “Депресія- хвороба чи поганий настрій” розповів про види депресій та причини, що їх провокують. Під час лекції Андрій спромігся зробити таку складну тему, …\nАкадемічний Брейн ринг\nНещодавно у стінах академії відбулося інтелектуальне змагання найбільш ерудованих студентів УМСА “Брейн-ринг”. Наші учасники за допомогою жеребкування були розподілені на дві команди, які і зійшлися у розумовому двобої. Вміло відповідаючи на запитання щодо музики та фільмів, команда “Склероз” перемогла “Зе-команду”.Ми вдячні нашим студентам за активну участь та готовність боротися до кінця.Особиву подяку приносимо нашим спонсорам …\n“Representation” Шкідливі звички: ти або тебе!\nadmin | 14.11.2019\n12 листопада в 7 аудиторії був проведений лекторій від студентів для студентів – “Representation”. Наші спікери: Андрій Іваніщенко та Ілля Микитюк -із власного досвіду донесли свої життєві,наукові спостереження та зробили висновки щодо небезпеки паління та алкоголізму. Ба більше, розповіли як вони впливають на наше життя та як позбутися цих шкідливих звичок. Лекція була сповнена життєвих …\n27 листопада у стінах нашої академії пройшов черговий пізнавальний захід “Representation”. Над його створенням попрацював Навчальний відділ студентського парламенту. До нашого відома були представлені дві досить незвичні лекції. Перша – “Прокрастинація як спосіб мислення. Пасивний спосіб досягнення мети” . Матеріал підготувала Ірина Бутиріна. Було обговорено декілька важливих понять цієї теми, присутні знайшли яскраві приклади в …


На Вінниччині поліцейські стежать за правопорядком під час виборів - Лента новостей Винницы\nВ день голосування станом на 11 годину до підрозділів поліції надійшло 8 повідомлень про можливі порушення виборчого законодавства.\nПовідомлення про надання виборцям бюлетенів без перевірки їх паспортних даних надійшло до Вишенського відділення поліції. Цим же підрозділом зареєстрована інформація про отримання жителем обласного центру запрошення на голосування на ім’я померлого родича.\nПоліцейські проводять перевірку за фактом втрати печатки головою однієї з дільничних виборчих комісій Калинівського району.\nРешта повідомлень стосувалася незаконного здійснення агітації та розміщення агітаційних матеріалів.


Додаток 4 до наказу Міністерства охорони здоров'я України від 12.04.2017 р. № 424 | Еженедельник АПТЕКА\nАптека online » Без рубрики » Додаток 4 до наказу Міністерства охорони здоров’я України від 12.04.2017 р. № 424\n1. D-ПАНТЕНОЛ густа рідина (субстанція) в поліетиленових контейнерах для виробництва нестерильних лікарських форм ДСМ Нутришнел Продактс АГ Швейцарія ДСМ Нутришнел Продактс (ЮК) Лтд Сполучене Королівство засідання НТР № 04 від 02.02.2017 Відмовити у затвердженні — виправлення технічних помилок в методах контролю якості, помилково випущено опис приготування розчину S, оскільки зазначене виправлення не відповідає оригінальній документації виробника\n2. ЛАФЕРОБІОН® ліофілізат для розчину для ін’єкцій по 1 000 000 МО для виробничої дільниці у м. Біла Церква: по 5 флаконів ліофілізата у блістері; по 2 блістери у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата у блістері; по 1 або 2 блістери у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці з картонудля виробничої дільниці у м. Київ: по 5 ампул ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 10 ампул ліофілізата та по 10 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 5 або по 10 ампул ліофілізата у пачці з картону; ліофілізат для розчину для ін’єкцій по 3 000 000 МО для виробничої дільниці у м. Біла Церква: по 5 флаконів