Hostwriter: каучсерфінг для журналістів | Європейська обсерваторія журналістики – EJO |\nТроє берлінських журналісток створили онлайн мережу, покликану допомогти журналістам з усього світу “знайти матеріал, знайти колегу і знайти, де переночувати”.\nHostwriter має за мету заохочувати співпрацю між журналістами, а також допомагати їм у пошуку зручного помешкання на час закордонних журналістських відряджень.\nМережа Hostwriter, що описується засновниками як “каучсерфінг для журналістів”, була започаткована у травні цього року. Вона вже налічує близько 1000 членів.\nТабеа Гжешик (Tabea Grzeszyk), одна із засновників мережі, пояснює її філософію: “Європа і світ мають дедалі більше спільного, наприклад, з точки зору економіки, проте, існують і такі проблеми, як біженці та міграція. Тому цілком природно працювати за кордоном. (Якщо ви працюєте) разом, ви матимете кращий матеріал”.\nГжешик каже, що Hostwriter спрямований на те, щоб допомагати журналістам співпрацювати, а не конкурувати: “У мене складається враження, що деякі позаштатні журналісти згортаються у клубок і ховають свої контакти, тому що вони бояться, що їхні власні матеріали більше не будуть продаватись. Має місце відторгнення і конкуренція. Ми віримо, що ми не повинні змагатися, натомість, ми можемо бути корисними одне одному. Коли ви співпрацюєте через кордони, немає причин для конкуренції”.\nКрістіан Шлоддер (Christian Schlodder), кореспондент німецького некомерційного веб-сайту e-politick.de, скористався мережею Hostwriter під час недавньої поїздки до Бейруту. “Сайт hostwriter.org трапився мені за збігом обставин: хтось надіслав посилання на нашу електронну розсилку на сайті e-politik.de, для якого я час від часу дописую. Я ще навчаюсь і хотів використати канікули для написання статті в Лівані. Мене цікавила бульбашка на ринку житла і загалом ринок нерухомості в країні, близькій до того, що можна назвати політичною нестабільністю”, — говорить Шлоддер.\nШлоддер зв’язався з Еліаною Маац (Eliana Maaz), представницею Hostwriter, що вивчає журналістику в Бейруті, і з Юліаною Метцкер (Juliane Metzker), німкенею, яка мешкає в Бейруті. “Еліана і я збирались разом працювати над статею про ринок нерухомості в Лівані, а Юліана запропонувала мені свій диван для гостей. Крім того, Юліана допомогла мені з важливими контактами і практичними порадами, необхідними, щоб вижити в Бейруті (коли і звідки відправляються маршрутні автобуси??). Я отримав надзвичайну підтримку, все було ідеально!”, — каже Шлоддер.\nГжешик надихнулась на створення Hostwriter, разом з журналістками Сандрою Цистл (Sandra Zistl) і Тамарою Ентоні (Tamara Anthony), після того, як відкрила для себе гостинність місцевих жителів і їхню готовність допомогти під час роботи в Дамаску. “В 2008 році я побувала в Туреччині, Лівані та Сирії і скористалась каучсерфінгом. Я зупинилась у молодої пари в передмісті Дамаска, що мешкала в районі, де живуть переважно біженці з Іраку. Я склала таку картину, якої ніколи б не мала, якби зупинилась в готелі”.\n“Після цього у нас виникла ідея, що такі зустрічі повинні також використовуватись для роботи. Ми з Сандрою і Тамарою розвивали цю ідею, доки не прийшли до поточного проекту — глобальної мережі для співпраці журналістів, блогерів і документалістів”.\nЧленство у спільноті безкоштовне і відкрите для всіх журналістів, хоча необхідно відповідати певним критеріям. Як пояснює Гжешик, “найпростіше стати членом Hostwriter, якщо ви є членом однієї з наших організацій-партнерів. Це асоціації журналістів, такі як Німецька спілка журналістів (DJV) або “Репортери без кордонів”, а також кілька університетів. Ці журналісти отримують код запрошення від нас, і їхні профілі активуються відразу. Усі решта повинні подати заявку на акредитацію. Для нас це означає, що ви повинні мати опубліковані матеріали. Отже, ви надсилаєте посилання на текст, ми його перевіряємо і надаємо журналістам змогу працювати з Hostwriter — зараз ми робимо це протягом 24 годин”.\nГжешик, Цистл та Ентоні не отримують грошей за свою роботу в Hostwriter — вони усі працюють повний день на інших роботах, — але веб-сайт на даний момент отримує фінансування від Augstein Foundation, Bosch Foundation, Vocer і Social Impact Lab.\nПереклад з англійської мови статті “Hostwriter: Couchsurfing for Reporters”.\nНа фото: Засновники Hostwriter — (зліва направо) Сандра Цистл, Табеа Гжешик і Тамара Ентоні. Фото використовується з їхнього дозволу.\nTags: Hostwriter, інструменти для журналістів, журналістика, каучсерфінг, медіа, репортерство\n» Медіа журналістика » Hostwriter: каучсерфінг для журналістів\nFacebook платить мільйони французьким медіакомпаніям. Редакції стають залежними?\nквітня 14, 2012


Як самому зварити смачний стаут - тотальний гайд | Big\nЯк самому зварити смачний стаут - тотальний гайд\nот admin Оставьте комментарийЯк самому зварити смачний стаут - тотальний гайдПиво\nЗі словом «стаут» міцніше за все асоціюється ірландський Guinness, проте спадкоємці Артура Гіннесса – не єдині виробники цього міцного пива з паленого солоду і прожареного ячменю, хоча і найвідоміші. Слово stout в різні часи ставилося поперемінно то до просто міцному пиву (при цьому колір напою не грав ролі, світлий ель теж міг виявитися «Стаутом»), то до Портер, поки не виділилося в окремий вид хмільного напою (в основному завдяки все тому ж Гіннесса).\nСьогодні пиво стаут - це щільний темний ель з густою кремовою піною, гіркуватим смаком з кавово-шоколадними тонами і бадьорить ефектом – ще в XIX-XX століттях лікарі нерідко прописували пінту Гіннесса хворим, донорам крові та навіть годуючим матерям.\nОсобливості виробництва. Стаут відноситься до елям, це означає, що для нього характерно верхове бродіння при температурі 15-25 ° C. Лагери же виготовляються за технологією нижнього бродіння при температурі 6-9 ° C, процес займає більше часу, зате і готовий продукт зберігається довше.\nІсторична довідка. Перша згадка стаута зустрічається в рукописах 1677 року, але тоді це ще було просто міцне пиво. У 1721 році такий напій вперше назвали портером – це було недороге пиво, добре «вдаряє в голову» і легко переносить тривале зберігання. Воно було особливо популярно серед лондонського робітничого класу, особливо портових вантажників, звідси і назва (porter – «носій, вантажник»). У 1820 році Артур Гіннес зварив пиво, яке назвав стаут-портером (тобто міцним портером), а згодом за ним закріпилася назва «стаут» і поширилося на аналогічні напої, виготовлені іншими пивоварами, але за тією ж технологією.\nУ 1810 Томас Мортімер дав таке визначення: «Портер ділиться на два типи: коричневий стаут і власне портер. Лондонський портер вважається кращим в світі: він освіжає, дає сили, корисний для здоров’я ». У британських газетах 1840-х років зустрічаються згадки «світлих» і навіть «білих» стаутів, на підставі цих та інших чинників пивні історики роблять висновки, що ці дві «гілки» (портер і Стаут) в ті часи були фактично взаємозамінні.\nЦі терміни могли ставитися до будь-якого пива, не обов’язково темному, і далеко не всі виробники дотримувалися високих стандартів якості. Саме тому Артур Гіннес було так важливо «відмежуватися» від загальної лінгвістичної традиції, і він закріпив за своєю продукцією назву «стаут», щоб створити у споживача чіткий образ густого міцного чорного елю з шоколадним присмаком.\nГіннес – найвідоміший стаут в світі\nПиво сорту стаут - Stout\nAnderson Valley Bourbon Barrel Stout витриманий протягом трьох місяців в дерев’яних бочках з-під бурбона, цей розкішний стаут має відтінок чорного дерева і пінку кольору червоного дерева. Деревні і ванільні нотки через витримки в бочках з-під бурбона змішуються з ароматами свіжоспеченого хліба, ірису і еспрессо. Вони доповнюються ароматами шоколаду, смаженого ячменю і тонким Бурбонів характером. Ексклюзивне співробітництво пивоварні з компанією Wild Turkey® підносить це пиво до світового рівня, що дозволяє нашим пивоварам досліджувати нові грані пива, витримується в бочках. З моменту своєї появи компанія Wild Turkey® зберегла характерні риси процесу дистиляції та витримки, що надає її продукції дуже м’який смак і тривалий післясмак. Автоматичний мангал можна купити в цьому магазині\nТемний прожарений стаут з кавової і шоколадної гіркотою в післясмаку.\nПиво для далеких мандрівок. Фруктовий, карамельний смак і яскраве післясмак. Додаткове охмеління і велика фортеця раніше використовувалися для тривалого зберігання цього пива, щоб воно зберігалося під час тривалих плавань. Зараз це також дозволяє отримати унікальний смак і аромат напою.\nGuinness Draught (Гіннес Драфт) – пиво, що стало легендою Ірландії і символом дня святого Патрика. Головними особливостями цього напою стали прекрасний смак, впізнаваний темно-рубіновий колір і щільна пінка. Кожна банку Guinness Draught містить азотну капсулу: азот при розтині банки змішується з напоєм, утворюючи знамениту щільну піну, завдяки чому банкове пиво Guinness Draught нічим не відрізняється від пива, яке розливається в пабі.\nBrewed with the knowledge of London’s oldest family brewer, Fuller’s Black Cab is a rich, dark stout that transports you to a time gone by. London was famous for stouts in the 19th century – and we’re on a journey to make that the case again\nПортер, насиченого шоколадного кольору з вираженою гіркотою в післясмаку. Нотки карамелі і кави в ароматі мають чаруючу силу, якої не можна протистояти. Купуючи карепрост тут, ви гарантовано вбережете себе від підробок, зайвих витрат і розчарувань.\nРозкішний стаут чорного кольору з темно-червоним відтінком. У процесі пивоваріння використовується суміш трьох сортів шотландського ячмінного солоду і чиста вода, що дозволяє створити гармонійний продукт. Цей стаут відрізняє насичений аромат смаженої кави з нотками лікеру і темного шоколаду. Добре збалансоване м’який післясмак з тими ж в тій же палітрі, що є присутнім в ароматі: обсмажену каву, ноти лікеру і темного шоколаду. Рекомендується до страв з м’яса, сиру та морепродуктів. В жерстяній банці поставляється зі спеціальною капсулою, що містить азот, що дає пиву відрізнити від розливного смак.\nГлибокий колір чорного дерева, хтива червона піна і трохи сміливий смажений смак в вівсяному Стаут Barney Flats Oatmeal Stout – це те, що справжні цінителі пива очікують від цього стилю. Аромати свіжоспеченого хліба, кави, і сушеної вишні повільно об’єднуються з ароматом іриски, що притаманне вівсяного Стаут від Anderson Valley.\nПиво «Хамовники Стаут» зварено головним пивоваром Московської Пивоварної Компанії в стилі Irish Stout. Це сухе, темне, майже чорне, пиво верхового бродіння з щільною кремовою піною. Його багатогранний аромат доповнюється нотками гіркого шоколаду, кави і какао, а гіркота в смаку формується поєднанням паленого ячменю і щедрою порції елітного англійського хмелю «Голдінг». Під час розливу в барі пиво буде збагачуватися азотом, завдяки чому в келихах виникає «лавинний ефект»\nЯскравий аромат смаженого зерна, легка солодкість кави з вершками, оксамитовий смак з горіховим і зерновим присмаком, в післясмаку відчуття молочного шоколаду, вказують на його приналежність до Вівсяно Стаут\nХочемо вам допомогти з медичним сертифікатами фахівця, тобто ми пропонуємо вам купити медичний сертифікат, до медичного сертифікату йде посвідчення про підвищення кваліфікації!\nMcCallum’s Stout – традиційний шотландський ель. Наливається темно-коричневим кольором з рубіновими відтінками, якщо дивитися на просвіт. В ароматі і смаку – підсмажений солод, карамелька, трохи садових фруктів, нюанси прянощів і квітів. У смаку чітко проявлені легкий димок, гіркоту хмелю, карамель. Це пиво історично призначене в пару зі стравами з тушкованого м’яса і овочів, сирами. Температура подачі 12-14 ° С.\nНаш новий choodesny сорт, натхненний «Механічний апельсин» Ентоні Берджеса. Незважаючи на зухвале назву, це не екстремальний сорт, а творча імплементація стилю, популярного в Англії в кінці XIX століття. Просто густий чорний sladky стаут, з ароматом шоколаду і смаком молочного ірису. Особливу насолоду йому надає додавання молочного цукру – лактози, що не зброджується пивними дріжджами. Такий щільний і калорійний, що більше схожий на pischa. Це просто pooshka!