Стос | Василь ТУРКІВ. Кров до крові\nГори зачаровували його ще змалечку. Гострі шпилі кам’яних велетнів, які здіймаються щоразу вище в небо, завжди гріли малече серце, що так і мріяло одного дня зібратись у довгу подорож за небокрай, відкрити нові світи, дізнатись, що чатує на нього у цій незвичній і таємничій красі. Ще хлопчаком Юрко виходив на поріг власного дому і мрійливо задивлявся у далечінь, туди, де неосяжним зеленим полем простягався бентежний шлях невідомих обріїв. Він щоразу давав собі обіцянку осягнути цей неймовірний скарб, хоч розумів: прогулянка не буде легкою. На цій непростій дорозі його очікують усілякі перешкоди, щось таке, що й знати не знають щасливі люди. Юрко неприховано дивувався, чому заклопотані дядечки і тітоньки врізнобіч снують своє ділове павутиння і не помічають вражаючого розмаїття природи. Іноді, коли випадала можливість, хлопчина тікав від людської метушні в гущавину, напувався сосновими пахощами предковічного лісу і слухав. Спокій, тиша, гармонія панували під кожним деревцем. Недалечко дзюрчить меланхолійний струмок з кришталево-крижаною водою, в якій віддзеркалювалась його чиста дитяча душа. А зверху листя перешіптується між собою на дивній чарівній мові, зрозуміти яку може лише той, кому ця краса припала до серця настільки, що й розчинитись у ній можна.\nПахне хвоєю. Юрко ніколи не забуде того духмяного запаху, який заколисує, дарує незабутні хвилини спокою. Боячись порушити цю природну рівновагу, він навіть і слово вимовити не міг у цій тиші, що підхоплює на свої крила і несе тебе подалі від шуму, який здається уже чимось нереальним. Ти поринаєш у приємні спогади, які не описати словами. Відчуваєш безмежну любов до всього живого, тремку приязнь до барвистої палітри життя та величі, що її оточує. Щастя тоді таке близьке, що, здається, простягнеш руку і ось воно! – на твоїй маленькій долоні, – таке пахуче і ритмічне. У пустотливій голові не залишається жодних зайвих думок, а з першим хвойним подихом вітру із душі випаровується усяка турбота. Тільки ноги ступають на вистеленому осінню колючому килимі сосен.\nЛіс завжди з ним привітний. Тут хлопець знаходив упевненість у тому, що життя безтурботне і невиснажливе. Як важко було покидати той затишок і знову поринати у рутинний круговир, де всі тільки й марять, як би їм наповнити шлунки. Як тяжко було прощатись із пахучими стовбурами, солодкими лісовими трунками… Юрко знав, що прийде сюди завтра, відчуватиме все по-новому, вдихатиме в легені гори, ліси, кришталеві струмки. Проте щось млоїло всередині, коли він був далеко. Хлопець прагнув розчинитись у серпанковому тумані і стати часточкою лісу: шелестінням листя, вранішніми росами, по яким хочеться ступати босоніж, милозвучним співом щасливих птахів, які радіють дикій поезїі, як і він, чи вечором, коли враз стає так темно, проте не лячно, щоб одразу накивати п’ятами. Юрко сидів, аж поки не починали поскрипувати дерева, готуючись до нічного сну, і лиш тоді неохоче вставав з м’якого моху і чимчикував додому. По дорозі хлопець оглядався з надією побачити щось нове у тумані. Не раз хотів заснути під деревом і не сумувати, що спокій знову віддаляється, розчиняється у прохолодному подиху сутінок.\nСергійко, його братик, молодший на два роки. І ніколи не гуляв у гущавині без нього. Але того ранку Юрко прокинувся і побачив порожнє ліжко. Він занепокоєно глянув на годинник: було ще надто рано для візиту до лісового царства.\nПодумалось, що брат пішов з вуйком Степаном по гриби.\nЮрко скочив босими ногами на холодну підлогу і чкурнув до вікна. Знадвору долинав шум, який не на жарт його налякав. То вуйко у садку на ковбиці рубав дрова. Гострі скалки летіли у всі боки, але Сергійка там не було.\nЮрко похапцем одягнув на піжаму старенький светрик і вибіг з дому. Дитяча душа відчула щось погане. Ліс здавався іншим: він ховав таємницю, якою не бажав ділитись. М’якенький мох, вкритий росою, і п’янкі запахи осені стали бундючними, а ранкова тиша різала вуха різким поривом вітру. Завжди привітні сосни, колихаючись у таємничій задумі, байдуже спостерігали, як тремтить його тіло. Було холодно, як ніколи. Самотньо і страшно.\nХлопець спустився вниз у садок і принишк за вуйковою спиною. Степан ще кілька разів махнув сокирою, а тоді обернувся.\n– Ти чого вибіг у капцях? – спитав він, витираючи лезо від роси. – Марш додому! Застудишся!\n– Сергійко, – перелякано прошепотів Юрко. ‒ Його нема.\nСокира випала у Степана з рук. Якусь мить він стояв непорушно, а потім сильні руки, мов металеві лещата, до болю стиснули крихітні Юркові плечі. Вуйко хотів щось сказати, і вже було відкрив рота, але так і не зміг вичавити з себе бодай один звук.\n– Я прокинувся, його вже не було, – хлопець схлипнув. – Куди він міг піти, не знаю…\nПоволі мертва Степанова хватка згасала. Ноги затрусилися, він незграбно повалився на свої коліна і притис малого до себе.\n– Тебе ніхто не скривдить, чуєш!\nЮрко не мав татка, зате є найліпший у світі вуйко, який ладен віддати за нього життя. Однак, хлопцеві ще ніколи не доводилось бачити Степана таким схвильованим. Від цього йому стало лячно. Сльоза потекла щічкою та впала на брудну вуйкову куртку. В ніс вдарив різкий запах соляри. Тоді Юрко ще не знав, що спокій покинув його назавжди.\n– Він пішов у ліс? – підвівшись, запитав Степан.\nЮрко кивнув. Щось йому підказувало: так і було.\nКілька секунд вони стояли мовчки, а потім вуйко знову озвався.\n– Слухай сюди, Юрцю, – він спробував надати голосу колишньої впевненості. – Це дуже важливо. Слухай і роби те, що скажу.\nХлопчик витер мокрі очі і кивнув.\n– Біжи у хату, зачини усі вікна і двері. Запали свічку. Ту, що стоїть на шафі. Далі. Візьми з тумбочки бабину скриньку. Оту з чудернацькими візерунками. В ній аркуш паперу. На ньому віршик. Читай той віршик і тримай запалену свічку… Не випускай її з рук, чуєш! Повторюй написане вголос і нікому не відчиняй. – Степан суворо глянув на нього, а потім додав: – Навіть мені.\nЮрко недовірливо глянув на вуйка.\n– Повтори!!! – гримнув на нього чоловік.\n– Закрити вікна, взяти скриньку… Палити свічку, читати віршик.\n– … І нікому не відчиняти двері!\n– Не відчиняти двері, – пробелькотів Юрко.\n– Молодець!.. Не вір нікому, Юрцю! Біжи, а я пошукаю Сергійка!\nНоги його не слухались, а тіло заніміло. Юрко наче закляк у густому тумані, який раптово застелив землю.\n– Часу мало. БІЖИИИИИИИ!!!!! – заревів, як буйвол, вуйко Степан.\nЦього разу п’яти самі понесли хлопця до власної хати. За мить голосно рипнули двері, повернувся у замковому отворі ключ, зачинились вікна. Зробивши, що наказав вуйко, Юрко кинувся шукати свічку. Ще мить — і хлопець дивився на пожовтілу від часу цидулку, на якій неакуратним почерком були надряпані кілька рядків. Юрко почав читати:\nСолома на боці, тільки з пітьми,\nОчі зелені німої пастви,\nВоди влий у склянку, уважно дивись,\nБо звір прийде лютий до тебе колись.\nПостукає в двері і зміниться враз,\nНе дай же ти, Боже, настане той час…\nПогода враз змінилася. Стемніло. У димарі потойбічно завив вітер. Туман огорнув хату сонними обіймами. Такого імлистого ранку Юрко не пригадує. Аби не налякались ще більше, хлопчина дав слово не зазирати у віконні шибки. Він читав-перечитував, не розуміючи, навіщо це робить. Але не зупинявся. Слова таки заспокоювали.\nРаптом у вікно щось зашкребло. Височенна постать, оповита мороком, непорушно стовбичила на подвір’ї. Лише щупальця, які росли в неї замість пальців, химерно погойдувались в такт з вітром. Юрко мало не розрюмсався, та вчасно схаменувся. Сльози не захистять його від побаченого страхіття, а віршик — зможе.\n…Води влий у склянку, уважно дивись,\nБо звір прийде лютий до тебе колись…\nХлопець і далі тримав свічку. Потвора щезла, а може, її і взагалі не було. Знадвору почулись вуйкові прокльони. Ще якусь мить Степан горланив, а потім настала тиша. Німа і безжальна.\nУ Юрковій голові роїлися сотні думок. Хто це чудовисько, звідки воно прийшло, для чого? Чому ніхто не розповідав йому про цю істоту? Хлопець усвідомлював: вона жадає смерті. Спершу забрала Сергійка, а тепер прийшла за ним…\nІ тут двері постукали.\nЦе вуйко, подумалось. Він повернувся.\n– Хто там? – запитав хлопець, тремтячи від страху.\n– Це я! – знадвору почувся захриплий Степановий голос. – Відчиняй!\nПальці застигли над замком, вже готуючись прокрутити ключ. Та Юрко впору помітив, що свічка згасла, як тільки підійшов до входу. Ось тут і пригадались йому вуйкові застереження.\n– Відчиняй! – дратівливо відізвався чоловік.\nЗараз хлопець відчув себе одних з тих семи козенят, про яких не раз читав у казках. Юрко мав вирішити: бути схожим на них чи ні. Бо якщо відчинить…\n– Відчиняй! Відчиняй! Відчиняй!\nТо гукав його брат.\nУ грудях похололо. Папірець із закляттям впав на підлогу. Та це не міг бути Сергійко. Якщо потвора надворі, його братика вже давно нема в живих.\nНе відводячи очей від дверей, Юрко підібрав з долу папірця і ще раз прочитав:\nПостукає в двері і зміниться враз…\n– В лісі так холодно… і страшно, ‒ продовжував скаржитись малюк.\nНе тямлячи себе від страху, хлопчина підбіг до столу і схопив коробку сірників. Ще мить — і свічка у його тремтячих руках палахкотіла з новою силою.\nНе дай же ти, Боже…\nСтукіт не припинявся, і за дверима почувся плач. Його несправжній брат далі скиглив, але Юрко його не слухав. Знав одне: нікому нізащо не відчинить. Сівши у холодному кутку кухні, вдихав терпкі пахощі воску і читав закляття. Страх минав, з’явилась досі невідома йому байдужість. Що має статись, те станеться, думав хлопець.\nЦе те, що хотів вуйко.