ліофілізата у блістері; по 2 блістери у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата у блістері; по 1 або 2 блістери у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у блістері; по 1 або по 2 блістери у пачці з картону для виробничої дільниці у м. Київ: по 5 ампул ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 10 ампул ліофілізата та по 10 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 5 або по 10 ампул ліофілізата у пачці з картону; ліофілізат для розчину для ін’єкцій по 6 000 000 МО для виробничої дільниці у м. Біла Церква: по 5 флаконів ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у блістері; по 1 блістеру у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у блістері; по 1 блістеру у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата у блістері; по 1 блістеру у пачці з картону для виробничої дільниці у м. Київ: по 3 ампули ліофілізата та по 3 ампули розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 5 ампул ліофілізата та по 5 ампул розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 3 або по 5 ампул ліофілізата у пачці з картону; ліофілізат для розчину для ін’єкцій по 18 000 000 МО для виробничої дільниці у м. Біла Церква: по 1 флакону; ліофілізата та по 1 ампулі розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у блістері; по 1 блістеру у пачці з картону; по 1 ампулі ліофілізата та по 1 ампулі розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у блістері; по 1 блістеру у пачці з картону; по 1 ампулі ліофілізата у блістері; по 1 блістеру у пачці з картонуї для виробничої дільниці у м. Київ: по 1 флакону ліофілізата та по 1 ампулі розчинника по 2 мл (вода для ін’єкцій) у пачці з картону; по 1 ампулі ліофілізата у пачці з картону ТОВ «ФЗ «БІОФАРМА» Україна ТОВ «ФЗ «БІОФАРМА», Україна; ПрАТ «БІОФАРМА», Україна Україна засідання НТР № 08 від 02.03.2017 Відмовити у затвердженні — зміни II типу — зміни з якості. АФІ. Виробництво (інші зміни) (Б.I.а. (х) II) — додавання альтернативного виробника діючої речовини GEMABIOTECH S.A., Аргентина для безперебійного виробництва лікарського засобу, оскільки відповідно до Додатків 17 та 26 Порядку проведення експертизи матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення, затвердженого наказом МОЗ України від 26.08.2005 № 426 (у редакції наказу МОЗ України від 23.07.2015 № 460) для високотехнологічних (біологічних) лікарських засобів не передбачено введення додаткового виробника активної речовини\n3. РЕСПІБРОН / RESPIBRON таблетки сублінгвальні № 10, № 30 Лаллеманд Фарма Інтернаціонал Швейцарія Бруcчеттіні С.р.Л. Італiя засідання НТР № 21 від 17.11.2016 Відмовити у затвердженні — виправлення технічної помилки у затвердженому тексті «Маркування» пункт «Найменування і місцезнаходження виробника» (Затверджено: «Брусчеттіні с.р.л.», Італія. Запропоновано: «Брусчеттіні С.р.Л.», Італія.), оскільки зазначена редакція назви виробника в п. «Найменування і місцезнаходження виробника та заявника» розділу Маркування, а саме «Брусчеттіні с.р.л.», відповідає редакції назви виробника, що зазначена у Висновку щодо підтвердження відповідності виробництва лікарських засобів вимогам належної практики (GMP)


22 Вересня 2018, 11:52 |\nАктивоване вугілля - абсорбент, який є в кожній аптечці. Щоб очистити воду з допомогою вугілля, досить помістити у воду кілька таблеток (у співвідношенні 1 таблетка на 1 л рідини), а потім процідити воду через марлю.\nЯкщо ви знаходитесь на природі, воду з грона горобини можна прокип'ятити на багатті, так ви упевнитеся, що її вживання не завдасть шкоди. В домашніх умовах можна покласти гроно чистих ягід в миску з водою і почекати 2-3 години. Цього часу буде досить, щоб добитися хорошого результату.\nВода Очищення Корисні поради\nМетеорит з Сахари допоміг вченим довести наявність води на Марсі