\nПроводиться за старовинною монастирською рецептурою. Пиво для стимулювання еротичних почуттів. Вихідний від пива аромат солоду і легка екзотична солодкість спокушають, оживляють почуття.\n«Про мій Перкель!» – так би вигукнув фін, спробувавши цей стаут! Щільний насичений напій з бурбоновимі і дубовими нотами в ароматі, і злегка в смаку.\nДубова тріска, народжена в бочках Jack Daniels, передала Стаут дубові ноти, а бурбон Four Roses привніс ароматику: деревні ноти з відтінком червоного яблука і незвичайний легкий аромат попільнички з попелом. Особлива гірчинка кавового солоду порадує і багатьох біргіков.\nPerkele, що по-фінськи означає «чорт» і смачне лайка в доповненні, зігріє вас пекельним полум’ям зілля. Одним словом, до біса смачне пиво. Зварено в колаборації з Юрієм Катуніним з Craft Brew Riots.\nЖорж Дантес – класичний молочний стаут. Пиво з насиченим чорним кольором, коричнева щільна пінна шапка, приємна кавова гірчинка, смак какао і молочного шоколаду, легкий молочний присмак на кінці глотка. Аромат ніжний, трохи хмелю і квітів, запах шоколаду і лактози. Пиво легко п’ється, відчуття що його можна пити весь вечір, м’яке оксамитове тіло.\nЖорж Дантес на військовій службі в Росії не виявляв особливої ретельності і ніяких подвигів здійснювати не збирався. Через два роки після вступу в полк він отримав звання поручика, проте всі свої зусилля спрямовував на досягнення успіху в світських колах. І це йому блискуче вдавалося, так як, за свідченнями сучасників, він володів винятковою здатністю «подобатися з першого погляду» і знаходити покровителів.\nНавіть незважаючи на цю обставину, петербурзьке вище суспільство було здивований, дізнавшись, що повнолітнього молодого офіцера, у якого був живий рідний батько, бажає усиновити голландський посланник при російською дворі де Геккерн. Стали ходити плітки, нібито Дантес Жорж Шарль є незаконнонародженим сином дипломата. Однак більш достовірної здавалася версія про гомосексуальний зв’язок 44-річного барона де Геккерна і 24-річного поручика.\nПопулярні представники обох сегментів\nЩоб повноцінно розпізнати вишукані особливості того чи іншого пінного, ви повинні познайомитися з найбільш популярними представниками даного продукту на ринку. Почнемо з портерів, і до найбільш відомим торговим маркам даних виробів можна сміливо віднести:\nWychwood Black Wych. Алкоголь глибокого кавово-кремового забарвлення з гармонійним карамельним єством в плані смаку. Ароматичні амбіції виражені нотками диму, хліба, темних ягід і кави.\nFuller’s London Porter. Темно-коричневе спиртне з нотами шоколаду, кави, солоду, горіхів і фруктів в ароматі. Гастрономічний фундамент порадує стильними обрисами вишні, горіхів і карамелі.\nDe Molen Hamer & Sikkel. Популярний темно-коричневий напій з рубіновими відблисками. Володіє освіжаючим присмаком какао, шоколаду, солодки і ванілі. Букет сформований з півтонів карамелі, горіха, шоколаду та кави.\nБалтика №6 Портер. Спиртне з привабливим ароматом хмелю, лимона і хлібної крихти. Смакові амбіції виявляються стильним присмаком тропічних фруктів з гірчинкою.\nДо популярних у всьому світі Стаут при цьому слід віднести:\nGuinness Draught. Темно-рубінове пінне з нотами вершків, торфу, хмелю і горіхів в ароматі. Смак вимальовується елегантною часткою деревного вугілля, какао і смаженого ячменю.\nStoute Bie. Радує темно-коричневими обрисами в кольорі і сильними нотами підсмаженого солоду в смаку. Ароматичне єство також зосереджено навколо солодовою нотки.\nCarlow O’Hara’s Irish Stout. Алкоголь глибокого бурштинового забарвлення з тонами кави еспресо в привкусе. Ароматичне єство будується навколо домінуючих кавово-лакричного шлейфів.\nХамовники Ірландський Стаут. Алкоголь дуже темного, майже чорного кольору з кремовою шапкою і привабливим багатим ароматом какао, кава і гіркого шоколаду. Гастрономічна цінність підкреслена виразною хмелевою гіркотою.\nBelhaven Scottish Stout. Оригінальна хмільне з коричневими відблисками і привабливими тонами обсмажених кавових зерен, шоколаду, фруктів, трав і хмелю в ароматі. Смак чітко вимальовується ніжним балансом між шоколадно-солодового солодкістю і трав’янистої гірчинкою.\nЩо потрібно знати про Стаут\nТермін «stout» (з анг. – «міцний») в 1820 році було присвоєно одному з портерів, виготовлених на знаменитій пивоварні Артура Гіннеса.\nТаким чином, легендарний виробник хотів підкреслити особливий характер нового напою.\nСкільки градусів в Стаут\nСередня фортеця знаходиться в межах 5-6%, у окремих видів може досягати 8-12%.\nСтаут відносять до Ельовіт сортам пива, для його виробництва використовують верхове бродіння. Процес відбувається при температурі від +22 до +24 ° C.\nДля активізації процесу необхідні спеціальні дріжджі, які, піднімаючись на поверхню сусла, забезпечують його швидке зброджування. Весь технологічний цикл займає не більше 1 місяця. Крім швидкого результату, висхідний бродіння відрізняється від низового підвищеним утворенням ефірів і ароматичних сполук.\nНапій, вироблений таким способом, виходить з більш яскравим смаком і запахом. Мінусом даного методу є короткий термін зберігання продукції.\nУ ньому менше калорій, ніж в звичайному пиві\nГустий і пінистий, з вмістом алкоголю до 12%, зрозуміло, чому багато хто вважає його калорійним пивом.\nАле, правда в тому, що в гуртку стаута може бути до 50 калорій менше, ніж в інших видах пива\nСтаут має антиоксидантами, яких немає в інших таборах\nДослідження провели вчені з університету Вісконсіна в США.\nВиявляється, високотемпературний процес випалу, необхідний для отримання темного солоду, також сприяє утворенню антиоксидантів.\nСтаут ідеально підходить для м’яса на вугіллі\nУявіть, гриль, стейк і келих прохолодного стаута. Для збовтати це найкраще поєднання!\nЩе одна вагома причина, щоб випити стаут\nПолягає в тому, що флавоноїди в темному пиві можуть знизити ризик згортання крові.\nЛагери в німецькому стилі\nMärzenbier по-німецьки означає «березневе пиво». Це баварське пиво, що отримало свою назву від указу XVI століття, що забороняв пивоваріння протягом теплих місяців, коли пиво було вразливе до бактеріальних інфекцій і псування. В результаті пиво, зварене в березні, як правило, було міцніше звичайного – містило близько 6% алкоголю, і його зберігали в холодних підвалах, які сприяли повільному кондиціонування протягом усього літа. Перше пиво, яке можна назвати Märzen, було випущено до 1841 року на мюнхенській пивоварні Spaten, і пиво цього стилю, зварене з характерним темно-бурштиновим солодом, стало невід’ємним для цього фестивалю. У Німеччині тільки шість пивоварень можуть називати своє пиво Oktoberfest: Spaten, Paulaner, Hofbräuhaus, Löwenbräu, Hacker-Pschorr і Augustiner. Всі інші пивоварні повинні використовувати термін Märzen. У США, однак, термін Oktoberfest поширений набагато ширше.\nВиди пива стаут\nСухий або ірландський стаут (Dry або Irish)\nТой самий ірландський напій, під яким мають на увазі дуже темний розливний ель, що випускається в бочках.\nЙого фортеця близько 4-5%, в смаку чітко чутні кавові і зернові ноти, відтінки смаженого ячменю і какао.\nВідомі бренди: Guinness, Beamish, Murphy’s, O’Hara’s Celtic Stout.\nВершковий стаут (Cream Stout)\nАнглійська версія напою. У рецепті присутній молочний цукор, який дав назву цій категорії пива, і сильно обсмажений солод.\nТакий стаут трохи міцніше ірландського побратима: вміст спирту становить 4,5-6%.\nЗнамениті виробники: Watney, Farsons, Mackeson.\nВівсяний стаут (Oatmeal)\nДля виробництва цієї версії замість лактози використовують овес.\nМ’яка текстура і легкий горіхово-земляний присмак.\nВідомі марки: Samuel Smith, Goose Island, Maclay.\nЗарубіжний або тропічний стаут (Foreign-style)\nВключає будь-які варіанти темного міцного елю, виготовлені за межами Британії та Ірландії.\nІ смак, і склад, і фортеця можуть бути різними.\nГоловні бренди: Lion Staut, ABC Staut, Jamaica Stout, Dragon Staut, Birzieciu Stout, Sierra Nevada, Three Floyds Black Sun і ін.\nРосійська або імперський стаут (Russian Imperial)\nНапій зовсім не російського походження, як можна подумати, а британського.\nПерший варіант цього сорту був проведений в 1760 році.\nСвою назву напій отримав за популярність при російською імператорському дворі.\nЗавдяки високій міцності (8-12%) напій добре переносив морські подорожі і регулярно поставлявся до столу російських монархів.\nЗгідно з легендою, міцний англійський ель мідно-коричневого кольору з ароматом фруктів особливо любила Катерина Друга.\nСучасний напій даної категорії спочатку зріє в діжках, а після ще рік зберігається в пляшках.\nВідомі марки: Samuel Smith, Rogue, Courage, Victory Storm King.\nСьогодні у «імперського» стаута є багато версій: балтійська, американська, англійська.\nШоколадний і кавовий стаут (Chocolate і Coffee)\nЦі напої роблять з самого темного і міцно прожареного солоду.\nІноді для підкреслення характерних нот в рецепт включають трохи справжнього шоколаду або меленої кави.\nПопулярні бренди: Young’s Double Chocolate Stout, Brooklyn Black Chocolate Stout, Rogue Ales ‘Chocolate »Stout, Guatemalan Coffee Stout.\nМолочний стаут (Milk Stout)\nАбсолютно інший смак в порівнянні з класичним ірландцем. До складу входить лактоза, яка допомагає збалансувати гіркоту і надати оксамитову солодкість. У смаку є схожість із солодким еспрессо. Марки: Jet Black Heart Brewdog і Havrestout Nogne O.\nУстричний статут (Oyster stout)\nСпочатку назва з’явилася через те, що устриці – найкраща закуска до Стаут (в Англії XVIII століття це була їжа бідноти), проте зараз деякі виробники дійсно виготовляють пиво з невеликим додаванням устриць.\nЗакуски до Стаут і Портер можна підбирати однакові. Відмінність тут годі й шукати. Обидва різновиди пінного чудово проявляють себе в поєднанні з копченостями, беконом, кавовими і шоколадними десертами, а також натуральними вершковими сирами. Також ви можете випробувати їх з грінками, чіпсами, м’ясними нарізками і іншими звичними безпосередньо для вас закусками.\nЧи знаєте ви? Спочатку термін стаут застосовувався до широкого діапазону продуктів, але згодом його віднесли до міцних видів хмільного.\nЯк пити стаут\nТемні види елю рекомендують пити як десерт. Подавати до Стаут закуски необов’язково, але можна поєднувати їх з морепродуктами, твердими сирами, м’ясними стравами.\nКласичною парою для міцного напою є устриці: деякі виробники навіть включають їх до складу стаутів.\nОригінальним доповненням є солодкі десерти: морозиво, здобні булочки, шоколадні пудинги.\nУ Британії портер і Стаут п’ють пінтами: одна містить приблизно півлітра напою.\nІрландський сухий стаут [Irish dry stout]\nВ наші дні найпопулярнішим ірландським сухим Стаутом\n. Йому пропонується безліч якостей, але мало хто знає, що він є легким і низькокалорійним пивом. Це шоколадно-кремовий екземпляр з повітряної карбонізацією. Поза всякими сумнівами, сучасний маркетинг звів цей зразок в розряд якоїсь ікони.\nДокладний огляд Guinness Draught\nStout (Стаут) – особливе пиво родом з Ірландії\nВсі історичні посилання на «портер», схоже, походять від 1722 року і одного лондонському пивоварові Ральфу Харвуду. Харвуд створив пиво, яке спочатку називалося «Entire». Це була суміш з трьох окремих сортів пива: двох елів по 1/3 і міцного пива 1/3. Ця суміш була також відома як «Три Нитки», ймовірно, загальноприйнята для «трьох третин».\n«Entire» швидко став популярним в якості пінти вибору робітника. І на думку кількох істориків, став відомий як «Porter», тому що він був особливо любимо серед носіїв, які працювали на місцевих ринках, а також доставляли продукт в паби.\nЧерез необхідність тривалої витримки, стиль портер був одним з перших сортів пива, який зроблений на промислової пивоварні, а не в пабі / таверні. Тільки великі пивоварні заводи з їх простором і величезними чанами, могли виробляти і зберігати пиво протягом тривалого періоду часу.