Російсько-турецька війна 1768-1774 рр.. істотно змінила зовнішньополітичну обстановку в Південно-Східній Європі, на Балканах, в тому числі положення Молдавського князівства. У ще більшою мірою це виявилося під час війни Росії з Османською імперією (1787-1791 рр..).\nЗовнішньополітичні позиції Османської імперії ослабли, міжнародний престиж її був значно підірваний. Заглибився внутрішню кризу, обумовлений пануванням феодальних відносин, розкладанням адміністративної, військової та фінансової систем і невдачею запізнілих спроб реформ, боротьбою феодальних угруповань за владу і їх сепаратизмом на околицях, зростанням національної самосвідомості і визвольних прагнень пригноблених народів. Все це ускладнювало і без того важке становище населення підвладних султану земель Південно-Східної Європи.\nПроте, розташовуючи значними матеріальними і людськими ресурсами, використовуючи протиріччя між європейськими державами, Порта намагалася не тільки утримати панування над своїми великими володіннями, а й взяти реванш за колишні військово-політичні невдачі. Цим пояснюються спроби затримати ратифікацію Кючук-Кайнарджійського договору, домогтися перегляду ряду його умов, насамперед щодо Молдавії та Валахії. У такій політиці важливе місце відводилося Молдавії (та Валахії), яка знаходилася на північно-східних рубежах імперії, служила однією з житниць Стамбула, найближчій базою військових дій проти Росії та Австрії. Неминучі були інтенсивні дії Стамбула з метою відновлення і зміцнення свого панування в Дунайських князівствах, знищення впливу Росії, придушення національно-визвольних виступів, мобілізації засобів для зміцнення кордону. А це вело до порушення умов щойно укладеного миру, невдоволенню народних мас, та й феодальної верхівки, до протестів і протидії Петербурга.\nПоложення Османської імперії відкривало нові можливості для експансії європейських держав. Франція намагалася утримати свої переважні позиції на Близькому Сході і не допустити посилення позицій інших держав, зберегти за собою вигоди економічної і політичної експлуатації Османської імперії. Внутрішня криза, запекле суперництво з Англією, союз з Австрією і зростаюча тенденція до зближення з Росією обмежували можливості традиційної політики підтримки Османської імперії. Проте «особливі» стосунки Стамбула і Парижа тривали, і Молдова привертала увагу останнього як економічними можливостями, так і прикордонним положенням щодо Росії, Австрії, Речі Посполитої.\nАнглія в останній чверті XVIII в. все більше уваги приділяла Східному Середземномор'ю як ринку збуту і сировини, прикриттю шляхів по морю і суші до завойованої Індії, ще одній сфері боротьби з союзниками, в першу чергу Францією і Росією. Придбання певних позицій в Дунайських князівствах обіцяло матеріальні вигоди та додаткові можливості у відносинах зі Стамбулом, Віднем, Парижем і Петербургом. Австрійські Габсбурги, що переслідували великі загарбницькі цілі на Балканах, надавали князівствам важливе значення як плацдарму і базі постачання військ, шляхи виходу своїх товарів по Дунаю і Чорному морю, перешкоді для просування на південний захід Росії. Не виключаючи можливості союзу з Росією по балканських, польським і німецьким делам1, Відень розробляла плани захоплення Дунайських князівств і всіляко протидіяла там її впливу.\nПрусські Гогенцоллерни втягувалися в балканські справи головним чином для того, щоб не допустити посилення Габсбургів - своїх суперників у Німеччині та Ре-чи Посполитої - та Росії - у тій мірі, в якій вона була союзницею Відня. У планах Пруссії Молдавія - сфера протидії впливу Відня і Петербурга, об'єкт різного роду «обмінів», які дали б їй нові територіальні придбання в Німеччині за рахунок Речі Посполитої. У Варшаві, в свою чергу, були впливові кола, які розглядали Молдавію як можливу «компенсацію» за втрати земель по розділу 1772 Так, в 1774-1775 рр.. піднімалося питання про приєднання до Речі Посполитої Буджака і території між Дністром та Сірет, що дало б їй вихід до Чорного моря. Проект обгрунтовувався тим, що Польща має більш древні «права» на Молдавію, ніж Османська імперія2. Звичайно, плани не були реалістичними, але вони викликали відповідні дії польської дипломатії в столицях європейських держав, Стамбулі і Молдавії.\nПеред дворянській Росією, яка вступила в пору розкладання феодальної системи і розвитку капіталістичного устрою, відкривалися сприятливі перспективи господарського освоєння південних степів і розвитку торгівлі по Чорному і Середземному морях, приєднання формально незалежного Криму і подальшого розширення володінь у Північному і Східному Причорномор'ї, посилення політичного впливу на Балканському півострові. Однією з умов реалізації цих та інших можливостей було досягнення переважаючого впливу в Дунайських князівствах допомогою їх захисту від гноблення Портою, збереження та розширення їх внутрішньополітичної автономії, підтримки національно-визвольних прагнень. Кінцевою метою Росії щодо князівств було перетворення їх у самостійні, але знаходяться під її впливом держави3.\nПолітика європейських держав на Балканах щодо Молдови та Валахії розгорталася в умовах гострих протиріч і тимчасового збігу інтересів в інших міжнародних справах. Так, плани і дії Англії і Франції залежали від їх неослабної боротьби за колонії, промислове, торгове і морське панування в Європі. Її проявами були збройна боротьба під час Семирічної війни 1757-1763 рр.. і повстання північноамериканських колоній Англії в 1775-1782 рр.. На політиці Габсбургів і Гогенцоллернів позначалося давнє суперництво в Німеччині та Речі Посполитої, частинами якого були боротьба навколо розділів Польщі і так звана війна за баварське спадщину (1779). Петербург враховував боротьбу західних держав в заморських владе пах і на шляхах до них, їх суперництво в Німеччині та Польщі, в Італії та на Близькому Сході, можливість спільних дій з деякими з них, наприклад з Габ-сбургамі, на Балканах, тенденцію до зближення з Росією, все частіше виявляється в кінці 70-80-х рр.. в Парижі. Російський уряд не випускають з уваги, що в Речі Посполитої поряд з тенденцією до союзу з Росією позначалося невдоволення залежністю від Петербурга, розділом частини її володінь між Австрією, Пруссією і Росією в 1772 р. Наростали прагнення Варшави шукати підтримку не тільки Парижа, але і Стокгольма , Стамбула, Берліна.\nДипломатичні представники Османської імперії та європейських держав враховували внутрішнє становище Молдавії і, звичайно, впливали на нього. Результат боротьби європейських держав за вплив в Молдавському князівстві значною мірою визначався внутрішньою обстановкою, яка в свою чергу залежала від міжнародної. Найбільшою мірою крім політики Порти позначалося суперництво імперії Габсбургів і дворянської Росії, причому на користь останньої діяв ряд важливих факторів: географічна близькість, хоча спільного кордону не було і зв'язок здійснювалася через османські чи польські володіння; традиційні економічні, політичні зв'язки, релігійна спільність і, головне, спільні інтереси Росії і Молдавії (а також Валахії) у боротьбі з Портою.\nПісля війни 1768-1774 рр.. вплив Росії в Дунайських князівствах посилилося. Умови Кючук-Кайнарджи-ського договору, які закріплювали і розширювали внутрішньополітичну автономію князівств, передбачали для них полегшення і пільги, визнавали за Росією права покровительства християнським підданим султана4.\nОднак головна мета боротьби молдавського народу - звільнення від османського ярма - не була досягнута, і це не могло не викликати невдоволення місцевого населенія5. Порта явно затягувала ратифікацію мирного договору і намагалася добитися перегляду його умов аж ніяк не на користь Дунайських князівств. Було відомо, що вона користується підтримкою дипломатії західних держав. Представники Франції та Австрії залякували султана зрослої небезпекою захоплення Росією Стамбула6. Згідно донесенню російського представника в Стамбулі Петерсона, французький посол «примітив Порті, що може, вона без видимих ??порушень трактату відкладати ратифікацію договору, шукати головним чином зміни деяких артикулів, поки наші війська не виступлять, а тоді вже й силою все можна буде одержати» 7 . У такому ж дусі діяла і прусська дипломатія.\nЗнадобилися чималі зусилля російської дипломатії, щоб султан ратифікував мирний трактат. Але це ще не означало кінця тривог в Молдавії та Валахії. Сумний досвід минулого змушував сумніватися в тому, що виконає Порта свої зобов'язання навіть під тиском Росії.\nПроти договору виступали войовничі угруповання панівного класу Османської імперії, антирусски і реваншистських налаштовані придворні і державні діячі. Разом з ними діяли і клани греків-фана-Ріота, тривалий час експлуатували і гнобили населення Дунайських князівств. Російський представник в Стамбулі Петерсон повідомив, що багато труднощі походять від греків, «мають інтерес, щоб господари молдавські та волоські і раніше від Порти скаржився були» 8. Все це віщувало великі ускладнення для Молдавії та Валахії після їх повернення султану і боротьбу Петербурга зі Стамбулом навколо зобов'язань останнього на користь князівств.\nДійсно, після укладення миру Порта приступила до відновлення своєї влади в князівстві і зміцненню північно-східних кордонів, мало рахуючись зі своїми зобов'язаннями. Вона вимагала від Молдови все нових і нових поставок продовольства і будівельних матеріалів, робочих рук для посилення дунайських і дністровських крепостей9-Побори Порти супроводжувалися посиленням податного оподаткування населення князівства, зростаючої експлуатацією селян боярами, що прагнули якомога швидше відшкодувати викликані війною втрати.\nБояри домоглися від господаря Г.. Гіки, посадженого на престол за підтримки російської дипломатії, збільшення числа панщинних дней10. Відповіддю на це були відмови селян від виконання повинностей на користь бояр, їхня втеча з феодальних вотчін11. Багато йшли за межі князівства, особливо на українські землі і в Россію12. Найбільш активні елементи створювали гайдуцкие загони і боролися зі зброєю в руках проти турків, гре-ков-фанариотов і бояр.\nОсманський гніт, феодально-державна експлуатація, фанаріотское правління стримували почався після 1774 процес розкладання феодалізму і зародження капіталістичних відносин і, отже, негативно впливали на економічний, соціальний і культурний розвиток князівства. Досить причин для невдоволення було у переважної більшості пануючого класу Молдавії, в тому числі вищої його прошарку. Боязнь антифеодального руху, старання направити визвольні прагнення народних мас в русло антиосманської і антіфанаріотской боротьби активізували опозицію крупного боярства, верхівки кліру, торгово-підприємницьких кіл.\nУ перші роки після укладення Кючук-Кайнарджи-ського світу престол займав господарь Григорій Гика, орієнтовані на Росію. Це сприяло зростанню впливу прорусской угруповання молдавських феодалів. Посиленню орієнтації панівного класу на Росію крім зростання її мощі, ролі у війні і протекційною політики після війни сприяло також поширення ідей західноєвропейських мислителів, поборників освіченого абсолютизму. Помірна соціальна програма Вольтера, насамперед з аграрного питання, однаково прихильно сприймалася вихідцями з різних верств панівного класу. На думку молдавських феодалів, політика самодержіци Росії могла забезпечити їм збереження панування, станових привілеїв, підйом вотчинного хозяйства13. Враховуючи співвідношення сил у Південно-Східній Європі та обстановку в князівстві, в тому числі проросійські настрої широких мас населення, молдавські правлячі кола виробили політичну програму звільнення від османського ярма. Так як вони належали до феодального класу, шлях звільнення країни при опорі на озброєний народ був для них неприйнятний. Ставка робилася иа звільнення князівства російськими військами і встановлення протекторату Росії.