Легально спонсоровані матеріали дають онлайн-ЗМІ шанс виживати та розвиватися за умови кризи та зменшення рекламних бюджетів\nПерерозподіл рекламних бюджетів на користь пошуковиків і соціальних мереж став загрозою для існування незалежних онлайн-медіа в усьому світі. В Україні, де рекламний ринок скорочується через економічну кризу та війну, ця загроза ще серйозніша. Шукаючи нові канали монетизації, західні медіапідприємці сходяться на думці, що необхідно змінити саму культуру створення та споживання реклами. Один із напрямків таких змін - native advertising, себто нативна (рідна) реклама.\nВиробник шин спонсорує публікацію на автомобільному порталі статті про те, як автомобілісту готуватися до зими, де одна з порад - правильний добір зимових шин. Дизайнер одягу спонсорує серію матеріалів про соціально активних підприємців на хіпстерському сайті, й на фото видно, що вони вбрані в одяг цього бренду. Окрім обов'язкової позначки про те, що матеріал створено за фінансової підтримки рекламодавця, він нічим не відрізняється від редакційного. Нативна реклама максимально враховує дизайн, специфіку контенту й цільову аудиторію онлайн-медіа. Цією моделлю вже послуговуються видання на кшталт The New York Times та The Guardian. За прогнозами агенції BIA/Kelsey, до 2017 року ринок нативної реклами в світі сягне близько $4,6 мільярдів.\nЕнтузіасти нативної реклами кажуть про переваги. Перш за все, це прибуток як для видань, які публікують брендований контент, так і для рекламодавців. Банерна реклама привертає дедалі менше уваги читачів онлайн-видань - аби менше дратуватися, вони користуються інструментами для блокування реклами. Згідно з даними нещодавніх досліджень, користувачі на 53% частіше звертають увагу на нативну рекламу, аніж на банери. Та й видання без банерів має більш презентабельний вигляд - до того ж, перевагою нативної реклами є те, що вона адаптована до мобільних пристроїв.\nУ соціальних мережах рекламодавці можуть стежити за тим, чи стали їхні матеріали вірусними, й доволі точно вимірювати їхній вплив на зростання продажів. Тому вони ладні добре платити онлайн-майданчикам та авторам за створення якісного контенту й ефективну промоцію. До того ж, публікація в поважному виданні підвищує довіру до бренду. Якісний і легальний рекламний контент може покращити й репутацію самих майданчиків онлайн-медіа, наблизивши їх до самоокупності, забезпечивши співробітникам гідну зарплату й давши змогу відмовитися від замовних матеріалів.\nПрокладаючи місток довіри між виданнями й рекламодавцями, нативна реклама також становить цінність для аудиторії. Як зауважила Аманда Гейл, віце-президент із реклами та креативних рішень Talking Points Memo, «нативна реклама створена для людей, які люблять читати». Поза тим брендовані матеріали мають бути мінімально подібними до реклами, відповідати всім журналістським та редакційним стандартам. Якісний контент не продає, а інформує, навчає, розважає, пропагує важливі цінності (наприклад, соціальну активність). Що менше в нативній рекламі буде самохвальства бренду й що більше корисної інформації, тим легше буде виданню привабити аудиторію.