Саратовський Державний Технічний Університет\nІнститут Бізнесу та Ділового Адміністрування\nз дисципліни "Господарське право"\nна тему: "Договір підряду"\nВиконав: ст. гр. МНЖ-21\nПрийняв: доц., К.е.н.\nІщенко Д. Р.\nПоняття та ознаки подряда_____________________________3\nЗаконодавство про договір будівельного подряда_________4\nЕлементи договору будівельного подряда_________________5\nПорядок укладення договора____________________________7\nОсобливості утримання договора________________________9\nПрава та обов'язки сторон________________________11\nЗдача-приймання будівельного об'екта_____________________12\nВідповідальність за договором будівельного подряда_________14\nСписок використаної літератури______________________18\nВ даний час в умовах переходу нашої країни до ринкової економіки спостерігається зростання виробництва і торгівлі. А розвиток виробництва вимагає як ремонту існуючих будівель, так і будівництво нових. До того ж у Росії зараз, навіть, незважаючи на кризу і множинні складності, будівельна діяльність процвітає, і кількість будівельних фірм продовжує зростати.\nПерехід до ринкової економіки передбачає під собою більш якісне виконання послуг. Тому, знаючи законні права та обов'язки сторін, по-перше, можна вберегтися від недбайливих підрядників, по-друге, уникнути багатьох непорозумінь, а при нагоді й заощадити гроші.\nБудівельні відносини мають свою специфіку, тому що саме від того, як будуть розподілені обов'язки і права сторін, найчастіше залежить успішне завершення роботи. Тут важливу роль відіграє договір будівельного підряду, який нарівні з законом визначає порядок проведення робіт з будівництва та реконструкції об'єктів.\nУ даній роботі ми розглянемо основні ознаки даного договору, його різновиди, порядок укладення, а також права та обов'язки сторін за договором будівельного підряду.\nПоняття та ознаки підряду.\nПерш ніж перейти до аналізу договору будівельного підряду, розглянемо саме поняття "підряду".\nЦивільний кодекс визначає поспіль як такий договір, в силу якого одна сторона (підрядник) зобов'язується виконати за завданням другої сторони (замовника) певну роботу і здати її результат замовникові, а замовник зобов'язується прийняти результат роботи і сплатити його.\nНа відміну від зобов'язань по передачі майна, зобов'язання підрядного типу регулюють відносини з надання послуг. Іншими словами, підряд відноситься до таких зобов'язань, у яких боржник зобов'язується не що-небудь дати, а що-небудь зробити, тобто виконати певну роботу. Виконання роботи підрядчиком спрямовано на досягнення певного результату, наприклад, виготовлення речі, здійснення її ремонту, поліпшення або зміна її споживчих властивостей або одержання якогось іншого результату, що має конкретне речовинне і відокремлений від виконавця вираження. Останнє пояснюється тим, що результат роботи підрядчик зобов'язаний передати замовникові.\nНа підставі зробленого вище аналізу, можна виділити основні ознаки зобов'язання за договором підряду:\n1) підрядчик виконує роботу за завданням замовника з метою задоволення тих чи інших індивідуальних запитів і вимог замовника;\n2) підрядник зобов'язується виконати певну роботу, результатом якої є створення нової речі, або відновлення поліпшення, зміна вже існуючої речі;\n3) річ, створена за договором підряду, належить на праві власності підрядчику до моменту прийняття виконаної роботи замовником;\n4) підрядник самостійний у виборі засобів і способів досягнення обумовленого договором результату;\n5) підрядник зобов'язується виконувати роботу за свій страх і ризик, тобто він виконує роботу своїм коштом і може отримати винагороду лише в тому випадку, якщо в ході виконання роботи він досягає обговореного договором результату;\n6) підрядник виконує роботу за винагороду, право на отримання якого в нього виникає по виконанню і здачі, як правило всієї роботи замовнику, крім випадків встановлених законом або договором.\nЗаконодавство про договір будівельного підряду\nДоговори будівельного підряду укладаються на будівництво, реконструкцію або капітальний ремонт підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд чи інших об'єктів, а також на виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших нерозривно пов'язаних зі споруджуваним об'єктом робіт.\nОсновне ядро чинного законодавства у капітальному будівництві становлять правила, закріплені Главою 37 ЦК РФ\nКрім ГК до джерел правового регулювання відносин у галузі капітального будівництва відносяться і інші законодавчі акти РФ. Найважливіше місце серед них займають два закони - Закон РРФСР "Про інвестиційну діяльність у РРФСР" від 26 червня 1991р. і Закон РРФСР "Про іноземні інвестиції в РСФСР" від 4 липня 1991р. Зазначені акти регламентують хоча і не збігаються, але тісно пов'язані з підрядними відносинами між суб'єктами інвестиційної діяльності, тобто діяльності по вкладенню інвестицій у створення та відтворення основних фондів. У Законах України "Про основи містобудування в РФ" від 14 липня 1992р.  і "Про архітектурну діяльність у РФ" від 17 листопада 1995р. вирішуються питання, пов'язані з організаційними передумовами ведення робіт з капітального будівництва, зокрема підготовкою, проведенням експертизи та затвердженням проектів будівництва, із здійсненням архітектурної та містобудівної нагляду і т.д.\nЗавершуючи загальну характеристику чинного законодавства про капітальне будівництво, слід відзначити таку його особливість, як входження в нього великого масиву нормативно-технічних норм, тобто правил, що регламентують технічні процеси проектування та ведення будівельних і монтажних робіт, що містять вимоги до використовуваних в будівництві матеріалам, конструкцій і виробів і т.п. Зазначені правила містяться в так званих Будівельних нормах і правилах (Снипах), стандартах і технічних умовах, різних інструкціях і положеннях, прийнятих уповноваженими державними органами. Багато хто з діючих правил даного виду були затверджені ще союзними відомствами. Триває процес їх поступового оновлення, зумовлений як науково-технічним прогресом, так і підвищенням вимог до якості та безпеки об'єктів будівництва.\nСНиП регламентують порядок розробки, узгодження, затвердження і склад проектної документації на будівництво будівель, споруд на території РФ і призначені для застосування замовниками (інвесторами), органами державного управління і нагляду, підприємствами, організаціями, об'єднаннями, іншими юридичними та фізичними особами - учасниками інвестиційного процесу .\nДоговір будівельного підряду розрахований, як правило, на досить тривалий період часу, протягом якого будуть вестися будівельні роботи, а також здійснюватися експлуатація об'єкта в період гарантійного терміну. За цей період може відбутися істотна зміна цін на будівельні роботи та матеріали, може виникнути потреба внесення змін в проектну документацію і т.д., що також враховується законодавством.\nДоговір будівельного підряду припускає також більш активна взаємодія що у ньому сторін, зокрема, спільне подолання перешкод до належного виконання договору; широке використання системи генерального підряду; дотримання обов'язкових нормативів та правил, що стосуються якості робіт та їх безпеку і т.д.\nЕлементи договору будівельного підряду.\nЗа договором будівельного підряду підрядник зобов'язується у встановлений договором термін побудувати за завданням замовника певний об'єкт, або виконати інші будівельні роботи, а замовник зобов'язується створити підряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результат і сплатити обумовлену ціну (п.1 ст.740 ЦК) . Порівнюючи дане визначення з визначенням договору звичайного підряду (п.1 ст.702 ЦК), неважко помітити, що поряд з предметом договору істотними умовами договору будівельного підряду є ціна і термін договору, без погодження яких договір не може вважатися укладеним. Крім того, особливо виділяється такий обов'язок замовника, як "створення підряднику необхідних умов для виконання робіт".\nДоговір будівельного підряду носить консенсуальної (від лат. Consensuns - угода), відшкодувальний і взаємний характер. Основною сферою його застосування є підприємницька діяльність.\nНа відміну від інших консенсуальних договорів, поспіль не може бути виконаний у момент укладення договору, оскільки для досягнення необхідного результату слід затратити певний час на виконання роботи.\nВідплатність договору будівельного підряду проявляється в тому, що підрядник виконує роботу за винагороду, право на отримання якого в нього виникає по виконанню і здачі, як правило, усієї роботи замовнику, крім випадків встановлених законом або договором.\nСуб'єктами договору будівельного підряду є замовник і підрядник. У ролі замовників можуть виступати в принципі будь-які фізичні та юридичні особи. Проте в даній області виконання функцій замовника, зокрема здійснення ефективного контролю за діяльністю підрядника, вимагає спеціальних знань і навичок, а іноді - і наявності особливого дозволу на даний вид діяльності. Тому на практиці функції замовника нерідко передаються спеціалізованим організаціям, що діють у якості представників тих осіб, для яких призначений споруджуваний об'єкт. Таким чином, у будівельному підряді замовник та інвестор часто не збігаються в одній особі.\nЯк підрядників виступають різні будівельні та будівельно-монтажні організації, незалежно від форм власності, а також індивідуальні підприємці, що мають ліцензію на будівельну діяльність. У будівництві широко застосовується система генерального підряду, при якій функції генеральних підрядників беруть на себе організації загальнобудівельного профілю, а для виконання спеціальних робіт залучаються спеціалізовані фірми та організації. У цьому випадку підрядник стає генеральним підрядником, а притягнуте ним особа - субпідрядником.\nПредметом договору будівельного підряду, як і договору звичайного підряду, є результат діяльності підрядника, має конкретну овеществленную форму. Ним може бути об'єкт нового будівництва, в тому числі побудований "під ключ", реконструкція і технічного переозброєння діючого підприємства; капітальний ремонт будівлі або споруди; монтаж технологічного, енергетичного та іншого спеціального обладнання, виконання пусконалагоджувальних та інших нерозривно пов'язаних зі споруджуваним об'єктом робіт. Договір може охоплювати як увесь комплекс робіт по об'єкту, і лише частина з них. У випадках, передбачених договором, підрядник може приймати на себе обов'язок не лише здати побудований ним об'єкт в експлуатацію, але і забезпечити його експлуатацію протягом зазначеного в договорі терміну.