\nРеальна обстановка кінця другої половини 70-х і першої половини 80-х рр.., Що зберігала османське панування, вимагала від патріотично налаштованих діячів Молдавії пошуку нових шляхів і засобів боротьби за звільнення князівства. В умовах мирних відносин Росії з Османською імперією вони мали намір зміцнити політичні зв'язки з російським урядом, повною мірою використовуючи право Росії протегувати Молдавії, домогтися при її допомозі втілення в життя зобов'язань Порти по Кючук-Кайнарджійського договору і подальшому розширенню внутрішньої автономії. Вже в квітні 1775\nр. на ім'я Катерини II надійшло прохання молдавських бояр і духовенства, «щоб по трактату славного ми-ра наказано допомогою ясновельможних посланника російського затвердити привілеї князівства» 14.\nПід час проїзду через князівство в Стамбул посла Росії в Туреччині Н. В. Рєпніна бояри і духовенство подали йому меморіал, в якому просили підтримки їх побажань перед Портою, в тому числі права обрання господаря, встановлення точного розміру платежів Порті, заборони грекам в'їзду в князівство, скасування поставок селітри, захисту від австрійських домагань і ряду другіх15.\nУ цьому та інших зверненнях позначилося зростання національної самосвідомості населення, політичної активності боярства і духовенства Молдавського князівства. Загострення боротьби проти турецько-фанаріотского режиму проявилося і в тому, що навіть господарь Григорій Гика - прихильник Росії та ідей освіченого абсолютизму - зустрів значну опозицію місцевого боярства. Хоча він у своїй політиці враховував інтереси князівства, молдавське боярство бачило в ньому насамперед представника фанаріотского режиму. До того ж Гика, як і інші господари-фанаріоти, розумів, що його правління не може бути тривалим, і намагався якнайшвидше збагатитися, надаючи дохідні посади наближеним грекам, ущемляючи тим самим інтереси місцевих бояр. Невдоволення місцевих феодалів викликала і аграрна політика Гіки: щоб забезпечити максимум доходів скарбниці, він відмовився повністю задовольнити вимогу бояр і духовенства про збільшення панщинних днів до 36 в року16.\nНезадоволені бояри і представники кліру скаржилися на гіку і в Стамбул, і в Петербург. Порта скористалася скаргами для зведення рахунків з прорусски налаштованим господарем. Австрійська дипломатія також наполегливо домагалася видалення господаря, протидіяти її домаганням. За наказом султана у вересні 1777 Г Гика був убіт17. Вбивство його співпало із загостренням російсько-турецьких відносин, викликаним поступкою Портою Габсбургам північній частині князівства (Буковини).\nЗа наказом Порти князівство мало поставити велику кількість продовольства гарнізонах дунайських і дністровських крепостей18. Новий господар Костянтин Мурузи (1777-1782 рр..) Завзято виконував вимоги турецького уряду, за що був удостоєний подяки султана. Все це ще більше ускладнило обстановку, посилило невдоволення народних мас і їх опір турецько-фанаріотскому режиму.\nУ роки правління К-Мурузи зросла опір турецько-фанаріотскому режиму молдавської знаті і верхівки кліру. Проти господаря виникла змова на чолі з боярами Манолакі Богданом і Іоніца Кузой. Змовники мали намір усунути від влади господаря-фана-Ріота і поставити на чолі князівства місцеву адміністрацію на чолі з Манолакі Богданом19. Змова була розкрита, а учасники його обезголовлені, що мали відношення до змови бояри понесли суворе покарання. Антіфанаріот-ські дії верхівки кліру і бояр не слабшали і в роки правління господаря Олександра Маврокордато Де-ли-бея (1782-1785 рр..). Лише господар Олександр Мав-рокордат Фіраріс (1785-1786 рр..) Певною мірою зміг подолати опозицію місцевої знаті, головним чином завдяки прорусской орієнтації. Проте вимоги права вибору місцевого господаря, усунення засилля фанариотов продовжували звучати в проханнях, адресованих російському уряду за таємними каналами через «деяких молдавських приятелів» та іншими шляхами. Опозиція верхів об'єктивно відбивала і стимулювала боротьбу проти османсько-фанаріотского гніту середнього і дрібного боярства, нижчого духовенства, селянства, міської бідноти. Те й інше посилилося у зв'язку із захопленням Габсбургами північних районів Молдавського князівства.\nОслаблення Османської імперії, ускладнення російсько-турецьких відносин у зв'язку з питанням про ратифікацію Кючук-Кайнарджійського договору Відень вирішила використовувати для часткової реалізації планів щодо Молдавського князівства - захоплення північній його частині. На її думку, це забезпечило б надійний зв'язок між Трансільванії і захопленими польськими землями, дозволило б посилити тиск на Росію.\nНаприкінці 1774 австрійські війська окупували північні цінуте Молдавського князівства. У румунській буржуазній історіографії обгрунтовувалося думка, що це захоплення було здійснено за згодою російського правітельства20. Ссйлкі австрійського командування на необхідність просування своїх військ для того, щоб запобігти вторгненню збройних загонів молдаван в австрійські володіння, могли викликати згоду російського командування лише на тимчасове перебування цих військ в частині князівства. Австрійські захвати в районі, який царський уряд вважало сферою свого впливу, не відповідали інтересам Російської імперії. Є. Дружиніна обгрунтовано стверджує, що австрійська окупація північної Молдавії була несподіванкою як для Порти, так і для Петербурга. Цей факт в Петербурзі спочатку расце- нили як ворожу демонстрацію, узгоджену з Портою. Незабаром стало ясно, що Віденський кабінет скористався сприятливими обставинами для розширення своїх владеній21.\nПлануючи захоплення молдавських земель, Габсбурги з'ясовували позицію уряду Катерини II. Передбачаючи негативну реакцію, Віденський кабінет сповістив командувача російськими військами на півдні П. А. Румянцева про бажання приєднати частину молдавських земель до Австрії. Заявивши про своє негативне ставлення, П. А. Румянцев повідомив про австрійський демарш і своїй відповіді до Петербурга. Придворний рада схвалила відповідь Румянцева. У той же час він прийшов до висновку, що «се справа може заподіяти нову війну», в яку Росія не може і не повинна втрутитися. Про плани вирішено було якнайшвидше повідомити в Стамбул, щоб «довести Порті щирість нашої поведінки і бажання зберегти відновлену з нею дружбу» 22. Щоб не викликати непотрібних ускладнень з Віднем, рада рекомендувала Румянцеву повідомити Порті ці відомості таємно, через довірену особу візира або за допомогою довірених молдавських бояр.\nПозиція російського уряду визначалася, зокрема. тією обставиною, що вже кілька місяців воно вело в Стамбулі вперту боротьбу за ратифікацію Кючук-Кайнарджійського договору без змін, на яких наполягала Порта. Для досягнення цієї мети російська дипломатія використовувала і дії австрійців, і повідомлення про відмову їх підтримати. Зацікавлена ??в міцному світі з Портою, уряд Катерини II спонукало її точно виконувати умови Кючук-Кайнарджійського трактату. Згідно з угодою, російські війська відразу ж після укладення миру стали залишати володіння Османської імперії. Однак у зв'язку з ворожими актами в Криму і затримкою передачі Кінбурна виведення військ був припинений. Але як тільки Порта вивела війська з Криму і почала евакуацію Кінбурнського гарнізону, П. А. Румянцев відновив виведення військ з Молдавії. У реляції Катерині II від 17 грудня 1774 він повідомив про передачу Молдавського князівства господарю Г. Гіке «в постановлений трактатом строк» ??23.\nПісля появи в Молдові австрійських військ Порта продовжувала затягувати ратифікацію договору і домагатися перегляду ряду його умов. Уряд же Катерини II спонукало султана до протидії Австрії. У Петербурзі, мабуть, розраховували, що австро-прусські протиріччя, відмова Росії підтримати дії австрійський ського уряду в Молдавії, що намітилася у Відні тенденція до зближення з Петербургом, а також внутрішні труднощі Габсбургів, за умови енергійних дій уряду султана змусять Австрію відступити.\nПісля ратифікації Портою мирного договору, ще не знаючи, що вона підписала 7 травня 1775 угоду з Австрією про передачу їй північних цинутів Молдавського князівства, Румянцев наказав Петерсону «таємно напружувати зусилля до ухвалення Порти не поступатися цієї землі австрійцям і зчепитися з ними» 24 . Очевидно, він мав на увазі збройний виступ Османської імперії проти Австрії.\nОкупація Австрією багатьох цинутів Молдавського князівства викликала глибоке невдоволення не тільки пануючого класу, але і всього населення .. Молдавські бояри і господарь Г. Гика апелювали до Петербургу і Стамбулу, намагаючись добитися видалення австрійських військ. В умовах гострих протиріч між Османською імперією, Австрією, Росією і Прусією діяльність Гіки була приречена на невдачу. Порта залишалася глуха до скарг і прохань господаря тому, що вважала його відданим Росії і в той же час прагнула уникнути війни з імперією Габсбургів. Неприязнь уряду султана до молдавському господарю посилилася у зв'язку з однією з скарг Порті, надісланій ним у грудні 1774 Обгрунтувавши матеріальний і політичний збиток, який завдасть князівству і Порті втрата північних земель князівства, Гика уклав своє послання загрозою, що, якщо султан не прийме енергійних заходів, не виконає обов'язки сюзерена, молдавани будуть змушені звернутися за допомогою до іноземних державам25.\nАвстрійська дипломатія не забарилася скористатися «зухвалістю» господаря. Посилаючись на інформацію, отриману від волоського господаря А. Іпсіланті, зведеного на престол за допомогою Відня і що прагнув зберегти її прихильність, австрійський посланець в Стамбулі Тугут постарався переконати Порту в тому, що вся діяльність Гіки інспірована Россіей26.\nГабсбурги домагалися півночі Молдавії як природного продовження Галичини, отриманої в результаті першого розділу Польщі. Свої претензії вони обгрунтовували тим, що північ князівства входив у минулому до складу галицьких земель27. Захоплення Буковини представляв собою, крім усього іншого, ревізію Конвенцій про розподіл Речі Посполитої і, зокрема, суперечив австро-російської угоди від 25 липня 1772 р., предусматривавшему від каз Австрії від анексії молдавських і волоських земель. Не випадково Катерина II спробувала переконати Фрідріха II відмовитися від присвоєних їм польських територій та виступити спільно з Росією, Османською імперією та Річчю Посполитою проти захоплення земель Молдавського князівства австрійцями. Але Берлін не хотів бачити зв'язку між захопленням Австрією півночі Молдавії і своїми захопленнями в Польщі: австрійська агресія в Молдавії розв'язувала йому руки для нових територіальних захватов28. Таким чином, не тільки ускладнення з Туреччиною, але і позиція Пруссії не дозволяли Петербургу більш рішуче протидіяти Австрії.\nНезважаючи на наполегливі спонукання російської дипломатії рішуче протидіяти Габсбургам, Стамбул зосередив увагу на боротьбі з Росією. На позицію турецького уряду в молдавському питанні великий вплив зробила також політика Франції. Враховуючи слабкість турків і свій союз з Віднем, Версаль радив Порті поступитися Габсбургам, так як війна завершиться ще більшими територіальними потерямі29.\nВ результаті австрійської агресії, згідно австротурецкой конвенції від 7 травня 1775 р., близько 82 тис. молдаван і українців, що населяли північ Молдавського князівства, з містами Сучава, Сірет, Чернівці, потрапили під владу Габсбургів. Розраховуючи на допомогу або, в крайньому випадку, на нейтралітет Австрії в боротьбі проти Кючук-Кайнарджійського трактату, Порта воліла домовитися з Веной30. Нею враховувалася і діяльність австрійської, французької і прусської дипломатії ^ спрямована на погіршення російсько-турецьких відношенні, ослаблення Росії, її позицій в Причорномор'ї.\nРосія не визнала захоплення Австрією частини Молдавського князівства. Після ратифікації султаном Кючук-Кайнарджійського договору Катерина II офіційно заявила про те, що не визнає анексії і «прав» Відня на цю територію. Заява відобразило позицію царського уряду в цьому питанні.