\nОдними з перших моделлю нативної реклами почали послуговуватися новинно-розважальні ресурси на кшталт BuzzFeed. Один із прикладів вдалої співпраці - спонсорована видавничим домом HarperCollins стаття з десятьма цитатами з книги американського письменника Девіда Маккалоу, які мусить прочитати кожен випускник. На значно серйознішому й за тематикою, й за редакційними стандартами сайті The Guardian вийшов спонсорований матеріал про нову екологічну технологію від компанії Ben&Jerry, чия фабрика морозива отримує енергію від власних перероблених відходів.\nВ Україні нативна реклама тільки починає набувати популярності, хоча декілька успішних проектів уже можна назвати. Один із них - серія матеріалів «Вторая половинка» на сайті київської редакції The Village за підтримки Volkswagen Polo. Герої розповідають про свої улюблені місця в Києві, часом фотографуючись біля автівки.\nПоступово брендований контент стає глобальним трендом, що стимулює розвиток нового бізнесу - допоміжних платформ для розміщення нативної реклами, що налагоджують зв'язок між рекламодавцями та онлайн-майданчиками. Одна з них, Sharethrough - успішно функціонує на Заході. Її модель узяв собі за зразок київський проект INFEEDL, повноцінний запуск якого заплановано на березень. Беручи відсотки від розміщень, вони генеруватимуть код для рекламного блоку, який онлайн-майданчику необхідно інтегрувати в обране ним місце. Невдовзі онлайн-майданчик починає отримувати запити від рекламодавців і сам вирішує, чи приставати на їхню пропозицію.\nТака модель вигідна тим, що є єдиним входом як для брендів, так і для медіа. Видання матимуть монетизовану стрічку й отримуватимуть постійний потік рекламного контенту, рекламодавці - охоплення й можливість у реальному часі стежити за ефективністю своїх матеріалів. Як зауважують творці INFEEDL, спершу вони модеруватимуть контент самі (аби публікувати лише релевантні матеріали), хоча завжди залишатимуть фінальне слово за редакцією.\nРозвиток нативної реклами в Україні приречений на певні ризики. По-перше, більшість видань має досить слабку технологічну базу. По-друге, переваги нативних форматів, максимально адаптованих до мобільних пристроїв, буде складно оцінити за відсутності 3G-зв'язку з його загальним якісним доступом до мережі. По-третє, редактори, журналісти й піарники звикли мислити категоріями джинси; потрібні будуть сили й час для того, щоб довести їм переваги легального рекламного контенту, а аудиторії розтлумачити різницю між прихованою та нативною рекламою. Освіта й самоосвіта рекламного та медійного ринку з часом можуть дати шанс не лише на прибуток і фінансову свободу, але й на підвищення якості контенту онлайн-ЗМІ.\nІлюстрація - www.thinkpilgrim.com


Зовсім скоро відбудеться прем'єра 4-серійного фільму «Лабіринт». У центрі сюжету – зразкова сім'я: успішний дизайнер і відомий адвокат, які виховують двох дітей. Однак насправді в їх відносинах розгортається справжня сімейна драма.\nНа перший погляд, життя Аліни Тихонової – ідеальна картинка. Жінка, чиє дитинство було далеко не безхмарним, твердо намірилася зробити все, щоб її власні діти росли в ідеальній сім'ї. Вона готова закрити очі на те, що її чоловік, регулярно дарує шикарні букети, тиран і деспот, донька відсторонена і пов'язана з поганою компанією, син мовчки страждає, виконуючи безглузді забаганки батька, а свекруха її не поважає. Але Аліна впевнена – у всіх свої недоліки, і вона буде терпіти побої чоловіка, щоб не повторити долю матері, яку вона приховує від власних дітей, тому що та не вписується в ідеальну картинку.\nВсе закінчується в той день, коли чоловік піднімає руку на сина, мало не вбиває саму Аліну, а дочка йде з дому. Аліна розуміє, що всі її плани рухнули і треба рятуватися.