\nНарешті він зрозумів. Нарешті ПОВІРИВ.\nЗ давніх-давен у навколишніх краях існувало повір’я: поки на Камінь проливають людську кров, доти Лаба спатиме непробудним сном. Навіть мудрі волхви, які у ту пору пишались величчю свого язичницького пантеону, не бажали мати справ із моторошною істотою і всіляко задобрювали її священний спокій. Ніхто не ставив під сумнів істинність Древнього, і байдуже, що жоден зі смертних не пам’ятав, щоб той коли-небудь виходив з лігва. Допоки послідовники дотримуватимуться строгих настанов своїх пращурів, Лаба дріматиме вічно.\nКожні вісім років мудреці збирались у священному місці, далеко в урочищі, і проводили кривавий ритуал. До кам’яного вівтаря, вистеленого квітами, підводили мужів однієї крові і заклинали істоту прийняти велику жертву. Поки відуни шепотіли молитву, потворники готували чоловіків у останню путь. Старші, як правило, не перечили вищій волі і приймали смерть з покірністю, дітей же доводилось споювати перед обрядом сонним зіллям, аби у мить, коли гостре лезо торкнеться їхнього горла, своїм криком не розбудили істоту, яку не можна турбувати.\nВолхви не відходили од вівтаря аж до тих пір, поки жертовна кров не всотається в землю, а тіла мужів не всохнуть. Вночі, коли урочища оповивав густий дим, Дух Великого Збирача з’являвся у лісі, втамовував свій голод і приміряв смертну оболонку того, чию кров випив. Досхочу набенкетувавшись, він знову лягав у землю, а коли туман розсіювався, мудреці скидали руки до неба і дякували праотцям, що Лаба не явився їм у своїй істинній подобі.\nЯзичницькі обряди давно канули у віках, та древні рукописи ще досі зберігають розповіді з часів, коли предки під страхом приходу великого зла вчиняли страшні розправи зі своїми ближніми. На ветхих сторінках описаний не лише детальний опис ритуалу, але й катастрофічні наслідки його недотримання. Автори письмен були твердо переконані, що Древнього не можна обманути. Спробувавши єдину лиш краплю крові, Лаба не заспокоїться, поки не висушить все потомство по чоловічій лінії.\n12 січня 2005-го року\nЮркові ледь вистачало сил непорушно сидіти у кріслі. Навпроти, на дивані, Степан, набирався духу заговорити, та не виходило. Нетерпіння розривало хлопця зсередини, але щось підказувало йому: рано чи пізно вуйко промовить перше слово, за ним — наступне, а далі його вже неможливо буде зупинити. Людині, яка жодного разу не ходила на сповідь, нелегко вилити душу.\nЧоловік уривчасто дихав, наче щойно пробіг стометрівку, і чухав зболені невідомою болячкою коліна. Лікарі казали, що то рак, але тоді, далекого 98-го, їх не було у садку.\nПо сухій щоці покотилась сльоза. Скупа, бо тільки таку можуть собі дозволити чоловіки. Степан, відвівши погляд, швидко змахнув її пальцем. Було помітно, що йому важко згадувати той страшний день, та чи мав він вибір? Йому вже не вдасться захистити племінника від потвори. Жити лишилось недовго, а таємниці забирати в могилу не хотів.\nЗа вікном вітер, кидаючи жменями сніг у шибки, завивав, як голодний собака. У кімнаті досі було прохолодно, хоч у п’єці вже давненько потріскували сухі поліна. Юрко заплющив очі та уявив себе десь далеко-далеко. Ще рік —і він стане повнолітнім, зможе чкурнути куди завгодно, навіть у пустелю. Та не тому, що там завжди спекотно і доволі світла.\n…Там немає дерев. Нема місця кровожерливій тварюці, яка забирає рідних.\nПоки він вкотре жалів себе, вуйко зібрав у кулак рештки своїх сил і врешті мовив.\n– Мені здавалось, що я прогнав його у 90-му. Але тільки дурень міг повірити, що можна знищити таку істоту. – Навіть у напівмороці було помітно, як здригаються Степанові плечі, коли він промовляв ті слова. Голос, колись впевнений та рівний, тепер ледь чутно тремтів, неначе струна на старенькій гітарі. – Боюсь туману… Боюсь, що в ньому блукає ВІН. Хоча знаю: тварюка наїлась і вляглась спати. І все одно бачу її, як тільки стуляю повіки. Лаба хапає твого батька липкими щупальцями і стискує так сильно, що чути, як кришаться кістки. А ще — його крик, здавлений, короткий. Важко видобути бодай якийсь звук, коли до рота заповзають слимакоподібні щупальця. Твій татко боровся, як міг. Кляті кінцівки обвивались довкола, все безжальніше обіймаючи його. Гидкі мацаки викачували кров… а я стояв там, мов телепень. Приріс ногами до землі і витріщався… Я сподівався, що Тарас мучився недовго. Але той ранок у садку змінив усе. Тепер точно знаю, що відчував твій тато, коли Лаба пробивався у його нутрощі. Я заслужив твою ненависть, Юрцю. – Степан опустив очі. – Не вберіг ні свого брата, ні твого.\n– Чому? – ледь спромігся вичавити хлопець. Його губи тремтіли, та не від люті. – Чому це сталось?\nСтепан стрельнув на племінника банькатими очима, і раптово розреготався. Його сміх звучав моторошно, навіть неприродно. Та вже за хвилину він поступився місцем важкому гортанному кашлю, від якого чоловік склався навпіл.\n– Це питання й понині мене турбує, – відхаркавши густу масу зі згустками крові у хустину, вуйко продовжив говорити. – Але я не можу знайти відповіді. Певно, ми прокляті, Юрцю. Прокляті і безталанні. – Степан втупився у хустину і щосили стиснув її у руці. – Сила крові – то страшна річ. Вона може пробудити древнє зло, яке віками покоїлось в потойбіччі. А твій батько… покликав його у наш світ.\nВлітку 90-го року їхній паркан починав дихати на ладан, і брати Рільницькі пішли в ліс за воринами. Дарма Степан пропонував нарубати осик, які росли поблизу, Тараса несло все вглиб. Треба шукати щось міцніше, наполягав він, щоб наступного року не довелось переробляти. Чоловік слухняно плівся слідом, лишаючи за собою один недопалок за іншим. Менш, ніж за півгодини, вони забрели у таку гущавину, що здавалось, то ніч несподівано впала на землю. Крони дерев стояли так тісно, що вниз не пробивався жоден промінчик сонця. Брат ішов далі, наче сновида, і як не гукав його Степан, то тут, то там показуючи достойні дерева, Тарас, відмахнувшись, тицьнув пальцем кудись вперед і поліз крізь чагарники.\nСтепан сів на пеньок і нервово закурив. Десь зблизька долинав стукіт сокири. Чоловік пустив дим з цигарки і прислухався. Розлогі крони сутужно рипіли над головою, полохливо обізвався пугач і враз замовк. Моторошне місце вселяло в серце неспокій. Під сорочкою побігли мурахи, а в голові виникла божевільна думка: треба якнайшвидше забиратись геть.\nВін все своє життя прожив біля лісу, але жодного разу не відчував подібного. Тому струсив зі штанів глицю і пішов по брата.\nА коли продерся через ожинник, побачив дивну картину. Широка галявина, залита неприроднім світлом. Посередині — величезний кам’яний валун, оточений високими модринами. Одну з них Тарас вже зрубав, і тепер вона лежала біля його ніг. Степан покликав брата, але той не відізвався. Лиш зачаровано дивився на свою руку.\nПо ній текла кров. Темна, густа. Вона падала на камінь і одразу ж пропадала. З-за дерев ліз густий туман і клубками стелився по землі. Степан спробував відігнати це марево, коли почув голос Тараса. Він заспокоював, запевняв, що то дрібниці, подряпина незначна, і не треба хвилюватись.\nТо були його останні слова…\n– Тобі ледве виповнилось чотири рочки. Перед тим, як йти в ліс, твій батько довго стояв біля твого ліжечка. А потім поправив тобі чуприну і міцно поцілував у рум’яну щічку. В ту мить мені здалось, що Тарас прощається з тобою назавжди. Може, і справді він щось передчував… – Степан подивився хлопцеві прямісінько у вічі. – Це важко пояснити, але коли у садку з’явився той туман, я все зрозумів. Так він приходить, Юрцю. І так само йде. Вісім років я хотів вірити, що ця тварюка лежить у своїй смердючій ямі і конає від болю після того, як я рубонув її сокирою. Або й взагалі здохла… Який же я наївний! – Вуйко міцно стиснув пальці в кулак. – У мене було вдосталь часу, аби підготуватись до нової зустрічі, а я змарнував його. І тепер нема нашого Сергійка.\n– А що ти міг зробити? – вирвалось у Юрка.\nПитання застало вуйка зненацька. Удар у сонячне сплетіння був би милосерднішим, ніж ці слова. Зрештою пора визнати: смертним не під силу побороти Великого Збирача. Істина, яку Степан відкрив, могла з легкістю звести будь-кого з глузду. Та він прийняв цю гнітючу правду і як міг відтерміновував Юркове знайомство з Лабою. Однак для повної перемоги знань все одно було недостатньо.\n– Після того, як зник Сергійко, я не припиняв пошуків. Твоя мама нічого не казала, але я бачив її стурбоване обличчя. І очі, що промовляли: «Це ти у всьому винен!» Чотири місяці я шукав хоча б якихось зачіпок, сотні разів приходив на місце, де загинув твій батько, кричав, що є сили, навіть пускав собі кров на той клятий камінь. Я хотів викурити тварюку з її кубла. Але ліс продовжував тихо слухати мої прокльони і не подав жодного знаку. Все немов розчинилось у тумані. Наче й не було тієї істоти взагалі.\nВідколи Степан поїхав, будинок перетворився на пустку. Щоденна мертва тиша насміхалась над часом, коли тут панував затишок і дзвенів веселий сміх. Садок заріс густим бур’яном від незвички, а паркан похилився від часу і втоми. Вже й стежки ніхто не протоптував старими черевиками. Юрко шукав у собі сміливості зізнатись, що йому, бувало, не вистачало вранішнього стуку сокири за вікном, запаху просякнутої бензином куртки вуйка, коли він сідав снідати, і сердечного вітання чоловіка, якого любить і зараз.\n– Чому ти нас покинув? – тільки й вирвалось у нього.