\nЗа загальним правилом, норми про договори будівельного підряду не поширюються на відносини по безпосередньому задоволенню потреб громадян-споживачів. Якщо за договором будівельного підряду виконуються роботи для задоволення побутових або інших потреб фізичної особи (замовника), до такого договору відповідно застосовуються правила про побутовому підряді (п.3 ст.740 ЦК). Не виключається, однак, субсидіарне застосування до вказаних відносин положень про будівельний підряд.\nЦіна в договорі будівельного підряду має значення істотної умови, що підлягає обов'язковому узгодженню. Через великий обсяг будівельних робіт ціна договору звичайно визначається шляхом складання кошторису, що є постатейний перелік витрат на виконання робіт, придбання обладнання, закупівлю будівельних матеріалів і конструкцій і т.п. Разом з документацією, яка визначає обсяг, зміст робіт та інші вимоги до них, кошторис утворює проектно - кошторисну документацію, яка є невід'ємним елементом договору будівельного підряду. Як правило, проектно-кошторисна документація не може переглядатися в ході будівництва, за винятком випадків, зазначених у ст.743-744 ГК, які детально будуть розглянуті нижче.\nОплата виконаних підрядником робіт проводиться замовником у строки і в порядку, встановлені законодавством або договором будівельного підряду. За відсутності відповідних вказівок у законі або в договорі оплата робіт проводиться у відповідності зі ст.711 ЦК, тобто після введення результатів роботи за умови, що робота виконана належним чином і в погоджений термін, або за згодою замовника, достроково. Однак найчастіше договори будівельного підряду включають умови про авансування робіт, або оплату їх окремих етапів.\nТермін, як і ціна договору, відноситься до істотних умов договору будівельного підряду. Оскільки відносини сторін носять триває характер, точне визначення як кінцевого терміну виконання роботи (саме він є істотною умовою договору), так і термінів завершення її окремих етапів, має для сторін першочергового значення. Терміновий характер мають і багато обов'язки, прийняті на себе замовник. Початок перебігу і тривалість багатьох термінів залежать один від одного. З метою узгодження термінів виконання сторонами взаємних зобов'язань, до договору будівельного підряду зазвичай додаються різні календарні плани і графіки, які стають складовими частинами договору.\nФорма договору будівельного підряду в більшості випадків письмова, причому договір складається у вигляді єдиного документа, що підписується сторонами. У минулі роки в розглянутій області на практиці були широко поширені гранично короткі, складаються буквально з кількох пунктів договори, до яких, однак, додавалися особливі умови з розлогим описом взаємних прав і обов'язків сторін. Зараз все частіше укладаються більш грунтовні, багатосторінкові договори, детально регламентують взаємовідносини замовника і підрядника. У ряді випадків при їх складанні використовуються зразкові форми договорів будівельного підряду, рекомендовані для окремих видів будівельних робіт, а також ведення будівництва в різних галузях.\nПорядок укладення договору.\nДоговір будівельного підряду укладається, як правило, за вільним розсуд сторін. Зараз, щоб реально приступити до будівництва того чи іншого об'єкта, необхідно отримати дозволи та погодження цілого ряду уповноважених державних органів. Інвестор (замовник) зазвичай приймає рішення про початок будівництва на основі підготовленого за його завданням техніко-економічного обгрунтування будівництва об'єкта. Однак саме техніко-економічне обгрунтування (ТЕО) і складена на його основі проектна документація підлягають, по-перше, обов'язковій державній експертизі і, по-друге, затвердження в установленому законом порядку.\nЕкспертиза містобудівної та проектно-кошторисної документації незалежно від джерел фінансування, форм власності та належності споруджуваних об'єктів проводиться уповноваженими державними органами відповідно до їх компетенції:\nØ найбільш великі інвестиційні проекти з залученням іноземного капіталу, що мають важливе державне значення і що вносяться на розгляд Уряду РФ, підлягають державній експертизі в Експертній раді при Уряді РФ;\nØ експертиза проектів будівництва об'єктів, що здійснюються за рахунок державних капітальних вкладень, що фінансуються повністю або частково з республіканського бюджету та позабюджетних фондів РФ, експериментальних і базових проектів, розроблених за рахунок бюджетних коштів тощо, здійснюється Головним управлінням державної позавідомчої експертизи при Держкомітеті РФ з житлової і будівельної політики;\nØ організації державної позавідомчої експертизи суб'єктів РФ проводять експертизу проектів будівництва будь-яких об'єктів незалежно від джерел фінансування та виду власності в частині питань, що відносяться до компетенції республіканських і місцевих органів управління, контролю за дотриманням нормативних вимог про надійність та експлуатаційної безпеки об'єктів і т.д.\nМістобудівна документація та проекти будівництва, що пройшли експертизу, підлягають затвердженню в установленому порядку. Містобудівна документація затверджується державними органами представницької і виконавчої влади відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством РФ. Проекти будівництва, що здійснюється за рахунок державних капітальних вкладень, що фінансуються з республіканського бюджету РФ, затверджуються відповідними органами державного управління або у встановлюваному ними порядку.\nНарешті, проекти будівництва, що здійснюється за рахунок власних фінансових ресурсів, позикових і залучених коштів інвесторів (включаючи іноземних), затверджуються безпосередньо замовниками (інвесторами).\nДоговори будівельного підряду можуть полягати як у звичайному порядку, тобто вступу майбутніх контрагентів в прямий контакт, узгодження ними всіх необхідних умов майбутнього договору і його підписання, так і за допомогою проведення спеціальних підрядних торгів, на що і орієнтує чинне законодавство. Порядок організації та проведення торгів визначається "Положенням про підрядні торгах у РФ" від 13 квітня 1993 № 660-р/18-7, а також розвивають його актами, прийнятими суб'єктами РФ. При цьому ці акти носять обов'язковий характер лише для випадків, які в них прямо названі. Зокрема, відповідно до Положення про підрядні торгах у РФ проведення торгів є обов'язковим лише при розміщенні замовлень на знову починаємо будівництво для федеральних державних потреб (п. 1.3. Положення). В інших випадках замовники можуть приймати рішення про проведення підрядних торгів у порядку, встановленому цим Положенням.\nПід підрядними торгами розуміється форма розміщення замовлень на будівництво, що передбачає вибір підрядника для виконання робіт на основі конкурсу. Конкурс проводиться у вигляді тендеру, що представляє собою змагання представлених претендентами оферт (письмових пропозицій про укладення договору) з точки зору їх відповідності критеріям, що містяться в тендерній документації.\nУ самої тендерної документації, якої за плату або безкоштовно забезпечуються особи, які вирішили взяти участь у торгах, повинен містити:\n1) Загальні відомості про об'єкт і предмет торгів, тобто інформація про об'єкт, який повинен бути побудований із зазначенням його місцезнаходження, строку виконання робіт, найменування замовника і т.д.\n2) Проектна документація, що включає креслення, схеми, графіки, специфікації і т.д.\n3) Вимоги щодо складу документів оферти, які зазвичай включають заявку на участь у підрядних торгах, тимчасове поручительство у формі гарантії банку, копію платіжного документа, що підтверджує внесення завдатку і т.д.\n4) Інструкція оферентом, що відображає інформацію та вимоги за умовами розробки, порядку оформлення та подання оферти.\n5) Умови та порядок проведення торгів, де зазначаються вид та форма проведення торгів, порядок вибору переможця і т.д.\n6) Проект договору будівельного підряду.\n7) Форма заявки на участь у торгах.\nДодаткове уявлення про підрядні торгах можна отримати, ознайомившись із їх видами.\nПідрядні торги поділяються: \nØ в залежності від проведення організатором торгів попереднього відбору претендентів - на торги з попередньою кваліфікацією і торги без попередньої кваліфікації;\nØ в залежності від того, в який раз призначаються торги з даного предмета торгів, - на первинні та вторинні;\nØ в залежності від участі іноземного оферента - на торги за участю іноземного оферента і торги без його участі;\nØ в залежності від участі оферентів у процедурі торгів і оголошення їх результатів - на торги гласні і негласні;\nØ в залежності від того, допускаються чи до участі в торгах необмежене число претендентів, або тільки претенденти, що задовольняють спеціально обумовленим умовам, - на торги відкриті і закриті.\nУ підрядних торгах можуть брати участь будь-які російські та іноземні організації незалежно від форми власності, що мають необхідний дозвіл на заняття будівельною діяльністю (якщо торги не закриті). Переможцем торгів, який визначається спеціальним тендерним комітетом, стає той оферент, пропозиція якого найбільш повно відповідає всім вимогам, які містяться в тендерній документації. Рішення тендерного комітету оформляється протоколом, в якому містяться найменування переможця торгів, склад тендерного комітету, результати голосування, зведена таблиця оферт і терміни підписання договору з переможцем торгів. Протокол про результати торгів тендерний комітет подає на затвердження замовнику (інвестору). Після затвердження їх результатів замовником (інвестором) торги вважаються завершеними. З переможцем торгів замовник укладає договір будівельного підряду на умовах, що містяться в тендерній документації та в оферті переможця.\nОсобливості змісту договору.\nУ зв'язку з тим, що за договором будівельного підряду підрядник повинен виконати, як правило, великий обсяг будівельних робіт, параметри яких задані технічною документацією, закон надає великого значення тому, як повинні будуватися взаємини сторін у зв'язку з підготовкою, уточненням і зміною технічної документації.