\nДомагання Габсбургів на молдавські землі не припинилися. У 1781 р. у зв'язку з новим загостренням російсько-турецьких відносин австрійська дипломатія домагається чергових територіальних поступок в Молдавії. Але й на цей раз, незважаючи на зближення Росії та Австрії, Петербург зайняв досить певну позицію. Його твердість змусила Відня відступити. Проте і з наступні десятиліття Молдавія залишалася об'єктом загарбницьких устремлінь імперії Габсбургів.\nДомігшись не без праці ратифікації Кючук-Кайнард- ж і нема кого трактату, російська дипломатія намагалася поліпшити відносини з султаном, забезпечити більш-менш тривалий мир між двома імперіями, хоча і без істотних відступів від досягнутого. Це пояснювалося необхідністю поповнення збройних сил, забезпечення південних кордонів, освоєння новоприєднаних частини Причорномор'я. Селянська війна під проводом Омеляна Пугачова (1773-1775 рр..) Також ускладнювала діяльність уряду Катерини II. Мирні відносини зі Стамбулом сприяли б вирішенню інших зовнішньополітичних проблем.\nВ якості надзвичайного посла в Стамбул був направлений талановитий воєначальник, адміністратор і дипломат князь Н. В. Рєпнін. Однією з головних його завдань було послабити ворожість Порти, переконати султана і його оточення в миролюбність і дружелюбності Катерини II. Йому пропонувалося «пестити» Порту навіюваннями про користь дружби і злагоди двох імперій31. Н. В. Рєпнін намагався пом'якшити розбіжності, одночасно припиняючи спроби порушити умови мирного трактату, в тому числі стосувалися Дунайських княжеств32. Загроза виникнення нового конфлікту обумовлювала необхідність зміцнення престижу Росії як держави-покровительки, ослаблення позицій інших держав, підпорядкування фанаріотской верхівки, зміцнення становища патріотично налаштованих кіл місцевого боярства, духовенства і купечества33. Необхідно було, писала Катерина II, «затвердити в них сталу ідею про велич нашої імперії і користь нашого покровительства» 34.\nРосійське посольство повело в Стамбулі боротьбу за виконання умов Кючук-Кайнарджійського договору, що стосувалися Молдавії, обережно демонструючи небажання підривати владу султана в князівстві. Так само діяли російські військові влади. Наказавши генерал-поручику Ржевському розвідати дійсні причини вбивства Г Гіки, настрій бояр і загальну обстановку в князівстві, командувач російськими військами на півдні П. А. Румянцев підкреслював, що діяти в Молдові потрібно «делікатно, бо ... наші відносини з турками вимагають великої обережності »35. У зв'язку з втечею жителів Молдови за Дністер, викликаним безчинствами і грабежами турків, Румянцев наказав командирам прикордонних частин «... не перешкоджати входу біжать молдавцев і надавати їм допомогу при переході через польську територію, але направляти їх під Київ, у віддалені місця .. . приховано від усіх до пори ... »36. Петербурзький кабінет рас цінував акт «варварського позбавлення життя ... господаря (Г. Гіки. - Авт.) без жодного попереднього слідства 'і суду »як« нове порушення доброї віри даних запевнень і справжнього бажання дотримати дружбу і згоду ». Посланнику в Стамбулі А. Стахіеву, котрий змінив в лютому 1776 Рєпніна, наказали оголосити Порті протест, але «без далеких тлумачень і подробиць» 37, не викликаючи нових ускладнень.\nПрагнення царського уряду не загострювати відносини з Портою з питання про Дунайських князівствах викликалося на даному етапі зосередженням уваги рус * ського уряду на події в Криму. Тут Порта провокувала ряд бунтів проти ставленика Росії на ханському престолі, здійснювала військові диверсії. Разом з порушенням нею зобов'язань щодо Молдавського князівства це викликало в 1778 р. загрозу нової війни. Турецький флот курсував у північних чорноморських берегів, російські війська на півдні були приведені в бойову готовність.\nВоювати Османська імперія не могла. Перевага сил була на боці Росії. Можливі союзники були зайняті іншими справами: Франція та Англія - ??в Північній Америці, Австрія і Пруссія - боротьбою за «баварське спадщину». Всі вони шукали підтримки Росії. Це дозволило уряду Катерини II поставити і вирішити ряд назрілих питань її взаємовідносини з Османською імперією, в тому числі про становище Дунайських княжеств38. Турки були змушені піти на небажані для них переговори, що завершилися в 1779 р. Айнали-Кавакской конвенціей39. У ході переговорів, не без впливу скарг і прохань бояр, уповноважені Росії підняли питання про становище князівства. Вони зажадали підтвердження Портою її зобов'язань щодо Молдови, зафіксованих в Кю-чук-Кайнарджийського договору і наступному хатти-шерифі. Посилання турків на відсутність в їх архіві актів про привілеї та правах князівств часів встановлення в них османського панування і спроби на цій підставі анулювати 16-ту статтю мирного договору і рескрипту султана була отклонена40. У Айнали-Кавакскую конвенцію було включено статтю 7-я, в якій детально перераховувалися зобов'язання Порти щодо Молдови. Знову передбачалися зменшені податі і менш важкі умови їх збору, повернення боярам і монастирям приєднаних турками до райям земель, дипломатична недоторканність молдавських представників у Стамбулі, свобода християнського віросповідання та др41.\nОголошена частиною Кючук-Кайнарджійського договору Айнали-Кавакская конвенція підтвердила юридичну силу поступок Порти на користь Молдови. Відтепер вони не могли бути скасовані султаном або його наступниками. Більш того, деякі з них були конкретизовані і розширені. Не випадково в ході обговорення Айнали-Кавак-ської конвенції саме проект статті 7-й викликав особливі заперечення французького посла Сен-Прі, що брав участь в переговорах в якості посередника. Стахів повідомляв, що посол Франції «... пред'являв скрутними тільки зображені в сьомому артикулі вимагаються від Порти докладні зобов'язання щодо Молдавського і Волоського держав, шануючи оні зневажливими достоїнству всякого государя перед своїми підданими» 42. Проте, побоюючись нової російсько-турецької війни, яка привела б до поразки Османської імперії, Сен-Прі відмовився від протидії висновком Айнали-Кавакской конвенції в російської редакції. Австрія і Пруссія також порадили Порті врегулювати відносини з Росією мирним путем43.\nПідписана російськими та турецькими представниками 10 березня 1779 Айнали-Кавакская конвенція свідчила про значний успіх Петербурга в боротьбі за реалізацію Кючук-Кайнарджійського договору. Вона зміцнила автономний статус Молдавського князівства і сприяла посиленню там впливу царського уряду. Гострота російсько-османського протиборства дещо ослабла, хоча питання про Крим не був знятий і правлячі кола Османської імперії не відмовилися від планів відновлення колишніх позицій в Причорномор'ї і Дунай-'ських княжествах44.\nСтановище останніх, слабкість Порти і міжнародна обстановка благоприятствовали нового успіху дипломатії Росії: установі в кінці того ж 1779 генерального консульства в «Молдавії, Валахії та Бессарабії» 45. Цей акт також зустрів запеклий опір Стамбула і правлячих кіл ряду європейських держав, які не бажали посилення позицій Росії в князівствах і на Балканах взагалі. Але європейські держави були пов'язані взаємною боротьбою і в кращому випадку могли розраховувати на «компенсацію» у вигляді установи своїх консульств, свідомо знаючи, що вони не зможуть зрівнятися впливом з представництвом Росії.\nЮридичною підставою установи консульства в Молдавії була стаття б-я Кючук-Кайнарджійського трактату, згідно з якою Росії уявлялося право від-\nкриваете консульства і віце-консульства у всіх місцях Османської імперії, де того вимагають її інтереси. Кілька років Катерина II, передбачаючи негативну реакцію Порти і погіршення російсько-турецьких відносин, яке могло бути використано Францією, Англією, Австрією, не піднімала питання про консульствах. Сприятлива міжнародна обстановка кінця 70-х рр.. дозволяла менше рахуватися з німі46.\nУ 1779 р. виступ Росії спільно з Францією (посередництво у Тешен) поклало кінець війні за «баварське спадщину». Цей великий дипломатичний успіх показав залежність Відня і Берліна від позиції Петербурга, підняв міжнародний престиж останнього. Зближення Росії з північними державами дозволило в 1780 р. проголосити озброєний нейтралітет, спрямований проти Англії і сприятливий для повсталих проти її панування північноамериканських колоній, а також для воювали з Англією Франції та Іспаніі47. Тоді ж, під час зустрічі Катерини II та Йосипа II - імператора «Священної Римської імперії» обговорювалося питання про долю всіх європейських володінь султана. У 1781 р. між Віднем і Петербургом було підписано союзний договор48. Така обстановка сприяла вирішенню питання не тільки про консульствах, а й про офіційне приєднання Криму до Россіі49.\nГенеральне консульство повинне було на місці проводити політику покровительства Молдавського князівства, домагатися втілення в життя умов Кючук-Кайнард-жійского мирного договору і Айнали-Кавакской конвенції, сприяти розвитку торгівлі на півдні Росії, спостерігати за політичним становищем у Молдавії та сусідніх землях, інформувати місію в Стамбулі і Петербург про політику Порти і інших держав. Представник Росії в князівстві був необхідний і для впливу на господарів-фанариотов як в інтересах відносин зі Стамбулом, так і з метою обмеження їх грабіжницької політики щодо місцевого населення. Нарешті, слід було знати про інтриги н боротьбі за владу господарей, їх оточення, боярських угруповань.\nОбгрунтовуючи необхідність мати при ГОСПОДАР постійних представників під приводом ведення торговельних справ, посланник в Стамбулі А. Стахів зазначав, що вони потрібні «для найближчого нагляду та відомості про тамтешні зверненнях та інтригах, які рідко узгоджуються з іменником природних волохів і Молдавії інтересом» 50. В цілому консульство намагався розширювати соціальну і політичну основу політики Росії Молдавіі51, залучаючи представників боярства, духовний *? ства, купецтва та інших верств населення. «Не може від-вас приховано бути, - писала Катерина II Стахіеву, - що, понад користі торгівлі, намір наше є установою: у всіх старанних місцях консул і віце-консул поширити зв'язок нашу ... з добромисними нам по єдиновірства і придбання таких добромисних помножити далі »5 *\nУказ Катерини II про заснування російського генерального консульства в Молдавії, Валахії та Бессарабії і призначення на * відповідний пост статського радник ка С. А. Лашкарьова був підписаний 7 грудня 1779 г.53 Стаг хіев зажадав від Порти Берата для Лашкарьова і призначення йому резиденції в Яссах або Бухаресті. Османський уряд розуміло, що діяльність представника Росії в князівстві ще більше підірве його владу в Молдавіі54. Воно відмовилося визнати призначення Лашкарьова. Рейс-ефенді заявив секретарю російської місії Пізані, що перебування консула Росії в зазначених місцях «подібно підкинути запалювальних речей до воріт одного будинку для спалення всього міста» 55.\nРішення російського уряду зустріло опір молдавського і волоського господаря, а також фанариотов в Стамбулі, що побоювалися за своє становище в князівствах. 28 липня 1780 Стахів повідомляв, що Порта відмовляється визнати акредитацію Лашкарьова, спонукувана «не тільки молдавським і волоським господарями, а й тутешніми фанаріотскімі греками, які поставляючи реченния дві держави своїми вотчинами» 56. Особливо ворожу позицію зайняв молдавський господар К. Мурузи. Через своїх повірених у Стамбулі він вселяв Порті, що перебування російського консула в князівстві - передвістя приходу російських військ, що він буде «обурювати жителів і без того вже схильних до повалення с, себе турецької влади» 57. |\nПобоювання Порти і греків-фанаріотів поділяли фраи-$ цузское дипломати. Сен-Прі підбурював Порту отклонігь | вимоги Петербурга, перешкоджати прямих зв'язках ег6 | представника з господарями і місцевим населенням. Со-. | Гласно його навіюванням Порта пропонувала Стахіеву примі-| стить консульство в Ізмаїлі, Аккермані або Силістрії, | тобто поза межами князівств. Сен-Прі зумів переконати навіть | Стахіева погодитися з перебуванням консула в Силістрії. ^ Однак Стахів був дезавуйований. Змінив його на по-сту посланника Я. І. Булгаков мав наполягти на I злагоді Порти прийняти російського консула в Яссах або Бухаресті і при цьому «... всіляко намагатися про вящем утвердженні миру і справжньої між обома імперіями дружби ...» 