\nТемне пиво стаут ділиться на безліч категорій. Перелічимо основні:\nСухий. Класичний ірландський стаут, «візитна картка» напою. Термін «сухий» відноситься тільки до Бочкова разливному елю, темно-зелені версії вже потрапляють в підкатегорію foreign (іноземний). Фортеця – 4-5%, колір – темно-коричневий, майже чорний. Чітко відчувається смак прожареного ячменю і холодної кави. Найвідоміші виробники: Guinness, Murphy’s, Beamish, O’Hara’s Celtic Stout і т.д..\nСолодкий (він же «вершковий» або «молочний»). Англійська варіація ірландського напою. Виготовляється з додаванням молочного цукру, відрізняється трохи вищою міцністю: 4.5-6%. Виробники: Mackeson, Watney, Farsons і т.д.\nВівсяний. У Середньовіччі вівсяне пиво було вкрай поширене, але вже в XVI столітті англійці стали нехтувати цим інгредієнтом в елях і скаржитися на його зайву гіркоту (хоча в Норвегії нащадки вікінгів не цуралися вівсяним пивом аж до початку XX століття). Сьогодні це просто сезонний варіант «солодкого стаута», коли замість лактози додається вівсянка. Має м’яку горіховим і трішки земляним присмаком. Виробники: Samuel Smith, Maclay, Goose Island.\nСтаут закордонного типу (він же foreign або «тропічний). Будь-стаут, виготовлений за межами Британських островів (в більш вузькому сенсі – не на території Ірландії). Наприклад, Lion Staut, ABC Staut, Dragon Staut. Може мати практично будь-яким смаком, починаючи від екстра-сухого і закінчуючи дуже солодким.\nРосійський імператорський стаут. Ні, він виготовлявся не в Росії, як можна було б подумати по назві, а в Англії – просто поставки йшли прямо до російського імператорського двору. Його відмінна риса – фортеця 8-12%, завдяки якій цей темний ель з фруктовим ароматом міг пережити тривалу морську подорож. Сьогодні цей напій спочатку дозріває в діжках, а потім ще рік витримується в пляшках. Виробники: Samuel Smith, Courage, Rogue, Victory Storm King.\nБалтійський. «Локальна» версія Російського імператорського, з’явився в балтійському регіоні, для виготовлення використовувалися місцеві інгредієнти і традиційні для тих територій технології. Зокрема, при виробництві балтійського стаута використовується більше дріжджів, а ферментація проходить при більш низьких температурах, ніж у інших видів.\nШоколадний (інша варіація – кавовий). Виготовляється з більш темного і сильно прожареного солоду, іноді для посилення смаку в сусло додається справжній шоколад або мелену каву.\nПортер. Історично між портером і Стаутом немає ніякої різниці, зараз під цією назвою випускається просто трохи менш міцний напій.\nУстричний. Спочатку назва з’явилася через те, що устриці – найкраща закуска до Стаут (в Англії XVIII століття це була їжа бідноти), проте зараз деякі виробники дійсно виготовляють пиво з невеликим додаванням устриць.\nАмериканський. У повній відповідності з назвою, виготовляється на території США. Зазвичай має більш інтенсивним смаком, ніж його британські аналоги. Виробники: Sierra Nevada, Three Floyds Black Sun і ін.\nУстричний стаут [oyster stout]\nІноді для приготування сухих ірландських стаутів використовують устриці, відповідно, і виходить той самий устричний стаут\n. Як ілюстрації розглянемо\n. Зізнатися чесно, будь-який сухий стаут відмінно йде з утріца, тому деякі Стаут називають устричними тільки заради самої назви. Основний момент, який можна виділити в описі устричного стаута, це якесь «морське-солоне» присутність.\nДокладний огляд Porterhouse Oyster Stout\nЯк і з чим пити стаут\nЗ міцним темним пивом відмінно поєднуються морепродукти, особливо устриці. Важливо тільки їх правильно підготувати: одна справа – протушкувати делікатеси з прянощами, і зовсім інше – викласти на газету гірку в’яленої вобли. До такої закуски краще взяти пиво простіше, не обов’язково купувати досить дорогий і складний стаут.\nЗ Стаут добре поєднується морепродукти\nТакож пиво stout можна пити з витриманим сиром або навіть з шоколадними десертами, нерідко цей напій смакують без якихось додаткових страв – він хороший сам по собі. Британська традиція вимагає пити стаут пінтами (0,56 літра), однак жінкам дозволяється обмежитися половинною дозою.\nСолодкий стаут [sweet stout]\nІснує окремий підрозділ стаутів\nпід загальною назвою солодкі Стаут. У свою чергу, їх поділяють на такі два типи: 1.\nЯк приклад розглянемо вівсяний стаут\nвід англійської пивоварні\n. Чорний, тягучий напій. На смак солодкуватий, карамельний, шоколадний, трохи горілий. В цілому, стаут світового класу.\nДокладний огляд Samuel Smith’s Oatmeal Stout\n… і цілком гідний молочний стаут\nвід шотландської крафтового пивоварні Brewdog. Молочно-кавовий стаут, простий, ненав’язливий. Якась кремова версія зі згладженими краями. Іноді можна зустріти назву\n, Але все це умовності перекладу на російську мову.\nДокладний огляд BrewDog Jet Black Heart\nПивні стилі: портер і стаут, лагер і ель\nАмериканський хміль вищої якості!\nЕль – це пиво чи ні? А лагер? Лагер – світле пиво? А темне – це ель або портер? А може бути ель – це пиво без хмелю?\nЯкщо бродити по інтернету, минаючи спеціальні сайти, можна прочитати десятки різних відповідей на ці питання, і велика їх частина буде нісенітницею. А адже це базові поняття в пивоварінні.\nБез відповідей на ці питання мало буде користі від читання статей про пиво, терміни лише остаточно змішаються в голові. Тому спочатку дуже важливо запам’ятати, що пиво класифікується за ієрархічним принципом.\nДокладні огляди стаутів\n… доступні на сторінках цього сайту по тегу STOUT\nClick to share on Facebook (Відкривається в новому вікні)\nНатисніть, щоб поділитися на Twitter (Відкривається в новому вікні)\nНатисніть, щоб поділитися записами на Tumblr (Відкривається в новому вікні)\nНатисніть, щоб поділитися записами на Pinterest (Відкривається в новому вікні)\nНатисніть, щоб поділитися записами на Pocket (Відкривається в новому вікні)\nClick to share on Skype (Відкривається в новому вікні)\nІєрархія пива і класифікації\nПерший рівень, тип пива (лагери, елі, пиво спонтанного бродіння, гібридне пиво);\nДругий рівень, типи діляться на стилі пива (Пільзнер, стаут, портер);\nТретій рівень, в рамках стилів пивовари варять сорти.\nЩоб привести різноманітність пивного світу до системи, фахівці розробляють класифікації стилів. Найвідоміша і популярна з них – міжнародна класифікація BJCP (Beer Judge Certification Program), в її редакції від 2019 року понад 120 стилів (Profibeer перевів цю класифікацію на російську).\nКрім міжнародних класифікацій є і національні традиції. Вони часом народжують стилі, які не потрапляють в міжнародні класифікації: традиційне російське пожігное і чорне пиво, численні історичні європейські, азіатські, латиноамериканські стилі і т.д.\nУ Росії також склалася практика класифікувати пиво за кольорами. Почасти це пояснюється тим, що переважну частину пива в СРСР і ще недавно в Росії становили лагери чесько-німецького стилю. Зараз, коли популярнішими стають елі, класифікація за кольором остаточно втрачає сенс. Балтійський портер відноситься до табору, стаут - до елям, але і те, і інше – темне пиво. Треба пам’ятати, що світле або темне – це не стиль пива, а лише його характеристика.\nСвітлі табір складають 80 полиць мережевих магазинів\nСтилі світлих лагерів:\n. Шукайте на полицях магазинів банки і пляшки з написами: Hell, Münchener Hell, Münchner Helles, Мюнхенська світле.\nТипові представники (жирним виділені ті, які легко знайти): Spaten, Hacker-Pschorr Munchner Helles (Munchener Gold), Paulaner Münchner Hell, Hofbrau Original, Wolpertinger Das Traditionelle Helle, Lowenbrau, Krombacher Hell, Andechser Hell, Weihenstephaner Original, Тінькофф Баварське світле .\nАмериканський / європейський стандартний і преміум лагер\n. Тут все трохи складніше. Зрозуміти, що ти береш лагер в стилі американського стандартного або преміум лагера непросто. Я об’єднав 2 стилю: американський і європейський лагери, тому що розібравшись я зрозумів, що це один і той же стиль, просто з двома різними назвами. Плутанина вийшла. Шукайте слова: Premium Lager, Premium.\nТипові представники (жирним кращі на мій смак): Corona Extra, Miller Genuine Draft, Bud, Heineken, Stella Artois, Estrella Damm, Tuborg, Балтика 3, Балтика 7, Балтика 9, Кулер, Lapin Kulta, Koff, Kronenbourg 1664, Grolsch, Жигулі Барне, Жигулі Барне Export, Faxe Premium, Балтика розливне, Gosser, Hollandia.\nЯк ви бачите, стільки різних брендів пива під одним класифікацією і стилем. Всі ці бренди найчастіше досить сильно відрізняються один від одного за смаком і іншим властивостям. Якийсь пиво дуже гідне в рамках стилю “американський / європейський лагер”, а якесь відверто нудотне.\n. Бувають різні Пільзнер, але найпопулярніші це: німецька, американський і чеський. Чим відрізняються? Нічим. Все це Пільзнер з трохи різними ухилами. Можете бути впевнені – Пілсен (як їх ще називають) велика група пива. Шукайте пиво зі словами: Pilsner, Pils, пільзенського, Пілснер.\nТипові представники (чеський Пілснер): Pilsner Urquell, Zatecky Gus, Velkopopovicky Kozel Svetly, Krusovice Imperial (імпорт), Krusovice Royal (Росія), Bernard Svatecni Lezak, Staropramen, Zlaty Bazant.\nТипові представники (німецький Пілснер): Bitburger Premium Pils, Хамовники пільзенського, Krombacher Pils, Bavaria, Carlsberg, Holsten Premium, Efes pilsner, Beck’s,\nТипові представники (інші країни): Amstel Pilsener, Tiger.\nВіденський лагер (європейський бурштиновий лагер\n) / Березневе пиво (Märzen). Лагер своїми характеристиками зобов’язаний віденському солоду (як і назвою теж). На відміну від попередніх видів лагерів має янтарний колір. Досить не поширений вид лагера. У назві пива шукати слово: Amber, Vienna.\nТипові представники: Хамовники Віденське.\nТепер ви знаєте що входить в 80% ринку світлого пива в Росії. Спробуйте розрізнити зазначені сорти зробивши перехресну дегустацію. Розберіться у відмінностях і виберіть, що вам ближче до душі.\nБог створив пиво, і пиво було елем, бо до певного моменту все пиво було елем.\nЕль – це пиво верхового бродіння. При його виробництві використовуються штами дріжджів, які при бродінні утворюють на суслі дріжджову шапку. Бродіння сусла проходить при високих температурах від +15 до +24 градусів.\nПравильні штами дріжджів і висока температура дають безліч складних ефірів, смакових і ароматичних продуктів. Це пиво тяжіє до яскравих смаків і ароматів: фруктовому, ягідному, ефірному, в деяких темних стилях – до винному.\nДо елям відносяться безліч цікавих і різноманітних стилів: легкий American Pale Ale, Стаут, майже всі пшеничне пиво.\nДовгий час все пиво варилося верховим бродінням, але з XV століття на сцену почали виходити лагери, і до XX століття Ельовіт пивоваріння майже зачахло.\nЗараз ель знову став популярним завдяки крафтового революції. Складні ефірні смаки і аромати ідеально підійшли малим американським пивоварам, які прагнули творчого самовираження. А наймоднішим стилем модного елю став India Pale Ale, спочатку англійський стиль, який дуже подружився з американськими і новозеландськими хмелю.\nТабір або ЕЛЬ\nКлючова відмінність табору від Еля – дріжджі. Є дріжджі низового бродіння (табір) і верхового бродіння (ЕЛЬ). Це два великих ВИДУ ПИВА.\nЧим відрізняється табір і ЕЛЬ принципово?\n1. Різні штами дріжджів дають різний смак (ЕЛІ глибші і насичені, табір простіші, легкі і свіжі).\n2. ЕЛІ мають більш фруктові ноти і солодкуватий смак. Табір мають квіткові ноти.\n3. Видів і сортів Елів більше, ніж лагерів. Елі, мабуть, найкращий спосіб само-висловитися для пивовара.\n4. таборі мають характерну хмільну гірчинку (в більшій чи меншій мірі в залежності від СТИЛЮ і виробника).\nПОПИТ, частка ринку, великі мережеві гравці і ПИВО\nДля мене завжди важливим був ПОПИТ. Яке пиво беруть люди і за що голосують рублем.\nДля мене доступність пива коштує нарівні зі ВКУСОМ і ЯКІСТЮ. Тому я пішов в магазини і подивився, що стоїть зараз на полицях найбільших мереж: СТРІЧКА, Пятерочка, Магніт, АШАН, Діксі, Окей, Перехрестя.