\nПитання про підготовку технічної документації виникає тоді, коли при укладенні договору будівельного підряду малося лише техніко-економічне обгрунтування будівництва, на основі якого повинна бути розроблена проектна документація, або коли технічний проект будівництва потребує уточнення в робочій документації (двустадійность проектування). У цих випадках при укладенні договору повинні бути чітко визначені склад і зміст технічної документації, а також має бути передбачено, яка із сторін і в який термін повинна надати відповідну документацію.\nНезалежно від того, хто - замовник чи підрядник - готує технічну документацію, а також кошторис, обидва цих документа підлягають обов'язковому узгодженню сторонами і після цього залишаються, як правило, незмінними до завершення будівництва. Підрядник повинен здійснювати будівництво та пов'язані з ним роботи відповідно до технічної документації, яка визначає обсяг, зміст робіт та інші вимоги до них, і з кошторисом, що визначає ціну робіт. Передбачається, що технічною документацією охоплюється весь комплекс робіт з будівництва, а в узгодженій сторонами кошторисом враховані витрати на всі необхідні роботи.\nПроте нерідкі випадки, коли в ході будівництва виявляються невраховані в технічній документації роботи й у зв'язку з цим виникає необхідність проведення додаткових робіт і збільшення кошторисної вартості будівництва. Слід підкреслити, що закон не ставить наслідки даної обставини в залежність від того, ким готувалася технічна документація.\nВиявивши необхідність проведення додаткових робіт, не врахованих у технічній документації, підрядник повинен негайно інформувати про це замовника і чекати його вказівок. З огляду на те, що такому повідомленню надається важливе юридичне значення, в договорі будівельного підряду звичайно домовляються, що воно передається в письмовій формі уповноваженій посадовій особі замовника.\nЗамовник повинен прямо висловити свою згоду на виробництво підрядником цих робіт і відповідне збільшення кошторисної вартості будівництва. Якщо замовник протягом десяти днів або в інший встановлений законом або договором строк не відповість на повідомлення підрядника, останній зобов'язаний призупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, викликаних простоєм, на рахунок замовника. Підрядник, який не виконав дану обов'язок, так само як і підрядчик, взагалі не повідомив замовнику про виявлення необлікованих робіт, але виконав їх, позбавляється права вимагати від замовника оплати виконаних ним додаткових робіт і відшкодування спричинених цим збитків. Якщо, проте, він зуміє довести необхідність негайних дій в інтересах замовника, зокрема, у зв'язку з тим, що призупинення робіт могло призвести до загибелі або пошкодження об'єкта будівництва, замовник не може відмовитися від оплати виконаних робіт. У свою чергу, замовнику надається можливість звільнитися від відшкодування збитків, викликаних простоєм підрядника у зв'язку з призупиненням робіт, якщо він доведе відсутність необхідності в проведенні додаткових робіт (п.3 ст.743 ЦК).\nЯкщо замовник згоден на проведення і оплату додаткових робіт, підрядник не вправі відмовитися від їх виконання. Можливі лише два винятки з цього правила:\nØ по-перше, підрядник може послатися на те, що відповідні роботи не входять у сферу його професійної діяльності, наприклад, коли мова йде про спеціальні роботах, які виконувалися іншою організацією за прямим договором з замовником;\nØ по-друге, підрядник може бути звільнений від їх виконання, якщо доведе, що він не може виконати відповідні роботи з незалежних від нього причин, наприклад, через відсутність у нього спеціальної техніки або обладнання.\nВважаючи узгоджену сторонами проектно-кошторисну документацію в принципі незмінною до закінчення будівництва, законодавець, проте, враховує, що в період дії договору у сторін може виникнути потреба в її перегляді. Необхідність в цьому може бути обумовлена різними причинами, зокрема, удосконаленням окремих проектних рішень, зміною конкретних потреб замовника, вимогами уповноважених державних органів, непередбаченим зростанням цін на будівельні матеріали та конструкції і т.д.\nЗамовник у цьому відношенні знаходиться у більш привілейованому становищі, оскільки йому надається можливість вносити зміни в технічну документацію без будь-яких посилань на не залежні від нього обставини. Він може зробити це і на свій розсуд, але за умови, що викликаються цим додаткові роботи за вартістю не перевищують 10% зазначеної в кошторисі обший вартості будівництва і не змінюють характеру передбачених у договорі будівельного підряду робіт. Якщо зазначена умова замовником дотримано, підрядник не вправі відмовитися від проведення додаткових робіт, викликаних зміною технічної документації. Зрозуміло, всі додаткові роботи повинні бути оплачені замовником у порядку, встановленому договором.\nУ тому випадку, коли пропоновані замовником зміни технічної документації викликають необхідність виконання великих за обсягом додаткових робіт, або змінюють сам характер передбачених договором робіт, дане питання підлягає обов'язковому погодженню з підрядником. Якщо підрядник готовий взятися за виконання нових робіт, сторони узгодять додаткову кошторис і вносять у договір будівельного підряду інше необхідні зміни.\nЩо стосується підрядника, то він має право вимагати лише зміни кошторису, але не технічної документації. У технічну документацію підрядник без узгодження з замовником не може вносити ніяких, навіть незначних, змін. Лише в тому випадку, коли в технічній документації їм виявлений явний дефект, підрядник має право його усунути і вимагати від замовника відшкодування пов'язаних з цим розумних витрат (п. 4 ст. 744 ЦК). За змістом закону, таке право з'являється у підрядника лише тоді, коли, по-перше, технічна документація готувалася не самим підрядником, а замовником, і, по-друге, він своєчасно сповістив замовника про наявність помилки у технічній документації.\nПраво вимагати перегляду кошторису у підрядника виникає у разі, якщо з не залежних від нього причин вартість робіт перевищила кошторис не менш ніж на 10% (п. 3 ст. 744 ЦК). Як відомо, підрядник виконує роботу за свій ризик, поняттям якого в широкому сенсі охоплюється і ризик підрядника не укластися в узгоджену із замовником кошторис. Тому якщо вихід підрядника за межі кошторису не обумовлений будь-якими екстремальними обставинами, він не має права вимагати від замовника жодних доплат. Наприклад, підрядник не може послатися на звичайний зростання вартості будівельних матеріалів, обумовлений інфляцією, тому що дану обставину можна було передбачити при укладенні договору будівельного підряду і врахувати в ціні договору. Більш того, навіть якщо подорожчання будівництва відбулося внаслідок екстремальних обставин, наприклад, та ж вартість імпортних будівельних матеріалів різко зросла через введення урядом нових митних зборів, але загальна вартість робіт зросла менше ніж на 10%, пов'язані з цим додаткові витрати покладаються на самого підрядника.\nСлід зазначити, що вказаний кількісний поріг (10% загальної вартості робіт) присутня лише в будівельному підряді, оскільки в загальних правилах про підряд (п. 6 ст. 709 ЦК) будь-яких кількісних обмежень на цей рахунок не міститься. Систематичне тлумачення закону дозволяє також зробити висновок про те, що в умовах, коли підрядник має право наполягати на збільшенні кошторису, замовник позбавлений можливості відхилити його пропозицію. Тому якщо не залежне від підрядника підвищення кошторисної вартості договору призведе до його припинення, несприятливі наслідки даної обставини будуть покладені на замовника.\nНаступний аспект змісту договору будівельного підряду, який варто виділити особливо, - це права і обов'язки сторін, пов'язані із здійсненням замовником контролю та нагляду за виконанням робіт. Хоча подібне питання порушується і в загальних положеннях про підряд (ст. 715 ЦК), для будівельного підряду він має особливе значення на увазі складності виконуваних робіт, можливості здійснення ефективного нагляду лише за наявності спеціальних знань в галузі будівництва, необхідності постійного контролю за ходом робіт, особливо носять прихований характер, і т.д.\nПраво замовника здійснювати контроль та нагляд за ходом і якістю виконуваних робіт, дотриманням термінів їх виконання, якістю наданих підрядником матеріалів, а також правильністю використання підрядником матеріалів замовника нерідко виступає одночасно і як його обов'язок. Так, якщо об'єкт будується на основі оригінального архітектурного проекту, замовник зобов'язаний укласти з архітектором договір на здійснення авторського нагляду за будівництвом об'єкта (ст. 12, 20 Закону РФ "Про архітектурну діяльність в Російській Федерації"). Технічний нагляд за будівництвом здійснюється у всіх випадках, коли будівництво ведеться за рахунок бюджетних коштів і т. д. У подібній ситуації замовник повинен проявляти особливу уважність, так як підрядник, неналежним чином виконав роботи, може згодом послатися на те, що поява недоліків та їх неусунення зумовлені тим, що замовник не здійснював належного контролю та нагляду за виконанням робіт (п. 4 ст. 748 ЦК).\nЗдійснюючи нагляд за виконанням робіт, замовник не повинен втручатися в оперативно-господарську діяльність підрядника, наприклад, давати підряднику вказівки про те, як слід організувати роботу на об'єкті, які методи і прийоми ведення робіт потрібно застосовувати, і т. п. Але якщо підрядник веде роботи з порушенням Сніпов та ГОСТів, інших обов'язкових правил, в тому числі що містяться в договорі будівельного підряду, використовує некондиційні будівельні матеріали та конструкції і т.д., вказівки замовника про усунення виявлених порушень носять для підрядника обов'язковий характер (п. 3 ст. 748 ЦК).\nЗамовник, що виявив при здійсненні контролю та нагляду за виконанням робіт відступи від умов договору будівельного підряду, які можуть погіршити якість робіт, або інші їх недоліки, зобов'язаний негайно заявити про це підрядника. Зазвичай виявлені в ході будівництва недоліки фіксуються замовником у спеціальному журналі виконання робіт. Щоб уникнути суперечок у договорі будівельного підряду доцільно вказати терміни, протягом яких підрядчик зобов'язаний усувати зазначені замовником недоліки. Якщо таких термінів у договорі не встановлено, підрядник повинен виконати цей обов'язок в розумний термін. Час, витрачений підрядчиком на усунення виявлених замовником недоліків, не веде до збільшення загального терміну будівництва об'єкта.