58.\nБулгаков наполягав на виконанні умов 9-й статті мирного договору. За дорученням уряду він пригрозив розривом дипломатичних отношеній59. Порта поступилася, і на початку 1782 Лашкарьов прибув до Бухареста, обраний в якості постійної резиденції російського консула, з правом відвідування будь-якого пункту обох князівств. Інструкція колегії закордонних справ наказувала охороняти інтереси Росії і її підданих, спостерігати за діями Порти і «примічати за поведінкою обох господарів», використовувати всі засоби «... до соисканию їх дорученням та до обігу оной на користь справ» 60.\nЗ цього часу діяльність російської дипломатії в Стамбулі і князівстві значно активізувалася. Систематична і достовірна інформація Лашкарьова, а потім змінив його в лютому 1783 І. Северина про становище в князівствах дозволила Булгакову зробити ряд уявлень Порті про порушення нею умов Кючук-Кай-нарджійского договору. У 1782 р. посланник висловив протест проти порушень хатти-шерифа 1774 р., і Порта змушена була знову заборонити своїм підданим переходити кордон княжеств61. Господар Молдавії К-Мурузи, правління якого ознаменувалося грубими порушеннями Кючук-Кайнарджійського договору, був зміщений на вимогу Булгакова62. Господари, що займали доброзичливу позицію по відношенню до Росії, користувалися підтримкою російської дипломатії. Так, навесні 1784 Булгаков запобіг заміну Олександра Маврокордато Де-ли-бея, а навесні 1785 - Олександра Маврокордато Фі * раріса.\nДемарші посла в Стамбулі на захист князівства, що грунтувалися на матеріалах консульства, певний контроль за діяльністю господарей на місцях до деякої міри обмежували сваволю Порти і її ставлеників. Розширенню впливу Росії в Молдавії сприяли і інші заходи консулів. Вони сприяли переселенню до Росії місцевих жителів, які бажали покинути володіння султана. Переселенцям надавалися значні земельні наділи, грошові позики, різні льготи63. Поверталися на батьківщину російські піддані, що опинилися в князівствах. Переселення відбувалося і в обхід Порти, що не бажала втрачати платників податків, за домовленістю з господарямі64. Число емігрантів з Мовляв давіі виросло і до кінця 1782 перевищило 18 тис. человек65.\nСприяння емігрантам і доброзичливе ставлення до переселенців з Молдавії піднімало в князівстві престиж Росії як держави-покровительки. Айнали-Ка-вакская конвенція, установа генерального консульства відкрили російському уряду нові політичні та економічні можливості в Молдавії, що не сховалося від уваги європейських держав. Першою відповідь дії зробила Австрія. Відразу ж після призначення С. Лаш-Карева Віденський кабінет, посилаючись на надане йому Пожаревацкому (Пассаровіцкім) договором 1718 право відкривати консульства та віце-консульства в Османській імперії, поставив перед Портою питання про заснування свого консульства в Дунайських князівствах. Передбачаючи негативну реакцію в Стамбулі, Відень наділила консульськими повноваженнями свого представника, вихователя дітей колишнього господаря Олександра Іпсіланті і секретаря волоського господаря Караджі Ігнатія Райчевіча. Завдяки тривалому перебуванню в князівствах Райчевнч підтримував зв'язки з наближеними до господарям боярами, користувався деяким впливом на господарей. Протягом року Райчевіч неофіційно виконував функції австрійського консула. Наприкінці 1783 за наполяганням посла Австрії в Стамбулі Герберта Раткела Порта офіційно визнала Райчевіча австрійським консулом в Молдавії і Валахіі66.\nРішення османського уряду в значній мірі диктувалося прагненням нейтралізувати діяльність і вплив у князівстві російських представників. Про це свідчить і відкриття в жовтні 1786 прусського консульства в Молдавії та Валахії. Переговори між Стамбулом і Берліном з цього приводу велися протягом двох років. Порта зумовила акредитування барона Кеніга зобов'язанням Пруссії допомогти їй у разі війни з Росією чи Австрією. Хоча прусський король відхилив цю пропозицію, Порта все ж акредитувала Кеніга, посилаючись на «чисту дружбу» з прусським королем. Відкриття консульства Росії, Австрії та Пруссії в Дунайських князівствах свідчило про посилення протиріч великих держав Європи та Османської імперії, зростанні значення Молдавії в міжнародних відносинах. Австрія і Пруссія офіційно мотивували установа консульств необхідністю захисту торговельних інтересів своїх підданих, насправді ж перед ними ставилися широкі політичні завдання.\nВіденський кабінет поставив перед Райчевіч завдання максимально сприяти ослабленню позиції і впливу в князівствах Росії і Пруссії, підготувати умови для втілення в життя далекосяжних планів Габсбургів. Одночасно Райчевіч під приводом розшуку та повернення австрійських дезертирів домагався виселення з князівства втекли з Буковини молдавських селян і ремісників. Виселення проводилося насильно, дружинам і дітям не дозволялося слідувати за главами сімейств. Цим, мабуть, розраховували викликати серед населення хвилювання, які виправдали б військову інтервенцію Австріі67.\nДіяльність австрійського консула і його помічників викликала невдоволення Порти і господарей, ненависть населення. Доносячи про це уряду, І. Северин зазначав, що Райчевіч «... не тільки не терпимо тутешніми жителями, а й обома господарями, особливо молдавським ... (Олександром Маврокордато Делі-беєм. - Років.) ». У подальшому боротьба Росії та Австрії за вплив в Молдавському князівстві тривала, але набувала в умовах все більшого зближення двох держав більш прихований характер.\nЗ кінця 70-х рр.. Відень наполегливо шукала зближення з Петербургом. Воно було їй необхідно для боротьби з Пруссією в Німеччині, з Османською імперією - на Балканах і для зміцнення в ролі союзника Росії свого впливу в Молдавії та Валахії. Петербург розраховував, що «дружнє згоду» 69 з австрійським двором послабить їх суперництво в Дунайських князівствах, полегшить приєднання Криму і вирішення інших питань у Причорномор'ї. Союз з Австрією вважався корисним і в разі війни з Османською імперією внаслідок приєднання Криму.\nУ 1781 -1783 рр.., Не припиняючи провокувати антиросійські бунти в Криму70, Порта накопичувала сили для війни з Росією. В умовах сприятливої ??для Росії міжнародної обстановки початку 80-х рр.. в правлячих колах Петербурга дозрівали плани остаточного рішення кримського питання, забезпечення безпеки південних і південно-західних кордонів шляхом створення широкої буферної зони з незалежних князівств на Кавказі і в Поду-навье. У вересні 1780 один з наближених Катерини II А. А. Безбородько представив імператриці «Записку у справах політичним», в якій запропонував діяти в союзі з Австрією. У разі війни з Османською імперією Росія повинна була отримати Крим і Очаків, Австрії призначалися землі в Сербії та Боснії. Про\nМолдавії та Валахії, на думку Безбородько, корисно було б домовитися з Віденським кабінетом «про перетворення їх у незалежну область.\nНова держава не могло бути приєднано ні до Росії, ні до Австрії »71.\nОстаннє найменше могло сподобатися Відні. Тому підписаний у травні 1781 союзний договір Росії з Австрією не містив будь-яких умов про Молдавії та Валахії. Секретна частина договору передбачала лише висновок осрбого угоди про винагороду союзників за рахунок Османської імперії, якщо вона почне войну72.\nУ 1782 р. Катерина II запропонувала Йосипу II так званий «грецький проект» 73, який передбачав руйнування Османської імперії і розділ її володінь, складений на підставі згаданої «Записки ...» А. А. Безбородько. Пропозиції імператриці зустріли у Відні насторожено, так як там враховували свою боротьбу з Пруссією, в умовах якої війна з Османською імперією була небезпечна, суперництво з Росією в ряді міжнародних проблем (Балкани, Німеччина, Річ Посполита), труднощі узгодження планів і цілей війни. У цей час, наприклад, прусська дипломатія штовхала Порту на виступ проти Габсбургів в ім'я ослаблення загрози на півночі і повернення Буковини.\nУ відповідному листі імператриці Йосип II, не відкидаючи зроблені йому пропозиції, підкреслив, що він повинен убезпечити себе з боку Пруссії, і просив зосередити значний корпус російських військ на польському кордоні. У разі війни він бажав отримати Хотин, частина Валахії, ряд інших територій на Балканах. Він погоджувався на придбання Росією Очакова, земель між Бугом і Дністром, не заперечував проти надання незалежності Дунайським князівствам і відновлення Грецької імперії за умови, що австрійські суду і товари, що йдуть через протоки, не обкладатимуться пошлінамі74.\nОскільки офіційного заперечення Катерини II проти плану Йосипа II не послідувало, з обговорення цих питань між А. А. Безбородько і Луї Кобенцелем Віденський кабінет уклав, що Петербург згоден з придбанням Австрією Хотина. Однак, як показали події російсько-турецької війни 1787-1791 рр.., Катерина II не збиралася поступатися цю фортецю Габсбургам. Імператриця не мала наміру в той час здійснювати «грецький проект», так як її зусилля були спрямовані на приєднання Криму. Розуміючи химерних «грецького проектам Йосип II мав намір брати участь у новій війні з Османською імперією з метою цілком певних територіальних захоплень, у тому числі в Молдавському князівстві.\nУ радянській історичній літературі утвердилася думка, що «грецький проект" не був реальною політичною програмою російського уряду в 80-х рр.. і не може характеризувати зовнішньополітичні завдання Росії цього часу в Південно-Східній Европе75. Побутує й думка, що при всій фантастичності «грецького проекту» в ньому проявилися завойовницькі тенденції царізма76.\nПри цьому, однак, слід враховувати, що ідея звільнення Дунайських князівств від османського панування, яка містилася в «грецькому проекті» і в «Записці ...» А. А. Безбородько, грунтувалася, мабуть, на клопотаннях емігрували до Росії представників феодальних верхів Молдавії та Валахії, а також на проханнях бояр про звільнення князівств російськими військами. Серед молдавських і волоських бояр виділявся рід Кантака-зинов, представники якого брали активну участь у минулій війні на боці Росії. Що жив у Росії волоський бан Михайло Кантакузіно був автором меморіалу волоських бояр, представленого російському представнику на Фокшанском конгресі. Представник молдавської гілки Кантакузіни - Іон Кантакузіно поділяв погляди бана на долю Дунайських князівств. Пізніше він брав участь у війні проти османів і як військовий діяч, і як дипломат. Можна вважати, що в «Записці ...» А. А. Безбородько і в «грецькому проекті» поряд з перспективними цілями політики Петербурга щодо Дунайських князівств знайшло відображення прагнення населення Молдавії та Валахії до звільнення від османського ярма за допомогою Росії.\nУ 80-х рр.. XVIII в. російський царизм коли висував завдань знищення Османської імперіі'7, оволодіння Дунайськими князівствами. Так, наприклад, члени колегії закордонних справ писали, що в разі війни з Османською імперією через Крим територіальні придбання Росії повинні обмежитися Кримським ханством, Очаковом, Таманью і Кубанню. «Корисним засобом» для віддалення Туреччини та Австрії від кордонів Російської імперії могло би бути «складання вільної та незалежної області з Молдавії, Валахії та Бессарабії по Дунай ...», яка під управлінням «спадкового государя пануючої там християнської віри становила б між трьома імперіями міцну і шанобливу бар'єра ... »78 Листування з Іосі фом II про розподіл Османської імперії Катерина II використовувала для з'ясування намірів Габсбургів. Задум Катерини II дозволив залучити балканську політику Австрії в русло російської політики і активізувати антіос-Манске боротьбу балканських народів.