\n– Мені було важко залишатись біля тебе, Юрцю, – засмучено пробурмотів Степан. – Знаю, тобі жилось несолодко. Ти лишився один, як свого часу і я. Ми схожі у цьому горю, Юрку, але я б все на світі віддав, тільки б ми у були у цьому різними…\nБратик ніколи не приходив до нього уві сні, але у Юрковій голові, куди б він не йшов, завжди стояв його образ. Кмітливий і допитливий розбишака з ластовинням на щоках. Таким він пам’ятає Сергійка досі. Є ще фотографія на стіні, яка повсякчас нагадує, що колись він був не один.\nТепер кожен день починався для хлопця так само, як і попередній, кожен вечір нагадував вчорашній. З кожною хвилиною він все гостріше відчував, що нікому не потрібен. Іноді навіть здавалося, що мати на нього сердиться. Зранку до вечора вона працювала в місті, а повернувшись, безмовно виконувала хатню роботу, аж доки не морило на сон. Інколи все ж Юркові випадала нагода похвалитися хорошими оцінками, і тоді жінка відповідала йому кволою посмішкою і лише час від часу пригортала до себе.\nПроте Юрко її не звинувачував. Натомість прагнув, щоб бодай мама черпнула своєю душею трішки спокою. Але знайшла вона його лише наприкінці минулого року. На 642-му кілометрі шосе Київ-Чоп її збив невідомий. Водій втік з місця інциденту, залишивши жінку конати при дорозі. Знайшли її лише через два дні в очереті, понівечену, закривавлену і холодну, недалеко від місця, де вона завжди переходила дорогу.\nЮрко часто стояв на порозі і дивився за обрій. Очі схоплювали знайомі обриси хвойного лісу, який манив своєю красою, неначе бажаючи помиритися після сумних років, проведених наодинці зі скрипучими соснами і журкотливими струмками. Та дитяча душа мандрівника як випурхнула того дня з тіла хлопця, так понині до нього і не вернулась. Колись єдина розрада в житті вже не приваблювала пишним вбранням і незбагненними таємницями. Ліс забрав у нього дитинство. Він дав прихисток безжальному створінню, яке зжерло його батька та брата. А тепер чаїв загрозу і для нього.\nЮрко передчував: коли за ним прийде Древній, він буде зовсім самотній. Хлопець довго не наважувався заговорити з вуйком про ті події, але часу було обмаль. Якщо йому й судилось померти, то на власних умовах.\nТак він опинився тут, у Гребенові, слухав зізнання посивілого чоловіка і сподівався, що його сповідь проллє хоча б трохи світла на цю заплутану історію…\n– … Я поїхав у Львів продовжувати пошуки. Там натрапив на книгу, яка змінила все. До того часу я ще міг переконати себе, що духів не існує. Та тільки перегорнув першу сторінку, повірив… – Степанові зіниці забігали, мов у божевільного. – Мені допомогли, Юрцю. Сам я би ніколи не дізнався про такі речі. Надто суперечливі вони для нашого світу. Почвари справді ходять поміж нас. І лише одиниці знають про їхнє існування. Їх безліч, і вони такі страшні, що від самого погляду на малюнок холоне в жилах. Якщо зібрати з них армію, у людства нема найменшого шансу на порятунок!\nВуйко замовк, аби перевести подих, а потім щосили ляснув себе по коліну і вигукнув:\n– Яким же треба бути дурнем, аби повірити, що нашвидкуруч написане закляття зможе прогнати цю істоту назавжди!\n– Я вірив у його силу, – спробував заперечити хлопець. – Воно зберегло мені життя.\n– Добре, що ти не відчинив Йому двері, – усміхнувся Степан. – Недарма ж наші предки воліли вбивати на честь Лаби, лиш би не бачити його подоби. Приємного там мало…\n–Ти ніколи не розповідав, що сталось у садку. Я мушу знати…\n– Що тебе чекає попереду? – перебив Степан. Його ніздрі надулись, а плечі дрібно затряслись.\nЧоловік був ладен стерти ці спогади з пам’яті. Він знав, що навряд чи ця розповідь якось допоможе племіннику, швидше злякає ще більше.\nУ горлі нестерпно дерло від густого повітря. Туман упав на садок так раптово, що Степан навіть не встиг зрушити з місця. Затамувавши подих, він стискав у руці сокиру і прислухався. Над його головою зашелестіло листя. На землю впало кілька яблук, одне вдарилось об черевик і повільно покотились далі. А на дровітні заскрипів шифер, та не від гілок. Не чутно ані найменшого подуву вітру. Чоловік зрозумів, що він тут не один.\nНедалеко долинуло грюкання дверей на ганку, і від душі трохи відлягло. Юрко в безпеці. Принаймні, поки робитиме так, як йому велено. Те давнє закляття, яке повинен читати хлопець, написала ще прапрабабця. У ті часи люди були такими ж забобонними, як і бідними, і вірили, що химерні рядки відлякують злих духів від хати. Перечити старшим ніхто не смів, а традиції берегли.\nСтепан крикнув, навіть не пам’ятає, що саме. Здається, обізвав потвору падлюкою. Звісно, він не плекав марних ілюзій, що прожене її в такий спосіб, але знав, якщо мовчатиме, то збожеволіє.\nЛіворуч щось зачовгало по траві, тож чоловік кілька разів махнув сокирою. Лезо просвистіло у повітрі. У відповідь почулось чи то сичання, чи пак клекотіння. Без сумніву, той звук лунав із пащек, які вже бачив в урочищі. Степан плавно наближався у напрямку обійстя. Часу, аби придумати якийсь план, у чоловіка не було. Якщо зараз не дати відсіч цій потворі, Юрко пропаде.\nЧоловік наосліп кинувся вперед. Ревів, як розлючений бик. Той крик додавав йому хоробрості. Хай ця істота і любить гратися у піжмурки, але зараз вона на його території. Степан знав цей садок, як свої п’ять пальців, і міг пересуватися ним навіть із заплющеними очима. Переступав кожен горбочок і пеньок…\n…І лише раз поточився, коли наступив на щось слизьке. З-під чобота почулось огидне чвакання. Зовсім поруч істота розлючено гаркнула. І перш, ніж провалитись у пітьму, Степан уловив її слабкий обрис.\nЗ височенної постаті, яка промайнула в тумані, в усі боки простягались довжелезні відростки. Вони погойдувались у сірій пелені, мов руки вправного диригента. Чоловік не встиг підняти руку, як гігантське щупальце промайнуло перед ним і вгатило його у груди.\nСтепан пролетів кілька метрів і боляче вдарився об стіну стайні. Стрімко втрачаючи свідомість, він зміг лиш безсило прошепотіти:\n“Краще бери мене, тварюко”.\nОстаннє, що він відчув, це металевий присмак крові у роті.\n– … Коли я отямився, то не міг стояти на ногах. Голова йшла обертом, гортань страшенно боліла. Я вихаркав з рота купу бридкого слизу і ще довго задихався. Але був живий. Лаба не висушив мене до кінця. Може, досхочу напився, а може, моя кров не припала йому до смаку. Головне, що він тебе не скривдив. Коли я виламав двері, ти сидів у кутку і читав закляття, пам’ятаєш?\nЮрко кивнув, і після цього запала довга мовчанка.\n– Ти боїшся, що я не впораюсь?\nВуйко вправно сховав очі. Однак наміру брехати не мав. Відповів різко і правдиво.\n– Я знаю, що ти не впораєшся, Юрцю. Єдине, що ти можеш, це спробувати сховатись.\nДвері старенької халупи рипнули за спиною. Юрко вдихнув повні груди морозного повітря і глянув у небо. Над смереками яскравими цятками зависли сотні зір. Сутужно гудів вітер, а дерева тихо наспівували зимових пісень. Ліс дрімав під білими шапками із січневого снігу. Невдовзі Дух Великого Збирача знову вийде на полювання, аби втамувати спрагу. Запах крові вестиме його до останнього нащадка. Та чи зможуть навіть сотні кілометрів зупинити істоту, яка непідвладна часу і здатна проходити між світами?\nХлопець кинув останній погляд на вуйкову хату. Крихітні шибки дивились на нього з віконниць, нагадуючи зажурені Степанові очі, повні смутку і болю. Все, що зміг чоловік зробити, це виграти для племінника вісім зайвих років.\nЮрко достоту усвідомлював: від Лаби втекти неможливо. Куди б він не подався, настане день, коли Древній вийде з туману, аби забрати свою жертву.\nВітер немилосердно сипав у лице снігом, і хлопець ще глибше втягнув голову під комір куртки. А потім намацав під ногами лижі і виїхав з подвір’я.\nЖити лишалось півтора року.


Чотири нових дитячих майданчика встановили на Кролеветччині\nВідразу чотири нових дитячих майданчика встановили на Кролеветччині.\nТри стандартні великі майданчики з гойдалками, гіркою, лавочками встановили в самому Кролевці, одну – в Яровому. Тепер діти грають і навіть не замислюються, як дорослі дядьки вирішили це питання. Насправді така дитяча радість стала можливою завдяки фінансуванню з декількох джерел і активності самих кролевчан.\nМинулого тижня міські майданчики, якими вже місяць користуються діти, проінпектував народний депутат Андрій Деркач, який допоміг добитися виділення субвенції з держбюджету. У багатоповерхівках по проспекту Миру, 9 і 12, а також в мікрорайоні Шанхай депутата зустрічали мешканці будинків. Так як поруч з ним були і міський голова Олександр Бобровицький, і голова райради Микола Авраменко, і кілька депутатів міської та районної рад, то жителі не втрачали нагоди нарізати владі інші завдання, поговорити про політику, задати питання.\nАле головне, звичайно, було утримання дитячих майданчиків, продовження благоустрою дворів.\n«Я в цьому найвіддаленішому від центру мікрорайоні живу з 1985 року. Як набудували будинків, так все і зупинилося, ні дворів нормальних немає, ні доріг, ні гірок. Так що новий дитячий майданчик відчувають і маленькі, і великі, що не натішаться. Давайте продовжувати, не зупиняйтеся», – просить Людмила Колесник.\nЗа словами міського голови Кролевецької ОТГ Олександра Бобровицького, «зараз така ситуація в країні, що нічого не дають робити, якби не допомога народного депутата, то взагалі було б погано».\nУ свою чергу Андрій Деркач підкреслив, що в даному випадку ініціатива виходила від самих жителів, які постійно зверталися до місцевої влади, самі кролевчани знайшли в бюджеті 10% на співфінансування, підключилися місцеві депутати.\nНагадаємо, на придбання та установку чотирьох майданчиків була спрямована субвенція з держбюджету на соціально-економічний розвиток у розмірі 222 тис. грн.