\nЗамовник, який виявив недоліки, але не повідомив про них підряднику і не зажадав їх усунення, втрачає право у подальшому посилатися на виявлені ним недоліки (п. 2 ст. 748 ЦК). Іншими словами, закон виходить з того, що замовник не повинен займатися простим збором відомостей про допущені підрядником недоліки з тим, щоб заявити про них лише тоді, коли будівництво об'єкта буде завершено. Навпаки, при здійсненні нагляду за будівництвом замовник повинен вести себе активно і своєю діяльністю сприяти створенню якісного продукту. Усунути своєчасно виявлені недоліки значно простіше і дешевше, ніж робити це тоді, коли об'єкт фактично вже побудований. Розглянуте правило не повинно, однак, трактуватися в тому сенсі, що замовник позбавлений можливості виявляти недоліки виконаних робіт під час їх приймання. Мова в даному випадку йде лише про ті недоліки, про які замовник точно знав ще в ході виконання робіт, але ніяк на них не реагував.\nЯкщо замовник має в своєму розпорядженні відповідними кадрами і має у встановлених законом випадках право на здійснення технічного нагляду за будівництвом, він може виконувати пов'язані із цим функції самостійно. Однак йому надається можливість укласти спеціальний договір про надання послуг зі здійснення контролю та нагляду за будівництвом з відповідним інженером (інженерної організацією). У цьому разі в договорі будівельного підряду визначаються функції такого інженера (інженерної організації), пов'язані з наслідками його дій для підрядника (ст. 749 ЦК). По суті, інженер (інженерна організація) виступає в якості довіреної особи замовника і приймає від імені останнього всі рішення у взаєминах з підрядником у частині, що стосується ведення будівельних робіт. Поява особливої фігури інженера (інженерної організації) - нове положення в російських правилах про будівельний підряд. Однак поки ця схема відносин, яка давно застосовується в будівельній практиці західних країн, у ЦК лише позначені. Відповідно до звичайної західною практикою такий інженер виступає не тільки як представник замовника, а й як свого роду незалежний арбітр, який приймає остаточні рішення по спорах технічного характеру, які виникають між замовником і підрядником.\nЗдача-приймання будівельного об'єкта.\nПоруч важливих особливостей володіє здача-прийняття закінченого будівництвом об'єкта. Приймання виконаних робіт здійснюється в порядку, встановленому законом і договором будівельного підряду. У тих випадках, коли замовником за договором виступала державна організація, або будівництво велося повністю або частково за рахунок бюджетних асигнувань, здача-приймання робіт проводиться у два етапи: спочатку об'єкт приймається робочою комісією, сформованою замовником і підрядником за участю проектувальника і представників уповноважених державних органів , а потім - державною приймальною комісією, склад і рівень якої визначається в залежності від кошторисної вартості будівництва та призначення об'єкта. Якщо ж будівництво велося за рахунок приватних джерел фінансування, приймання може проводитися в один етап з обов'язковою участю представників уповноважених державних органів та органів місцевого самоврядування.\nОбов'язок з організації та проведення приймання результату робіт покладається на замовника, якщо інше не передбачено договором. Замовник повинен забезпечити участь у приймальній комісії представників відповідних органів та зацікавлених організацій, виділити обслуговуючий персонал, забезпечити об'єкт необхідною енергією, сировиною, паливом і т. п. Все це замовник робить за свій власний рахунок, якщо інше не передбачено в договорі. Приймання закінченого будівельного об'єкту повинна бути організована замовником в гранично короткий термін після отримання від підрядника повідомлення про готовність результатів будівельних робіт до здачі. Прострочення замовника з прийманням об'єкта, по-перше, переносить на нього ризик випадкової загибелі результату робіт (п. 2 ст. 705 ДК) і, по-друге, дає підряднику право вимагати відшкодування понесених збитків.\nДоговір будівельного підряду може передбачати як здачу - приймання об'єкта в цілому, так і здавання-прийняття його по частинах (етапах, чергами).\nЯкщо об'єкт здається замовникові по частинах, сторони повинні домовитися про те, хто з них буде здійснювати користування переданої частиною об'єкта, забезпечувати її охорону, нести експлуатаційні витрати і т.д. На замовника, попередньо прийняв результат окремого етапу робіт, за загальним правилом, переходить ризик наслідків загибелі або пошкодження результату робіт, які сталися не з вини підрядника (п. 3 ст. 753 ДК).\nНерідко приймання результатів робіт повинні передувати попередні випробування експлуатаційних якостей збудованого об'єкта (перевірка роботи механізмів, вузлів, агрегатів тощо). У цьому випадку приймання об'єкта здійснюється тільки при позитивному результаті попередніх випробувань.\nЗдача-приймання об'єкта будівництва оформляється спеціальним актом, який підписується обома сторонами, а також представниками уповноважених державних органів. Відмова сторони від підписання акту здачі-приймання не виключає оформлення здачі об'єкта. 0б цьому в акті робиться особлива позначка і акт підписується іншою стороною. Такий односторонній акт здачі або приймання результату роботи має юридичну силу до тих пір і остільки, поки й оскільки за позовом іншого боку він не визнаний судом недійсним. Рішення суду залежить від того, чи визнає суд мотиви відмови від підписання акта обгрунтованими чи ні.\nНайчастіше на практиці від підписання акта приймання об'єкта відмовляється замовник. Його відмова від прийняття об'єкта обгрунтований лише тоді, коли їм виявлено такі недоліки, які виключають можливість використання результату робіт для вказаної в договорі будівельного підряду мети та не можуть бути усунені підрядником або замовником (п. 6 ст. 753 ДК). Наявність в побудованому об'єкті інших недоліків не перешкоджає його прийняттю. Всі виявлені під час приймання недоліки і недоробки фіксуються в акті, підряднику надається розумний термін для їх усунення, стягуються санкції, якщо вони передбачені договором, але сам результат робіт повинен бути прийнятий замовником. В іншому випадку підрядник може скласти односторонній акт здачі робіт, з якого доведеться виходити надалі, якщо тільки замовник не доб'ється визнання його недійсним у судовому парнику.\nЯкщо з незалежних від сторін причин (різного роду стихійні лиха, невиділення інвестицій та ін) об'єкт не доведений до стадії готовності і роботи за договором будівельного підряду припинені, незалежно від волі підрядника, роботи припиняються, а об'єкт будівництва консервується (ГК ст. 752 ). Норма, присвячена наслідкам консервації, має імперативний характер. Вона покладає на замовника обов'язок оплатити підрядникові у повному обсязі виконані до моменту консервації роботи, а також відшкодувати витрати, які викликані необхідністю припинення робіт та консервації будівництва, з одночасним зарахуванням вигод, одержаних внаслідок припинення робіт. Наприклад, якщо у зв'язку із зміною економічної кон'юнктури підрядник зміг укласти договори з іншими замовниками на більш вигідних умовах. Консервація, як правило, оформляється спеціальним угодою сторін. При цьому доцільно серед іншого записати в ньому обов'язок підрядника після скасування консервації відновити договір на колишніх чи інших умовах. Така можливість є у сторін, оскільки ЦК, на відміну від "Правил про договори підряду на капітальне будівництво" 1986 року, не містить норми, яка пов'язує консервацію неодмінно з повним припиненням договірних відносин сторін (п. 22 Правил).\nКонсервація об'єкта будівництва може викликати як рішеннями компетентних державних органів, наприклад, при порушенні вимог екологічної безпеки, так і неможливістю продовжити будівництво з інших причин, в тому числі внаслідок відсутності фінансування.\nПередбачається, що при консервації її наслідки несе замовник, який повинен відшкодувати витрати підрядника, спричинені консервацією.\nУ договорі будівельного підряду повинен передбачатися порядок припинення договору у випадках консервації: письмове повідомлення про консервацію, порядок розрахунків за виконані роботи, складання відповідного акту.\nЗавершуючи аналіз особливостей змісту договору будівельного підряду, вкажу також на те, що на бік, несучу ризик випадкової загибелі або випадкового пошкодження об'єкта будівництва, матеріалів, обладнання та іншого майна, використовуваного при будівництві, а також відповідальність за заподіяння при здійсненні будівництва шкоди іншим особам, звичайно покладається обов'язок застрахувати відповідні ризики і представити іншій стороні докази укладення нею договору страхування (ст. 742 ЦК). При цьому, однак, спеціально підкреслюється, що страхування не звільняє відповідну сторону від обов'язку вживати необхідних заходів для запобігання настання страхового випадку.\nВідповідальність за договором будівельного підряду.\nУ разі невиконання або неналежного виконання обов'язків за договором будівельного підряду замовник і підрядник несуть відповідальність у порядку і на умовах, встановлених законом та договором. У даній сфері діють всі загальні положення про цивільно-правової відповідальності та правила про відповідальність за порушення звичайного підрядного зобов'язання. Однак специфіка будівельного підряду накладає відомий відбиток на застосування загальних заходів і зумовлює дію деяких спеціальних правил про відповідальність.\nОскільки учасниками договору будівельного підряду зазвичай є підприємці, відповідальність настає незалежно від їхньої вини в порушенні зобов'язань, якщо інше не передбачено договором. У ДК нічого не говориться про форми відповідальності сторін за договором будівельного підряду. Тому тут можуть застосовуватися будь-які види санкцій, передбачені чинним законодавством. При цьому деякі з них, зокрема неустойка, діють лише тоді, коли вони спеціально встановлені законом або договором, а інші, зокрема стягнення збитків, застосовуються у всіх випадках порушення сторонами прийнятих зобов'язань.\nПоряд з цивільно-правовими санкціями застосовуються і заходи адміністративно-правової відповідальності. Правовою базою для цього є Закон РФ "Про адміністративну відповідальність підприємств, установ, організацій та об'єднань за правопорушення в галузі будівництва" від 17 грудня 1992 р.  