\nЗа словами одного з продюсерів картини Ігоря Волкова, на жаль, домашнє насильство зустрічається в сучасному світі не так вже рідко. А піднімати подібні соціальні теми необхідно – в першу чергу для того, щоб не допустити таких ситуацій в майбутньому.\n«З одного боку, ця тема болюча, а з іншого – ми зараз живемо в сучасному суспільстві, коли багато стало відкритим. Ще 20-30 років тому про таке говорити було неприємно і соромно, але зараз люди перестали боятися, про подібних випадках говорять вголос, у тому числі ці теми піднімаються на екрані, – коментує Ігор Волков. – Роль чоловіка-деспота втілив актор Тарас Кузьмін. Начебто вважається, що грати негідників нескладно, але з іншого боку, його герой – не просто тиран. Це чоловік, який дозволяє собі підняти руку на жінку і дитину, в ці моменти він не сильно себе контролює. Тут недостатньо неприємного типажу, актор повинен бути дуже переконливим. Одна справа – будувати підступи, брехати або битися, і зовсім інше – розганяти градус конфлікту у родині. Так, тема складна, але говорити про це важливо».\nУ фільмі також знялися Олександра Буличова, Ліза Козлова, Олексій Сморигін, Прохор Дубравін, Данило Каменський, Лера Березовська, Лесь Задніпровський, Ксенія Ніколаєва, Олена Узлюк, Дарина Легейда, Людмила Загорська.\nВедучий «Говорити Україна» Олексій Суханов: «Ношу костюми від Armani»\nРежисер-постановник – Антон Гойда. Оператор-постановник – Сергій Головащук. Продюсери – Наталія Стрибук, Вікторія Корогод, Ігор Волков, Сергій Баранов. Виробництвом 4-серійного фільму на замовлення каналу «Україна» займалася компанія «Арт-Територія». Зйомки картини проходили у Києві та Київській області.\nДивись прем'єра 4-серійного фільму «Лабіринт» у суботу, 1 лютого, на телеканалі «Україна».\nТеми: прем'єра телеканал Україна


Світлана Мирвода: Дала собі слово – в межах України не розмовляти російською | Український інтерес\nГолос Народної артистки України Світлани Мирводи чули і в штаті Флорида, і в Непалі, і на острові Сахалін. А головне – по всіх усюдах України. Співачка належить до численної когорти питомо українських виконавців, яких тому й не побачиш на олігархічних телеканалах, що вони є носіями саме українського культурного коду.\nЦьогоріч – “високосного дня” 29 лютого – з нагоди власного ювілею співачка влаштувала грандіозний живий концерт у Будинку звукозапису Національної телерадіокомпанії України. Хто там побував – досі згадує розкішну атмосферу добра, любови, взаєморозуміння, що панувала на сцені та в глядацькій залі.\n“Слухаєш свій внутрішній голос, – не зрадиш свого роду”\nСвітлана Мирвода вміє бути всюди й робити одночасно сто справ.\nВолинянка від народження (мала батьківщина – село Дубове Ковельського району), вона отримала від батька й матері потужний скарб – українську пісню. Змалечку самотужки добиралася автобусом до музичної школи, а з 16 років вже в Луцьку вдосконалювала музичну грамоту. Потім була Львівська консерваторія, де остаточно сформувалася як українка, співачка й бандуристка. У середині 80-х, одержавши консерваторський диплом, переїхала до Києва. Столиця – хоч і не одразу – але подарувала висоту й простір для творчого польоту. Тут, у серці України, Світлана зустріла й своє кохання: на весіллі своєї однокласниці познайомилася з майбутнім чоловіком Григорієм Мирводою. Створивши родинне гніздо, сім’я Мирводи подарувала світові двох чудових синів – Тимофія і Клима.\nА вже перелік досягнень та нагород мисткині нині – це доволі довгий фоліант. Світлана Мирвода єдина в Україні поєднує два жанри: бандуристки й естрадної співачки. Випустила п’ять компакт-дисків, має численні записи на радіо. Володарка Гран-прі Міжнародного фестивалю “Світ музики” в Італії.