Щоденник Євгенія Базарова (Твори з літератури)\nHome ⇒ 🎨Твори з літератури ⇒ Щоденник Євгенія Базарова\nУчнівський твір по роману “Батьки й діти” І. С. Тургенєва. Сьогодні я починаю мій щоденник, а враження після зустрічі з Миколою Петровичем самі звичайні: це простий росіянин дворянин, що щиро любить і почитає свого сина. Він дотримується старих поглядів, так що не представляє для мене великого інтересу. А от Павло Петрович – це втілення старих поглядів і звичок. Так адже через таких людей мир валить, він же не дає розвиватися суспільству!\nУ нього в голові просто не укладається, що глава держави – це ще не “пуп землі”, і що служити\nЗнайомство з Одинцовій відбулося самим звичайним образом. Але от слід у моїй душі вона залишила незгладимий. Це гарна жінка з почуттям власного достоїнства. Її постава, боже мій!\nЦе ж щось божественне! Ця стрункість, це вміння тримати себе! Мене вразило її поводження. Звичайно жінки з її зовнішністю або розпещені до непристойності, або чванливі до неможливості. Так, я згодний, вона – удова, і це все пояснює.\nВона дійсно зуміла зберегти свою репутацію незаплямованої й не стала, як інші, кидатися на чоловіків, бовтати з ними про всяку нісенітницю й будувати їм вічка в надії, що хто-небудь закохається в неї й жениться. А потім жінка пояснює всім, що він утішив її, заспокоїв її душу, і вона ж не могла сидіти вічно у вдовах, так вона ще й не так вуж старий, і не так уже некрасива.\n15 червня. У моїй душі діється щось негарне, я не можу подолати із собою. Як же я міг заперечувати це почуття? І все-таки, для всіх я залишуся таким же строгим і нічого не людиною, що визнає, буду таким же холодним. Я бачу, що Аркадій закоханий в Одинцову.\nВін мені постійно говорить про цьому, але я мовчу. Я мовчу, хоча знаю, що коштує мені при ньому заїкнутися про мої почуття, і він відразу ж відступить. Я був дурний, коли думав, що ніколи й нікого не полюблю. Так, я знаю, що Бога не існує, але доля^-те є, і ти ніколи не знаєш, що вона тобі підготувала.\nЯ жорстоко покараний, я повинен це витримати, інакше я не буду Базаровим, а перетворюся у звичайних молодих людей, цю розмазню, що тане від гарних очей, струнких ніжок і ще всякої нісенітниці, що жінки так люблять виставляти напоказ. Згодний, вони гарні, але дурні. А от Ганна Сергіївна сполучить у собі найкращі якості. Можливо, Аркадій і любить її, але він не зміг оцінити її по достоїнству, він її недостойний.\nЯ хочу домогтися її, тільки чи вистачить мені сміливості зізнатися їй у ніжних почуттях, а вуж тим більше зробити їй речення…\n20 липня. Я замкнув у собі. Я не можу розкрити мою душу кому-небудь.\nЦе значить принизити себе, показати себе слабким, а я так не зроблю. Напевно, єдина людина, якій я можу відкритися, – це Одинцова. Але саме до неї й спрямовані мої почуття, мої думки.\nОднак виникає страх побачити себе відкинутим, незрозумілим. А раптом вона не зможе відмовити мені й буде із мною з жалості, тоді я знову буду принижений. Ні, визнання не для мене!\nЯ постараюся стримати себе, але мої почуття, як би я їх не стримував, повинні будуть вийти назовні, а терпіння моє вже на результаті…\n1 серпня. І все-таки я не витримав… Я їй зізнався. Звичайно ж, я не був так ніжний і багатослівний, як у душі, я дотримувався свого звичайного поводження.\nЯ, однак, не побачив у ній бажаної реакції, вона була холодна, як і годиться гідній жінці. Боже мій, мої зусилля даремні! Мої страждання не зрозумілі.\nЯ гину! Більше нестерпно перебувати поруч із нею, я повинен виїхати,\n25 грудня. Після довгих роздумів і величезних мучень я покинув мій предмет любові. Я їду до батьків. Зустріч із родителями мене небагато утішила, зігріла, але мені вже починають набридати їхні постійні турботи.\nВони навіть у якімсь ступені дратують мене. Мої думки стали рідше вертатися до Ганни Сергіївні, але я її так і не розлюбив. Я зустрічався з нею, ми розмовляли.\nАле видно, що вона мене не любить, вона бачить у мені друга, однодумця, але не більше. Я зрозумів, що мені не бути з нею…\nМені не повезло, мої лікарські роботи закінчилися жалюгідно, я заразився тифом. Поки ще хвороба не сильно розбушувалася, але я знаю, що жити мені залишилося недовго. Я вмру із честю.\nПопросив батька послати мужика за Ганною Сергіївною. Я в маренні. Але невже я так і не побачу її перед смертю?\nНевже її милі риси востаннє не промайнуть перед очами, не може бути, щоб її голос востаннє не обласкав мій слух, її слова не проникнули мені глибоко в серце й не розставили все на свої місця!\nЦе чудо! Я побачив її тією же строгою дамою, вона прийшла до мене. Однак у її очах я не побачив того звичайного холоду, а лише почуття жалю й суму. Але це почуття не принизило мене, воно додало мені впевненості в тім, що вона не була байдужа до мене. Вона почасти любила мене.\nТак, я вмираю, але вмираю щасливим. Моя душа чиста…


ЗСУ показали роботу ракетних систем залпового вогню. | Обозреватель\n20:18 • 23 вересня 2020 52 145\nЗбройні сили України здійснили запуски з ракетних систем залпового вогню.\nСтрільби проводилися в рамках міжнародних навчань "Об'єднані зусилля-2020", повідомляється 23 вересня на сторінці Генерального штабу ЗСУ в Facebook (щоб подивитися всі фото, доскрольте до кінця сторінки).\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, ВСУ в рамках міжнародних навчань "Об'єднані зусилля-2020" продемонстрували готовність до відбиття ворожої атаки з повітря за допомогою комплексів С-300 і "Бук-М1".\nЗа добу коронавірус виявили у 287 співробітників МВС, більшість в Києві і Чернігівській областях.\nСтаном на ранок п'ятниці, 23 жовтня, лабораторно підтвердили 287 нових випадків захворюваності COVID-19.\nЦензор.НЕТ 11:07 • 23 жовтня 2020 1\nУкраїнський гурт KAZKA долучився до реалізації проєкту «Звуки Чорнобиля» .\nУкраїнські та міжнародні музиканти продовжують працювати над створенням міжнародного тематичного альбому "Звуки Чорнобиля", що присвячений переосмисленню Аварії на Чорнобильській АЕС та пошуку нових сенсів та наративів. Про це інформує 23 жовтня Г...\nГал-Інфо 11:07 • 23 жовтня 2020 1\nВ Україні оновили карантинну мапу: які міста потрапили до «червоної» зони.\n5 канал 11:05 • 23 жовтня 2020 2\nGazeta.ua 10:55 • 23 жовтня 2020 1\nЯк придбати iPhone 12 в Україні з найбільшою вигодою: з'явилася відповідь.\nПопереднє замовлення можна зробити з 23 жовтня\nОбозреватель 10:45 • 23 жовтня 2020\nВони почнуть діяти з 26 жовтня\nОбозреватель 10:38 • 23 жовтня 2020


Чистка лімфи солодкою і Ентеросгелем » Діагноз\nІснує багато рецептів, за допомогою яких можна очистити свій організм, будь то кишечник, печінку або лімфа. Одним з таких є чистка лімфи солодкою і Ентеросгелем. При цьому важливо знати рекомендації правильного очищення, а також, у яких випадках слід застосовувати таку процедуру.\nОтже, якщо у людини забруднена лімфа, то це проявляється наступними симптомами:\nрегулярні запалення гайморових пазух;\nзахворювання лімфатичних вузлів.\nУ цьому випадку слід застосовувати солодку і Ентеросгель у комплексі, так як саме вони сприяють розрідженню лімфи та накопиченню забруднень в кишечнику, звідки її видаляє саме паста Ентеросгелю.\nІснує рецепт, за яким можна очищати лімфу з допомогою кореня солодки, і Ентеросгель при цьому не бере участь. Для цього необхідно:\nОдну столову ложку кореня солодки залити склянкою окропу.\nВарити на водяній бані протягом 30 хвилин, а потім процідити.\nПриймати по одній ложці три рази в день перед прийомом їжі.\nДругий варіант очищення солодкою і Ентеросгелем вважається більш ефективним і дієвим:\nРозвести ложку сиропу кореня солодки у склянці теплої води та випити. Зробити це треба на голодний шлунок.\nПриблизно через годину слід взяти столову ложку пасти Ентеросгелю, запиваючи її водою.\nЛише через 2 години після проведених заходів можна приймати їжу.\nУ цей час завдяки компонентам кореня солодки відбувається розрідження лімфи і її очищення, а забруднення благополучно абсорбуються пастою і виводяться з організму. Весь курс триває два тижні, протягом яких відбувається повне очищення лімфи і усунення неприємних симптомів, пов'язаних з різними захворюваннями.\nПри цьому слід пам'ятати, що цей спосіб чищення сиропом солодки і Ентеросгелем має ряд протипоказань, при яких варто\nвідязикатися від процедури:\nчутливість до кореня солодки.\nУ період чищення слід уникати застосування лікарських препаратів від серцевої недостатності і таких, які знижують артеріальний тиск. При цьому солодка активно виводить з організму калій, що робить неможливим її прийом разом з сечогінними засобами.\nКорінь солодки від кашлю Народне лікування Очищення лімфи народними засобами Народне лікування Сироп кореня солодки Ліки інструкції Чистка лімфи Імунологія Кращі трави для чаю для очищення організму: повний список! Народне лікування Аденома передміхурової залози лікування Діагноз


Диверсійні групи кадрових російських військових отримали наказ провокувати сили АТО на порушення перемир’я – розвідка | UACRISIS.ORG\nДиверсійні групи кадрових російських військових отримали наказ провокувати сили АТО на порушення перемир’я – розвідка\nКиїв, 16 вересня 2016 року – Незважаючи на введений з 1 вересня режим припинення вогню бойовики продовжували інтенсивні обстріли українських позицій. Найбільша інтенсивність обстрілів з використанням 122 та 152-мм артилерійських систем, а також 82 та 120-мм мінометів зафіксували у районах Зайцевого та Авдіївки. В останній – 363 снаряди та 276 мін. Незважаючи на так званий повний режим припинення вогню, за тиждень бойовиками здійснено 268 обстрілів та штурмових дій позицій сил АТО. Про це під час брифінгу в Українському кризовому медіа-центрі розповів представник Головного управління розвідки Міністерства оборони України Вадим Скібіцький. «Враховуючи такий розвиток ситуації керівництво ЗС РФ в черговий раз віддало розпорядження припинити вогонь з 00.00 годин 15 вересня. Проте, окреме завдання щодо провокацій сил АТО на порушення режиму перемир’я в районі Новотроїцького, Авдіївки, Луганського та Марїнки отримали диверсійно-розвідувальні групи, укомплектовані виключно кадровими військовослужбовцями штатних загонів спеціального призначення ГРУ РФ», – зазначив представник воєнної розвідки.\nЗа його словами, російські куратори бойовиків встановили ліміти на використання артилерійських боєприпасів. Так, на період з 15 по 23 вересня 2016 року для підрозділів 1 та 2 АК визначено «ліміт» на рівні до 500 снарядів, з яких 300 снарядів калібру 122-мм. З огляду на це, режим припинення вогню може мати вибірковий характер.\nВоєнна розвідка зафіксувала збільшення порушень Мінських домовленостей щодо відведення озброєння та військової техніки. Зокрема, це 49 танків та понад 56 одиниць артилерійських системи та САУ. «При цьому, продовжується повернення до лінії зіткнення реактивних систем залпового вогню. Зокрема, виявили 16 одиниць 122-мм “Градів” у районах населених пунктів Алчевськ, Горлівка, Макіївка, Роздольне, Старомихайлівка, Октябрь», – розповів Вадим Скібіцький. Також Росія продовжує постачати озброєння та військову техніку на територію України, у тому числі безпосередньо до лінії зіткнення. «За минулий тиждень залізничними та автомобільними шляхами у підрозділи та на склади 1 і 2 армійських корпусів було доставлено 2500 тонн пального та понад 400 тонн боєприпасів, 15 танків, 25 бойових броньованих машин, 4 артилерійські системи та 5 реактивних систем залпового вогню БМ-21 Град», – зазначив представник воєнної розвідки.\nЗа словами пана Скібіцького, після завершення стратегічного командно-штабного навчання «Кавказ-2016» органи управління, з’єднання та частини Чорноморського флоту, дислоковані на території тимчасово окупованого Криму, переведені до повсякденного режиму несення служби. З 11 вересня триває повернення учасників навчання з полігонів до пунктів постійної дислокації/базування. Втім, малі ракетні кораблі «Серпухов» та «Зельоний Дол» разом з екіпажами російське командування планує у подальшому перевести з Чорного моря до акваторії Балтійського моря. «Таке рішення російського керівництва викликає невдоволення особового складу бойових кораблів та членів їхніх сімей, які не бажають змінювати привабливе життя в окупованому Криму на незадовільні соціально-побутові умови проживання у Балтійську. Майже половина особового складу згаданих кораблів намагалась уникнути переведення на Балтійський флот, посилаючись на різноманітні поважні причини», – розповів Вадим Скібіцький. Він пояснив, що соціально-побутові проблеми та корупційні явища з боку старших начальників є широковідомими проблемами на Балтійському флоті.


Праймеріз УКРОПу у Дніпрі намагаються зірвати за вказівкою з близького оточення Порошенка – заява «Українського об’єднання патріотів» / Головне / УКРОП. Українське об'єднання патріотів\nПраймеріз УКРОПу у Дніпрі намагаються зірвати за вказівкою з близького оточення Порошенка – заява «Українського об’єднання патріотів»\n17 жовтня 2018, 18:18 Головне Роздрукувати\n20 жовтня у Дніпрі мали відбутися президентські праймеріз «Українського об’єднання патріотів – УКРОП». На зустріч з учасниками внутрішньопартійних виборів у Дніпровському академічному музично-драматичному театрі ім. Т. Г. Шевченка планували прийти понад 600 укропівців та прихильників партії. Такі заходи вже відбулися у 9 регіонах. Очевидно, президенту не сподобалися ці велелюдні демократичні зібрання, на яких його не хвалять. Тож Дніпропетровська обласна рада на чолі з Глібом Пригуновим, членом партії Блок Петра Порошенка «Солідарність», відмовила УКРОПу в оренді приміщення для зустрічі. Саме вона мала погодити договір, що був укладений між центральним офісом партії та театром у Дніпрі. Ми володіємо доказами того, що цей ниций політичний тиск організував народний депутат з найближчого оточення президента.\nНагадуємо Порошенкові, що Дніпро – це місто, де зародився УКРОП. Саме Дніпро став стіною на шляху російської агресії та не пустив її вглиб України. Тому блокування віча УКРОПу у Дніпрі ми розцінюємо як чергове свідчення того, що влада боїться патріотів більше, ніж Путіна, і своїми руками підігріває реванш прокремлівських сил.\nМи переносимо президентські праймеріз у Дніпрі на 11 листопада й попереджаємо владу, що тисячі наших прихильників з усіх куточків України готові зібратися просто на центральній площі міста, якщо приміщення для УКРОПу будуть закриті.\nПане президенте, вам не залякати патріотів! Янукович свого часу також блокував приїзд опозиційних політиків у свою вотчину – Донецьк, а у відповідь отримав революцію та вигнання. Не повторюйте його помилок хоч у цьому!