та постанова Ради Міністрів - Уряди РФ від 27 липня 1993 р. № 729 "Про затвердження Положення про порядок накладення штрафів за правопорушення в галузі будівництва ". Відповідно до зазначених актами підприємства незалежно від відомчої належності і форм власності, які є замовниками або підрядниками в галузі будівництва, піддаються штрафам за такі порушення, як будівництво об'єкта без отримання в установленому порядку дозволу, за порушення обов'язкових вимог нормативних актів у галузі будівництва, яке тягне за собою зниження міцності, стійкості і надійності будинків, будівель та споруд, за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання приписів, виданих органами Державного архітектурно-будівельного нагляду РФ, і т.д. Штрафи накладаються в адміністративному порядку уповноваженими органами Державного архітектурно-будівельного нагляду РФ у порядку, передбаченому главою 21 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і направляють у відповідні бюджети. Сплата штрафу не звільняє винних осіб від обов'язку щодо усунення допущених ними порушень, відшкодування збитків та несення інший цивільно-правової відповідальності.\nЗвертаючись до характеристики відповідальності сторін за конкретні порушення їхніх обов'язків за договором будівельного підряду, розглянемо лише ті види порушень, які особливо згадані в законі. Відповідальність же за такі порушення, як прострочення підрядника із закінченням будівництва об'єкта, затримка замовника з передачею підрядчику будівельного майданчика, виконанням обов'язків щодо забезпечення будівництва необхідними матеріалами і т. п., про які в законі нічого не говориться, ми спеціально торкатися не будемо, оскільки вона настає на загальних підставах і реалізується в звичайному порядку.\nПерш за все ГК виділяє такий вид порушення договірних зобов'язань з боку підрядника, як порушення або відступ від вимог, передбачених у технічній документації та в обов'язкових для сторін Будівельних нормах і правдах (п. 1 ст. 754 ЦК). Як вже неодноразово вказувалося, підрядник повинен вести будівельні роботи в суворій відповідності з технічною документацією, а також СНіПами, ГОСТами і іншими обов'язковими правилами. Тому будь-який відступ підрядника від вимог, передбачених названими документами, навіть якщо воно, на думку підрядника, цілком розумно і не тягне погіршення якості робіт, оскільки воно не узгоджено з замовником, являє собою порушення договору. У зв'язку з тим, що конкретних санкцій за це порушення ст. 754 ЦК не встановлює, замовник може скористатися будь-який з наданих йому п. 1 ст. 723 ЦК можливостей, а саме вимагати усунення допущених відхилень в розумний строк, відповідного зменшення встановленої за роботу ціни або відшкодування своїх витрат на усунення цих відступів, якщо таке право передбачено в договорі будівельного підряду. Зрозуміло, договором можуть бути передбачені й інші несприятливі для підрядника наслідки як даного, так і будь-якого іншого допущеного ним порушення своїх зобов'язань.\nРазом з тим у п.2 ст.754 ГК підкреслюється, що підрядник не несе відповідальності за допущені ним без згоди замовника дрібні відступу від технічної документації, якщо доведе, що вони не вплинули на якість виконаних робіт. Суперечка між сторонами про характер відхилень вирішується судом з урахуванням, у разі необхідності, висновків відповідних спеціалістів. Але про будь-яких, навіть дрібних відступах від технічної документації підрядник повинен попередити замовника, тому що в противному випадку він буде відповідати за кожне пошкодження об'єкта будівництва, зумовлене відсутністю у замовника повних даних про об'єкт.\nЗ розглянутих порушенням тісно пов'язаний такий негативний результат діяльності підрядника, як недосягнення зазначених у технічній документації показників об'єкту будівництва, в тому числі запроектованої виробничої потужності підприємства. Відбутися це може, по суті, лише з двох причин: або тому, що в технічній документації спочатку закладені помилкові дані щодо виробничої потужності підприємства чи інших показників об'єкту будівництва, або тому, що при будівництві об'єкту мали місце відступи від технічної документації. У першому випадку підрядник несе відповідальність тільки тоді, коли підготовка всієї технічної документації по будівництву об'єкта покладалася на нього самого. Якщо ж за підготовку технічної документації відповідає замовник, всі несприятливі наслідки покладаються на нього. У другому випадку підрядник звільняється від відповідальності лише тоді, коли доведе, що допущені ним відступи від технічної документації санкціонував замовник, що і призвело до невиконання відповідних показників.\nСтосовно до реконструкції будівель і споруд (оновлення, перебудова, реставрація і т. п.) в законі спеціально згадується про відповідальність підрядника за зниження або втрата міцності, стійкості, надійності будинків, споруд або їх окремих частин (2 п. 1 ст. 754 ГК ). По всій видимості, сенс виділення в законі цієї норми полягає в тому, щоб підкреслити, що якщо підрядник взявся за реконструкцію будівлі або споруд, він повинен у будь-якому випадку, зокрема незалежно від того, хто готує технічну документацію, не допустити того, щоб будівлі або споруди було завдано зазначений вище шкоду. Посилання підрядника на неможливість запобігання шкоди до уваги прийматися не повинні, так як він зобов'язаний був врахувати все це до початку робіт.\nПри виявленні в побудованому підрядником об'єкті недоліків, що знижують його якість чи заважають використовувати результат робіт за його прямим призначенням, настає відповідальність за неналежну якість робіт. Цей вид відповідальності підрядника у будівельному підряді в основних рисах збігається з аналогічним видом відповідальності у звичайному підряді (ст. 723-725 ЦК). Однак є й деякі особливості, хоча вони і стосуються порівняно приватних моментів. Ці особливості зводяться до наступного:\n1) як і при звичайному підряді, підрядник несе відповідальність за недоліки об'єкта, виявлені в межах гарантійного терміну. При цьому додатково підкреслюється, що замовник повинен заявити про недоліки в розумний строк після їх виявлення (п. 4 ст. 755 ЦК), що гарантійний термін переривається на той час, коли об'єкт не міг експлуатуватися внаслідок недоліків, за які відповідає підрядник (п. 3 ст. 755 ЦК), і що за угодою сторін встановлений законом гарантійний термін може бути збільшений (п. 1 ст. 755 ЦК);\n2) якщо на результат робіт гарантійний строк не встановлений, вимоги, пов'язані з недоліками будівельного об'єкта, можуть бути пред'явлені при виявленні недоліків у розумний строк, але в межах п'яти років з дня передачі об'єкта замовнику (ст. 756 ЦК);\n3) підрядник може бути звільнений від відповідальності, якщо доведе, що недоліки об'єкта сталися внаслідок нормального зносу об'єкта або його частин, неправильної його експлуатації або неправильності інструкцій по сто експлуатації, розроблених самим замовником або залученими ним третіми особами, а також неналежного ремонту об'єкта, виробленого силами замовника або залученими ним третіми особами (к. 2 ст. 755 ЦК).\nПідрядник несе спеціальну відповідальність за порушення вимог закону та інших правових актів про охорону навколишнього природного середовища та про безпеку будівельних робіт (ст. 751 ЦК). Якщо в результаті своєї діяльності підрядник заподіяв шкоди навколишньому середовищі, або стороннім особам, саме на нього, а не на замовника покладається обов'язок цей шкоду відшкодувати. Підрядчик у своє виправдання не має права посилатися навіть на те, що він слідував вказівкам замовника, або використовував у ході робіт матеріали й устаткування, надані замовником. Якщо вказівки замовника, а також використання наданих їм матеріалів і обладнання можуть призвести до порушення обов'язкових для сторін вимог з охорони навколишнього середовища і безпеки робіт, підрядник зобов'язаний не виконувати подібні вказівки і відмовитися від використання таких матеріалів та обладнання. Розглянутий вид відповідальності носить позадоговірні характер і регламентується правилами глави 59 ЦК.\nАналогічної за характером є і відповідальність замовника за шкоду, заподіяну довкіллю або третім сторонам внаслідок експлуатації побудованого об'єкта, що володіє шкідливими властивостями внаслідок притаманних йому недоліків. Відшкодувавши потерпілим заподіяну шкоду, замовник має право пред'явити до підрядника регресний позов про компенсацію своїх збитків, оскільки вони обумовлені діями підрядника.\nУ договір будівельного підряду може бути, включено умову про те, що підрядник на вимогу замовника та за його рахунок зобов'язується усувати такі недоліки, за які він відповідальності не несе (ст. 757 ЦК). Наприклад, підрядник не відповідає за дефекти робіт, зумовлені прихованими недоліками наданих замовником матеріалів (пп.2-3 ст.713 ЦК). Але договором будівельного підряду може бути передбачено, що підрядник на прохання замовника та за умови оплата останнім додаткових робіт приймає на себе обов'язок усувати і ці недоліки. Якщо така умова включено до договору, підрядник може відмовитися від виконання обов'язку щодо усунення таких недоліків лише тоді, коли доведе, що їх усунення не пов'язане безпосередньо з предметом договору, або не може побуту здійснено підрядником з незалежних від нього причин.\nУ даній роботі були розглянуті основні питання, що стосуються договору будівельного підряду. У процесі роботи були вивчені основні нормативні документи (насамперед положення ЦК), а також матеріали у періодичних виданнях.\nЯ переконався у важливості знання положень договору підряду і вважаю, що їх знання допоможе мені в професійній діяльності.\n1) Цивільний кодекс РФ (ЧАСТИНА ДРУГА)\n2) Договір підряду і подібні йому договори Брагінський М.І., М.94\n3) Відомості РФ. 1993. № 2.\n4) Збори актів РФ. 1993. № 32.\n5) Цивільне право під ред. Сергєєва А.П., Толстого Ю.К. М., ПРОСПЕКТ, 1997\n Відомості РФ. 1992. № 32. Ст.1877\n Громадянське право під ред. Сергєєва А.П., Толстого Ю.К. М., ПРОСПЕКТ, 1997 - С.334\n Відомості РФ. 1993. № 2. Ст. 58\n Збори актів РФ. 1993. № 32. Ст. 3014\n103.3кб. | скачати\nдоговір підряду 3\nДоговір підряду 5\nДоговір підряду 6\nДоговір підряду 2\nДоговір підряду 4\nДоговір будівельного підряду 3\nДоговір будівельного підряду 4\nДоговір будівельного підряду 2