\nЯ не хочу говорити про особливі, вишукані або складно доступні сорти пива\nМені важливо, щоб кожен після прочитання статті міг знайти в будь-якому магазині біля будинку, щось з цієї статті.\nЩо таке лагер?\nЛагер – це пиво низового бродіння, тобто, при його виробництві використовуються штами дріжджів, які осідають на дні ємності з суслом. Бродіння сусла проходить при низьких температурах від +8 до +14 градусів.\nЦе порівняно молодий тип пива. Він з’явився в середньовічній Європі приблизно на початку п’ятнадцятого століття, проте з винаходом в XIX столітті холодильних машин швидко поширився, потіснивши ель з п’єдесталу популярності. У наш час частка лагерів до світового споживання напою доходить до 80%.\nПопулярність лагеру забезпечив його сухий, чистий, освіжаючий смак. При цьому на грунті інтересу до крафтового пивоварению виріс забобон, нібито лагер завжди «біднішими» на смак, ніж ель. Але це зовсім не так: Пільзнер, раухбір, боки і багато інших табірні стилі мають чистий, потужний, виражений смак.\nА останнім часом набирає популярність IPL, India Pale Lager, названий так за аналогією з India Pale Ale. Це лагер з потужним охмеління, в тому числі, американським хмелем, з ухилом в американську стилістику, близький до смаку до крафтового елям.\nЛактоза – це дисахарид, який міститься в молоці ссавців. Її ступінь солодощі – менше 25% солодощі тростинного цукру. Вона часто використовується в якості інгредієнта дитячого харчування, а також як проносний і сечогінний. У молоці лактоза може становити 2-8% ваги.\nВперше виділена в середині XVII століття, лактоза не мала офіційної назви до 1843 року, коли ім’я їй дав французький хімік Жан-Батист Дюма. Назва походить від латинського слова lac – «молоко» – з додаванням закінчення «-оза», що вказує на приналежність до групи цукрів.\nПерш ніж лактоза зможе засвоїтися, вона повинна бути розщеплена на менші моносахариди. Фермент лактази, який виробляється в тонкій кишці, шляхом гідролізу розщеплює лактозу на галактозу і глюкозу.\nПиво спонтанного (дикого, природного) бродіння\nЗараження пива дикими дріжджами або бактеріями для пивовара майже завжди обертається трагедією. Такий напій часто непридатний для пиття. Але деякі майстри змогли використати зараження пива, щоб отримати незвичайні смаки і аромати. Так в Бельгії народилися Гез і ламбік, в Німеччині – Гозе.\nГоловна «фішка» технології зрозуміла з назви. Пивовар дає пиву самому заразитися дикими дріжджами або бактеріями, а не користується культурними дріжджами. В такому пиві і зараження бактеріями може йти про запас.\nПідсумок – освіжаючий кислий смак, дикі або мочені яблука в смаку і ароматі, сіно, так званий «Скотний двір», складні відтінки, шампанська сухість і газація і безліч інших приємних моментів. При цьому пиво виходить дуже «географічних» – в кожній країні, в кожній області, в кожному місті і селі, і навіть в кожному будинку свій набір диких дріжджів і бактерій. Повторити не вийде.\nКисле пиво останнім часом – справжній хіт крафтового пивоваріння. У зв’язку з цим крім класичного «дикого» пива з’явився фактично новий стиль, sour ale або кислий ель. Він виходить, якщо пивовар не чекає, поки пиво підхопить дикі дріжджі або бактерії з оточуючого середовища, а сам їх вносить в сусло. Таке пиво зварити простіше, та й результат може бути не менш цікавим.\nВіддавайте перевагу алкоголю з кращими дегустаційними характеристиками\nПідводячи загальний підсумок, можемо зробити обґрунтований висновок, що відмінності стаута і портеру настільки незначні, що для новачка в області вивчення пінних напоїв вони будуть практично непомітними.\nПри цьому якщо ви є пропаленим в цій справі і завжди прагнете до того, щоб насолоджуватися тільки обраними продуктами, рекомендуємо враховувати всі викладені в даній статті відмінності.\nЗгодом ці нюанси допоможуть вам зробити обґрунтований вибір напоїв для приємного проведення часу. Насолоджуйтесь вишуканими дегустаційними характеристиками пінних напоїв, які вже встигли зарекомендувати себе на міжнародній арені.\nВідправляйтеся прямо зараз в супермаркет або спеціалізований алкогольний бутик за пляшкою елегантного пінного.\nДля повноти картини треба відзначити, що пивовари на тому не зупинилися. Кому спало на думку змішати дві технології в одній, досі невідомо, однак гібридне пиво є, і воно варте того, щоб його згадати.\nГібридне пиво – це ель, який витримується при табірної температурі (німецькі Кельш і Альтбір), або лагер – при Ельовіт (американський стімбір – «парове пиво»). Як можна зрозуміти, така варіння надає елям табірні тони, а лагеру – Ельовіт.\nЩо дозволяє віднести пиво не тільки до елю і лагеру, а до конкретного стилю?\nЩільність пива (екстрактівность початкового сусла) – концентрація масової частки сухих речовин у початковому суслі. Тобто, це те, скільки в суслі було води, а речовин, які надають воді смак пива.\nКоефіцієнт гіркоти, вимірюється в одиницях IBU. Чим вище IBU, тим гіршу пиво, хоча лабораторна гіркоту і суб’єктивні відчуття можуть не збігатися;\nІнші смакові або ароматичні характеристики;\nКольоровість пива, вимірюється по SRM-шкалою. Чим показник вище, тим темніше пиво;\nКраїна або навіть місто виробництва та історичні традиції;\nНастрій пивовара або укладача класифікації, фаза місяця, помах крила метелика на іншому кінці земної кулі (особливо часто працює в крафтового пивоварінні).\nВикористання в пивоварінні\nЗа словами Мітча Стіла, колишнього головного пивовара Stone Brewing, а нині – New Realm Brewing, лактоза додає пиву повноту, тіло, створює щільне відчуття в роті, а так як вона не зброджується, то це дає готовому пиву більш високу кінцеву щільність.\nДерек «Док» Осборн з відомого в Арізоні брюпаба Pedal Haus пояснює, чому він використовує лактозу в багатьох рецептах.\n– Лактозу можна додавати на будь-якому етапі виробництва: в ході варіння, після бродіння або прямо перед розливом, щоб отримати потрібний рівень солодощі. Більш ефективно використовувати її пізніше, але додавання в ході кип’ятіння усуває контакт з киснем і гарантує стерильність. Лактоза солодка, як вершки, а не як цукор.\nВажливо відзначити: хоча додавання лактози може зробити пиво кілька солодше, ступінь відчутною солодощі буде порівняно мала, так як лактоза і близько не така солодка, як інші цукру – зокрема, столовий. Додавання лактози дасть вершкове і тіло, і підвищить калорійність, так що в якості підсолоджувача лактозу потрібно використовувати дуже продумано.\nІноді в ієрархії виділяється ще один рівень – підстилі. Наприклад, сухий, вівсяний, молочний, російський імперський Стаут мають назви не стилями, а підстилями стилю «стаут». Залежно від класифікації можна називати російську імперський стаут і стилем, і підстилів – смак від цього не зміниться.\nГрюйт або ель?\nГрюйт – це пиво без додавання хмелю. Зараз важко це уявити, але людство не знало, що хміль можна додавати в пиво, і використовувало замість нього збори трав: багна, мирта, полину, деревію, вересу. Хмельове пиво в Європі остаточно перемогло грюйт приблизно до початку XVI століття, причому роль в цьому зіграли не тільки смакові, але економічні, політичні і навіть релігійні причини. Зараз грюйт варять дуже рідко.\nВ інтернеті зустрічається застаріла трактування, ніби пиво без хмелю – це ель. Дійсно, на зорі часів напій бродіння без хмелю називали елем, а з хмелем – пивом, але зараз ель – це тільки пиво верхового бродіння, не інакше.\nКласичні представники темного обох видів готуються по так званому інфузійного способу, який передбачає верхове бродіння. У процесі затирання подрібнений солод змішують з гарячою водою і далі розчиняють в складі певну кількість цукру.\nЯк тільки гранули цукру розчиняться, температуру сусла доводять до 62 градусів і ретельно перемішують напій. Далі виробу дають заспокоїтися протягом 1,5-2 годин. Після закінчення цього терміну міцне сусло піддається кип’ятінню з хмелем, а також з додаванням води.\nВ результаті виходить більш слабке друге сусло. Давши напою заспокоїтися, його ще раз кип’ятять, додаючи тільки воду. Так виходить третій сусло і найлегший вид портерів.\nНерідко можна помітити, як виробники змішують перші і другі сусла, домагаючись усередненого міцного стану від готового напою.\nСтаут з дуже густою піною\nМенш солодким, ніж молочний, є пиво вівсяний стаут. Лактозу в ньому заміщають вівсом. При варінні 30% інгредієнтів складає саме зерно, додавання якого і надає готовому продукту казковий пшеничний, горіховий, а іноді навіть фруктовий смак і аромат, в яких також завжди можна знайти легко вловимі нотки молочного шоколаду або капучіно. Іноді овес сприяє появі благородної пивний гіркоти і в’язкості. Природними кольорами вівсяного стаута є як легкий пшеничний, так і темний колір сильно прожареного вівса. Відмітна риса напою – дуже густа піна.\nСтильний напій з впізнаваним єством\nСтаут – сегмент хмільного, який ви не переплутати ні з одним іншим аналогом. Тільки в їх гастрономічних показниках змогли ідеально поєднуватися терпкі солодові і солодкуваті кавові ноти.\nПри цьому даний алкоголь особливо порадує вас в процесі формування гарного настрою на вечірці. Він створює відмінні теплі враження від кожного ковтка і демонструє гнучкість при змішуванні з самими різними інгредієнтами.\nІншими словами, на основі купленого пива стаут ви завжди зможете побалувати себе оригінальним коктейлем. Відвідайте вже сьогодні найближчий Алкомаркет в вашому місті і прикупити парочку пляшечок ароматного пінного з елегантними дегустаційними фарбами.\nЦей стаут має чіткий смаженим смаком, деякі вважають його кавовим.\nДовідка! Баланс смакових відчуттів може варіюватися від рівних солодкуватий, до гірких сухих. У розливне вигляді напій має кремовою текстурою на увазі розливу під азотом, в пляшкових варіантах, з огляду на іншого процесу закупорювання, такої специфіки не буде.\nДовідка! Зрозуміло, хоч темний стаут деякі і величають «Російським», у нас в країні ви навряд чи знайдете його у виконанні вітчизняних пивоварних компаній. Так само, думаємо Вам буде корисно прочитати про те, коли з’явилося пиво.\nBell’s Expedition Stout;\nLady’s Well Brewery;\nДавно помічений смакової симбіоз спонукав деяких виробників використовувати під час приготування сусла справжніх устриць. Деякі відправляли в нього устричний сік, інші м’ясо, а треті раковини молюсків.\nЯкщо дегустація пива в чистому вигляді не принесла вам бажаних вражень і ви б хотіли максимально урізноманітнити її новими фарбами, рекомендуємо звернути увагу на такі коктейлі, як Джин-Пунш, Диявольський, Білий коктейль і Глибинна бомба.\nРецептури даних напоїв обов’язково дозволять вам розкрити нові колоритні емоції при дегустації вже полюбилися хмільних ассамбляж.\nУ цій статті я більше місця, ніж зазвичай, приділю опису рецепта, так як у мене є пов’язана з ним історія. Я двічі їздив до Ірландії з метою вивчити місцеві пивні стилі і поспілкуватися з домашніми пивоварами і пивними суддями. У квітні 2019 роки я виступав на тамтешньому Brew-Con. Цей захід, організований в Дубліні Національним клубом домашніх пивоварів Ірландії, стало чудовою можливістю для попереднього дослідження.\nЯ запитав організаторів, чи можна зустрітися з суддями BJCP, щоб провести навчальну програму, і організувати зустріч з пивоварами Carlow Brewing Company, де варять мій улюблений ірландський екстра-стаут O’Hara Leann Folláin. Джеймс Кін організував зустріч в місцевому пабі, і я провів дегустацію, обговорюючи пиво з їх головним пивоваром Конором Донохью. Кілька місцевих домашніх пивоварів теж вивчили питання і з радістю поділилися своєю думкою.\nКонор для початку розповів, що це пиво було вперше зварене до десятиріччя пивоварні та спочатку називалося святковим Стаутом, а потім його перейменували і включили в постійну лінійку. Вони хотіли створити щось схоже на портер XIX століття і при цьому знаходиться між звичайним ірландським сухим Стаутом і зарубіжним екстра-Стаутом. Але він не збирався видавати секрети. Я був не проти: мені не потрібно було зварити точну копію – просто пиво зі схожим загальним балансом і смаковим профілем. Він сказав, що засип досить проста, містить тільки один темний солод і трохи пшениці (менше 5 відсотків засипу). Найважливіша риса стилю, за його словами, – ячмінні пластівці (більше 10 відсотків засипу): саме вони, а не кінцева щільність, відповідають за тіло і відчуття в роті. Пивовар наголосив, що карамельний солод не використовується, базою служить світлий солод, а всього в засипу від 4 до 6 компонентів.