Резніков про загрозу від Росії: у зведеннях на ранок 16 лютого – «нічого неочікуваного»\n16 Лютий 2022, 13:03\nОлексій Резніков наголосив, що українська армія повністю готова виконувати свої завдання\nМіністр оборони України Олексій Резніков заявив, що в отриманих ним вранці зведеннях із цифрами й фактами щодо загрози з боку Росії, немає «нічого неочікуваного». Про це йдеться в заяві міністра, оприлюдненій пресслужбою Міноборони 16 лютого, коли в Україні відзначають День єднання.\n«Я неодноразово казав, що наша розвідка все бачить. Що ми на постійному зв’язку з партнерами. Що наші дані збігаються. І що Україна готова до будь-яких сценаріїв. Сьогодні зранку, як і кожного дня, я отримав чергові зведення з цифрами й фактами. Вони повністю відповідають нашим прогнозам і не містять нічого неочікуваного», – заявив міністр.\nВін наголосив, що українська армія повністю готова виконувати свої завдання.\n«Хочу, щоб усі розуміли – командування нашої армії складають бойові генерали, які засвоювали військову науку не тільки за книжками. А безпосередньо на фронті. Які чудово знають, хто наш ворог і як його зупиняти. Кожен з них дивися в очі смерті, втрачав бойових побратимів. Тому це не тільки кваліфіковані, але й дуже відповідальні командири», – заявив Резніков.\nПри цьому міністр наголосив, що Україна виступає за мир.\n«Ми прагнемо вирішити усі проблеми, повернути наших людей і території політико-дипломатичним шляхом. Ми щоденно зміцнюємо нашу оборону, але не плануємо жодних агресивних дій. Ні на сході, ні щодо Криму, ні на інших напрямах. Жодних провокацій з боку України не буде. На спроби провокувати нас — буде жорстка відсіч», – додав він.


Проект будинку Sota 005 | SOTA Construction\nПлоща будинку 130 м2\nВартість ескізного проекту 19500 грн.\nТех примiщення7 м2\nУтеплена шведська плита Утеплена шведська плита\nЧистова стяжка Чистова стяжка\nПокрівля з утепленням екструдованим пінополістиролом 200 мм Покрівля з утепленням екструдованим пінополістиролом 200 мм\nЗовнішнє оздоблення будинку частково ЦСП плита фарбована, дерев'яний декоративний фасад та штукатурка із фарбуванням Зовнішнє оздоблення будинку частково ЦСП плита фарбована, дерев'яний декоративний фасад та штукатурка із фарбуванням\n- Алюмінієві вікна із металевими укосами 2-го поверху\nВодовідвідна система прихованого типу Водовідвідна система прихованого типу\nАлюмінієві вікна Алюмінієві вікна із металевими укосами 2-го поверху\n- Вхідна група та біля каміну клінкерна плитка\n- Декоративне лед освітлення гаража та вхідної групи\n- Декоративне оздоблення гаражного приміщення\n- Декоративне оздоблення вікон, вхідної групи, навісу на терасі\nКамін Камін оздоблений рваним каменем\nПропонуємо вашій увазі одноповерховий сучасний будинок. Ніяких сходів чи незручностей, все, що необхідно для комфортного життя - на одному поверсі. Будинок має просторий оупенспейс. Перший модуль будинку - це вхідна група, вітальня, камінна зона та кухня з їдальнею, які розміщені в одному загальному приміщенні. Другий модуль - спальний, в якому ми розмістили мастербедрум та ще 1 спальню, а також в модулі є гостьовий санвузол з технічним приміщенням. Будинок розрахований на молоду сім'ю з маленькими дітками або з літніми людьми. Будинок має простору терасу з каміном. Проект може бути з гаражем на одну або дві автівки. Мастербедрум - це кімната, що має окремий санвузол.\n130 м2 корисної площі\nНавіс на 2 авто\nОупенспейс 69 м2 для кухні та вітальні з каміном\n2 спальні (1 мастербедрум)\n2 санвузли (ванна під вікнами)\nПлан розміщення розеток і вимикачі


ХІ.17. Гетерогенні процеси\nГлобалізаційні процеси в сучасній світовій культурі та теорія модернізації\nЕкомічний дирижизм – напрям економічної теорії, що розвиває ідею активного втручання держави у макроекономічні процеси.\nЕтнонаціональні процеси в Україні та їх специфіка\nЕтносоціальді процеси в системі суспільних відносин\nЄвропейські інтеграційні процеси. Європейський Союз\nІ. 3. Процеси. Оборотність і необоротність\nЛітературно-мистецькі процеси в Україні середини 40-60 років 20 ст.\nПОЛІТИЧНІ ПРОЦЕСИ И РЕПРЕСІЇ НАПРИКІНЦІ 20-Х - У 30-ТІ PP.\nГетерогенними називають процеси, що відбуваються на поверхні розділу фаз, які дотикаються. Існують три типи гетерогенних процесів:\n1) які протікають на поверхні розділу фаз, що взаємодіють − розчинення солей, металів у кислотах; поглинання оксиду вуглецю (ІV) твердим лугом тощо. Схематично вони можуть бути позначені як “тв+р”, “тв+газ”;\n2) протікають лише в об’ємі однієї з фаз внаслідок дифузії до неї реагуючих компонентів з іншої фази. Сюди відносять реакції “р+р”, окиснення металів, окиснення в розчинах;\n3) які протікають на поверхні твердої фази, що утворюється (або на поверхні розділу нової і вихідної фаз) − реакції двох твердих тіл, перетворення типу “тв+газ=тв” (відновлення-окиснення), поліморфні перетворення (Snбіле → Snсіре) − твердофазні перетворення.\nШвидкість гетерогенних процесів залежить від розмірів і стану поверхні розділу фаз, а також від швидкості їх відносного руху. Як випливає з вищесказаного, гетерогенні процеси багатостадійні. Окрім основного процесу, що протікає на поверхні розділу фаз, обов’язковими є стадії підведення до цієї поверхні вихідних речовин і відведення від неї продуктів реакції. Внаслідок того, що ці стадії протікають послідовно, швидкість сумарного процесу визначається найбільш повільною стадією. Якщо визначаючою стадією є хімічна реакція на поверхні розділу фаз, то гетерогенний процес описується законами хімічної кінетики і, значить, протікає в кінетичній області. Якщо, як це часто буває, найбільш повільно здійснюється підведення і відведення відповідних речовин, то гетерогенний процес описується законами дифузії, тобто він протікає в дифузійній області (рис. 66). Температура сильніше впливає на швидкість хімічних процесів, ніж на дифузію, тому гетерогенна хімічна реакція при підвищенні температури може перейти із кінетичної області в дифузійну.\nДифузія має велике значення в гетерогенних процесах, оскільки за рахунок її відбувається зміна концентрації в приповерхневому шарі, що впливає на кінетику процесу. Дифузія описується законами Фіка.\nПерший закон Фіка стверджує, що маса речовини dm, яка переноситься шляхом дифузії в напрямку вісі х через перпендикулярну цьому напрямку площину, пропорційна площі S цієї площини, часу dτ і градієнту концентрації вздовж вибраного напрямку:\nде D − коефіцієнт дифузії. Знак мінус у цій формулі показує, що процес дифузії спрямований у бік зменшення концентрації.\nНа підставі цього рівняння швидкість дифузії можна записати таким чином\nКоефіцієнт дифузії залежить від температури: для рідких і газуватих середовищ він збільшується з ростом температури на 10° приблизно на 20%.\nШвидкість дифузії збільшується з підвищенням температури за законом, аналогічному рівнянню Арреніуса: . Проте величина енергії активації дифузійного процесу Е, зазвичай, не перевищує 5 − 20 кДж/моль, тобто вона значно менша енергії активації більшості хімічних реакцій. Тому зміна температури набагато слабше впливає на швидкість дифузійних процесів, ніж хімічних.\nЗалежність концентрації від часу для фіксованого перетину встановлюється за допомогою другого закону Фіка:\nДифузія має стаціонарний характер, коли концентрація змінюється в залежності від віддалі, а від часу не залежить\nпісля інтегрування цього рівняння одержуємо\nде с0 відповідає координаті х = 0.\nЗ цього випливає, що при стаціонарній дифузії спостерігається лінійна зміна концентрації вздовж напрямку дифузії, а градієнт концентрації може бути записаний за допомогою кінцевих величин:\nде δ − кінцеве значення х. Підставляючи цей вираз у рівняння (ХІ.17.2), визначимо швидкість стаціонарної дифузії\nІноді цю формулу записують іще так\nде β − коефіцієнт масопередачі.\nРозглянемо гетерогенну хімічну реакцію, яка має перший порядок і протікає стаціонарно. Припустимо, що в цьому процесі можна виділити лише дві послідовні стадії: власне хімічну реакцію і процес дифузії, яким забезпечується необхідний транспорт реагентів до поверхні. (Для простоти вважаємо, що відведення продуктів реакції відбувається дуже швидко і його можна не враховувати).\nВнаслідок стаціонарності даного процесу на поверхні розділу фаз не відбувається накопичення вихідних речовин або продуктів, тому швидкості обох стадій однакові. Із умови стаціонарності\nПідставимо це значення у вираз швидкості реакції і одержимо\nде − дифузійний опір; − хімічний опір.\nУ випадку, коли k>>β, швидкість гетерогенної реакції рівна βс0 і визначається лише величиною β, що характеризує дифузію. Процес протікає в дифузійній області. У другому випадку β>>k w = kс0 сумарний процес визначається хімічною стадією і протікає в кінетичній області. Більш загальним є вплив на швидкість сумарного процесу обох стадій, що розглядаються, роль яких залежить від особливостей реакції. Так, при зниженні температури і перемішуванні вплив дифузії зменшується\nРозглянемо розчинення твердих тіл і газів у рідинах. Експериментально встановлена така формула для швидкості розчинення твердого тіла в рідині\nде S − поверхня дотику твердого тіла з рідиною; с − концентрація речовини, що розчиняється в глибині рідини; сн − концентрація насиченого розчину; k − стала для даних умов величина.\nУ відповідності з цією формулою швидкість розчинення тим більша, чим більша поверхня дотику фаз і різниця між досягнутою в дану мить часу концентрацією і її максимально можливою величиною.\nВ. Нернст запропонував, що рідина біля поверхні твердого тіла утворює особливий, так званий дифузійний шар, за межами якого при доброму перемішуванні концентрація скрізь підтримується однаковою. Окрім того, він вважав, що швидкість самого розчинення значно більша швидкості дифузії, тому безпосередньо біля самої поверхні твердого тіла розчин близький до насичення.