Захоплений росіянами у Керченській протоці моряк навчає свого співкамерника української мови - адвокат — Укрaїнa — tsn.ua\nЗахоплений росіянами у Керченській протоці моряк навчає свого співкамерника української мови - адвокат\nЄвген Семидоцький також визнав себе військовополоненим.\nВійськовополоненого українського моряка Євгена Семидоцького утримують у СІЗО "Лефортовому" в двомісній камері, свого співкамерника він навчає української мови.\n"Вчора (21 грудня - прим.ред.) адвокат нашої команди захисту військовополонених українських моряків Микола Фомін відвідав члена екіпажу рейдового буксира "Яни-Капу" Євгена Семидоцького", - написав він.\nЗа словами адвоката, Євген перебуває у хорошому настрої, почувається добре, жодних скарг не висловлював. До початку слідчих дій їм вдалося поспілкуватися наодинці.\n"Утримують його в двомісній камері з обвинуваченим в іншій кримінальній справі. Євген навчає його української мови. Список необхідних речей для Євгена був переданий волонтерам", - розповів він.\nОкремо Полозов зазначив, що Семидоцького так само, як й інших моряків, оперативники ФСБ намагалися схилити до визнання провини в кримінальному злочині, тож Євген був попереджений адвокатом, як діяти під час таких "візитів".\nБільшість моряків під протокол визнали себе військовополоненими. Натомість під час розгляду апеляційних скарг на запобіжний захід кримський "суд" лише на один день скоротив термін арешту дев’ятьом морякам.


Підприємство «центр спб» харківської обласної громадської організації «союз працівників сфери безпеки» спб\nПОСІБНИК для підготовки охоронників\n1. ОСНОВИ ПРАВОВИХ ЗНАНЬ Тема 1: «Злочин і покарання» 1. Поняття кримінального права\n2. Поняття закону про кримінальну відповідальність та її підстави.\n3.Поняття злочину та його ознаки Злочин\n4. Особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх\n5. Поняття і види обставин, що виключають злочинність діяння\n6. Поняття і ознаки співучасті\n9. Основні покарання 1. Громадські роботи\n10. Індивідуалізація покарання та Загальні засади призначення покарання\n11. Поняття звільнення від покарання та його види\nХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ\n«СОЮЗ ПРАЦІВНИКІВ СФЕРИ БЕЗПЕКИ» СПБ\nЛисяк О.Л, Манаенко В.І.\nдля підготовки охоронників\n(професія «охоронник» код 5169)\nНайменування предметів навчання\nПравові підстави застосування спеціальних засобів\nАдміністративний проступок та адміністративна відповідальність\nОснови галузевої економіки підприємництва\nРинкова економіка то її функціонування\nДержавне регулювання та підтримка підприємництва\nРесурсне забезпечення діяльності підприємств сфери послуг\nФінансова база підприємств сфери послуг\nСучасний тероризм, тенденції розвитку\nВиди звичайних господарських об’єктів охорони\nМатеріальна частина зброї\nІдентифікація людини за ознаками зовнішності\nІдентифікаційні документи, види захисту. Порядок перевірки документів та міри безпеки\nПорядок проведення огляду об’єкта охорони\nПорядок охорони об’єктів\nСпостереження як спосіб охорони\nПорядок допуску на об’єкти охорони\nДії охоронників на посту\nКонтроль доступу на об’єкт охорони\nЗасоби виявлення порушення режиму охорони\nЗамки безпеки та запірні пристрої\nТехнічні засоби охорони по периметру\nНетехнічні засоби охорони по периметру\nБезпека енергетичних систем об’єктів\nПитання безпеки систем зв’язку\nМетоди проведення огляду приміщень\nПсихологія та етика ділових стосунків\nЗагальні відомості про психологію, психологію особи, соціальний аспект особи\nПсихологічні особливості особи\nПсихологічний стан особи\nПротиріччя в ділових стосунках, конфлікти та способи їх розв’язання\nОхорона праці охоронника\nОснови пожежної безпеки. Вибухонебезпека і вибухозахист виробництва\n1. ОСНОВИ ПРАВОВИХ ЗНАНЬ\nТема 1: «Злочин і покарання»\n1. Кримінальне право як самостійна, окрема галузь права має низку ознак як загальних для всіх галузей права, так і специфічних тільки для неї. Виходячи з цього, кримінальне право:1) являє собою систему (сукупність) юридичних норм (правил поведінки), встановлених у суспільстві. Норми кримінального права - Це узагальнені правила, що охоплюють безліч відповідних життєвих ситуацій, індивідуальних випадків. Так, норми про відповідальність за умисне вбивство передбачають всі можливі в реальному житті конкретні випадки вбивств, як би вони одне від одного не відрізнялися. Норми кримінального права загальної дії, крім того, є загальнообов'язковими до виконання, маючи тим самим ознаку загальнообов'язкової нормативності. Ці норми здебільшого виступають як норми-заборони. Вони забороняють певні вчинки людей, а саме злочинні дії або злочинну бездіяльність, під загрозою застосування за їх вчинення особливих примусових заходів - кримінального покарання;\n2. його норми (правила поведінки) встановлюються лише вищими органами законодавчої влади і закріплюються у відповідних законах. Це так зване позитивне право, або чинне право. Саме тому кримінальне Право має формальну визначеність - воно точно фіксує в законах у гранично формалізованому вигляді в письмовій формі ознаки злочинів і покарань за них, тобто вимоги, що ставляться до поведінки людей, межі та умови їх вчинків, наслідки протизаконних дій або бездіяльності. Слід спеціально відмітити, що формальна визначеність кримінального права - це не тільки гарантія законності та однаковості застосування його норм, а й одне з невід'ємних прав людини. Визначеність правових приписів, фіксуючи межу між злочинною і незлочинною поведінкою, чітко визначає тим самим можливість людини здійснювати свої права і свободи відповідно до закону, чітко уявляти, що дозволено, а що заборонено кримінальним законом. Відповідно до Конституції України кримінальні закони видаються лише Верховною Радою України. Ніякі інші державні органи або посадові особи (навіть Президент України) не правомочні видавати норми кримінального права. За цією ознакою кримінальне право відрізняється від інших галузей права (наприклад, норми цивільного права можуть встановлюватися урядом, норми адміністративного права - навіть органами влади на місцях). Отже, кримінальне право знаходить свій вираз тільки в законах. Відтак, основним джерелом кримінального права є кримінальний закон;3) має свій предмет і метод правового регулювання. Норми кримінального права встановлюють, які суспільне небезпечні діяння є злочинами і які покарання підлягають застосуванню до осіб, що вчинили ці злочини (ч. 2 ст. 1 Кримінального кодексу України). Злочин і покарання - це ті суспільні явища, що визначаються нормами кримінального права..Отже, можна відзначити, що кримінальне право як система норм (законів) має такі ознаки: загальнообов'язкову нормативність, формальну визначеність і державну забезпеченість, а також властиві йому предмет і метод правового регулювання. Ці ознаки, притаманні праву взагалі, стосовно кримінального права виступають дуже чітко і своєрідно, відображуючи особливості цієї галузі права. Таким чином, кримінальне право як галузь права - це система, сукупність юридичних норм (а по суті-законів), прийнятих Верховною Радою України, що встановлюють, які суспільна небезпечні діяння є злочинами і які покарання підлягають застосуванню до осіб, що їх вчинили.\n1. Кримінальне право України знаходить своє відображення в законодавстві України про кримінальну відповідальність, що являє собою єдину нормативну систему - Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. КК складається із кримінальних законів, що діють в рамках Кодексу як єдина нормативна система з моменту набрання ним чинності.\n2. В нормах Кримінального кодексу сформульовані завдання, підстави та принципи кримінальної відповідальності, встановлено, які суспільне небезпечні діяння визнаються злочинами, які покарання можуть підлягати застосуванню до осіб, що їх вчинили. Згідно зі ст. 1 КК Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку і громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільне небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили, тобто КК забороняє під загрозою покарання вчиняти ті суспільне небезпечні діяння, які визнані злочинними.\n3.Поняття злочину та його ознаки\nЗлочин, як і будь-яке інше правопорушення, є вчинком людини. Саме тому йому притаманні всі ті об'єктивні і суб'єктивні особливості, що характеризують поведінку людини: фізичні властивості - той чи інший рух або утримання від нього, використання фізичних, хімічних, біологічних та інших закономірностей навколишнього світу; психологічні властивості - прояв свідомості і волі, певна мотивація поведінки, її цілеспрямованість. Але на відміну від інших вчинків людини злочин за своєю соціальною сутністю є посяганням на ті відносини, що склалися в суспільстві, відображають його найбільш важливі інтереси, внаслідок чого охороняються законом про кримінальну відповідальність. Злочин завжди суперечить основним потребам та інтересам суспільного розвитку. А оскільки саме об'єктивні закономірності розвитку суспільства, його потреби та інтереси виступають критерієм, мірилом цінності чи антицінності людської поведінки, відповідності чи невідповідності її цим потребам та інтересам, злочин завжди є антисоціальною поведінкою. При цьому, оскільки інтереси і потреби суспільства постійно розвиваються, відповідно змінюється на певному етапі суспільного розвитку й оцінка поведінки людини як антисоціальної, злочинної. Тому поняття злочину не може бути незмінним: воно завжди повинно відповідати конкретному етапу розвитку суспільства, потребам та інтересам, притаманним саме цьому етапу. Це дозволяє зробити два висновки:1) поняття злочину залежить від соціально-економічних відносин, що існують на певному етапі розвитку суспільства, і тому є історично мінливим;2) визнання певної поведінки людини злочином (криміналізація діяння) чи виключення її з кола злочинних (декриміналізація діяння) є безперервним процесом оцінки відповідності чи невідповідності цієї поведінки суспільному розвитку.