\nБагато років працює концертмейстеркою групи бандур в Академічному оркестрі народної та популярної музики Національного радіо.\nЗвісно, основи основ людини закладаються в роду\n“Мій тато – Іван Іванович Оліщук – воював, дійшов до Берліна, – пригадує Світлана. – І хоча нічого нам не розповідав, оберігав, я завжди відчувала його внутрішній український дух. Плакав щоразу, коли заводив пісню “Очерет мені був за колиску, в болотах я родився і зріс, я люблю свою хату поліську, я люблю свій задуманий ліс…” Або зі сльозами на очах заводив Шевченкове “За байраком байрак”. Я була маленька й не розуміла. А тепер знаю: його душі боліло все українське. Уже на схилі літ трохи розповідав, але здебільшого переводив на жарт: “Ех, нащо воно тобі!”\nПовернувшись з війни, одружився з нашою мамою – на десять років за нього молодшою Феофанією Климівною Тишко, працював у колгоспі, досконало знав польську мову. Мама, маючи чотирикласну освіту, заробляла на хліб насущний в Укоопспілці. І попри радянські заборони водила нас до церкви.\nМене привела також і до пісні. Я страшенно полюбила спів. Завдяки мудрому маминому вихованню я виявила бажання вчитися грі – спершу на піаніно. Та моя вчителька Надія Григорівна Маслечко, яка викладала гру на бандурі, якось запропонувала й мені спробувати. Досі кажу їй: “Надіє Григорівно, ви мене раз і назавжди зачарували!”\nЗгодом, у Луцькому музучилищі, чуйна педагогиня Тетяна Петрівна Ткач зорієнтувала мене на навчання у Львівській консерваторії. Поїхали ми до Львова, де я з камерним оркестром народних інструментів дала перший сольний концерт. Зробила фурор. Мене помітив професор Василь Явтухович Герасименко, тож без блату і хабарів вступила до консерваторії, хоча було дуже складно. Мамині колеги навіть перепитували: “А скільки ви заплатили?” На що матуся простодушно відповіла: “Сто карбованців дитині дали, бо треба ж їй було у Львові щось їсти”. Пізніше я довідалася: на той час, щоб вступити до консерваторії, треба було заплатити до 5 тисяч карбованців, що дорівнювало ціні автомобіля (часи радянського “соціалізму”).\nМоє становлення – і професійне, і громадянське – найповніше відбулося саме у Львові. Досі дружу з галичанами. Саме там 1982 року подруга Віра вперше прочитала мені підпільні вірші Василя Симоненка. І вислів “Самостійна Україна” я вперше почула у Львові. Коли ж розгорнулася діяльність Народного руху України та В’ячеслава Чорновола, я тоді вже була впевнена, що все українське переможе. А коли проголосували за незалежність України – моєму щастю не було меж. Я сама собі дала слово: у межах України ніколи не розмовляти російською…\nЯкщо ти слухаєш свій внутрішній голос, а у мене він був від батьків – не зрадиш свого роду.\nТри таланти – три місії\nУ Світлани Мирводи не було “стартового життєвого капіталу” як от багатих родичів чи вигідних зв’язків. Приїхавши до Києва, ледве влаштувалася працювати в музичну школу. Згодом багато уваги необхідно було приділяти вихованню та становленню синів. Так сталося, що тільки після сорока років почала займатися своєю індивідуальною творчістю.\n“Перед тим були дуети, тріо, квартет інструментальної музики, – пояснює співачка. – Усе це добре, але моє творче єство прагнуло самореалізації. Наприклад, я хочу співати романс саме так, як я його відчуваю. Тож взялася за сольну кар’єру, яка поєднує дві, здавалося б непоєднувані іпостасі: бандуристка й естрадна співачка”.