\nЗатирання, за його словами, двоступенева – для підвищення ефективності, але з досить низькими температурами конвертації. Пізніше Конор визнав що паузи – 64 ° C і 68 ° C, після того як я спочатку припустив, що це 63 ° C і 72 ° C. Я запитав про додавання пшениці і про те, пшеничний солод це або пластівці. Він відповів, що не використовується ні те, ні інше, і я зрозумів, що це повинна бути повітряна пшениця. Конор сказав, що використовується ірландський світлий солод, а спеціальні солоду – від Thomas Fawcett з Англії. Так як він згадав один темний солод (НЕ зерно), я здогадався, що використовується темний шоколадний солод, так як у пива сильний смак шоколаду і какао. Я не пробував інші темні солоду Thomas Fawcett, але їх шоколадний став одним з моїх фаворитів, так що я включив його в рецепт.\nВиготовлення портеру – це завжди в якійсь мірі експеримент, так як жорстких вивірених рецептів немає, і виробник завжди може підійти до завдання творчо. Традиційно в якості бази використовується світлий солод, до якого додають карамельний, коричневий, шоколадний і чорний сорти. Смажений солод використовується рідко, так як він додає букету небажані «смажені» нотки. Хміль і дріжджі – англійські, однак для американського стилю їх замінюють на місцеві інгредієнти.\nКоричневий солод – оригінальний історичний тип. Спочатку готувався з зеленого солоду – сировина сушили при температурі до 200 ° C, так отримували карамелізований і підкопчений солод. Сьогодні технології змінилися: необхідний інгредієнт сушать при температурі 130 ° C, він як і раніше володіє коричневим кольором і надає пиву карамельний присмак, але вже не коптиться.\nЗ відомих російських пивоварів технологію виготовлення імперського стаута освоїли «Балтика» і «Пивна карта», але практично весь обсяг виробленого ними темного міцного пива вирушає на експорт. Тому на російських прилавках пляшку імперського російського стаута зустріти можна украй рідко.\nНайбільш наближеним за якісними характеристиками до російського Стаут, але більш дешевим напоєм, є балтійський портер. Швидше за цей вид пива більш схожий з лагером, ніж з елем, але багато хто вважає інакше. На сучасному етапі його виробництво налагоджено тільки в Польщі.\nІрландський екстра-стаут - це чорне пиво: чорний колір тісно пов’язаний зі споживчим сприйняттям цього стилю. Таке темне пиво має бути матовим. Характерна коричнева піна, і часто вона щільна, вершкова. Не потрібно асоціювати стійку вершкову піну Guinness з цим стилем: вона створюється завдяки використанню азотної суміші при розливі. Більшість ірландських екстра-стаутів сьогодні пляшкові.\nВ ароматі і смаку зазвичай домінують смажені ноти кави і темного шоколаду, але також можуть додавати складності відтінки какао, печива і ванілі. Хміль переважно присутній як добавка для гіркоти, даючи смаку гіркий компонент від помірного до помірно сильного (що часто акцентується поджарістой гіркотою). Характер бродіння досить чистий, може бути трохи слабких фруктових ефірів.\nПідсмажений характер і загальний баланс трохи варіюються від продукту до продукту: в повному обсязі Стаут схожі на Guinness, і в Ірландії існують регіональні відмінності. «Гіннессоподобние» Стаут з околиць Дубліна зазвичай демонструють більше характеру смаженого ячменю, більше гіркоти, сухіший фініш. Стаут з Кірка солодші, менш гіркі, з більш шоколадним смаком та іншими смаками спеціальних солодів; ці версії зазвичай мають більш збалансоване відчуття і фініш. Особисто я вважаю, що цей аспект профілю може залежати від інтерпретації пивовара, так як він визначає загальний характер пива. Ірландські екстра-Стаут містять близько 6% алкоголю, так що може бути присутнім невеликий алкогольний характер. Тіло зазвичай від середньо-повного до повного, з дещо вершковим характером (і, знову ж таки, не чекайте нітро-характеру від пива з дображивании пляшці). Карбонізація помірна.\nТипові для цього пива англійське і ірландське сировину, хоча не всі інгредієнти виробляються в Ірландії. Мій перший вибір – ірландські Ельовіт дріжджі Wyeast 1084 (Irish Ale) або White Labs WLP004 (Irish Ale), хоча підійдуть також сухі англійські Ельовіт дріжджі. Зазвичай використовується англійська хміль, але немає потреби витрачати великі гроші на найкращі англійські ароматичні хмелі.\nЗасип для ірландського екстра-стаута може значно варіюватися від регіону до регіону. Вважається, що Guinness використовує близько 10 відсотків смаженого ячменю, 20-30 відсотків ячмінних пластівців, решта – світлий Ельовіт солод. Інші пивоварні використовують складнішу засип і можуть додавати інші темні солоду, такі як чорний патентований і шоколадний. Я думаю, темні солоду можуть становити 7-15 відсотків засипу. Історично для цього стилю використовувалися коричневий і бурштиновий солод. Карамельні солоду можуть додавати трохи солодощі, але вони використовуються не повсюдно.\nСолоду для світлого елю або стаута роблять ірландські солодовні, наприклад, Minch, але підійде і британський солод. В Ірландії не роблять спеціальні солоду, так що зазвичай використовуються англійські. Використання злегка більш сильно підсушеного або декстринового базового солоду відповідає стилю.\nЯчмінні пластівці сьогодні здаються кращим вибором, тому що вони посилюють тіло і відчуття в роті. Я бачив, що пивовари використовують ячмінні пластівці в обсязі 10-30 відсотків засипу. Бажано затирання з метою підвищення аттенюаціі без зайвого руйнування тіла, так що підійдуть температури конвертації в районі 63-65 ° C. Засип буде посилювати тіло, тому дуже високих температур затирання не потрібно.\nБелхавен Скоттиш Стаут, як і інші варіанти міцного нефільтрованого, краще подавати в класичному стилі. Причому поки ви цікавитеся питанням, -як правильно наливати пиво -, обов’язково охолодіть його до 5-10 градусів. Даний продукт проявляє свої кращі характеристики саме в сильно охолодженому вигляді.\nДегустувати темне можна як з фірмовою пляшки, так і з високого спеціального келиха.\nОбов’язково при розливі продукту ставте фужер і пляшку під кутом не менше 35-45 градусів.\nПроводьте розлив повільно, дозволяючи напою плавно стікати по стінках келиха. Scottish Stout, як і пиво Белхевен Маккаллумс Стаут, не любить «прочухана». В іншому випадку утворюється висока піна, яка тривалий період буде красуватися у вас в фужері.\nІсторія про те, як і чому стаут став російським напоєм\nНа сучасному етапі розвитку пивоваріння відомо безліч різновидів темного міцного елю. Вони розрізняються ступенем фортеці, різними смаками і насиченістю відтінку. Стаут варять маленькими партіями, так як прийнято вважати, що напій цей специфічний, і оцінити його здатні тільки цінителі і знавці. Найбільш рідко в продажу на території Росії зустрічається, за іронією долі, імперський російський стаут. Цей напій отримав свою назву завдяки тому, хто зміг першим оцінити його по достоїнств. Русский темний стаут - пиво, що володіє підвищеною насиченістю, в’язкістю і вугільним відтінком. Імперський статус характеризується практично чорним кольором.\nОтже, першою цінителькам імперського елю стала великий знавець і любителька пива – імператриця Катерина Друга. Саме до її двору почали здійснюватися перші поставки темного елю з Британії до Росії. Шлях, який повинен був виконати пиво, щоб досягти свого споживача, був нелегкий і довгий. Найкоротшою дорогою було море, і неприпустимі для пива умови під час транспортування перетворювали його в бурду. Щоб досягти свого споживача в належному вигляді з високими якісними характеристиками, пиво повинно було бути більш щільним і міцним, ніж традиційний англійський стаут. Британські пивовари з легкістю досягли цієї мети, збільшивши в еле вміст алкоголю. Завдяки підвищеній міцності напій не тільки набував більш благородний смак, а й був захищений від різних інфекцій протягом усього морської подорожі, що відмінно сприяло його тривалого дозрівання.\nЯк видно з вищесказаного, пиво імперський стаут характеризується насиченим вугільним кольором, піна його також темніше, ніж у інших сортів темного елю, вона володіє високою щільністю і близька до коричневого кольору. Незважаючи на те, що російська імперський стаут є міцним напоєм, спиртового смаку в ньому практично не відчувається, навпаки, йому властивий оксамитовий смак солоду і обсмаженого ячменю, доповнений яскравими відтінками чорносливу або родзинок. У різновидах імперського елю, виробленого в США, також відчуваються нотки гіркого шоколаду, карамелі і кави.\nІмперський стаут - напій густий, насичений і міцний. Ідеальним часом для пляшечки такого пива є осінній або зимовий вечір, після вогкою похмурою погоди зігріваючий солодкуватий стаут стане відмінним засобом боротьби з депресією і нудьгою. Розливати напій прийнято в келихи зі спеціальною формою, покликаної найбільш яскраво розкрити властивості темного міцного пива. Таки келихи звуться «сніфтер» і «пінта». Їжею, здатної підкреслити кращі риси імперського російського стаута, є сири з перцем і добре просмажене м’ясо або величезний бургер. Деякі поціновувачі також вважають за краще вживати цей вид пива в якості десертного напою під темний шоколад або солодкі десерти типу тірамісу.\nМісцем народження портеру став Лонда. Саме в столиці Великобританії в 20 роках 17 століття було вперше зварене темне пиво. Його популярність росла дуже швидко, що пояснювалося низькою собівартістю і кінцевою ціною. Воно мало концентрованим ароматом, довго не скисало, і чим більше зберігалося, тим ставало міцніше. На продовженні п’яти десятиліть експорт портеру здійснювався виключно з Лондона. У 1776 році його навчилися варити також в ірландських пивоварнях.\nСвій сучасний вигляд портер придбав тільки в дев’ятнадцятому столітті завдяки використанню винайденого в 1817 році Д. Уілер чорного солоду. Саме варіння пива на базі чорного солоду, обсмаженого при 200 градусах, надавала йому темний колір, підвищену міцність і особливий солодкуватий смак, характерний сучасному Стаут.\nНесподіване застосування. Пиво стаут як ліки\nПопулярність легких і молочних стаутів стрімко зросла, коли закінчилася Перша світова війна, і осередком його поширення стала Великобританія. З плином часу темне пиво стало користуватися значно меншим попитом, але пивовари не здавалися, і в 1920 році, за результатами проведеного в Англії маркетингового дослідження, було з’ясовано, що пінта пива значно піднімала життєвий тонус людини. Відповідно до цього результатом був придуманий слоган «Гіннес хороший для вас».\nТемне пиво рекомендувалося до вживання не тільки здоровим людям, але і знаходяться в післяопераційному періоді, вагітним жінкам, а також донорам крові. До 1980 року на території Британії більшість пивоварень було зайнято, виробляючи пиво стаут, причому найбільший відсоток припадав на молочний.\nДоступність ірландського Стаута в Росії\nЗ недавніх пір випити ірландського Стаута російського виробництва стало набагато простіше. Сьогодні це можна зробити навіть не виходячи з дому, якщо завчасно придбати стилізовану оригінальну пляшку оливкової кольору в продовольчому магазині. У стилізованому під старовину посудині буде налито пиво «Хамовники». Стаут став ближче до російського цінителеві після того, як в кінці вересня минулого року пиво «Хамовники Ірландський стаут» стали продавати не тільки в розливне вигляді, але і темно-зеленому. Тепер їм можна в повній мірі насолодитися не тільки в барах країни, а й проводячи час вдома за переглядом цікавого фільму.\nІрландський екстра-стаут: характеристики стилю і рецепт\n«Мірбір» – все для пивоваріння і не тільки\nУ перший четвер листопада (цього року – 1 листопада) відзначається міжнародний день стаута. Президент BJCP Гордон Стронг в журналі Brew Your Own розповідає про один з видів стаута і ділиться рецептом для домашньої варіння.