\nЗобразимо зміну концентрації розчиненої речовини в розчині графічно (рис. 67). Внаслідок того, що дифузія вважається найбільш повільною стадією, швидкість сумарного процесу можна прийняти за швидкість дифузії. Враховуючи умови стаціонарності і рівняння (ХІ.17.8), одержуємо\nде δ − товщина дифузійного шару. Після об’єднання всіх сталих величин одержуємо рівняння (ХІ.17.14). Процес розчинення газу в рідинах у порівнянні з розчиненням твердих тіл відрізняється тим, що на межі розділу твердих фаз виникає два дифузійних шари. Один з них знаходиться біля поверхні розділу зі сторони газової фази, і другий − зі сторони рідини. Дифузійний шар, що розташований у газовій фазі, забезпечує підведення до поверхні рідини молекул одного з компонентів, що є в цій фазі. Перехід молекул компонента в глибину об’єму рідкої фази забезпечується другим дифузійним шаром, що розташований у рідині. В залежності від співвідношення швидкостей дифузії в цих шарах сумарний процес може лімітуватися в одному з шарів або визначатись обома шарами (рис.68).\nДля добре розчинного газу (рис. 68, а) градієнт концентрації в газовій фазі забезпечує граничну швидкість дифузії, яка може бути збільшена лише перемішуванням газу. При поглинанні малорозчинного газу, наприклад кисню у воді, граничного значення досягає градієнт концентрації в рідині і сумарний процес лімітується дифузією в рідкій фазі. Значить, в цьому випадку необхідно перемішувати рідину.\nТеорія Нернста не в повній мірі відповідає дійсності. Обрахована на його основі товщина дифузійного шару виявляється настільки великою (порядку мільйона молекулярних шарів), що не можна його вважати таким, що не втягується в процес перемішування. В дійсності перенесення речовини між поверхнею розділу фаз і їх внутрішніми ділянками забезпечується не лише молекулярною дифузією, але і конвекцією, що пов’язана з рухом шарів речовини (конвективна дифузія). Тому розподіл концентрації біля поверхні розділу фаз не повинен підкорятися лінійному закону. Не дивлячись на те, що рівняння (ХІ.17.14) часто виконується, визначена з його допомогою величина не відповідає дійсному приповерхневому шару і може бути названа лише ефективною товщиною дифузійного шару. Вона рівна товщині уявного дифузійного шару, який забезпечував би постачання речовин до поверхні розділу фаз лише шляхом молекулярної дифузії. Ефективна товщина дифузійного шару залежить від характеру руху фаз, що перемішуються (відсутність чи наявність завихрень, швидкості перемішування) і від властивостей речовин.\nДифузія біля поверхні реальних твердих тіл залежить від їх шершавості. Окрім зовнішньої дифузії, що відбувається в шарі рідини чи газу, які прилягають до твердого тіла, відбувається внутрішня дифузія в порах поверхні. Характер внутрішньої дифузії залежить від кількості, форми і розмірів пор. Для реакції, що протікає в дифузійній області, в залежності від температури, перемішування і будови поверхні роль лімітуючої стадії може виконувати як зовнішня, так і внутрішня дифузії.\nУ ряді випадків гетерогенні процеси як фізичної, так і хімічної природи пов’язані з утворенням нових фаз. При цьому фази, що раніше не існували, спочатку з’являються випадково, шляхом флуктуації у вигляді невеликих частинок (“зародків”), які лише в подальшому об’єднуються, утворюючи фазу достатньо великого об’єму. Стадія дрібнодисперсного стану пов’язана з утворенням великої поверхні нової фази і вимагає затрати енергії. Тому зародки нової фази виявляються менш стійкими як у порівнянні з вихідною фазою, так і з суцільною новою фазою достатньо великого об’єму. Якщо нова фаза термодинамічно більш стійка ніж стара, то існує деякий критичний розмір зародків, які можуть рости далі. Зародки меншого розміру, ніж критичний, мають тенденцію до зникнення.\nВ теорії кристалізації рідин розглядається імовірність ω утворення кристалічних зародків\nяка залежить від роботи W, що необхідна для їх утворення. Робота визначається коефіцієнтом поверхневого натягу σ і переохолодженням рідини ΔТ = Тпл − Т за рівнянням:\nОкрім цього, використовується швидкість u подачі молекул рідкої фази до поверхні зародку\nщо залежить від енергії активації Е цього процесу.\nВважаючи, що швидкість v утворення кристалічних зародків пропорційна величинам ω і u:\nПоєднуючи рівняння (ХІ.17.16) і (ХІ.17.19) і вводячи замість k1, k2, k3, k4 і R нові коефіцієнти, одержуємо\nЗ рівнянням (ХІ.17.16) − (ХІ.17.20) випливає, що із зниженням температури плавлення зростає імовірність утворення зародків [ріст (ΔТ)2], але зменшується швидкість подачі молекул до поверхні зародків (ріст Е внаслідок збільшення в’язкості). Тому швидкість утворення кристалічних зародків із зниженням температури проходить через максимум.\nЗ рівняння (ХІ.17.19) випливає, що швидкість утворення кристалічних зародків може бути мала при малих ω або u. Очевидно, утворення кристалів складної будови менш імовірне. Тому склоподібний стан більш властивий речовинам зі складною будовою кристалічної ґратки. Оскільки в’язкість рідини знижує швидкість подачі нових молекул до поверхні зародку, більш в’язкі рідини легше утворюють склоподібний стан. Утворенню склоподібного стану рідини сприяє швидке охолодження, при якому може бути досягнута велика в’язкість і одночасно перехід швидкості утворення зародків через максимум.\nТеорія пояснює вплив на кристалізацію рідин добавок сторонніх речовин, які можуть слугувати центрами кристалізації, адсорбуватись на поверхні зародків, змінювати коефіцієнт поверхневого натягу та ін.


Захист неба України. Як посилити армійську авіацію - портал новостей LB.ua\nГлавная — Политика — 10 мая 2021, 08:50\nЯкщо говорити про справжній захист неба, то посилення потребують не тільки Повітряні сили ЗСУ (ПС ЗСУ). Досі також нерозв’язаним питанням залишається модернізація парку бойових вертольотів ЗСУ, зокрема, надання їм здатності вести бій вночі та за будь-яких погодних умов. Для цього вертольоти Мі-24, Мі-17 і Мі-8 потребують встановлення керованих високоточних ракет і відповідного комплексу керування таким озброєнням. Як і у випадку із ЗРК і бойовими літаками, Україна ніколи не розробляла та не виробляла власних вертольотів і озброєння до них. Хоча протягом років незалежності було зроблено чимало кроків у напрямку розгортання програми створення національного вертольота. Та й модернізації наявного парку.\nМодернізований АТ Мотор Січ гелікоптер Мі-8МСБ-В з встановленим комплексом Бар'єр-В комплексом керованого озброєння 524-РЕ на виставці MSPO-2018\n524Р, розробки та виробництва ДердККБ "Луч", ПрАТ "Рамзай" та ДП КВК "Фотоприлад"\nСеред іншого, АТ «Мотор Січ» за власні кошти налагодило виробництво таких ключових елементів вертольота, як редуктор і лопаті. А команда з державних і приватних підприємств спромоглася створити й інтегрувати комплекс високоточного озброєння, який отримав назву 524Р. Багато хто вважає модернізацію радянських систем першим кроком до створення нових (саме з такого підходу починало ДержККБ «Луч», яке нині створює цілком нові, сучасні ракетні системи). Тож далі мова не про власне новий український вертоліт (що за умов політичної волі також є реалістичною ідеєю), а про його найважливіший бойовий елемент.\nБойовий вертоліт, оснащений високоточними керованими ракетами і цілодобовою оглядово-прицільною системою з тепловізійним, телевізійним і лазерним каналами для ведення нічного бою, – давня мрія українських військових. Поряд із сучасними ракетними комплексами це один із тих видів зброї, які змінюють покоління армії й оборонного потенціалу на стратегічному рівні. Фахівці зазначають, що легендарні американські вертольоти AH-64 Apache в обох іракських кампаніях знищили більше бронетехніки противника, ніж усе наземне озброєння разом узяте, поступившись пальмою першості хіба що штурмовику A-10 Thunderbolt II.\nВикористання вітчизняного ПТРК стало можливим завдяки розробці командою зброярів оптико-електронного модуля для виявлення цілі і наведення на ціль ракети ПМ-ЛКТ. Модуль входить до складу комплексу управління вогнем 524Р, який встановлюється поки що на вертоліт Мі-8МСБ-В, а у перспективі після завершення випробувань – й на Мі-24. У згадану державно-приватну команду, крім самого виробника вертольотів АТ «Мотор Січ» і розробника високоточних ракет «Бар’єр-В» ДержККБ «Луч» (саме це підприємство стало головним підприємством у проєкті), основними суміжниками увійшли приватна компанія «Рамзай» і Черкаське державне підприємство НПК «Фотоприлад».\nЩе одним суміжником став Ізюмський приладобудівний завод, який виробляє лазерний випромінювач. Цікаво, що ця команда інженерів і конструкторів фактично вирішила задачу створення в Україні вітчизняної оглядово-прицільної гіростабілізованої оптико-електронної системи. Тієї самої, яку колись (з 2007 року) намагалися створити спільно з французькою компанією Sagem. А сплативши понад 23 млн євро, отримали від французів два комплекси без лазерного каналу управління, тобто комплекси фактично виявилися невійськового застосування – категорії «Police» (це щодо успіхів тих, хто вважає доцільними акценти на імпорт).\nПочалося все, як це часто відбувалося в українських реаліях, з експорту. Плідне співробітництво згаданих вище ДержККБ «Луч» і «Рамзай» дозволило свого часу поставити Азербайджану значну партію високоточних ракет «Бар’єр-В» для їхніх бойових вертольотів. А от створення та інтеграцію комплексу керування вогнем забезпечувала південноафриканська компанія Denel (подейкують, що туди працювати переїхало кілька фахівців із Sagem). Так от, Україна не тільки добре заробила на цьому контракті, але й отримала нову технологію (тісна співпраця дала більше результатів, ніж пряма закупівля). Серед іншого, тоді в Азербайджані було успішно відстріляно 30 ракет.\n«Ми в Азербайджан експортували близько 300 ракет (РК-2П) для восьми або дев'яти гелікоптерів, які були доопрацьовані, й вони успішно конкурують під час спільних навчань із турецькими військами з машинами, де стоять Hellfire або інші системи. Тому я не вважаю, що ми там десь відстаємо», – наголосив вже у квітні 2021 року Олег Коростельов, генеральний конструктор-генеральний директор ДержККБ «Луч».\nТак з’явилася нова й дещо унікальна схема державно-приватного партнерства, в якій ресурси приватних інвесторів відіграли чи не виняткову роль. Зокрема, наступні роботи ДП НВК «Фотоприлад» було виконано за гроші приватного підприємства, до того ж усі роботи з кооперації і фінансування випробувань проводилися за оборотні ресурси учасників. На жаль, держава за звичкою налаштована отримувати стратегічний продукт, майже нічого не вкладаючи. Однак проєкт виявився настільки перспективним, що займатися ним варто, стверджують його учасники. Ринок такої модернізації у світі і справді гігантський, а залежність українських виробників від зарубіжних постачальників відтепер буде мінімальною.