\nТа є ще кілька талантів, які Світлана Мирвода успішно реалізує. Вона – кандидатка наук з державного управління, викладачка катедри менеджменту організацій Відкритого міжнародного університету розвитку людини “Україна”.\n“Я читаю лекції, – розповідає артистка. – 2005 року вступила в університет, закінчила магістратуру, і почала розробляти свій курс “Соціально-економічні аспекти розвитку культури”.\nПерші лекції мені здавалися шоком: переконувати доволі поінформовану сучасну молодь – непросто. Через кілька років студенти почали дякувати. Радію, коли можу щось корисне підказати не тільки по курсу, а й по життю. Уже п’ятнадцятий рік викладаю.\nВикладацька діяльність відшліфувала моє вміння вільно вести концерти. Страшенно тішуся, коли мене запрошують як ведучу, адже навчилася тому своєю працею і досвідом”.\nМи згадали про два таланти: пісенний і викладацький. А де два – там і третій?\n“Цілком можливо. На ювілейному концерті глядачі й колеги звернули увагу на мої сценічні костюми. Без зайвої скромности скажу: усі вони створені за моєї безпосередньої участи.\nУ дитинстві я дуже любила шити платтячка лялькам. Мама навіть дозволяла сідати за швацьку машинку.\nЯкось я, п’ятирічна, сидячи під столом, взяла ножиці і вирізала зі скатерки клаптик матерії розміром сантиметрів зо три на чергову одежину для ляльки. Дуже вже кортіло. Мене не сварили, але ця історія стала родинною легендою. Скатертину мама так і лишила на згадку.\nУ старших класах пройшла курси крою і шиття і довершила першу спідничку. У Луцьку навчилася плести шпицями. Після лекцій встигала собі сплести кофтинку ще й щось пошити. Навіть коли перебувала в декретних відпустках – майструвала собі сценічні костюми. Зараз цього не роблю, але можу перешити одежину, з немодного зробити модне.\nМоя швацька машинка постійно працює. Власні концертні костюми можу уявно намалювати кравчиням і дизайнеркам, які зі мною співпрацюють. Це Тетяна Єпіфанова, Галина Дюговська, Ольга Угнівенко, Міла Вєдєнєєва.\nВважаю так: роби свою справу, якщо бачиш, що вона потрібна суспільству, нації, близьким. Це додає сил.\nПодалі від хронічного бідкання. Смакування поганого не дає змоги концентруватися на хорошому, що є в нашому житті. Шукаймо красу й щастя в кожному дні. Цінуймо один одного. Попри все зараз є безліч можливостей бути щасливими.\nЯ вірю в Україну! І в справедливість Господнього промислу”.


В Україні хочуть випускати електромобілі Hyundai – MMR — Motor Media Review\nВ Україні хочуть випускати електромобілі Hyundai\nМіністр інфраструктури Володимир Омелян запропонував південнокорейської компанії Hyundai побудувати в Україні завод для випуску електромобілів. Ця пропозиція була озвучена під час зустрічі з послом Південної Кореї в Україні Лі Янг-Гу.\n«Ми розглядаємо компанію Hyundai як потенційного партнера по виробництву електрокарів в Україні. Лінійка електромобілів Hyundai дуже цікава і конкурентоспроможна. Ринок машин з електричною силовою установкою в Європі і в Україні розвивається зараз дуже швидкими темпами. Тому ми вважаємо співпрацю в даному напрямку дуже перспективним», – сказав Омелян.\nЧи готові боси компанії Hyundai відкрити один зі своїх заводів в Україні, як хоче українська влада, – поки не відомо. Однак, південнокорейська компанія вже давно і плідно співпрацює з нашою країною. Зокрема, в залізничній сфері. Зараз Hyundai хоче брати участь в будівництві метро в Харкові. Правда, це питання поки ще остаточно не вирішене.\nРаніше повідомлялося, що в 2018 році в Україні було встановлено рекорд з продажу електромобілів. Українці більше купують такі машини завдяки тому, що вони через скасування в минулому році ввізних мит стали більш доступними за ціною.