\nДомігшись угоди з Австрією, котрий гарантував безпеку флангу і тилу імперії, Петербург приступив до радикального вирішення кримського питання. Я. І. Булгаков представив Порті ультиматум, в якому зажадав беззастережного виконання Кючук-Кайнарджійського договору, в тому числі свободи російської торгівлі, невтручання у справи Крьіма, звільнення Молдавії та Валахії «від безмірних і довільних поборів» 79. У разі прийняття цих вимог посланнику належало укласти відповідні угоди. Демарш Булгакова підтримав австрійський посол в Стамбулі Г. Раткел, начебто не підозрював про намір царського уряду щодо Криму. Порта прийняла ультиматум і погодилася на переговори80. У грудні 1783 пішов наказ Катерини II, який наказував Булгакову домагатися, зокрема, «загального і неодмінного положення на майбутні часи про що збираються (з князівств. - Авт.) Податях, щоб ніхто нічого понад оклад вимагати і брати не міг ні під яким приводом »81.\nУ ході переговорів з Портою Булгаков намагався домогтися таких поступок, які б підняли авторитет Росії серед християнського населення Балкан, зміцнили її вплив у князівствах. Він зажадав через консула від господарів відомостей про те, «... що може бути вигідніше князівствам, що вони можуть платити без тягостей і розорення ... як грошима, так і іншими податками »82. На підставі інформації Северина і записок господарей Булгаков запропонував Порті встановити розмір податей і визнати спадкову владу господа'рей83.\nПереговори про Молдавії та Валахії протікали в обстановці напружених відносин між Петербургом і Стамбулом. Маніфест Катерини II від 8 квітня 1783 про приєднання Криму ще більше ускладнив обстановку. Порта шукала підтримки європейських кабінетів, але Англія і Франція, зайняті війною на морях і в Америці, не могли втрутитися в конфлікт. 8 січня 1784 представники султана підписали конвенцію про Крим і угоди про Молдавії і Валахіі84.\nВідповідно до Сенед (угодою) 28 грудня 1783 г.85 Порта зобов'язалася точно виконувати умови Кю-чук-Кайнарджійського договору та Айнали-Кавакской кон- венцні, що стосувалися Молдавії та Валахії. Булгакову вдалося домогтися успіху з двох найбільш гострих питань: про розмір данини, що сплачується князівством, й незмінності господарей. Сенед фіксував розмір данини і підтверджував порядок її сплати через представників князівств в Стамбулі. Данина Молдови не могла перевищувати 182.445 піастрів. Фіксація податей дозволила російської дипломатії дещо обмежити експлуатацію князівства Портою і посилити там вплив Росії. Порта була змушена також підтвердити зобов'язання не зміщувати господарей без очевидного або судом доведеного преступленія86.\nНаступну потім хатти-шериф пояснював і конкретизував статті Сенед. У ньому містилася рекомендація господарям більше залучати до управління місцевих бояр. Одночасно в спеціальному фірмані господарям Порта зажадала виконувати всі її наступні розпорядження і стежити за поведінкою бояр87. Угода 1783 сприяло тимчасового ослаблення фіскального гніту Порти і ослаблення її влади, зміцнення автономії князівства.\nУспіхи Росії в Причорномор'ї і в Молдавії спонукали Відня до спроб «урівноважити» їх новими захопленнями в Молдавії. Отримавши звістку про маніфест Катерини II про Крим, Австрія зосередила війська на кордоні з Молдавією. Наприкінці травня 1783 австрійські війська під командуванням коменданта Буковини генерал-майора Ен-сенберга перейшли кордон князівства і зайняли частину його території. Господар Олександр Маврокор дат Делі-бей, не отримавши на своє питання Енсенбергу зрозумілої відповіді, повідомив про австрійську інтервенції в Стамбул. Для спостереження за австрійцями він направив до зайнятий ними район свого агента під приводом картографування прикордонних мест88.\nДії Віденського кабінету викликали негативну реакцію не тільки Порти, яка направила війська до австрійських граніцам89, а й Росії, Франції, Пруссії. Дві останні держави не бажали посилення Габсбургів, і в цьому їх інтереси збігалися з інтересами Росії. Крім того, Петербург побоювався, що захоплення Австрією молдавських земель Пруссія спробує «компенсувати» собі за рахунок Речі Посполитої, чого Росія не могла допустити. Франція і Пруссія також присунули свої війська до австрійських владеніям90, а російські війська почали пересування в Речі Посполітой91.\nПозиція європейських дворів, антиавстрійські хвилювання в Угорщині та Трансільванії, а головне - потреба в підтримці Росії змусили Відня відмовитися до пори від планів анексії ще однієї частини або всього Молдавського князівства. Все ж таки в листопаді 1783 Відень заявила європейським кабінетах, що в силу російсько-австрійського договору 1781 залишає за собою «право» на анексію володінь султана в разі війни з Османською імперією, і продовжувала доводити «необхідність» приєднання частини молдавських земель до Австрії для забезпечення безпеки Галичини і Буковіни92. У наступні роки австрійські агенти в Молдавії і раніше намагалися зміцнити позиції Австрії і нейтралізувати вплив Петербурга, хоча і не домагалися суттєвого успіху.\nОслаблення Османської імперії та її влади в Молдові, зростання національно-визвольного руху зумовили появу в правлячій верхівці князівства тенденції до ведення можливо більш самостійного зовнішньополітичного курсу. Основним стимулом зовнішньополітичних дій господарів, що суперечили інтересам Порти і угодних Петербургу, було прагнення продовжити за допомогою останнього термін свого правління або зберегти за собою престол у разі звільнення від османського панування. Часом вони діяли спільно з прорусски налаштованим боярством. Прикладом тому служить спільне звернення господаря Г. Гіки і бояр в 1775 р. до посла в Стамбулі Н. В. Рєпніна з проханням домогтися повного відновлення автономії Молдавського князівства. Вбивство Г. Гіки і призначення на молдавський престол К-Мурузи на час перервало цю тенденцію господарською влади. Мурузи вірою і правдою служив Порті, не думаючи про зовнішньополітичну самостійності, припиняв зв'язку молдавських бояр і духовенства з російським двором. Але навіть в таких умовах представники проросійської угруповання панівного класу Молдавії знаходили можливості звертатися до уряду Катерини II з проханнями про заступництво, захист від свавілля Порти і господаря93.\nЗаснування консульств Росії, Австрії та Пруссії підвищило роль господарів в османської дипломатії і сприяло відродженню тенденції до деякої самостійності у зовнішній політиці. Розвитку цієї тенденції сприяла російська дипломатія, яка враховувала зв'язку господарей в Стамбулі і їх реальну владу в князівстві. За певних умов господари могли сприяти політиці Росії в Молдавії, її зв'язків на Балканському півострові. Петербург не нехтував возможностя-\nззо ми залучити на свій бік господарів і їх оточення, але остерігався робити це на шкоду місцевим боярству.\nЗмінив К. Мурузи господар Олександр Маврокор-дат Делі-бей, враховуючи успіхи Росії в Криму, почав правління політикою, дружньої Росії, співпрацював з російським консулом94. Він зблизився з місцевим боярством і духовенством, призначивши їх представників на ряд впливових посад. А. Маврокордато навіть просив царицю прийняти його з родиною в російське підданство, якщо буде зміщений Портой95. У 1784 р. до Г. А. Потьомкіну в Петербург приїздив його посланець - пахарнік Микола Капріані-шан.\nПоложення змінилося, коли А. Маврокордато вирішив, що Молдова залишається під владою Порти96. Він став вірно служити султану і посилено збагачуватися. Молдавські бояри зверталися до консула з скаргами на пригнічення і розорення князівства господарем і просили домогтися його зміни. Булгаков, раніше двічі запобігати скинення А. Маврокордата, тепер зняв свої заперечення і після зміщення його обмежився формальним протестом.\nЗ установою російського генерального консульства помітно активізувалася політична діяльність місцевих бояр і духовенства. Через консула вони підтримували зв'язки з царським двором і російської місією в Стамбулі. Зв'язки з консульством ретельно приховувалися, поосьби і повідомлення передавалися в усній формі. Але стан російсько-турецьких відносин і важке становище князівства змушували духовенство і бояр знову і знову апелювати до Петербургу. Про це свідчать багато донесення генеральних консулів С. Лашкарьова та І. Северіна97. У донесенні від 10 червня 1783 І. Северин повідомляв, що вис-тіернік Делано-Кантакузіно і його батько, логофет, передали йому за допомогою купця-грека, «що вони зовсім віддані ея імператорської величності двір закривається і просять усіх бояр наймилостивішого заступлення та захисту, бачачи сумнітель-ве стан нинішніх обставин ». Бояри запропонували консулу свої послуги в доставлянні необхідної йому інформації, оскільки батько по розташуванню і довіреності господаря, а син за посадою були добре обізнані про всі присилаються йому розпорядженнях Порти. При цьому вони просили «майже слізно» про збереження таємниці, тому що в противному випадку «не втечуть вони своєю погибелі» 98.\nДелано-Кантакузіно не тільки повідомляв консулу про накази Порти і політиці господаря, але і посилав довірених осіб в турецькі фортеці на Дністрі та Дунаї для сбо ра військової інформації, яку також передавав консулу. Добровільним інформатором Северина був і великий Спатарь Балш, який фігурував в його донесеннях під назвою «третього каналу», а також деякі інші члени Дивану.\nТісні зв'язки російське консульство підтримувало з верхівкою молдавського духовенства. І. Северин передавав прохання молдавського митрополита Гавриїла про «поверже-ванні його найвищій ея імператорської величності заступництву». 10 липня 1783 І. Северин повідомляв у Петербург, що після того він (мітрополіт. - Авт.) Неодноразово надсилав своїх людей ... а тепер ченця Кир Паї-ся ... велів мене обнадіяти про неодмінну його відданості до найвищого ея імператорської величності двору ... ». Цей ієрарх вирішив зустрітися з консулом, але, не бажаючи наражати його на небезпеку, Северин послав до нього довіреної людини ". Інформація консулів, заснована на повідомленнях молдавських бояр і духовенства, для російського уряду була одним з джерел відомостей про становище в Молдові і сприяла зовнішній політиці на Балканах.\nЗа велінням імператріци100 консульство зміцнювало зв'язку з широкими колами молдовського суспільства. Цьому сприяло відкриття в Яссах російського віце-консульства і призначення його главою проживав тут відставного секунд-майора російської армії І. Селунского101. З генеральним консулом і віце-консулом спілкувалися великі, дрібні і середні бояри, представники вищого і рядового духовенства, торгово-ремісничих верств, що дозволяло розширювати соціальну опору політики Росії в Молдавії, свідчило про високий авторитет Россіі101 і прорусских настроях населення Молдавії.\nПриєднання Кримського ханства до Росії і що почалися в Стамбулі за наполяганням Петербурга переговори про статус Молдавського князівства сприяли подальшому зміцненню контактів представників Росії з місцевим населенням. Майже в кожному донесенні в Петербург і місії в Стамбулі Северин повідомляв про зустрічі з молдавськими боярами, під час яких обговорювалися «татарські події» і російсько-турецькі переговори про Молдавії. Бояри висловлювали надію, що цариця не залишить їх без свого заступництва «доставлянням всіх тих вигод і переваг від Порти, кои вимовлені Кючук-Кайнард-жійскім трактатом». При цьому вони просили консула передати уряду прохання: домогтися права Молдавії мати в Петербурзі свого повноважного представника,\n«... Який міг би на словах висловлюватися у разі, якщо б Порта всупереч нинішнього з нею трактату про користь і добробут обох князівств стала надходити»; наполягати на обмеженні чисельності та прав фанаріотскіх греків з оточення господаря, «... кои витягують у них великі суми і віднімають належні їм місця »10,5.