\nПоняття злочину в кримінальному праві є універсальною і фундаментальною категорією: воно лежить в основі змісту всіх кримінально-правових інститутів. Саме тому визначенню цього поняття в кримінальному праві надавалося і надається великого значення. В історії кримінального права поняття злочину визначалося по-різному. Залежно від того, чому надавалось більшого значення - соціальній чи правовій характеристиці злочину, - можна виокремити три визначення цього поняття: формальне, матеріальне і формально-матеріальне. Формальне визначення - відбиває юридичну природу, юридичні ознаки злочину: злочином визнається таке діяння, яке передбачається законом як кримінальне каране (злочинним є те, що карано, або злочинним є те, що передбачено кримінальним законом). Матеріальне визначення вирізняє лише соціальну сутність злочину, протиріччя його певним соціальним цінностям (злочин - суспільне небезпечне діяння). Формально-матеріальне визначення поєднує в собі соціальну і юридичну характеристику злочину (злочин - суспільне небезпечне і передбачене кримінальним законом діяння). Якщо поставити питання про те, яке з цих визначень є більш обґрунтованим, більш цінним, то насамперед необхідно мати на увазі, що будь-яке визначення того чи іншого поняття тільки тоді може виконувати свої функції, коли воно максимально точно і вичерпно відображає істотні, типові ознаки певного діяння, явища. Таким чином, закон про кримінальну відповідальність виключає об'єктивне ставлення, тобто відповідальність за шкоду, заподіяну за відсутності вини. Вина відповідно до ст. 23 КК є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.\n5) погашення і зняття судимості (ст. 108). Встановлюючи ці особливості, законодавець виходив з психологічної характеристики цього віку: нестійкості психічних процесів, відсутності достатнього життєвого досвіду, знань, навичок соціальної поведінки. Така психофізична незавершеність процесу формування особи призводить до нездатності повною мірою (на рівні психофізичного розвитку дорослої особи) усвідомлювати фактичні ознаки і суспільну небезпечність такого складного соціального явища, як злочин, адекватно оцінювати свої вчинки. Виходячи з цього, п. 3 ч. 1 ст. 66 передбачає, що вчинення злочину неповнолітнім є обставиною, що пом'якшує покарання. Ця норма відбиває стійку тенденцію пом'якшення відповідальності неповнолітніх порівняно з відповідальністю осіб, які вчинили злочин у повнолітньому віці.\n1. Нерідко громадяни, а також службові особи змушені здійснювати вчинки, що за зовнішніми своїми ознаками збігаються з тим або іншим злочинним діянням (наприклад, з вбивством, знищенням майна, перевищенням влади тощо), які, проте, не є суспільно небезпечними і кримінальне протиправними, а навпаки, визнаються правомірними і, як правило, суспільно корисними (наприклад, позбавлення життя того, хто посягає, при захисті від його нападу; знищення майна для усунення небезпеки, викликаної пожежею; застосування зброї працівником міліції при затриманні небезпечного злочинця і т. ін.). У науці такі вчинки - необхідна оборона, крайня необхідність, затримання злочинця, виправданий ризик, виконання службового обов'язку, виконання законного наказу тощо - називаються обставинами, що виключають суспільну небезпечність і протиправність.\nНовий КК вперше виділив такі обставини в самостійний розділ VIII Загальної частини. Їх перелік значно розширений (необхідна оборона, затримання особи, що вчинила злочин, крайня необхідність, фізичний або психічний примус, виконання наказу або розпорядження, діяння, пов'язане з ризиком (виправданий ризик), виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи або злочинної організації. У КК 1960 р. були передбачені лише три перші із цих обставин.\n2. Зазначені обставини характеризуються низкою загальних ознак. Перша з них полягає в тому, що всі вони являють собою свідомі і вольові вчинки людини у формі дії (наприклад, необхідна оборона) або бездіяльності (наприклад, ненадання допомоги при виконанні наказу). Подібні вчинки, проте, можуть бути виправдані лише в тому разі, якщо вони викликані винятковими подіями, процесами або діями, тобто певними підставами, що й обґрунтовують необхідність таких вчинків. Якщо, наприклад, оборона становить собою заподіяння тому, хто посягає, шкоди, то її підставою є суспільно небезпечне посягання, що викликає необхідність його негайного запобігання або припинення. При крайній необхідності дія особи виражається в заподіянні шкоди різним право охоронюваним інтересам (наприклад, чужому майну) і її підставою виступає небезпека, що їм загрожує, яку неможливо усунути в даній обстановці іншими засобами (пожежа, повінь) тощо.\nДруга ознака - це зовнішня подібність (збіг) фактичних, видимих, об'єктивних ознак здійсненого вчинку і відповідного злочину (наприклад, позбавлення життя при необхідній обороні збігається із зовнішніми ознаками вбивства, а застосування зброї працівником міліції при затриманні небезпечного злочинця - з видимими ознаками перевищення влади тощо). Про те, що вчинок підпадає під ознаки діяння, передбаченого кримінальним законом, можна говорити, якщо: 1) дія або бездіяльність особи спрямована проти об'єкта кримінально-правової охорони; 2) вчинене діяння відповідає фактичним, зовнішнім ознакам об'єктивної сторони того чи іншого складу злочину; 3) це діяння вчинила особа, яка здатна бути суб'єктом відповідного злочину. Якщо вчинене діяння із зовнішньої сторони не збігається з тим чи іншим злочином, не можна навіть порушувати питання про наявність цих обставин.\nТретя ознака обставин, що розглядаються, полягає в тому, що еони мають незлочинний характер, їм властива правомірність заподіяння шкоди. Така правомірність ґрунтується або на суб'єктивному праві, або на юридичному обов'язку, або на владних повноваженнях. Тому зазначені обставини знайшли своє закріплення не тільки в КК, айв інших законодавчих актах (наприклад, законах України "Про міліцію", "Про Службу безпеки України", "Про оперативно-пошукову діяльність", в адміністративних та інших законах). До обставин, передбачених іншими законодавчими актами, належать виконання професійних обов'язків, виконання службового обов'язку, застосування сили, спеціальних засобів, зброї тощо.\nЧетверта ознака характеризує ці обставини як суспільна корисні, тобто такі, що відповідають інтересам особи, суспільства або держави. Водночас це не виключає того, що в ряді випадків такі вчинки можуть і не бути суспільно корисними (наприклад, окремі випадки заподіяння потерпілому шкоди за його згодою, заподіяння шкоди в стані крайньої необхідності тощо). У цьому разі вони визнаються соціальне допустимими (прийнятними).\nНарешті, п'ята ознака характеризує кримінально-правові наслідки вчинення діянь. Ці наслідки полягають у тому, що вчинення таких діянь, якщо вони відповідають приписам закону, виключає кримінальну відповідальність особи за заподіяну шкоду. Таким чином, обставини, що виключають злочинність діяння, - це передбачені КК, а також іншими законодавчими актами зовнішньо схожі зі злочинами суспільно корисні (соціальна прийнятні) і правомірні вчинки, які здійснені за наявності певних підстав і виключають злочинність діяння, а тим самим і кримінальну відповідальністю особи за заподіяну шкоду.\n1. Злочини вчиняються не лише поодинці. Досить часто в одному злочині беруть участь дві або більше особи, які діють узгоджено і спрямовують свої дії на досягнення єдиного результату. У таких ситуаціях виникає питання про співучасть у злочині. Норми КК, що регулюють поняття співучасті, форми співучасті, відповідальність співучасників, утворюють самостійний інститут кримінального права. Співучасть має важливе значення в кримінальному праві..\nТаким чином, співучасть у злочині можлива не лише з прямим, але і з непрямим умислом. Останній може мати місце в поведінці співвиконавця або пособника.\nЩо стосується мотивів дій співучасників, то вони можуть бути як однаковими, так і різними. Наприклад, при вчиненні вбивства всі співучасники можуть мати один мотив - помсту потерпілому. Але можуть бути і ситуації, коли одні із співучасників діють з помсти, а інші - з корисливих мотивів. Так, при "замовленому" вбивстві вбивця, підкуплений підбурювачем, діє з корисливих мотивів, а сам підбурювач може керуватися мотивом помсти, ворожнечі, заздрощів до потерпілого. Несхожість мотивів не виключає співучасті у злочині. Вона може впливати в деяких випадках на кваліфікацію злочину, про що мова буде йти далі, і враховуватися при призначенні покарання співучасника. Вже з прикладів, що наводилися, видно, що співучасники можуть виконувати в злочині різні ролі.\n7. Поняття покарання Політика держави у боротьбі зі злочинністю передбачає комплекс заходів, серед яких головну роль виконують заходи соціального, економічного, політичного, правового, організаційного і культурно-виховного характеру. В системі цих заходів певне місце посідає і покарання. Воно є необхідним засобом охорони суспільства від злочинних посягань. Виконання цієї ролі здійснюється як за допомогою погрози покаранням, яка передбачена в санкції кожної кримінально-правової норми, так і шляхом його реалізації, тобто примусового впливу на осіб, що вже вчинили злочини.\n8. Принципи призначення покарання\n1 Необхідною передумовою призначення покарання є вчинення особою злочину, який прямо передбачений у кримінальному законі. Лише коли в ході судового розгляду повністю буде доведено, що підсудний винний в інкримінованому йому злочині, коли цьому злочину у вироку суду буде дана правильна кваліфікація, створюється законна підстава для призначення покарання.\nПризначення покарання ґрунтується на певних принципах, а саме:\nзаконності покарання; визначеності покарання в судовому вироку;\nобґрунтованості й обов'язковості мотивування покарання у вироку;\nгуманності покарання; індивідуалізації і справедливості покарання.\n4. Обґрунтованість покарання і обов'язковість його мотивування у вироку полягають у тому, що покарання застосовується лише тоді, коли це необхідно і доцільно. Тому там, де застосування покарання не викликане необхідністю, а доцільне, наприклад звільнення особи від покарання, суду слід керуватися положеннями, передбаченими статтями 74 і 75.\nЗ обґрунтованістю покарання пов'язана обов'язковість його мотивування у вироку. Необхідність мотивування покарання ґрунтується на єдності злочину й покарання, яка у вироку набуває свого конкретного прояву. Покарання може бути призначене лише в обвинувальному вироку, що констатує вчинення підсудним певного злочину. Тому мотивування, що обґрунтовує факт вчинення злочину і його кваліфікацію, як свій наступний елемент передбачає і мотивування Покарання, що застосовується до засудженого. Як застосування покарання неможливе без вчинення злочину, так і констатація у вироку винності підсудного в певному злочині неможлива без мотивування не тільки цього висновку суду, а й мотивування призначеного ним покарання. Названі принципи знаходять своє закріплення в нормах КК, що регулюють призначення покарання, і насамперед у статтях 65-69, до розгляду яких ми і переходимо.