У Львівській міськраді затвердили її нову структуру | Новини Львова\nУ Львівській міськраді затвердили її нову структуру\n17:35 26 травня 2016 р.\nУ зв’язку зі змінами у законодавстві, в ЛМР ліквідовується управління «Дозвільний офіс».\n«Сьогодні, 26 травня, під час пленарного засідання Львівської міської ради депутати проголосували за затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради та за загальну чисельність апарату ради та її виконавчих органів. Відповідну ухвалу підтримало 45 депутатів», – повідомили в четвер у прес-службі міськради, де також розповіли подробиці:\n«Міський голова Львова Андрій Садовий зазначив: «Сьогодні надзвичайно важливе засідання. Ми сьогодні проголосували нову структуру міської ради. На наступному засіданні ще проголосуємо ухвалу про розмежування повноважень. Нова структура вже з вересня може вступити в дію. Це вимога часу. Ми сьогодні отримуємо додаткові повноваження від держави і повинні це все легітимізувати. Чим більше буде впливу міста в місті, тим більше буде порядку».\nСвоєю чергою, начальник юридичного управління Гелена Пайонкевич розповіла:\n«Діюча структура як цілісний документ була прийнята ще у 2006 році. Впродовж цього часу достатньо істотно змінювалися повноваження органів місцевого самоврядування. З 2008 до 2014 року ми можемо прослідкувати різку централізацію в нашій державі, це є припинення повноважень стосовно реєстрації нерухомого майна, це є повноваження, обмеження повноважень стосовно розпорядження земельними ділянками, обмеження повноважень стосовно здійснення архітектурно-будівельного контролю.\nСтаном на сьогодні ми маємо різке збільшення цих повноважень. Ми можемо навіть прослідкувати той факт, що держава повертає нам не зовсім властиві функції. Зокрема, два роки тому нам передані повноваження зведення трудових архівів. Ми вже здійснюємо реєстрацію місця проживанні і припинення реєстрації, також починаємо вести реєстри територіальної громади. Тобто, бачимо чітку тенденцію до збільшення повноважень.\nЦя ухвала буде введена в дію не раніше 1 вересня цього року, оскільки буде прийнято рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію ряду виконавчих органів. Але ми одночасно ставимо умову, що ця ухвала набере чинності не раніше, ніж затвердження сесією міської ради ухвали про розмежування повноважень. Цю ухвалу ми плануємо винести на розгляд наступної сесії».\nПершому заступнику міського голови підпорядковано блок департаменту житлового господарства та інфраструктури, а також шість районних адміністрацій.\nЗаступник міського голови з економічних питань та містобудування буде мати під собою економічний блок та блок містобудування. Новим є те, що департаменту розвитку ми підпорядковуємо управління культури та управління охорони історичного середовища. Логіка є такою, що управління туризму і управління культури мали б знаходитися у підпорядкуванні однієї особи.\nСтосовно управління охорони історичного середовища, то за останні 10 років воно було в підпорядкуванні першого заступника міського голови, заступника міського голови, який курував роботу департаменту містобудування, і короткий час у складі департаменту містобудування. Але, враховуючи важливе значення цього управління, вважаємо за доцільне перевести його в департамент розвитку, оскільки розвиток повинен здійснюватися в першу чергу через збереження набутого. Ми сподіваємося, що цьому управлінню буде приділена більша увага і робота його стане більш ефективною.\nНаступне – розподіл управління архітектури на два самостійні управління. На сьогодні в управлінні архітектури є декілька відділів, які здійснюють кардинально різні за своїм об’ємом функції. Це є відділ, який займається розробкою та коригуванням генерального плану Львова, розробкою і корегуванням детальних планів і зонінгу, і також працюють районні архітектори. Тому було прийнято рішення розділити управління архітектури на управління архітектури та урбаністики, яке буде виконувати більш глобальні функції, тобто забезпечувати розгляд коригування генерального плану, детального плану територій, зонінгу, а також підготовку містобудівних умов та обмежень на об’єкти 4-5 категорії, тобто тих об’єктів які здійснюють істотний вплив на містобудівну ситуацію.\nА управлінню регулювання забудови будемо пропонувати доручити вирішення дрібніших запитань, тобто видачу архітектурно-планувальних вимог і будівельних паспортів, вирішення питання дрібних реконструкції, тобто, підготовка та розгляд містобудівних умов 1-3 категорії.\nТакож ми створюємо два нові департаменту: юридичний департамент, до складу якого буде входити управління правової роботи без статусу юридичної особи і управління державної реєстрації, яке на сьогодні реанімовано і проводить свою роботу. Створено департамент адміністративних послуг, який забезпечуватиме населення міста через роботу ЦНАПів і через роботу «гарячої лінії» ефективними і вчасними адміністративними послугами .\nДепартамент гуманітарної політики розділили на два департаменти: на департамент соціальної політики, який буде один з найбільший з департаментів. Там працює понад 220 осіб та департамент освіти, охорони здоров’я, сім’ї, молоді та спорту».