\nБулгаков врахував на переговорах побажання бояр і духовенства, але ухилився від вимоги про представництво Молдавії в Петербурзі. Він вважав, що Порта ніколи не погодиться з відновленням одного з суверенних прав княжества104, а постановка такого питання загострить відносини двох держав. У березні 1783 Булгаков отримав донесення з Ясс, що молдавський господар посилає своїх агентів в Очаків для розвідування «кримських обставин» і «на минулих днях відправив туди нарочного вірменина, званого Варфоломій Портарь». В іншому донесенні Булгаков повідомив, що до Криму посланий капітан Рудь «для проведиванія про тамтешні події» 105.\nРосійсько-турецьку угоду від 28 грудня 1783 не задовольнило населення повною мірою. Воно не вірило в те, що Порта виконає свої зобов'язання. Це переконання підкріпив присланий в князівство одночасно з копією Сенед фірман, який наказував господарю строго контролювати бояр і виконувати «в точності» накази Порти106. Ще під час переговорів феодальні верхи Молдавії висловили бажання взяти російське подданство107. Тепер бояри висловлювали консулу намір князівства увійти до складу Россіі108. Навряд чи подібні заяви робилися тільки з тактичних міркувань. В обстановці усиливавшегося гніту Порти, страху перед перетворенням Молдавії знову в арену військових дій, домагань Габсбургів панівний клас вважав підданство Росії найбільш прийнятною умовою нормального розвитку князівства.\nПодібні настрої проявлялися у відправці в Петербург посланців з Молдавії, еміграції ряду бояр до Росії. Так, в 1784 р. П. А. Румянцева відвідав у Києві прямував до Петербурга боярин Афанасій Гуржій. Він привіз листи від бояр і митрополита, знали генерала по минулій війні. А. Гуржій залишився в Росії, служив на дипломатичному терені, а під час війни 1787 - 1792 рр.. командував загоном молдаван-добровольців. До Росії емігрували також жітнічар Костянтин Ан-дріяш, камінар Михайло Георгієв, портарь Георгій Гіог-лу і ряд інших бояр109.\nУ роки, що передували новій російсько-турецької виття ні, політичні зв'язки Молдавії і Росії отримали подальший розвиток. Господар Олександр II Маврокордато Фіраріс разом з боярином Костаки Гікой свого часу виконував доручення Порти в Петербурзі і мав особисті зв'язки з російськими державними діячами. Зайнявши в 1785 р. молдавський престол, він дотримувався проросійської орієнтації і користувався підтримкою патріотично налаштованих кіл боярства і духовенства.\nУ 1785-1787 рр.. князівство потерпало від усилившихся поборів Порти, що готувалася до війни з Росією. Порушуючи угоди, Порта вимагала понад звичайні податків надзвичайних поставок продовольства для військ, що концентрувалися в дунайських і дністровських крепостях110.\nГосподарь і бояри зверталися до російського уряду з скаргами, проханнями про захист і заступництво, про що свідчать багато документів того времені111. Так, в жовтні 1785 Северин повідомив Булгакову про звернення до нього А. Маврокор дата, який, запевняючи у відданості російському двору, просив клопотати в турецькому Дивані «на користь, як його власну, так і землі» 112.\nДізнавшись про репресії проти бояр, «... з яких більша частина відомі нам були під час минулої війни ...», Катерина II наказала Булгакову «... охороняти зазначене князівство від усіх утисків» 113. У жовтні 1786 Северин повідомив, що митрополит дякував йому за труди і «чиниться по їх землях захищеності, яко єдиновірних ...» і просив про «Повалений всього духовенства і бояр вищого двору і тривалому заступництву ...» 114.\nНамагаючись зміцнити свою владу в князівстві, в січні 1787 Порта змістила господаря. Побоюючись вбивства, Олександр II Маврокордато Фіраріс втік до Росії. Величезний обоз господаря і понад сто осіб свити, в якій було багато бояр115, безперешкодно пройшли через князівство і досягли російського кордону, що ще раз підтвердило глибокі проросійські настрої населення, в тому числі феодальних шарів. Після втечі господаря бояри і духовенство знову просили «про заступництво і заступання найвищого двору». Здійснюючи влітку подорож до Криму, Катерина II визнала за необхідне заохотити прихильників Росії в Молдавії. Викликаний в Херсон консул Северин доставив імператриці грамоту молдовського митрополита, в якій він від імені «всіх добромисних бояр і синів вітчизни» дякував «за надану їх землі монарше благословення »і просив« про продовження до них тієї ж милості і заступництва »" 6. Северин передав також Катерині II і Г. А. Потьомкіну листи деяких бояр. Імператриця наказала передати митрополиту і авторам листів «відповідь на словах, виясняв відмінне її до ретельності їх прихильність та обнадійливий невід'ємним про них у вітчизні їх монаршому заступництві »117.\nРосійсько-молдавські політичні зв'язки розширювалися і міцніли. У Молдові визрівали умови для активної підтримки російських військ у разі нової війни Росії з Османською імперією.\nІнформація, релевантна "§ 1. Молдова і міждержавні відносини 1774-1787 рр.."\nміждержавної політики. Міжнародна економічна інтеграція заснована на міжнародній спеціалізації національних господарств ряду країн. Регіональна економічна інтеграція є основним процесом у розвитку світового господарства, яке все більше складається з великих інтегрованих економічних блоків (угруповань). Головні з них сформувалися з економічно розвинених


Клонорхоз: життєвий цикл, симптоми, лікування\nКлонорхоз – це хронічне зараження організму гельмінтами різного тип. Паразити в цьому випадку вражають билиарную систему, а також підшлункову залозу людини. Збудником захворювання є гельмінти, яких відносяться до типу трематод. Хробаки і личинки можуть вражати не тільки організм дорослої, але і дитини, при цьому для дітей ця хвороба найнебезпечніша.\nКлонорхоз – це захворювання досить поширене у всьому світі, воно розвивається у людини в тому випадку, якщо гельмінтоз переходить в хронічну форму. Основним типом гельмінтів, який викликає розвиток хвороби, є китайська двуустка, або як ще називають гельмінта, сибірський сисун. Личинки паразитів в більшості випадків вражають тільки билиарную систему організму, а крім цього вони можуть проживати в підшлунковій залозі. Нижче ми докладніше розповімо про те, як розвивалося дане захворювання, який симптоматикою воно виражається, і чи можна його вилікувати в домашніх умовах.\nКлонорхоз часто зустрічається у людей, які проживають на Далекому Сході, саме там найчастіше зустрічаються епідемії зараження гельмінтами. Також хвороба зустрічається в східній частині Росії, у В’єтнамі і в Кореї. Справа в тому, що саме в цих районах є звичай вживати в їжу рибу, яка не пройшла термічну обробку. Зараження clonorchis sinensis може статися і в інших районах, але відбувається це тільки в тому випадку, якщо в регіон надійшла заражена паразитами риба.\nВажливо! На сьогоднішній день саме в Кореї дана хвороба є найбільш поширеною, як каже статистика, понад двадцять мільйонів людей по всьому світу є носіями clonorchis sinensis. Зараження можна виявити тільки після того, як пацієнт здасть кал на аналіз.\nЯкщо говорити про ступінь зараження і вікових групах, то найчастіше від клонорхоза страждають люди похилого віку, також дуже часто заражаються гельмінтами чоловіки. Якщо говорити про дітей і жінок, то тут випадків зараження набагато менше. Як з’ясували фахівці, у пацієнтів у віці від 50 до 60 років, які проживають в небезпечних районах, кількість зараження досягає максимальної позначки. Така кількість зараження, а також важке протікання захворювання пов’язане з тим, що у літніх людей імунна система досить слабка.\nВідмінності захворювання і шляхи зараження\nКлонорхоз у людини може проявитися в тому випадку, якщо відбулося зараження. Гельмінти потрапляють в організм тільки в процесі вживання сирої їжі. У багатьох районах, де дістати рибу не складає труднощів, місцеві жителі просто замочують прісноводну рибу в оцті, а потім вживають в їжу. Оцет не знищує гельмінтів, тому вони легко проникають в організм. Метацеркаціі проживають під лускою свіжої риби, і гинуть тільки від впливу високих температур.\nКоли метацеркарии потрапляють в кишечник людини, вони поступово проникають в жовчний міхур, так як легко проїдають оболонку кишечника. Коли личинки проникають в жовчні протоки, вони починають розвиватися, і виростають до статевої зрілості. Яйця гельмінта не можуть проживати в організмі носія, тому їм необхідна інше середовище.\n[Flash title = “”]Важливо! Спочатку ніякої симптоматики людина на собі не відчуває, але це тільки в тому випадку, якщо в організмі оселилася невелика кількість збудників clonorchis sinensis. [/ Flash]\nОсновні причини розвитку клонорхоза\nЖиттєвий цикл трематоди починається в той момент, коли паразит проникає в водну равлика. Саме в ній яйця розвиваються до найдрібніших личинок, після чого залишають організм свого носія. Уже в воді гельмінти вражають рибу, а вже потім можуть вразити організм людини або тварини. Клонорхоз не може передаватися від людини до людини, або від тварини. Зараження відбувається тільки після вживання в їжу риби.\nВ яку рибу найчастіше проживають гельмінти:\nФакт! Практично вся прісноводна риба може бути носієм личинок, які призводять до розвитку клонорхіса сіненсіса. Морські мешканці не можуть бути носіями личинок, так як паразити не проживають в солоній воді. Життєвий цикл сосальщиков може тривати до тридцяти років.\nЩоб виявити клонорхозу в організмі, необхідно провести правильну діагностику. Лікар може призначити аналіз калу, для визначення наявності даних личинок. Якщо поліклініка розташовується в регіоні, де захворювання прогресує, лікарі повинні постійно збирати відомості про хвороби і опитувати населення, для виявлення симптоматики.\nДля початку паразитолог призначає пацієнтові аналіз крові, щоб визначити кількість еозинофілів. Після цього використовують кал, в ньому можуть перебувати яйця цього гельмінта. З першого разу обстеження може не показати наявність хвороби, це відбувається в тому випадку, якщо яйця паразита недостатньо розвинені.\nВажливо! Якщо говорити про тих регіонах, де ця хвороба зустрічається часто, то лікарі повинні постійно призначати діагностику організму. При своєчасному виявленні зараження, лікування клонорхоза не займає багато часу.\nУ дитячому віці і у молодих людей захворювання протікає досить повільно і з мінімальною кількістю симптомів. Якщо ж говорити про людей, яким вже за 30, то в цьому випадку клонорхозу розвивається більш стрімко. Дорослі страждають від захворювання набагато частіше, ніж діти. У більшості випадків, симптоми ніяк не насторожувати пацієнтів, тому інфіковані люди не проходять необхідного лікування.\nІнкубаційний період може тривати до трьох тижнів, а вже після цього починають виникати незначні симптоми, які не завжди пов’язують з розвитком гельмінтозу. У дітей симптоми клонорхоза проявляються у вигляді гострої алергічної реакції. При цьому алергія може тривати до двох тижнів.\nСимптоматика дитячого захворювання:\nхворобливість в кишечнику;\n[Flash title = “”]Важливо! Можуть виникати деякі приховані симптоми, які батьки просто не помічають, з огляду на більш явною симптоматики. Приховані симптоми можуть виявити тільки в стаціонарі. Лікар може пальпувати область живота, і виявити збільшення селезінки, а також печінкової залози. Більшу частину всіх симптомів батьки списують на банальну застуду, або отруєння продуктами харчування. Симптоматика повністю проходить через 14 днів. [/ Flash]\nСимптоматика у дорослих дуже схожа, але має деякі відмінні моменти, особливо в тому випадку, якщо гельмінтоз сильно запущений. Дорослі носії стикаються з такими ознаками, як:\nможе розвинутися хронічний гепатит.\nПри ураженні паразитами печінки, може проявлятися порушення в роботі печінкової залози. У цьому випадку розвивається хронічна форма панкреатиту, гепатиту і холециститу. Симптоматика зовсім не схожа на зараження глистами, і багато фахівців навіть не підозрюють розвиток клонорхоза. З цієї причини пацієнти можуть роками лікувати загострення хронічних захворювань, не знаючи про зараження гельмінтами.