\nБільшість пивних ентузіастів знайомі з ірландського Стаута (також відомим як сухий стаут), менш щільним темним пивом, типовим прикладом якого є Guinness Draught. Але чи багато хто знає про його старшого брата, ірландському екстра-Стаут? Вездесущесть Guinness, ймовірно, змушує думати, що це найстаріший стаут, але, насправді, немає. Насправді ірландський екстра-стаут більше нагадує початкові Стаут і портер, ніж інші стилі. Виробник Guinness каже, що «з усіх наявних сьогодні видів Guinness Extra Stout найбільше схожий на портер, який спочатку варив Артур Гіннес».\nТак що, хоча ці типи пива більше схожі на історичні портер і більш пізні подвійні Стаут, в сучасні версії внесені зміни в плані інгредієнтів і технологій (як і з іншими Стаут). Не хочу створювати враження, що це пиво вариться за старими рецептами або не змінювалося з часом. Просто готовий продукт поверхнево нагадує щось старе пиво.\nУ сучасній термінології ірландський екстра-стаут знаходиться між ірландським Стаутом і зарубіжним екстра-Стаутом по фортеці і інтенсивності смаку, з 5,5-6,5% алкоголю. Всі вони чорні і зі схожим балансом, тіло, насиченість і складна солодового наростають разом з алкоголем.\nЯк придбати якісний алкоголь\nЯку б торгову марку ви не розглядали, будь то пиво Гессер або будь-який представник ірландського пива stout, обов’язково в процесі ознайомлення з виробом приділяйте увагу прямих ознак якісного спиртного.\nДані статистики показують, що ринок алкоголю стрімко поповнюється підробками, через що жоден із сучасних споживачів повністю не застрахований від покупки контрафакту. Якщо ви бажаєте убезпечити себе від покупки фальсифікату, рекомендуємо в процесі вибору звертати увагу на:\nМагазин. Купуйте алкоголь тільки в ліцензованих алкобутіках або великих мережах супермаркетів. Гастрономи, ларьки та інші сумнівні точки продажу краще обходити стороною, так як саме за допомогою таких торгових представництв сьогодні найбільше реалізується контрафакту.\nКонсистенцію. Перед покупкою обов’язково вивчайте консистенцію. У ній не повинно бути домішок осаду та інших неприємних моментів. Будь-які новоутворення в фірмовому пиві свідчать про неякісне вмісті.\nОформлення. Сучасні компанії-виробники приділяють особливу увагу процедурі оформлення свого алкоголю. Отже, на фірмових виробах ви не зустрінете відколів скла, патьоків клею та інших неприємних моментів. Будь-заводський брак на тарі може розцінюватися як ознака фальсифікату.\nРецепти пива з лактозою\nЦе «мілкшейк- IPA» з додаванням лактози і цедри лайма і сухим охмеління цитрусовими хмелю Citra, Simcoe або Motueka. «На мою думку, вони взаємозамінні – в залежності від аромату і того, що є в наявності», – говорить Айзек Коскі.\n2 кг дворядного світлого солоду\n1,13 кг вівсяних пластівців\n0,45 кг рисового лушпиння\n113 г кислого солоду\n0,79 кг лактози\n4,75 одиниці альфа-кислот хмелю Centennial (60 хвилин) (14 г при 9,5% альфа-кислот)\n13 г хмелю Citra (сухе охмеління)\n1-2 лайма, зняти цедру\n1 стручок ванілі, розкрити і подрібнити\nдріжджі White Labs WLP002 (English Ale), Wyeast тисячі дев’ятсот шістьдесят вісім (London ESB Ale) або ваші улюблені англійські дріжджі\n¾ чашки кукурудзяного цукру, якщо проводиться праймінг\nЗатирайте при 2,6л / кг і 68 ° C до повної конвертації, близько 60 хвилин. Промийте достатньою кількістю води, щоб зібрати в котлі 24,6 л сусла. Кип’ятіть 60 хвилин, додавши хміль єдиний раз на початку варіння. У будь-який момент варіння додайте лактозу. Охолодіть, аеруючими, зброджують при 19 ° C обраним штамом англійських Ельовіт дріжджів.\nУ день варіння зніміть цедру з лайма, подрібніть стручок ванілі, залийте цедру і ваніль горілкою, щоб ледь покрити їх, накрийте харчовою плівкою і залиште, поки йде активне бродіння. На сухе охмеління при вторинному бродінні додайте Citra, або можна взяти Simcoe, Motueka або інший ваш улюблений цитрусовий хміль. При сухому Охмелене додайте настоянку лайма і ванілі. Після досягнення бажаного хмелевого характеру проведіть колд-краш і розливайте.\nЛактоза – не єдина незвичайна риса цього сезона: тут використовується Лаймовий шкурка і сік, а також стручки ванілі.\n3,2 кг бельгійського солоду Пилс\n1,7 кг світлого солоду Maris Otter\n0,22 кг карамельного солоду (45 ° L)\n0,17 г вівсяних пластівців\n0,51 кг лактози (10 хвилин)\n4,5 одиниці альфа-кислот хмелю Sorachi Ace (60 хвилин) (11 г при 11,4% альфа-кислот)\n4 одиниці альфа-кислот хмелю Sorachi Ace (5 хвилин) (10 г при 11,4% альфа-кислот)\n0,91 г свіжих мексиканських лаймов (очистити, вичавити сік)\n3 г листя каффрского лайма\n2 стручки мадагаскарської бурбонської ванілі\nдріжджі Inland Island INIS-291 (Saison: Farmhouse) або Wyeast 3724 (Belgian Saison)\n1 чашка кукурудзяного цукру\nОчистіть лайми, вичавіть сік. Почніть затирання з 9,5 л води, орієнтуючись на температуру 66 ° C. Дотримуйтеся вимог півтори години або до повної конвертації. Підніміть температуру до 76 ° C для мешаута. Дотримуйтеся вимог 10 хвилин. Промивайте достатньою кількістю води, щоб зібрати 24,6 л сусла. Кип’ятіть 75 хвилин. Додайте хміль за розкладом, за 10 хвилин до кінця варіння додайте шкірку лайма і лактозу.\nЗброжує при 24 ° C. Після закінчення бродіння перелийте на вторинне бродіння, додайте сік лайма і два стручки мадагаскарської бурбонської ванілі. Дотримуйтеся вимог з ваніллю два тижні, перелийте в кеги або пляшки.\nЦей рецепт Arizona Wilderness створила спільно з Крісом Біанко з Pizzeria Bianco. Вони хотіли відтворити смак торта «трес лечес» шляхом додаванням лактози, кориці, ванілі і коричневого цукру. Пропорції спецій дані для орієнтиру – все залежить від вашого смаку.\n3,4 кг світлого солоду Maris Otter\n0,59 кг соложеном вівса\n0,54 кг вівсяних пластівців\n0,45 кг білої пшениці Sonora Wheat\n113 г солоду Caraamber (27 ° L)\n0,45 кг світло-коричневого цукру (90 хвилин)\n0,45 кг лактози (90 хвилин)\n0,8 одиниці альфа-кислот East Kent Golding (60 хвилин) (6 г при 4% альфа-кислот)\n2,5 стручка ванілі\n11 г подрібненої кориці\nдріжджі White Labs WLP002 (English Ale), Wyeast тисячі дев’ятсот шістьдесят вісім (London ESB Ale) або Lallemand London ESB Ale 2/3 чашки кукурудзяного цукру (якщо проводиться праймінг)\nДотримуйтеся вимог затор при температурі 69 ° C 60 хвилин. Підніміть до 76 ° C, проведіть мешаут. Витримайте 10 хвилин. Промийте приблизно 19 л води, щоб зібрати близько 26,5 л сусла. Додайте обидва цукру і кип’ятіть 90 хвилин. За годину до закінчення варіння додайте хміль. Охолодіть, внесіть дріжджі, аеруючими, зброджують обраними англійськими Ельовіт дріжджами при 21 ° C. Після завершення бродіння додайте стручки ванілі і корицю.\nДодавання кленового сиропу ближче до кінця бродіння додає цьому молочному Стаут ще один шар смаку. Зазначена початкова щільність – оцінна під час внесення дріжджів. Вміст алкоголю розраховане з урахуванням використання кленового сиропу при бродінні.\n3,9 кг світлого солоду\n0,18 кг солоду Weyermann Carafa® III\n0,18 кг смаженої ячменю Simpsons\n0,18 кг солоду Simpsons DRC ™\n0,18 кг ячмінних пластівців\n5,6 одиниці альфа-кислот хмелю Magnum (60 хвилин (11 г при 14% альфа-кислот)\n1,5 одиниці альфа-кислот хмелю Delta (15 хвилин) (9 г при 5% альфа-кислот)\n0,32 кг лактози (60 хвилин)\n0,45 кг вермонтського кленового сиропу (ферментер)\nдріжджі White Labs WLP002 (English Ale), Wyeast тисячі дев’ятсот шістьдесят вісім (London ESB Ale) або Lallemand London ESB Ale\n2/3 чашки кукурудзяного цукру, якщо проводиться праймінг\nЗатирайте, орієнтуючись на температуру 70 ° C.Ця температура сприяє активності альфа-амілази і пригнічує бета-амілазу, так що виходить злегка солодше пиво. Дотримуйтеся вимог 30 хвилин для конверсії. Підніміть температуру до 76 ° C, проведіть мешаут. Дотримуйтеся вимог 10 хвилин. Промивайте достатньою кількістю води, щоб зібрати 23 л сусла. Додайте лактозу і першу порцію хмелю на початку кип’ятіння. Кип’ятіть 60 хвилин, додавши за 15 хвилин до кінця хміль Delta.\nОхолодіть до 18 ° C, аеруючими, потім внесіть дріжджі. Зброжує при 18 ° C, потім підніміть температуру до 19 ° C, додайте кленовий сироп, коли первинне бродіння сповільниться, але все ще буде подавати ознаки активності. Так набрід цукор і збережеться деяка ароматика. Дотримуйтеся вимог два тижні, потім розливайте по пляшках або кегам з 2,3 обсягу вуглекислого газу.\nНезвичайні смакові поєднання\nНайбільш незвичними серед сортів десертного темного пива є шоколадний і кавовий. Щоб отримати такі смаки, сучасні пивовари використовують спеціальні технології. Яскраво виражений шоколадний смак стаута отримують завдяки особливій сильної прожарювання темного солоду. В деякі ж сорти цього виду темного елю шоколад або какао-боби додають безпосередньо при варінні.\nНезвичайно освіжаючим напоєм визнаний кавовий стаут. Він володіє не тільки шляхетним кавовим смаком і ароматом, але і бадьорить дією, властивим кавовим бобам. При виробництві цього виду елю солод прожарюють найбільш сильно, аж до появи яскравого кавового смаку і аромату. Що цікаво, деякі пивовари з метою отримання оригінальних смакових характеристик також іноді додають в цей напій не тільки каву, але і шоколад, і навіть м’яту. Всі ці хитрощі призводять до винаходу нових видів кавового стаута.\nНедарма, в XIX столітті він вважався лікарським загальнозміцнюючим засобом.\nОднак, варто пам’ятати, що це благородний напій, а не дешеве пиво з магазину за рогом для вечірки з друзями або перегляду матчу улюбленої команди. Стаут відрізняє деяка аристократичність і особлива процедура пиття.\nЗазвичай домінує помірний кавовий аромат; можуть бути легкі вторинні ноти темного шоколаду, какао і / або смаженого зерна. Ефіри від помірно слабких до відсутніх. Хмільний аромат від слабкого до відсутнього, може бути злегка землистим або квітковим, але зазвичай відсутня.\nВід чорного як смола до дуже глибокого коричневого з гранатовими відблисками. Як пише Guinness, пиво Guinness може виглядати чорним, але насправді це дуже темний відтінок рубінового. Непрозоре. При розливі під азотом характерна щільна муссовая стійка пінна шапка від світло-коричневої до коричневої, але в бутильованої пиві не варто чекати цієї щільної вершкової піни.\nПомірний смак смаженого солоду або зерна з хмільною гіркотою від середньої до сильної. Фініш може бути сухим і кавовим або помірно збалансованим, з нальотом карамелі або солодового солодощі.\nЗазвичай присутні кавові смаки, але в смаку також може бути характер солодко-гіркого або непідсолодженого шоколаду, що зберігається до фінішу.\nСеред балансують факторів можуть бути деяка кремовий, фруктовість від середньо-слабкої до відсутньої, і хмільний смак від середнього до відсутнього (часто землистий). Рівень гіркоти варіюється, також як і смажений характер і сухість фінішу – все це залишається на розсуд пивовара.\n6 незвичайних способів, як приготувати вершкове пиво з «Гаррі Поттера»


У Львові виявлено нових хворих на коронавірус - Львів Vgorode.ua\n13 – у важкому стані: у Львові виявлено нових хворих на коронавірус\n13 – у важкому стані: у Львові виявлено нових хворих на коронавірус фото\n19 квiтня 2020 09:39\nУ період з 23:00 суботи, 18 квітня, по 8:30 неділі, 19 квітня, у Львівській області у 245 пацієнтів встановлено позитивний результат тесту на коронавірус. З них 10 осіб померли, а 19 пацієнтів одужали.\n«На самоізоляції знаходяться 867 осіб. За увесь час виписано – 200 пацієнтів. Стан більшості хворих – середньої важкості. У 13 пацієнтів стан важкий. Немає пацієнтів на апараті штучної вентиляції легенів», – розповіла Тімко.\nЗа її словами, протягом вже згаданого часу в області з підозрою на коронавірусну інфекцію звернулася 13 осіб. Це пацієнти з міста Львів та Пустомитівського району.\nНагадаємо, президент Володимир Зеленський розповів про ймовірність послаблення карантину після 24 квітня, за умови, що ситуація із захворюванням на корона вірус в країні не буде суттєво погіршуватись. На його думку, обмеження, які нині діють в Україні, не є жорсткими.