\n«Єдиним виробом іноземного виробництва в комплексі є тепловізійна камера», – кажуть у команді розробників. А на тлі помітних зрушень АТ «Мотор Січ» у модернізації вертольотів радянської розробки і вже налагодженого випуску нових гвинтокрилих машин розвиток військового сегмента ґрунтовно підсилює потенціал України як в оснащенні власних сил оборони, так і в роботі на світовому ринку озброєнь. До того ж з 2019 року «Мотор Січ» запустив у серію вертоліт МСБ-2 «Надія», який фактично є новою машиною.\nВертоліт МСБ-2 «Надія»\nОднак повернемося до комплексу керованого озброєння 524Р. Він призначений для вирішення завдань цілодобового огляду, виявлення, розпізнавання й автоматичного супроводу наземних і повітряних, рухомих і нерухомих цілей. Він дозволяє виявляти цілі типу танк на відстані до 10 км. Тож поява в майбутньому високоточної ракети «Альта» з дальністю стрільби до 12 км, що вже анонсувало ДККБ «Луч», створює нові, справді унікальні можливості для вітчизняних виробників озброєнь.\nОдна з родзинок вирішення завдання полягає в тому, що в Україні (і на її території в складі СРСР) ніколи не було повного циклу виробництва вертольотів і, тим, більше, комплексу вертолітного озброєння. Варто відзначити, що перші льотні випробування українських вертольотів, оснащених новим керованим озброєнням, з успішними пусками ракет по цілях відбулися ще у 2017 році. Тоді використовували ракету РК-2В вагою 47 кг (у контейнері) з додатковим двигуном, її заряд дозволяв пробивати 800 мм броні – тобто будь-який сучасний танк. При цьому ціль не підсвічується, а вся «робота» з ураження цілі здійснюється шляхом автоматичного супроводу. Протягом випробувань було здійснено пуски шести ракет, і результатами пусків розробники і замовники були задоволені.\nГоворячи про потреби ЗСУ і ємності зовнішнього ринку, фахівці відзначають, що в Україні це близько 40-60 вертольотів Мі-8/Мі-24. Ринки іноземних замовників, тільки при поверхневому огляді, складають до 200 гвинтокрилих машин. Ба більше, такий комплекс може бути адаптований і до виробництва пусків НУР – некерованих ракет, підвищивши точність стрільби у два-три рази. Крім того, поряд з чотирма керованими ракетами комплекс 524Р забезпечить і застосування некерованих ракет типу С-5, С-8, а також універсального гарматного контейнера УПК-23-250, контейнера з гранатометом і авіаційних бомб. Але і це ще не все. Варто зазначити, що розробники подбали про комплексне вирішення задачі. Наприклад, про оперативне навчання льотного і технічного складу – для цього буде використано контрольно-тренажерний комплект КТК-1М.\nНе забута і тема живучості вертольота. Для вирішення ПрАТ «Рамзай» створило і запропонувало нові екранно-вихлопні пристрої (ЕВП) власної розробки. Порівняно зі штатними вони приблизно в 10 разів зменшують випромінювання вертольота, істотно обмежуючи можливості для ПЗРК. На цьому ж підприємстві створили і «Квадрос» – сучасну систему захисту гвинтокрилої машини від високоточних засобів ураження. А ще фахівці цього приватного підприємства працюють над створенням сучасної легкої броні – її інтеграція (а, по суті, обшивка вертольота) додасть близько 500 кг ваги, але повинна захистити від куль калібру 12,7 мм. А ще замислюються над збільшенням кількості керованих ракет, що за загальними характеристиками наблизить модернізовану машину Мі-24 до рівня Мі-35.\nСучасний етап і перспективи оновлення Мі-24\nНаразі в Міноборони визнають, що комплекс має великий потенціал розвитку – збільшення дальності, точності стрільби і підвищення рівня автоматизації. Україна підійшла до результату, який раніше вважався неможливим. А саме, до самостійного створення комплексу керованого озброєння для вертольота.\nЗ 2017-го по теперішній час на полігоні Міноборони під Черніговом пройшло кілька чергових етапів державних випробувань повітряного протитанкового ракетного комплексу «Бар’єр-В» і комплексу управління вогнем. Попри очевидні успіхи, позиція держави в питанні модернізації парку бойових вертольотів залишається невиразною. Зокрема, наприкінці квітня генеральний конструктор-генеральний директор ДККБ «Луч» Олег Коростельов в інтерв’ю Security Talks повідомив, що випробування вітчизняної системи управління вогнем вертольота з керованими ракетами «Бар‘єр-В», які наразі проводять із гелікоптерами Мі-8МСБ, не фінансуються і не замовлялися державою. При цьому ведуться перемовини про встановлення на гелікоптери набагато дорожчих закордонних аналогів.\nГенеральний конструктор-генеральний директор ДККБ «Луч» Олег Коростельов\n«Я повинен сказати, що, на жаль, ця робота не є роботою, яка стоїть в позиції державного замовлення. Вона поки що просувається за рахунок оборотних коштів КБ «Луч», «Мотор Січі», «Фотоприладу» та підприємства «Рамзай», – розповів Олег Коростельов. При цьому він наголосив, що випробування комплексу високоточного ракетного озброєння з дальністю ураження 8 км проводять тільки на багатоцільовому гелікоптері Мі-8, а про ударний Мі-24 мова взагалі не йде. «На Мі-24 нам ніхто (завдання) не поставив, і ми не проводимо ці роботи, й ось це мене бентежить», – роз’яснив очільник ДержККБ «Луч».\nВін припустив, що така ситуація склалася через певні очікування українських військових щодо можливих постачань аналогічних й уже випробуваних зразків, що застосовуються в країнах НАТО. «Коли ми говоримо про Мі-24, тобто про бойовий гелікоптер, так ось, він ніким не виставляється ні на державне замовлення (його модернізація), ні на його переозброєння. Цілком можливо, замовник (Міноборони України) веде переговори з якимись іноземними фірмами (як-то оборонні компанії з Ізраїлю, Франції або Британії, про перемовини з якими щодо модернізації Мі-24 ЗСУ періодично повідомляють у ЗМІ), але я вважаю – краще мати своє, яке не гірше. Можна навіть влаштувати змагання. Ось я не боюся цього, тому-то, швидше за все, ми в цьому переможемо», – наголосив генеральний конструктор-генеральний директор ДККБ «Луч».\nТим часом, чекати на покращення позицій України в цьому питанні ніхто не збирається. Так, ПрАТ «Рамзай» уже повністю освоїло та розпочало випуск систем управління зброєю бойового вертольота, що дозволить використовувати вертольоти армійської авіації України в нічному бою. Однак, повідомили автору цієї статті на підприємстві «Рамзай», поки що така система виробляється виключно на експорт, в Україні тривають її державні випробування. Зокрема, оптико-прицільна станція наведення з назвою «ПрПК-17 (24)» створена для управління керованими ракетами «Бар’єр-2В», що виробляє ДержККБ «Луч». Така система дозволить вертольоту вражати наземні цілі на дальності до 7,5 км, а у перспективі - й до 12 км. У виробництві такої системи управління зброєю вертольота беруть участь як приватне підприємство «Рамзай», так і два державні підприємства. Зокрема, на замовлення підприємства «Рамзай» деякі вузли і агрегати нині постачаються черкаським заводом «Фотоприлад» і ДП «Ізюмський приладобудівний завод» (обидва є підприємствами ДК «Укроборонпром»).\nГелікоптер Мі-8МСБ-В під час стрільб ПТРК «Бар'єр-В»\nНа підприємстві «Рамзай» також повідомили, що така система дозволить суттєво збільшити можливості використання некерованої зброї. Зокрема, ракет С-8 – точність їхніх пусків завдяки використанню лазерного далекоміра та балістичного обчислювача зросте щонайменше у два рази, а використовуватимуться вони на дальностях 2,5-5 км. Крім того, на підприємстві повідомили, що мають намір установити на вертоліт також ракету повітряного бою («повітря-повітря») Р-73, яка за умов інтеграції системи нашоломної вказівки НСЦ «Сура» (виробництва заводу «Арсенал») дозволить вертольоту збивати повітряні цілі, чого раніше не було.\nА поки для ЗСУ продукцію не купують, на такі системи управління вогнем вертольота вже значний попит на зовнішніх ринках. Зокрема, нещодавно два такі комплекси поставили в Уганду, а до того ще два комплекси - до Камеруну.\nТож якщо Україна бажає мати свій «летючий танк» (це прізвисько Мі-24 отримав за габарит), то саме комплекс управління вогнем і високоточні ракети дозволяють це зробити, зрівнюючи вертоліт і танк за вогневою потужністю. До речі, в майбутньому такими ракетами можуть бути оснащені катер ВМСУ і ДПСУ, що повинно помітно зменшити запал супротивника на Азові.\nМі-24 Повітряних сил України під час навчань на Яворівському полігоні, 2013\nТемы: оружие и вооружение, ракеты, вертолеты, Мотор Сич, "Укроборонпром", противоракетная оборона (ПРО), военно-воздушные силы\nСБУ предотвратила попытку незаконного вывоза из Украины комплектующих к военной технике\nМеждународная коалиция в поддержку Украины, которую удалось сформировать в 2014-м году, так же значима, как в свое время антигитлеровская коалиция - об этом экс-президент, лидер партии…