\nПеред тим як починати лікування препаратами проти гельмінтів, слід пройти повноцінне обстеження, щоб точно встановити наявність паразитів. Якщо розглянути паразитів на фото, то можна зрозуміти, що трематоди мають дуже дрібними розмірами, і виявити їх самостійно просто неможливо. Паразитологи, після перевірки аналізів і підтвердження інфікування, призначають медикамент під назвою Празиквантел, який прекрасно бореться з цим видом паразитів.\nЦей лікарський засіб може призначатися для профілактики тим людям, які не страждають від симптомів хвороби, але при цьому проживають в районах, де зараження гельмінтами зустрічається часто. Для лікування застосовують препарат по інструкції, як зазначено в призначенні, пацієнту розраховують кількість препарату, виходячи з ваги, на один кілограм береться 25 мг активної речовини. Застосовують засіб три рази за день, курс лікування становить один день.\nВажливо! Пацієнту може знадобитися хірургічна допомога, але це відбувається тільки в тому випадку, якщо у хворого виникла закупорка жовчних проток. В цьому випадку хірургам доводиться видаляти личинок в процесі операції.\nЩоб не заразитися трематодами, досить просто виключити зі свого раціону рибу, яка погано оброблена високими температурами, або зовсім сира. Також слід враховувати деякі нюанси підготовки продукту, вони дозволять уникнути зараження в домашніх умовах, при покупці зараженої риби.\nМожна просто приготувати прісноводну рибу за допомогою термічної обробки, для цього температура всередині тушки повинна бути не менше 63 градусів. Саме при такій температурі гельмінти гинуть. Крім цього підійде метод тривалої заморозки. Личинки гинуть при температурі в -20 градусів, при цьому витримати продукт у такій температурі необхідно мінімум тиждень. При заморожуванні при температурі в -35 градусів, досить витримати рибу в морозильній камері всього 15 годин.\nНародні рецепти проти клонорхоза\nДля лікування цього захворювання можна застосовувати не тільки лікарські препарати, а й народні рецепти які мають дуже високою ефективністю. Наприклад, добре себе зарекомендували препарати, які зроблені на основі цибулі та часнику. З них в основному готується настоянка. Щоб зробити засіб, береться цибулю і часник в рівних пропорціях, а потім складається в баночку, заповнити ємність необхідно наполовину.\nСировина заливають горілкою по самі вінця, а потім наполягають не менше десяти діб в темному місці. У перший день лікування, в молоко капають три краплі настоянки, приймають напій три рази за добу. Лікування триває десять днів, на другі і наступну добу, в молоко додають по 7 крапель продукту.\nЯкщо захворювання було виявлено у дитини, то в якості лікарського засобу застосовується лікарська ромашка. Щоб приготувати засіб, досить залити склянкою окропу одну ложку сушеної трави, а потім давати дитині пити такий склад. До напою можна додати трохи меду, щоб надати йому солодкий смак. Замість ромашки рекомендується використовувати кору дуба, але вона володіє гірким смаком, і подобається не всім дітям. Такими засобами можна провести не тільки лікування, але і профілактику гельмінтозу.\nРозторопша для лікування і чищення печінки


Електронний квиток у полтавському транспорті запровадять дніпряни - Новини Полтавщини\n21:00 12.02 403\n12 лютого у Полтаві відбулося засідання конкурсного комітету з впровадження системи електронного квитка у сфері пасажирських перевезень. Приватне підприємство "Укр-Спец-Софт" із Дніпра стало єдиним, хто подав документи на конкурс.\nЧлени конкурсного комітету більшістю голосів прийняли рішення визнати це підприємство переможцем. У бажаючих є 10 днів на оскарження рішення конкурсного комітету. Після цього з фірмою підпишуть договір на запровадження в полтавському транспорті автоматизованої системи обліку оплати проїзду, інформує Полтавщина.\nСпершу валідаторами (терміналами, через які відбуватиметься оплата проїзду) планують обладнати комунальні тролейбуси й автобуси, потім — приватний транспорт. Як заявили представники компанії "Укр-Спец-Софт", максимальний термін встановлення обладнання і запуску системи — півроку. Втім, дніпряни заявили, що планують зробити це швидше — за 2-3 місяці.\nОплачувати проїзд можна буде декількома способами:\n- транспортною карткою;\nДля пільговиків передбачена персоналізована соціальна картка.\nВалідатори у транспорт Полтави фірма-переможець поставить власним коштом. Підприємство одержуватиме за свої послуги 10 відсотків від суми кожної поїздки пасажира. Договір із "Укр-Спец-Софт" планують укласти на десять років.\nвлада, транспорт, валідатор, конкурс, автоматизація, е-квиток


MyHelper » Як розлучитися з дружиною?\nЦе дуже важко - усвідомлювати, що відносини з людиною, яку ви так довго любили, підходять до кінця. РАНЬШІ ви йшли по одній дорозі, тепер дорога розділилася, і ви стоїте на роздоріжжі. Згорнути зі своєї дороги на дорогупартнера або піти далі на самоті? Прийняти рішення складно, ще складніше його здійснити. Як бути якщо відносини зайшли в глухий кут, але ви ні як не наважуєтеся поставити крапку?\nЗдавалося б, так просто - закінчити відносини, які давно не приносятьрадості, але чомусь більшість людей цього не роблять. Одні винаходять різні способи, що б уникнути близького спілкування з партнером, проводячи час на роботі, у відрядженнях і з друзями, інші продовжують тягнути жалюгідне існування в вичерпав себе шлюбі,періодично розважаючи себе інтрижку на стороні, треті роблять все для того, що б партнер залишив їх сам. Чому люди обирають саме такий шлях?\nОксана вже третій рік намагається піти від свого чоловіка. Він часто випиває і не ночує вдома.Оксана точно знає, що ці ночі він проводить з різними жінками. Іноді настають моменти, коли злість і відчай переповнюють її, і тоді вона збирає речі і хоче почати самостійне життя. Але варто їй подумати, про те, що буде далі, як всі сміливі наміризакінчуються. - А раптом я ні кого не знайду і залишуся одна? А на що я буду жити? - Міркуючи про це, дівчина завжди приходила до висновку, що краще така життя, ніж самотність і невідомість. - От якщо зустріну чоловіка трохи краще, тоді й піду до нього! - Думає Оксана.\nВступаючи в будь-які відносини, ми завжди ризикуємо. Наївно думати, що існує якась ідеальна любов, яка триватиме вічно. Але істина в тому, що люди перебувають разом стільки часу, скільки вони можуть приносити одне одному щастя. Залишаючись в нещасливому шлюбі,ви позбавляєте і себе і партнера можливості зустріти людей, з якими будете повністю сумісні і щасливі. Залишаючись з не приносить задоволення партнером, ви закриваєте двері в краще життя не тільки собі, але і йому. Не бійтеся самотності, адже ви вже самотні,бо живете з нелюбом партнером, а з ним не можлива повноцінна емоційне життя.\nРоман вже давно розлюбив свою дівчину, з якою прожив п'ять років разом. Три роки з цих п'яти, він думає, як розлучитися, що б не заподіяти їй біль ісамому не страждати від почуття провини. Вона все чекає, коли він зробить їй пропозицію, а він намагається рідше бувати вдома, тому що спілкуватися з нею, йому ставати все важче. Роман думає, що розлучившись з нею, він надійде підло, адже вона любить його. Всіма способами він намагаєтьсяпоказати їй, що абсолютно не гідний її, в надії, що вона сама поставити крапку в їх відносинах. Роман думає, що він дуже благородний, тільки вступаючи подібним чином, він забирає кращі роки життя і у себе і у своєї дівчини. Ці роки вони могли б прожити щасливо злюдьми, які б по-справжньому цінували їх.\nКожен з вас заслуговує того, що б прожити життя з людиною, щиро вважають, що краще вас нікого немає на світі. Дайте свободу партнеру і собі, що б ви обидва стали щасливими. Якщо ви продовжуєте жити з партнеромтільки тому, що не хочете його ображати, це ніякого відношення до кохання не має. Насправді, вами рухає боягузтво і легкодухість, які завжди приводять до нерішучості. Проявіть чесність і безкорисливість - дайте партнерові свободу.\nНебажання наносити травму дітям\nЯк багато людей продовжують підтримувати видимість сім'ї, коли відносин між ними по суті вже не існує, щиро вірячи в те, що вони роблять це заради дітей! Чи потрібні подібні жертви дітям?\nЯк показує психологічна практика, набагато більше шкодидітям ви наносите, якщо залишитеся в нещасливому шлюбі. Діти хочуть, що б їх батьки були щасливі і відчувають свою відповідальність за біди тата і мами. Діти можуть не всі розуміти, але вони дуже тонко відчувають настрій батьків і уловлюють будь-яку фальш у відносинах.Ставши дорослими вони переносять у своє життя все те, чому вони навчилися в батьківській родині. Якщо діти бачать, що партнер вас любить, вони теж навчаться любити. Якщо ж партнер вас не любить, діти будуть відчувати себе нещасними. Навіть якщо ви знаходитесь поки на самотіпісля розлучення, але відчуваєте себе не кинутої, а вільної від важких відносин, дитина буде рости більш щасливим, ніж за умови збереження сім'ї, в якій батьки не люблять один одного. Такі діти згодом мають здорові погляди на любов і людськівідносини, тому що вони бачили на прикладі батьків, що щастя і любов це не казка. Найнещасніші діти, це ті, хто виросли в зовнішньо благополучної сім'ї, але глибоко нещасною всередині, де батьки несли в собі вантаж невисловленого гніву і взаємних образ. Такідіти, виростаючи, відчувають недовіру до любові і не здатні відкрито проявляти свої почуття. А причина в тому, що у них перед очима негативний приклад батьків. Ребенку важливо, що батьки щасливі, разом чи окремо один від одного, це не важливо. Тому не потрібнозалишатися в нещасливому шлюбі заради дітей.\nВажко змінювати звичний уклад життя\nЖиття Наталки та Сашка вже давно перетворилася на рутину. Чоловік уникає сексу з нею, вони ніде не бувають удвох, і взагалі Наташа відчуває, що він розлюбив її. Але у них є налагоджений побут,спільні друзі, і матеріальний достаток, якого Наташа позбутися, якщо піде від чоловіка. Саша теж не хоче нічого змінювати, його все влаштовує, адже для того, що б урізноманітнити нудний побут у нього є коханка, друзі і цікаве хобі. Навіщо все міняти, адже немає ні якоїгарантії, що якщо одружитися на коханці, відносини так само не перетворяться на рутину? - думає Саша. Йому подобатися, як готує його дружина, як утримує будинок і задовольняє його побутові потреби. Нехай йому вже давно нудно з нею, і вона все рідше цікавить його як жінка, алехіба це головне в шлюбі?\nШвидше за все, є області, в яких ви з партнером дуже добре сумісні. У вас може бути ідеальний будинок, загальна справа, хороші дружні відносини, але при цьому, один з вас може не любити іншого. Або, наприклад, ваші характери настількинесумісні, що ви постійно сваритеся. У такому випадку ви можете сподіватися, що все коли-небудь змінитися. Так само ви можете думати, що всі так живуть. Ні те, ні інше не вірно. Для по-справжньому повноцінного і щасливого союзу необхідне єднання таких компонентівяк: сумісність, рух в одному напрямку, любов і сексуальна хімія. Якщо якийсь з цих компонентів відсутній, у вас наростає невдоволення і незадоволеність. Продовжуючи зберігати відносини через небажання руйнувати звичний уклад життя, ви знову жпозбавляєте і себе і партнера можливості створити по-справжньому щасливі відносини.\nПричини для розставання\nЛюбов варта того, що б спробувати зберегти її всіма доступними вам способами. Але є кілька ситуацій, при яких зберігати відношення не маєні якого сенсу. Можливо, завдяки саме такій ситуації, ви і опинилися перед складним вибором.\nВідносини слід припинити якщо:\n1. Ви усвідомили, що несумісні зі своїм партнером. Якщо сумісності немає, одного кохання буде мало, що б подолати всіпроблеми. Лише знайшовши нову любов з сумісним партнером, ви зрозумієте, наскільки були праві, коли розлучилися з партнером несумісним. По справжньому несумісні люди дуже рідко вступають у шлюб, але якщо це все ж відбувається, чоловік і дружина роками воюють між собою незнаючи ні спокою ні гармонії. Це не означає, що потрібно терпіти один одного і мучитися все життя, це означає тільки те, що ви не підходите один одному. Якщо партнер вас не задовольняє, це означає, що і ви для нього недостатньо хороші. Кожен з вас заслуговує того, що бпрожити життя з людиною, щиро вважають, що краще вас нікого немає на світі. Дайте свободу партнеру і собі, що б ви обидва стали щасливими.