Одного вечора Людмила попросила доньку повернутися в Україну, але ця розмова закінчилася сваpкою. Через три місяці після цього Люда сказала Євгенові, що досить сидiти на шиї в дiтей — треба їхати дoживати віку в Україну та нікому не зaважати. А вже через кілька днів подружжя ступило на рідну землю – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Життєві історії / Одного вечора Людмила попросила доньку повернутися в Україну, але ця розмова закінчилася сваpкою. Через три місяці після цього Люда сказала Євгенові, що досить сидiти на шиї в дiтей — треба їхати дoживати віку в Україну та нікому не зaважати. А вже через кілька днів подружжя ступило на рідну землю\nОдного вечора Людмила попросила доньку повернутися в Україну, але ця розмова закінчилася сваpкою. Через три місяці після цього Люда сказала Євгенові, що досить сидiти на шиї в дiтей — треба їхати дoживати віку в Україну та нікому не зaважати. А вже через кілька днів подружжя ступило на рідну землю\nОдного вечора Людмила попросила доньку повернутися в Україну, але ця розмова закінчилася сваpкою. Через три місяці після цього Люда сказала Євгенові, що досить сидiти на шиї в дiтей — треба їхати дoживати віку в Україну та нікому не зaважати. А вже через кілька днів подружжя ступило на рідну землю.\nЛюдмила з Євгеном жили душа в душу, в їхній хатині ніколи не зчинялися сваpки, між ними майже ніколи не було непорозумінь. Євген завжди допомагав Людмилі. Під стареньким плотиком на їхньому подвір’ї розквітали соняхи. На столі завжди був свіжоспечений хліб. Джерело\nОдного разу після смачної вечері Люда повідомила чоловікові, що вaгітна. Неможливо описати радість, яку викликала в Євгена ця новина. А з народженням донечки він пішов працювати на дві роботи. Після нічних змін приходив додому під ранок знесиленим, та усмішка Іринки, ніжні дотики маленьких ручок умить надавали йому сили.\nДонечка швидко підросла. На «відмінно» закінчила школу, вступила до університету на державну форму навчання. Вчилася на програміста і мріяла стати успішною в професії. Старенький комп’ютер батьки невдовзі замінили на новий. Іринка багато часу проводила за книжками і цікавилася різними новинками в комп’ютерній сфері. Пізніше знайшла роботу, хоча й не зовсім за спеціальністю. Мала пристойний заробіток, проте прагнула досягти більшого і забезпечити батькам та собі багате життя.\nЧитайте також: Віра повернулася додому, щоб справити синові весілля на вищому рівні. В Iталії була вже десять років, мала добру роботу і вірних подруг, але вдома залишилося її найбільше багатство — сім’я. Весілля мало бути шикаpним, не дарма ж вона стільки років гаpувала. Та на весіллі жінку чекав сюpприз\nТож через два роки подалася на заробітки в Канаду. Батько з матір’ю довго відмовляли доньку, проте марно. В Канаді Іра спершу працювала офіціанткою в кафе, там і познайомилась із Андрієм. Він теж був родом з України, але вже понад 12 років жив у Торонто. Дізнавшись, що Ірина має добру освіту й розуміється в комп’ютерних технологіях, порадив їй спробувати свої сили саме в цій сфері.\nЧерез рік Андрій та Ірина одружились, хоча привітання від батьків приймали телефоном. Молоді люди створили міцну сім’ю, обоє працювали на добре оплачуваних роботах. Обов’язково раз на рік Ірина з чоловіком приїздила в Україну, а через чотири роки їх приїздило уже троє.\nПодружжя пишалося синочком Алексом, а Людмила та Євген натішитись не могли внуком. Одного разу щаслива бабуся сказала дочці, що якщо в неї народиться ще одна дитинка, то просить назвати її українським іменем. Якщо Бог дасть внука, то хай буде Петриком, а якщо внучку, то назвати її Марічкою.\nПроте Ірина сказала матері, що жити її сім’я планує в Канаді. Діти відвідуватимуть садок і школу разом із канадськими ровесниками, тож з українськими іменами в англомовному середовищі їм буде некомфортно.\nПочувши це, Людмила заплакала. Їй боліло, що на чужині донька може забути своє коріння та землю, на якій народилась. Ірина заспокоїла матір, пообіцяла частіше виходити на зв’язок скайпом, показувати внука. Проте Людмила розуміла: комп’ютер не замінить живого спілкування, через екран вони з Євгеном не зможуть приголубити найрідніших.\nКоли діти вкотре полетіли з батьківського дому на чужину, Люда і Євген дуже засумували, все думали, заради кого жити, якщо найдорожчі так далеко. Та під час однієї з наступних розмов Ірина запропонувала батькам переїхати до Канади. Їм нелегко далося рішення про виїзд за кордон, однак вони його ухвалили.\nВ аеропорту Торонто Людмилу та Євгена зустріли донечка з зятем та маленький Алекс. Відтак удома за великим столом усі радісно говорили про роботу та життя. Щоправда, Андрій розмовляв з Алексом англійською, а Ірина це заохочувала. Того вечора бабуся подарувала внукові вишиванку, проте такий подарунок йому не сподобався.\nМинули роки, а жінка ніяк не змогла звикнути до життя на чужині. Весь час вона проводила вдома, лише інколи виходила на вулицю. Внук не знаходив із бабусею Людою спільної мови, чомусь уникав спілкування з нею. Євген працював на одному зі складів за два квартали від дому. Ірина відмовляла батька від роботи, але він не хотів жити за гроші дітей.\nЧерез деякий час здoров’я Євгена погіpшилось. Донька піклувалася про батька як могла, зверталася до найкращих лiкарів, проте нічого не допомагало. Тож Люда доглядала xворого чоловіка. Жили обоє за гроші дітей і помічали, що зять не дуже задоволений цим.\nОдного вечора Людмила попросила доньку повернутися в Україну, але ця розмова закінчилася сваpкою. Через три місяці після цього Люда сказала Євгенові, що досить сидіти на шиї в дітей — треба їхати доживати віку в Україну та нікому не заважати. А вже через кілька днів подружжя ступило на рідну землю.\nСеpця вже немолодих людей ніби всміхалися та плaкали водночас, коли ноги ступили на поріг рідного дому. Увійшовши до хати, Людмила сіла в крісло, припорошене пилом, і заплющила очі. Уявила собі щасливу сім’ю, Алекса, котрий приніс їй букет соняхів, дочку із зятем та радісного Євгена. Відтак відкрила очі, поглянула на фотографію внука і гірко усвідомила, що він ніколи не принесе їй букета соняхів, адже вони вже надто заросли колючими бур’янами.


Як минув перший семестр у пілотних 5-их класах НУШ - Супервізія в НУШ\nГоловна Дайджест НУШ у 5-6 класах Пілотування у 6 кл Як минув перший семестр у пілотних 5-их класах НУШ\nПілотування у 6 кл Погляд Супервізія\nЯк минув перший семестр у пілотних 5-их класах НУШ\nВідгуки директорів шкіл і батьків про перебіг пілотування НУШ\nПерший семестр пілотування НУШ у 5 класі позаду, шкільні команди вже мають деякі висновки й результати. Десь це важча й довша підготовка до уроків, десь радість від того, що для пілотних шкіл виділили кошти із субвенції, десь нерозуміння, як діяти в тих чи інших ситуаціях, відсутність обіцяної доплати, підручників і нормативної бази, мовчання МОН на запити. Але незмінна мотивація вчителів.\nМи розпочинаємо серію статей про те, як минув перший семестр у пілотних класах НУШ. Це – перша публікація з відгуками директорів шкіл і батьків. У наступних статтях читайте про досвід учителів та відгуки інших директорів шкіл і батьків.\n“Викладати в пілотних класах – це величезний виклик. І вчитель мусить мати сміливість, аби на це піти. Насамперед має змінитися педагог, бо йдеться про інші підходи у викладанні”, – каже директорка опорного закладу “Академічний ліцей” Скадовської міської ради, що на Херсонщині, Анна Соценко.\nВодночас Анна зазначає, що НУШ – це про чудові задум і пріоритети, інші підходи до освітнього процесу, свободу вчителя й партнерство зі всіма учасниками. Каже, вчителів-пілотників рятує злагоджена робота шкільної команди, де всі підтримують одне одного, допомагають і разом долають виклики, на деякі з яких мала б реагувати держава.\n“Нова українська школа” поспілкувалася з Анною Соценко, директоркою Київської школи №5 Світланою Олексюк і батьками учнів, які навчають в пілотних 5-х класах НУШ про те, які виклики й проблеми були в першому семестрі, що вдалося вирішити, чого бракує для вдалого пілотування й що вдається добре.\nЯК РОЗПОЧИНАЛИ ПІЛОТУВАННЯ НУШ У П’ЯТИХ КЛАСАХ\nАнна Соценко: З позитивного: нам надали вибір модельних програм. Вони побудовані на зміні ціннісних орієнтирів, ставлень, на командній роботі. Важливо, що вчителі могли вибрати – і саме в такий спосіб реалізували академічну свободу вчителя.\nТакож добре, що все підкріпили фінансуванням. У початковій школі його не було (окрім 4 пілотних класів, для яких виділяли менші суми, ніж зараз – ред.), а в базовій виділили державну субвенцію на зміну середовища й матеріально-технічне забезпечення. Сюди ж включена невелика сума на підручники.\nТак, ми підготувалися до початку навчального року: дослідили програми, змінили і придбали те, що нам необхідно, – й почали працювати.\nТреба розуміти, що експеримент називається “розроблення та апробація”, тому, звісно, виникають труднощі.\nЗагалом наприкінці першого семестру стало зрозуміло, що є три найголовніші проблеми, які треба розвʼязати на рівні держави: розробити нормативну базу, доплатити вчителям НУШ, зробити інструкцію про поділ класів на групи й наповнення класів. Решту ми можемо відкоригувати.\nСвітлана Олексюк: Коли ми починали пілотування, бракувало порівняльних даних, моніторингів чи зовнішнього оцінювання, щоби зрозуміти, як відрізняються пілотні класи від тих, які раніше закінчували початкову школу. Ми мали єдиний моніторинг, який порівнює дані зі шкіл різного типу – й скористалися ним.\nМи зробили внутрішнє дослідження й вирішили: було б непогано, щоби новоспечені п’ятикласники відчули себе по-новому комфортно, створилися нові групи й осередки, щоб усі між собою остаточно перезнайомилися й було легше працювати на великих міждисциплінарних модулях і проєктах. Так, насамперед ми змішали класи. Усе для того, щоб учні 5-А не були окремим середовищем від учнів 5-Б. Утім, це не про вимоги НУШ – а про політику нашої школи. Зрештою, всі діти були задоволені.\nДалі було важче. Ми не отримали вчасно, на початок літа, навчальний контент і модельні навчальні програми. До того ж так і не отримали методичну підтримку з роз’ясненнями, яку логіку викладання бачать авторські колективи, якими будуть програми 6–9 класів та й профільної школи в майбутньому.\nНаприклад, у 9 класі ми маємо закінчити історію 20-м століттям, як у світі, чи 19-м, як в Україні? А ще, як ми переходитимемо (і чи взагалі переходитимемо) в профільну школу?\nЦе дезорієнтувало, не сприяло ефективному використанню часу, людських ресурсів.\nТоді ми зрозуміли, що маємо робити те, за що відповідаємо, не чекаючи зовнішньої підтримки. І вирішили: кожен для себе створює ідеальний проєкт (тобто учителі запитують себе: “Чого б я хотів/-ла?”) і впроваджують це, маючи те, чим можуть скористатися. Зупинитися ми не можемо. Адже маємо учнів, які 4 роки навчалися за новим стандартом. Літо видалося неспокійним, але дуже творчим. До серпня ми були більш-менш готові.\nАнна Соценко: Я гадаю, найбільший виклик для всіх пілотних шкіл – пілотувати розпочали, а нормативну базу не напрацювали. Наприклад, квадратура класних приміщень не дозволяє вмістити 28 учнів і якісно з ними взаємодіяти. Класи будувалися дуже давно. Для того, щоби візуально збільшити квадратуру, треба зменшити наповнюваність класів.\nТакож немає нормативної бази щодо заповнення класних журналів. У когось – формувальне оцінювання, у когось – рівневе, а в когось – бальне. Це все треба було врахувати. Звісно, педагогічна рада може ухвалити рішення для школи, але ж ми маємо посилатися на те, що апробовуємо, і підходи мають бути єдині. Зовсім інша справа – яким способом ми досягнемо цього результату.\nОкрім того, немає нормативної бази, як ділити клас на групи під час уроку “технології”. Ми мусимо користуватися інструкцією 2002 року про поділ класу на групи, де навіть немає такого предмета. І ще незрозуміло, як оплачувати поділ класу на групи під час вивчення інтегрованих курсів. У початковій школі – так, а в старшій – ні.\nСвітлана Олексюк: Наказ МОН про поділ класу на групи не змінився. Тому з цим зараз великі складнощі.