\n9. Основні покарання\n1. Громадські роботи (ст. 56 КК) полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Це, наприклад, збирання сміття, озеленення вулиць. Громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день. Це покарання не застосовується до осіб, визнаних інвалідами першої або другої групи, вагітних жінок, осіб, які досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців строкової служби.\n2. Виправні роботи (ст. 57 КК) застосовуються до особи за місцем роботи на строк, визначений за вироком суду, з відрахуванням у доход держави відповідного відсотка її заробітку. Виправні роботи призначаються на строк від шести місяців до двох років і обов'язково супроводжуються відрахуванням із суми заробітку засудженого у доход держави в розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків заробітку засудженого. Виправні роботи - це покарання, яке широко застосовується на Практиці. Воно призначається, як правило, за злочини, що не є тяжкими, і до осіб, що не становлять значної суспільної небезпечності і тому не потребують ізолювання від суспільства. Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування. Особам, які стали непрацездатними після винесення вироку суду, суд може замінити виправні роботи штрафом із розрахунку трьох встановлених законодавством неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за один місяць виправних робіт. Закон встановлює відповідальність за злісне ухилення від відбування виправних робіт (ст. 389 КК).\n3. Службові обмеження для військовослужбовців (ст. 58 КК) за своїм змістом являють виправні роботи, які застосовуються з урахуванням того, що засуджений є військовослужбовцем. Це покарання призначається військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років з відрахуванням у доход держави від десяти до двадцяти відсотків грошового забезпечення, одержуваного засудженим. Засудження до цього покарання виключає протягом строку його відбування підвищення військовослужбовця за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання. Особи, що відбули покарання у вигляді службових обмежень для військовослужбовців, вважаються такими, що не мають судимості (п. 4 ст. 89 КК).\n4. Арешт (ст. 60 КК) виражається в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Військовослужбовці відбувають це покарання на гауптвахті. Після відбуття цього покарання вони вважаються такими, що не мають судимості (п. 4 ст. 89 КК). Арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до восьми років.\n5. Обмеження волі (ст. 61 КК) полягає в утриманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов'язковим залученням засудженого до праці. Це покарання призначається на строк від одного до п'яти років. Воно не може бути застосоване до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягай пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої груп.\n6. Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців (ст. 62 КК) є спеціальним покаранням і може застосовуватися лише до військовослужбовців строкової служби. Воно полягає в примусовому направленні на встановлений у вироку суду строк в особливу військову частину - дисциплінарний батальйон, призначений для відбування покарання військовослужбовцями, які вчинили злочин під час проходження ними строкової військової служби. Тримання в дисциплінарному батальйоні має за мету виправлення засуджених у дусі точного виконання законів, військової присяги, військових статутів, наказів начальників, чесного ставлення до праці і служби, правил співжиття, а також попередження вчинення ними нових злочинів. Особи, що відбувають покарання в дисциплінарному батальйоні, не перестають бути військовослужбовцями. Після відбуття покарання вони повертаються у свою частину для подальшого проходження служби. Час перебування в дисциплінарному батальйоні в строк служби не зараховується. Однак за клопотанням командування частини, куди прибув військовослужбовець після відбуття покарання, бездоганна служба в дисциплінарному батальйоні може бути підставою для рішення командуючого військовим округом чи флотом про зарахування її в строк служби. Особи, що відбули покарання в дисциплінарному батальйоні, визнаються на підставі п. 4 ст. 89 КК такими, що не мають судимості.\n7. Позбавлення волі на певний строк (ст. 63 КК) - це покарання, що полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його у кримінально-виконавчі установи на певний строк, зазначений у вироку суду. Позбавлення волі є основним покаранням і застосовується за вчинення злочинів, що становлять значну тяжкість, коли, виходячи із характеру і ступеня їх суспільної небезпечності і з урахуванням особи винного, необхідна його ізоляція від суспільства. Позбавлення волі пов'язане з істотними правообмеженнями для засудженого. Він не тільки ізолюється від суспільства, а й позбавляється свободи пересування, вибору виду трудової діяльності, обмежується в розпорядженні своїм часом, спілкуванні з родичами і близькими йому людьми і т.д.. На засудженого до позбавлення волі справляється певний вплив: він перебуває в умовах відповідного режиму, залучається до праці, а у разі необхідності - до професійного і загальноосвітнього навчання, з ним ведеться систематична освітньо-виховна робота. Однак позбавлення волі не має за мету заподіяти засудженому фізичних страждань або принизити його людську гідність. Воно спрямоване в кінцевому результаті на його виправлення, для того щоб він став корисним членом суспільства, а також на попередження вчинення нових злочинів з боку як засуджених, так й інших громадян. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п'ятнадцяти років і відбувається в колоніях різного виду і режиму. Вид і режим відбування позбавлення волі визначаються адміністрацією кримінально-виконавчої установи. Позбавлення волі у виді тюремного ув'язнення КК не передбачає.\n8. Довічне позбавлення волі (ст. 64 КК) може бути застосоване за вчинення особливо тяжких злочинів, коли це спеціально передбачено в санкції статті Особливої частини КК і за умови, якщо суд визнає неможливим застосування до засудженого позбавлення волі на певний строк. У санкціях статей Особливої частини КК довічне позбавлення волі передбачено як альтернативне покарання з позбавленням волі на певний строк лише за злочини, пов'язані з умисним вбивством при особливо обтяжуючих обставинах (див., наприклад, ч. 2 ст. 115, ст. 348 КК). Довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочин у віці до 18 років і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були в стані вагітності під час вчинення злочину чи на момент постановлення вироку. Довічне позбавлення волі замінило собою смертну кару, застосування якої допускалося КК 1960 р. до 29 грудня 1999 р. Конституційний Суд України визнав, що норми КК 1960 р., які передбачають можливість застосування смертної кари (розстрілу), суперечать Конституції України і тому не підлягають застосуванню. 22 лютого 2000 р. Верховна Рада України прийняла Закон "Про заміну смертної кари довічним позбавленням волі". Актом помилування довічне позбавлення волі може бути замінено позбавленням волі на строк не менше двадцяти п'яти років (ст. 87 КК).\nЗагальні засади призначення покарання - це ті встановлені законом критерії, якими повинен керуватися суд при призначенні покарання в кожній конкретній справі. Інакше кажучи, яка б кримінальна справа не розглядалася, яке б покарання не призначалося винному, суд зобов'язаний виходити з цих загальних критеріїв. Суд враховує особу винного, бо обставини, що її характеризують, мають дуже важливе значення при призначенні покарання. Соціальний статус особи, ступінь її небезпечності для суспільства, що знаходить свій вияв у вчиненні злочину (спосіб життя, родинний стан, стан здоров'я, наявність психічних аномалій, які не утворюють неосудності, поведінка особи до і після вчинення злочину, наявність попередніх судимостей, ставлення до праці, моральний вигляд, здійснення поганих або, навпаки, шляхетних вчинків, ставлення до людей, авторитет у колективі, де винний працював, та інші обставини), завжди враховуються при призначенні покарання, впливають на вибір його міри. Важливе значення при призначенні покарання мають обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання.\n1. За наявності визначених у КК підстав винна у вчиненні злочину особа може бути повністю або частково звільнена від покарання за вчинене. В аналізованому інституті кримінального права найбільшою мірою знайшли своє відображення принципи гуманізму і економії заходів кримінального впливу, покладені в основу нової політики держави загалом та кримінального права зокрема. На відміну від звільнення від кримінальної відповідальності звільнення від покарання застосовується тільки до вже засуджених осіб. Звільнення від покарання здійснюється тільки судом (крім звільнення від покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування - ч. 1 ст. 74 КК). Звільнення від покарання можливе лише в тих випадках, коли його мета може бути досягнута без реального відбування покарання (в цілому чи його частини) або коли її досягнення надалі стає неможливим і безцільним (важка хвороба засудженого) чи недоцільним (давність виконання обвинувального вироку). Звільнення від покарання жодною мірою не підриває принципу невідворотності покарання. Безперечно, якщо покарання недоцільне, воно не в змозі досягти мети, що стоїть перед ним. 2. КК передбачає різні види звільнення від покарання. Їх частіше за все об'єднують у дві групи: звільнення безумовне і звільнення умовне. 3. Особливим видом звільнення від покарання є звільнення від покарання у разі прийняття нового закону, що виключає або пом'якшує призначене особі покарання (частини 2, 3 ст. 74 КК). Конституція України (ч. 1 ст. 58) та КК (ст. 5) встановлюють принцип, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію уразі, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Дія такого закону поширюється з моменту набрання ним чинності також на діяння, вчинені до його видання, в тому числі на осіб, що відбувають або вже відбули покарання, але мають судимість. Якщо новий закон пом'якшує караність діяння, за яке засуджений відбуває покарання, призначена йому міра покарання, що перевищує санкцію знов виданого закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого цим законом. Амністія і помилування частіше за все носять безумовний характер, хоча можуть бути (особливо амністія) й умовними.