\n2. Ви зрозуміли, що між вами немає сексуальної хімії. Якщо ваші відносини не любов, а гарна дружба, краще надатисвободу і собі і партнеру. В іншому випадку ви обидва позбавляєте себе повноцінною любовної життя і ризикуєте в якийсь момент опинитися в ролі того, хто зраджує, або того, кому зраджують.\n3. Ви з партнером рухаєтеся в різних напрямках. Є різниця в тому, що б житиудвох і бути вдвох. Напрямок, в якому рухається любов, відображає ступінь вашої сумісності. Якщо ваші життєві устремління і напрямки розходяться, любовний союз перестане бути здоровим, приносити задоволення. З віком ви змінюєтеся, у вас з'являютьсянові інтереси, якщо партнер не розділяє їх, ви віддаляєтеся. Коли партнери розвиваються в різних напрямках або з різною швидкістю, шлюб по любові перетворюється на шлюб з розрахунку - люди живуть разом, тому що їм так зручніше. Ви не зобов'язані розділяти всі інтереси одинодного, але головні цінності обов'язково повинні перетинатися. Якщо ви хочете жити повноцінним життям, вам ні в якому разі не можна ігнорувати зміни, пов'язані з розвитком вашої особистості. Якщо ви рухаєтеся в різних напрямках, то варто прийняти важливе рішення.\n4. У вашого партнера виявився фатальний недолік, від якого він не бажає вилікуватися. Це алкоголізм, наркоманія, патологічна агресія, невірність і т.п. Якщо партнер відкидає саме наявність проблеми і відмовляється її вирішувати, єдиний вихід це розлучитися.\n5. Партнер не хоче розвивати ваші відносини. Це найсумніша причина для розриву. Наприклад, ви мрієте про сім'ю і дитину, а він жадає розваг і вільних стосунків. Або навпаки. Якщо партнер відмовляється обговорювати існуючі між вами проблеми і розбіжності,не хоче звертатися за професійною допомогою, значить, він далекий від вас і не може любити вас так, як ви цього варті. Якщо він відмовляється брати активну участь у розвитку та поглибленні ваших відносин, значить, ваш союз приречений, і краще поки не пізно розійтися. Зберігаючивірність партнеру, який не хоче розвивати відносини, ви втрачаєте щасливі шанси в особистому житті. Залишаючись в подібному союзі, ви відкладаєте життя, постійно сподіваючись на те, що все змінитися само собою. На жаль, рано чи пізно настане такий момент, коли термінвиконання ваших бажань закінчиться.\nЯк ухвалити рішення\nДуже часто люди не хочуть нічого міняти і намагаються компенсувати свої проблеми романами на стороні. Насправді, клубок ще більше заплутується. Якщо ви йдете від проблем до іншого партнера, то в новий союз ви переносите всі свої старі проблеми, які вам доведеться вирішувати вже у подвійному розмірі. Деякі сподіватися, що розлучаться з обридлим партнером, як тільки знайдуть когось трохи краще. Але це ілюзія. Що б створити нові повноцінні відносини потрібно спочатку припинити старі. А для цього потрібно проявити рішучість.\nЩе одним із способів піти від відповідальності є поступове розставання. Саме так сталося з Танею. Міша вів себе з нею як зазвичай, ні про які проблеми не говорив, просто став дуже багато працювати, відправляв її одну відпочивати. При всьому цьому, дівчина планувала народити дитину, а сам Михайло планував поступово і безболісно з нею розлучитися. Затягуючи з рішенням, в глибині душі він сподівався, що Таня сама кине його.\nНе вводьте партнера в оману, намагаючись пом'якшити удар. Не ріжте по шматочках, розстаньтеся відразу. Чи не вселяйте в партнера надію, поважайте людини поруч з вами і будьте з ним чесні.\nЯкщо ви опинилися перед складним вибором, задайте собі кілька питань:\n1. Чи любите ви партнера?\n2. Чи отримуєте ви від нього достатньо любові?\n3. Чи сумісні ви, якщо так, то наскільки? Якщо відповісти на питання складно, складіть список вашої сумісності та несумісності.\n4. У яких напрямках ви з партнером розвиваєтеся? Чи перетинаються ваші основні життєві цілі і цінності?\n5. Запитайте себе що трапитися, якщо ви розлучитеся? А що не статися?\n6. Що трапитися, якщо ви не розлучитеся? А що не статися?\n7. Разом з партнером обговоріть ваші відносини, причини конфліктів і подальше бачення вашого життя. Прийміть рішення разом. У цьому випадку, ви зможете залишитися друзями, а не ворогами.\n8. Зверніться за професійною допомогою, якщо не можете впоратися з ситуацією самостійно.\nЦе дуже важко - усвідомлювати, що відносини з людиною, яку ви так довго любили, підходять до кінця. Тепер ви на роздоріжжі, і одна дорога розділилася надвоє. Згорнути зі своєї дороги на дорогу партнера було б рівнозначно тому, що б змінити власну долю. Пам'ятайте, що ваша дорога, це дорога до себе. Тільки йдучи по своїй дорозі, ви зустрінете свою людину.


У Львові та Києві підтримали заборону російських соцмереж\nУ Львові та Києві підтримали заборону російських соцмереж\nпонеділок 10 липня, 2017 11:56\n[Слайд3] Найбільше це рішення підтримали у Львові. Там позитивно відповіли на це запитання 55,2% опитаних. З них 47,5% обрали варіант відповіді «так», а інші 7,7% – «скоріше так». При цьому, найменше знають як обійти таке блокування саме львів’яни: лише 33,8% знають (найнижча позначка серед мегаполісів), у той час як 62,6% – не знають.\n[Слайд4] Серед дніпрян тих, хто підтримав дане рішення, виявилось на 0,2% менше ніж в Одесі (23,4%). У “центральній столиці” однозначно підтримали 14,6% опитаних, а скоріше підтримали – 8,8%. Крім цього, 45,6% мешканців Дніпра знають, як обійти блокування інтернет ресурсів агресора, а 34,9% навпаки.


Шановні керівники та учасники музичних колективів, співаки і музиканти, всі поціновувачі музичного мистецтва!\nВід щирого серця вітаю вас з Міжнародним Днем музики!\nМузика — чудотворний засіб залучення людей до добра, духовності. Вона володіє великою силою впливу на людські душі. Музика не старіє, вона буде жити стільки, скільки буде існувати.\nВ нашому місті живуть справжні поціновувачі, прихильники музичного мистецтва та справжні професіонали своєї справи, які кожного дня прищеплюють любов до чарівного світу музики дітям, молоді, які тільки починають усвідомлювати наскільки глибокий та багатогранний її світ та людям старшого віку. Впевнена, що наші діячі музичного мистецтва втілять в життя усі свої творчі плани. Запорукою цього є знання досвідчених майстрів і невгамовна енергія молоді.


Кім Кардаш'ян розлучається з чоловіком Каньє Вестом - причина | Сьогодні\nКім Кардаш'ян і Каньє Вест розлучаються – ЗМІ\n6 січня, 09:20\nПара остаточно вирішила розлучитися\nНовий рік починається, на жаль, не з найпозитивніших новин в сім'ї Кім Кардаш'ян. Як повідомляє Page Six і низка інших західних ЗМІ, посилаючись на перевірені джерела, теледіва і бізнесвумен розлучається зі своїм чоловіком, репером і екскандидатом в президенти США Каньє Вестом.\nЧутки про те, що у пари почалася проблеми в стосунках, з'явилися вже давно. Ще в червні повідомлялося, що подружжя вирішило деякий час пожити окремо, а викликаний пандемією коронавірусу карантин посилив напругу між ними.\n"Вони тримаються в тіні, але у них все скінчено. Кім найняла адвокатку Лору Вассер, і вони ведуть переговори про розлучення", – розповіло джерело з близького оточення Кардаш'ян.\nКім вже кілька місяців не носить каблучку, а Каньє деякий час живе окремо від дружини і дітей на своєму ранчо у Вайомінгу.\nЗазначимо, що про розлучення зіркової пари стали говорити ще і тоді, коли Каньє балотувався в президенти. Протягом своєї передвиборчої кампанії він поводився неадекватно, а на одному з виступів перед публікою він зізнався, що "мало не вбив свою старшу дочку", маючи на увазі, що змушував Кім зробити аборт.\nПісля яскравих виступів Каньє Кім написала великого листа, де пояснила, що її чоловік бореться з біполярним розладом особистості.\nКім і Каньє одружилися 2014 року. Вони виховують чотирьох дітей: семирічну Норт, п'ятирічного Сейнта, дворічну Чикаго і однорічного Псалма.\nЗазначимо, що ні Кардаш'ян, ні Вест поки не коментували чутки про їхнє розлучення.\nМолодша сестра Кім Кардаш'ян показала апетитні форми в басейні: фото Зої Кравіц та Карл Глусман розлучаються через 18 місяців в шлюбі Бий посуд! Найскандальніші розлучення знаменитостей у 2020 році\nрозлучення Кім Кардаш'ян Каньє Уест


Инфоурок / География / Тесты / Завдання для перевірки знань учнів з теми "Країни Європи".\nдля проведення контрольної роботи\nз географії ( Країни Європи) у 10-Б класі :\n1. За державним ладом Велика Британія є:\nг) федеративною республікою.\n2. Провідною галуззю промисловості Німеччини та Великої Британії є:\nа) легка промисловість;\nв) кольорова металургія;\nг) харчова промисловість.\n3. Франція посідає перше місце у Європі за запасами:\nб) марганцевих руд;\nв) бурого вугілля;\n4.Назвіть основні риси економіко-географічного положення Великої Британії.\n5.Охарактеризуйте паливно-енергетичний комплекс Франції. ІV рівень\n6. Доведіть, що країни Європи відіграють провідну роль у світовому господарстві.\nз географії (Країни Європи) у 10-Б класі :\n1. За розмірами території перше місце у Західній Європі посідає:\n2. Держави Західної Європи належать до групи країн з:\nа) першим типом відтворення;\nб)другим типом відтворення;\nв) високою народжуваністю;\nг) переважанням сільського населення.\n3. Лісовий цех Західної Європи - це:\nа) Швеція і Фінляндія;\nб) Німеччина і Франція;\nв) Швейцарія та Австрія;\nг) Польща та Чехія.\n4. Назвіть основні риси економіко-географічного положення Італії.\n5. Охарактеризуйте машинобудування Німеччини.\n6. Доведіть,що туризм посідає одне з провідних місць у господарстві Франції.\nНомер материала: ДБ-163369


28 липня православні відзначають День Хрещення Русі-України / Життя міста / ІРТ-Полтава\n28 липня 2021 273\n28 липня православні відзначають День Хрещення Русі-України\n28 липня в українському календарі позначено важливою подією - Днем хрещення Київської Русі-України. Той факт, що більш ніж тисячу років тому русини стали християнами, не можна сприймати в суто релігійному сенсі, - зазначає протоієрей Миколай Довганич. Додає: це був важливий крок назустріч цивілізованому світові, фактор зміцнення державності, імпульс для розвитку науки, культури й освіти. Також в цей день вшановують князя Володимира Великого, якого вважають рівноапостольним. Саме він відіграв вирішальну роль у запровадженні християнства на нашій землі, провівши обряд хрещення у 988 році.\nМиколай Довганич, протоієрей, прессекретар Полтавської єпархії:\n-Для нас князь Володимир є, в першу чергу, як рівноапостольний, бо він фактично приніс християнство на нашу землю, і в той же час він є прикладом мужнього правителя, який створив державу.В цей день ми звертаємося з молитвами до рівноапостольного князя Володимира. Ми йому вдячні за те, що він приніс християнство і в той же час ми до нього звертаємося і просимо, щоб зараз він, перебуваючи на небі, помолився за нас, за нашу українську землю.\nУ полтавських храмах цей день розпочали зі святкової літургії. Напередодні ввечері теж були святкові богослужіння. Важливість хрещення Русі Володимиром важко переоцінити, - зазначають фахівці. У Полтавському краєзнавчому музеї навіть є експозиція, присвячена темі хрещення Київської Русі. Цінна вона тим, що містить унікальні речі тієї доби, віднайдені на Полтавщині, - говорять у музеї.\nГанна Барська, завідувачка відділом історії пізнього Середньовіччя та нової історії Краєзнавчого музею:\n-І почав ставити церкви, і попів по інших городах, і людей приводити на хрещення по всіх городах і селах. Він – тобто, Володимир. Ми в експозиції показуємо язичницькі амулети та обереги X-XIII століття і християнські символи.\nНагадаємо, у незалежній Україні День хрещення Київської Русі офіційно з’явився у 2008 році.