\n(Аби змінити нормативи щодо поділу класів на групи, потрібно змінити наказ МОН за погодженням із Мінфіном, адже зміни вплинуть на бюджетування. “Новій українській школі” відомо, що МОН веде роботу над новим наказом, проте поки не дійшло до спільної думки з Мінфіном. Утім, нам не відомі подробиці переговорів, тому ми звернулися по розʼяснення в Мінфін, – ред.)\nЗаступниця директорки, яка курує питання вивчення іноземних мов у школі в Скадовську, Тетяна Мавріді: Вчителі іноземних мов перебувають в кращих умовах, якщо порівняти з іншими колегами. У нас функціонують дві модельні програми, що ми вибрали. До того ж ми мали хороший вибір підручників. Підручники, робочі зошити, матеріали для вчителя, диски й набір онлайн-ресурсів надійшли нам безплатно. До початку навчання в 5 класі ми отримали всі потрібні матеріали.\nЦе чудова ситуація, якщо порівнювати з пілотуванням НУШ в 1–4-х класах, – тоді ми отримували тільки підручники, а для купівлі зошитів зверталися по допомогу до батьків. До того ж МОН разом із Британською радою в Україні провели 45-годинне навчання вчителів онлайн і офлайн.\nПроте є те, що нам дуже болить і руйнує все те, що ми робимо, – незрозуміло, як ділити дітей на групи. Адже навіть 25 учнів – це величезна кількість, аби вивчати іноземну мову. Водночас в НУШ треба підготувати дуже багато візуальних матеріалів, застосовувати діяльнісний підхід – а за такої кількості дітей це дуже важко.\nСвітлана Олексюк: Насамперед треба розуміти, що пілотні школи мають різні посібники, бо кожен із нас обирав свою навчальну програму з кожного предмета, а отже, і посібники до неї. Наприклад, коли я обирала, з історії було 7 модельних навчальних програм, нині – 11.\nМи замовили потрібні підручники, однак наприкінці першого тижня навчання отримали величезну кількість пропозицій тоненьких друкованих посібників для 5-х пілотних класів. І були надзвичайно розчаровані тим, що бачили. Це – частково модернізовані підручники, на яких змінили обкладинки, а сенс не змінився. Наприклад, я бачила частину підручника “Громадянської освіти” й розуміла, що там “заривають” всі світлі ідеї НУШ. Я по-чесному написала й видавництву, й автору, що це – ганьба.\nМи купували підручники, витрачаючи субвенцію НУШ, яку отримали тільки 10 вересня. Тобто питання вдалося вирішити тільки до кінця календарного року. Останні частини, з якими треба працювати до кінця року, я забрала з пошти в середині січня. І вони дуже вдалі!\nНаприклад, підручники з історії дітям подобаються. У першому півріччі мені в них не вистачало текстів для читання. Це була біда минулих років, адже ми весь час друкували додаткові сторінки для дітей. Але в третій і четвертій частині я отримала те, що треба. Й це дуже логічно – враховувати побажання тих, хто ними користуються.\nПроблема така: те, що ми вибрали модельну програму та посібники до неї, не означає, що саме ці підручники будуть у нас для 5 класу наступного року. Адже видавництво може не отримати замовлення на підручники в тій кількості, в якій вимагає МОН. Мовляв, друкуватимуться тільки ті підручники, на які прийде більше замовлень.\nДо того ж він буде розрахований на 5 років. Уявіть: модельна навчальна програма розрахована на рік, а підручник працюватиме 5 років. Це обмежує автономію вчителя – такий собі вибір без вибору.\nАнна Соценко: На жаль, підручники не всіх видавництв нам вдалося переглянути – не всі вчасно завантажили їх до бази. Тому великого вибору не було. Ті підручники і ті програми, що обрали вчителі, з’являлися запізно. Наприклад, потрібний підручник з історії з’явився тільки в грудні. До того часу ми друкували робочі аркуші для учнів. Наші вчителі забезпечені персональними комп’ютерами – і це теж допомагає. На щастя, всі електронні версії ми маємо.\nУ нас був випадок, що в процесі роботи вчителеві не сподобався електронний підручник – дуже важко було зробити вибір, не ознайомившись зі змістом кожного підручника. Тому ми ухвалили рішення педагогічної ради і внесли зміни до освітньої програми за допомогою наказу. Так підручник замінили.\nБуло й таке, що ми обрали підручники, які бачили в модельних програмах й анотаціях, а вони довго не з’являлися в жодному вигляді. Тому ми змушені були обрати інші. Наприклад, “Вступ до історії громадянської освіти” авторів Щупак і Власової з’явилися в електронній версії лише в грудні. Друкованої версії немає досі.\nЯк на мене, спочатку треба було напрацювати базу й запропонувати підручники, а потім пілотувати. Адже вчитель залишається сам на сам. У нас у закладі потужна група підтримки, але все ж таки педагогам важко.\nЧи вистачає субвенції НУШ на пілотування\nСвітлана Олексюк: Ми витратили більшість коштів на підручники, а тому не могли собі дозволити закупити із субвенції навіть парти. Шукали небюджетне фінансування, щоб обладнати класи НУШ. Адже діти переходили з ідеального простору, в якому навчалися 4 роки (його облаштували за кошти державного та місцевого бюджетів), – і такий самий ми хотіли забезпечити в 5 класі. Не із субвенції ми отримали ноутбуки для вчителя й закупили принтери, а з допомогою депутатів Київради встановили інтерактивні комплекси.\nТакож ми хотіли, щоби діти у вересні-жовтні вчилися на відкритому просторі – у нас таких 6. Але із субвенції ми не змогли закупити спеціальні лавочки й покриття. Адже цього немає в переліку обладнання НУШ.\nКрім того, у нас є комплексний простір “Science”, який ми наповнюємо через перелік обладнання для STEM. Адже обладнання для пілотування НУШ не включає те, що нам потрібно. Наприклад, скляні пробірки, а не пластикові. Все це ми закуповуємо не з державних коштів, а з коштів громади міста Києва та державного бюджету.\nАнна Соценко: У субвенцію закладені кошти на заробітну плату й на підтримку пілотування НУШ (маються на увазі дві субвенції: освітня і НУШ, – ред.). Якщо взяти до уваги початкову школу – ми отримали від держави невеликі кошти на четвертому році пілотування. Нам допомогли міська рада, депутати й спонсори.\nЗараз за кошти субвенції ми облаштували дві аудиторії, підсиливши їх тим, чого бракувало: закупили багатофункціональні пристрої, інтерактивні дошки, підручники, підсилили навчально-методичне забезпечення з кількох предметів. На цей рік нам вистачило.\nНаприклад, змінилися уроки фізичної культури. Діти із задоволенням ходять на фізкультуру, бо з’явилися нові види спорту й ми отримали якісне обладнання для уроків.\nСвітлана Олексюк: Обіцяна й визначена на папері стимулювальна надбавка для вчителів НУШ не виплачується досі. Я ставлю за мету, щоби кожен учитель із кожного предмета десь за 3 роки створив навчальну програму на основі модельних програм. Йдеться про писанину гігантських масштабів. Усе це відбувається безоплатно. Надбавку не отримує навіть людина, яка керує проєктом пілотування, – зазвичай завуч школи. Але ж це величезна робота, яка вимагає часу. Добре, що Київ підтримує своїх учителів, але до Всеукраїнського проєкту ця підтримка не має жодного відношення.\nАнна Соценко: Нині в МОН пишуть, що доплати мають відбуватися “в межах субвенції”. Що це означає? Ми маємо зекономити, в когось забрати – й комусь віддати? В ідеалі доплату мали б внести в формулу розподілу державної субвенції на виплату заробітної плати. Жодних доплат нині вчителі не мають.\nАле ж ідеться про кардинально інший підхід до підготовки до уроків. Він займає до 4 годин. Треба знайти матеріал, часом зробити інтерактивні аркуші, видрукувати, вибудувати логістику…\nКомунікація з МОН\nСвітлана Олексюк: Вона ледве животіє, ніхто з керівників проєкту не відповідає на наші питання та запити. Лише поодинокі небайдужі та відповідальні люди, намагаються реагувати.\nАнна Соценко: МОН неодноразово збирало нас в Zoom. В нас були дуже гарячі дискусії, особливо наприкінці року, коли ніхто не розумів, що з нормативкою з оцінювання. Обіцяють поставити запитання фахівцям, а потім надати нам якісь документи. Чекаємо на відповідь.\nЯкі ще проблеми є\nСвітлана Олексюк: Досі є проблеми з тим, що ми не бачимо й не розуміємо перспективи розвитку реформи, не отримуємо суттєвої й детальної підтримки цієї реформи на рівні уряду, не знаємо, як розгортатиметься реформа з профільною школою.\nЦе тільки можновладцям здається, що до цього ще далеко. Насправді вже мають бути як державний стандарт профільної школи, так і пілотні підручники. Вже мав початися пілот профільної школи.\nМи хочемо конкретного проєкту. Всім потрібне розуміння: куди ми йдемо? Якою буде освітня система вже за 10 років? Наприклад, “Концепція реформування української освіти 2022–2032”. І тоді кожному вчителю на місці буде зрозуміло, що він зараз вчиться цього-то, бо без цього не зможе бути професіоналом за 5 років.\nПРО ВІДГУКИ, РІЗНИЦЮ МІЖ НУШ І ТРАДИЦІЙНИМ НАВЧАННЯМ, ПІДТРИМКУ\nАнна Соценко: Навчання в НУШ кардинально відрізняється від традиційного: підходи, ставлення, стиль викладання, мобільність, можливості розвитку, творчості, креативності. Ці діти з початкової школи прийшли іншими. Вони вміють дружити, вони більш толерантні, мають іншу мотивацію. Якщо мотивація традиційної школи – це зазвичай оцінки, то ці діти приходять за знаннями.\nКоли ми запитували в учнів, що їм імпонує в 5 класі, вони відповідали, що дуже класні кабінети, багато цікавих матеріалів, пишуть, що вчителі добрі (для мене це показник).\nУ пілотуванні НУШ багато залежить від конкретної команди в кожному закладі освіти. У нас жоден учитель не залишається на самоті з проблемами – ми працюємо командою й виробляємо командні рішення.\nА ще в нас плідна співпраця з Херсонською академією неперервної освіти – вони нам дуже допомагають. Ми зустрічаємося раз на 1–3 місяці за потреби. Й не тільки розмовляємо, а занурюємося в освітній процес, відпрацьовуємо ті чи інші форми викладання, плюси та дельту (у нас немає слова “мінус”) в конкретній освітній галузі на конкретному уроці конкретних теми й модельної програми. Треба зрозуміти, що найбільша перевага реформи – те, що вона мотивує нас змінюватися.\nТакож учителям допомагає літня школа, яка відбувається в нас у другий тиждень червня, – “Освітні ініціативи”. Тут збираються найпотужніші науковці НУШ – і ми разом працюємо. Дуже важливо, коли педагоги мають можливість поспілкуватися з авторами модельних програм і підручників, коли вчителі з різних областей спілкуються, обмінюються ідеями й баченнями: в когось є виклик, а в когось цей виклик вже здоланий.\nСвітлана Олексюк: Головним показником діяльності й успішності проєкту НУШ є те, що до цих класів родини приводять нових учнів й не забирають із них своїх дітей, що вчителі вчаться користуватися професійною свободою і відчувають себе більш впевнено щодня.\nТі батьки, які хотіли контролю, конкуренції, оцінок, обирають школи з правилами, прийнятними для них і не ведуть своїх дітей у класи НУШ. До нас щороку приходять родини, які вже обізнані з перевагами НУШ. І нам дуже важливо, щоби діалог між школою і батьками відбувався.\nОлена (не захотіла вказувати школу й населений пункт): Насамперед бракує підручників – друкуємо самі. Загалом цікаві англійська й математика. Втім, домашньої роботи буває дуже багато – треба відмовлятися від секцій.\nОльга, Київ: У нас є зошити й підручники, але не всі. Шкода, що в підручниках і зошитах, в яких за задумом можна писати, дітям це робити не дозволяють. Я так розумію, бо їх передадуть наступним класам.\nТакож не зрозуміло, де дитина має взяти інформацію з теми, якщо в цих мінікнижках – мінімум інформації. Як на мене, дітей взагалі не напружують, немає акценту на глибоких знаннях, всього потрохи, узагальнено – мені більше подобалася класична програма. Але дитині все подобається – ходить в школу із задоволенням.\nАнонім, місто Кам’янське, гімназія №39: Моя дитина активна, допитлива й любить взаємодіяти з колективом. І програма НУШ чудово підходить для таких дітей. Дитина йде до школи із задоволенням. Їй подобається, що інформація подається в різних формах (пізнавальні мультики, відео, ігри з англійської для запам’ятовування слів тощо).\nНа жаль, з підручниками все сумно. Перші 4 роки ми отримували їх наприкінці жовтня – на початку листопада. Цього року на початку навчального року не було підручників навіть в електронному вигляді. Вчителька за можливості видруковувала завдання й вправи з інших посібників. Українську мову вивчали за старими підручниками. Нині видали лише підручник з англійської та зошит з інформатики.\nПереглядів - 707