Семінар в Маріуполі “Стратегія реінтеграції “Відкриття Донбасу”. – КАЯ Схід\nСемінар в Маріуполі “Стратегія реінтеграції…\n6 березня 2019 року в Регіональному учбовому центрі бізнес-навичок “Приазов’я” Колегіум Анни Ярославни Схід взяв участь у обговоренні дослідження “Стратегія реінтеграції “Відкриття Донбасу”.\nУчасниками дискусії виступили представники університетів та громадських організацій — мешканці Маріуполя та внутрішньо переміщені особи: Олена Бондаренко, Ірина Гарщенко, Вікторія Гордієнко, Галина Крапівіна, Олена Куровська, Ольга Любчук, Дмитро Ляшов, Олександр Магдаліц, Лілія Малицька, Ірина Марченко, Дмитро Паскаль, Тетяна Тітімова, Роман Толпежніков, Олександр Топило, Єлизавета Токмань, Ірина Хомюк, Єлизавета Шрам, Лілія Щербакова та Дмитро Яременко.\nДослідження презентували аналітики КАЯ Схід, молоді німецькі вчені Фелікс Дьола та Ян Бевер з Університету Людвіга-Максиміліана (Мюнхен).\nДискусія щодо дослідження спонукала авторів кардинально переглянути їх пропозицію та надалі сконцентруватись на декількох глибше пропрацьованих проблемах, які значно ускладнюють життя людей на сході України та потребують якнайшвидшого вирішення.\nДля обговорення були представлені аналіз альтернатив припинення бойових дій та стратегія реінтеграції “Відкриття Донбасу”. Аналітики КАЯ Схід представили свій аналіз альтернатив припинення воєнних дій та реінтеграції, жодна з яких не може принести бажаного результату:\nМісію ООН не може бути створено без погодження РФ. Навіть якби місія була створена, світовий досвід використання миротворчих сил ООН не є успішним.\nВійськове рішення при чинному балансі сил та можливостей ЗСУ та збройних сил РФ неможливе.\nВаріант відгородження стіною теж не спрацює, оскільки вимагатиме значних інвестицій, відверне від України симпатиків на окупованих територіях та не зможе зупинити повномасштабне вторгнення Росії.\nСтратегія “Відкриття Донбасу” запропонувала не витрачати час та готувати окуповані території до реінтеграції у три етапи.\nПерший етап — починати більш відкриту економічну та інформаційну політику щодо мешканців ОРДЛО вже зараз, тобто до вирішення питання геополітичного тиску Росії.\nДругий етап передбачає підготовку до повернення контролю над територіями, зокрема визначення умов роботи українських банків та повернення гривні як основної валюти окупованих територій.\nТретій етап означає повернення контролю України над окупованими територіями та державним кордоном з РФ. Ключовим його елементом є робота фахівців з геопросторових даних для інвентаризації, класифікації та оцінки ресурсів звільнених територій.\nВ ході обговорення виокремились дві ключові позиції:\nМешканці Маріуполя віддають перевагу розвитку свого міста та прифронтових територій. Ця стратегія передбачає створення вищої якості життя на територіях, які контролює Україна. Прозвучали різні оцінки щодо пенсій для мешканців ОРДЛО, оскільки вони отримують фактично подвійну оплату – українську пенсію та виплати Росії. Маріупольці висловили думку, що держава недостатньо допомагає Маріуполю та населеним пунктам прифронтової зони. Вони підтримують сильнішу економічну блокаду та відкидають будь-яку можливість переговорів з адміністраціями окупованих територій.\nВнутрішньо переміщені особи не схильні демонізувати населення окупованих територій. Вони стверджують, що там достатньо багато людей, які хочуть повернення України, але бояться виказувати свою позицію. Ольга Любчук висловила думку, що в першу чергу треба думати про повернення людей, а потім територій. Люди є важливими, потрібно пам’ятати про них, підтримувати їх, щоб завоювати їх серця та уми. Головною ланкою, яка зберігає зв’язок мешканців окупованих територій з Україною, залишаються сім’я та друзі — вони є основною надією на реінтеграцію.\nПрипинення економічної та інформаційної блокади окупованих територій учасники обговорення сприйняли по-різному: від згоди з боку представників внутрішньо переміщених осіб до відмови з боку мешканців Маріуполя. Проте всі погодились, що міжнародне співтовариство повинно посилювати тиск на Росію, позиція якої є найбільшим дестабілізуючим чинником у регіоні.\nЕксперти з Донецька нагадали про екологічні загрози, які несе конфлікт. Найбільш нагальною проблемою є затоплення шахти “Юнком”, де в 1979 році проводився ядерний вибух. Припинення відкачки води бойовиками може призвести до потрапляння радіоактивних матеріалів до річок регіону, а потім до Азовського та Чорного морів. На окупованих територіях також існує проблема з якістю водопостачання, яку можна вирішити.\nУчасники семінару домовились про подальше обговорення у вигляді відеоконференції, яка відбудеться після внесення авторами коригувань та доповнень до стратегії.\nПопередняPrevious post:Виставка дитячих малюнків для проекту «Ковальський парк дитячих мрій» відбулась в Маріупольській філії НАОМАНаступнаNext post:Миротворча місія ООН в Україні: наслідок вирішення, а не вирішення конфлікту


Заява щодо вироку українському “диверсанту” Євгену Панову – Українська Гельсінська спілка з прав людини\nЗаява щодо вироку українському “диверсанту” Євгену Панову\n25 жовтня 2018 року Верховний суд Російської Федерації залишив без зміни вирок українському “диверсанту” Євгену Панову. Таким чином, вирок підконтрольного РФ “Верховного суду” Криму від 13 липня 2018 року залишився в силі – фігуранта справи “українських диверсантів” засудили до 8 років колонії суворого режиму.\n– засуджує дії Російської Федерації щодо політично вмотивованого переслідування громадян України в Криму загалом та неправомірне рішення від 25 жовтня 2018 року Верховного суду РФ у справі Євгена Панова зокрема;\n– повторно звертається міжнародних партнерів України та української влади щодо невідкладного вжиття заходів з метою звільнення Є. Панова та інших політв’язнів Кремля;\n– принагідно інформує, за фактами грубих порушень прав людини в справі Євгена Панова буде подаватися заяву до Європейського суду з прав людини.\nУ серпні 2016 року ФСБ Росії затримала в окупованому Криму групу “українських диверсантів”, які нібито готували теракти на півострові. Затриманих деякий час утримували в московському СІЗО “Лефортово”, пізніше – повернули до Криму. Російські спецслужби заявляють, що затриманий Євген Панов був членом “групи диверсантів”, яка начебто планувала здійснити теракти на об’єктах туристичної та соціальної інфраструктури півострова.\nВиконавчий директор УГСПЛ О. Павліченко\naYlNlfdX, aYlNlfdX, 5 Квітня 2021, 14:24


ОНЛАЙН-КОНФЕРЕНЦІЯ ДЛЯ ПЕДАГОГІВ "ПЕДАГОГІЧНЕ СПІЛКУВАННЯ З БАТЬКАМИ"\nСьогодні з педагогами нашого закладу було проведено онлайн-конференцію на тему: "Педагогічне спілкування з батьками" за допомогою сервісу Zoom. Ми обговорили техніки та види спілкування, познайомились з прийомами "Я-повідомлення" та "Синквейни". Педагоги також отримали домашнє завдання на складання вищезазначених прийомів з власної практики. ...\n27 БЕРЕЗНЯ ВІДЗНАЧАЮТЬ СВОЄ ПРОФЕСІЙНЕ СВЯТО ВСІ ПРАЦІВНИКИ ТЕАТРУ, А РАЗОМ ЗНИМИ МІЛЬЙОНИ ГЛЯДАЧІВ. ДЕНЬ ТЕАТРУ ЩОРІЧНО ВІДЗНАЧАЮТЬ ВУСЬОМУ СВІТІ З1961 РОКУ ПІСЛЯ ВІДПОВІДНОГО РІШЕННЯ НАIX КОНГРЕСІ МІЖНАРОДНОГО ІНСТИТУТУ ТЕАТРУ (МІТ) ПРИ ЮНЕСКО. Діяльність організації, згідно з її статутом, повинна бути спрямована на «зміцнення миру і дружби між народами, на розширення творчого співробітництва всіх діячів світу»...\n"МАРАФОН ДИТЯЧИХ УСПІХІВ"\nДошкільники нашого закладу також не сидять без діла. Педагоги дистанційно пропонують батькам для їх дітей цікаві завдання, дидактичні ігри, веселі розвивалки, музичні заняття тощо. Наші вихованці разом з батьками із задоволнням проводять час в домашніх умовах. Успіхи наших дітей ви можете побачити у фотоальбомі . "Марафон дитячих успіхів" будет продовжуватись і надалі! ...\nЗ 12 березня 2020 року в Україні запроваджується тритижневий карантин для усіх закладів освіти. Відповідне рішення Уряд ухвалив 11 березня 2020 року. ПОСТАНОВА КАБІНЕТУ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" На виконання розпорядження Харківського міського голови від 11.03.2020 № 50 «Щодо організації виконання на території міста Харкова постанови Кабінету Міністрів України від 11...\n9 березня - день народження Тараса Шевченка - українського поета, художника, мислителя. З нагоди 206-ї річниці від дня народження Тараса Шевченка, сьогодні в нашому закладі пройшли тематичні заняття ...\nХай навкруги цвіте бузок, Та небо буде ясним; І щоб життя було в жінок Щасливим і прекрасним. Аби завжди в душі у вас Горів вогонь кохання; І хай у цей весняний час Здійсняться всі бажання! ...\nНАГОРОДЖЕННЯ ПРАЦІВНИКІВ ЗАКЛАДУ\nЗА БАГАТОРІЧНУ СУМЛІННУ Й ПЛІДНУ ПРАЦЮ, ВИСОКИЙ ПРОФЕСІОНАЛІЗМ, ВАГОМИЙ ВНЕСОК У СПРАВУ НАВЧАННЯ І ВИХОВАННЯ ПІДРОСТАЮЧОГО ПОКОЛІННЯ ТА З НАГОДИ 8 БЕРЕЗНЯ - МІЖНАРОДНОГО ЖІНОГО ДНЯ СЬОГОДНІ БУЛО НАГОРОДЖЕНО: БОЙКО СВІТЛАНУ МИКОЛАЇВНУ, ВИХОВАТЕЛЯ ЗДО, ТА СТЕПАНОВУ ГАЛИНУ МИКОЛАЇВНУ, КУХАРЯ ЗДО, ГРАМОТАМИ УПРАВЛІННЯ ОСВІТИ АДМІНІСТРАЦІЇ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОНУ НЕЄЛОВУ ВАЛЕРІЮ ВАЛЕНТИНІВНУ,...\nСВЯТКОВІ РАНКИ ПРИСВЯЧЕНІ МІЖНАРОДНОМУ ЖІНОЧОМУ ДНЮ У ГРУПАХ №№ 1, 4, 6\nСЬОГОДН В ЗАКЛАДІ ПРОЙШЛИ СВЯТКОВІ РАНКИ ПРИСВЯЧЕНІ МІЖНАРОДНОМУ ЖІНОЧОМУ ДНЮ У ГРУПІ МОЛОДШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ № 1 ТА ГРУПАХ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ № 4 ТА № 6 ...\nСЬОГОДНІ У ЗАКЛАДІ ВІДБУЛАСЬ ТЕРМІНОВА НАРАДА ПРИ ДИРЕКТОРОВІ ПРО ЗАХОДИ ЩОДО ЗАПОБІГАННЯ, РОЗПОВСЮДЖЕННЯ ТА ПРОФІЛАКТИКИ ЗАХВОРЮВАНОСТІ НА ГОСТРУ РЕСПІРАТОРНУ ХВОРОБУ, СПРИЧИНЕНУ КОРОНАВІРУСОМ 2019-NCOV ...\nСВЯТКОВІ РАНКИ ПРИСВЯЧЕНІ МІЖНАРОДНОМУ ЖІНОЧОМУ ДНЮ У ГРУПАХ №№ 3, 2, 5\nСЬОГОДН В ЗАКЛАДІ ПРОЙШЛИ СВЯТКОВІ РАНКИ ПРИСВЯЧЕНІ МІЖНАРОДНОМУ ЖІНОЧОМУ ДНЮ У ГРУПІ РАННЬОГО ВІКУ № 3, ГРУПІ МОЛОДШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ № 5 ТА ГРУПІ СЕРЕДНЬОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ № 2 ...


"гасіння". Все новости, помеченные "гасіння" на Мета Новостях.\nЯк повідомили власкору "Голосу України" у прес-службі Головного управління ДСНС в області, постраждалих не було. Сьогодні вранці у Кременчуці на кінцевій зупинці в мікрорайоні Молодіжний загорівся новенький тролейбус. Як повідомили власкору "Голосу України" у прес-службі Головного управління ДСНС в… — 13.01.21 13:18\nПолтавська область: вогнеборці ліквідували пожежу на території приватного домоволодіння\nРятувальники, які прибули на виклик, відразу приступили до гасіння. Врятовано поруч розташований житловий будинок, гараж та господарчу будівлю від знищення полум'ям. 10 січня о 06:13 до Служби порятунку «101» надійшло повідомлення про пожежу, що виникла на території приватного домоволодіння на… — 11.01.21 15:50\nСумська область: ліквідувавши загоряння літньої кухні вогнеборці врятували від знищення господарчу споруду та житловий будинок\nПро пожежу повідомив власник, який побачив дим з вікон споруди. 10 січня о 13:29, на лінію екстреного виклику 101, надійшло повідомлення про загоряння літньої кухні по вул. Козацька в с. Горове, Роменського району. Про пожежу повідомив власник, який побачив дим з вікон споруди. На місце події було… — 11.01.21 15:38\nНа Полтавщині з палаючої квартири врятували дитину, чоловік загинув\nНа час виникнення пожежі у квартирі перебували чоловік 1976 року народження та хлопчик 2013 року народження. А от чоловік з 1976 року від опіків, отриманих внаслідок пожежі, помер. 11 січня виникла пожежа у квартирі на першому поверсі дев’ятиповерхівки по проспекту Героїв Дніпра. Про це повідомляє…\nХмельниччина: оперативно ліквідувавши пожежу, надзвичайники врятували будинок та сусідні споруди від знищення вогнем\nНегайно за викликом було направлено два чергових відділення 17 Державної пожежно-рятувальної частини. 10 січня о 17:36 на пункт зв’язку Служби порятунку “101” надійшло повідомлення про пожежу житлового будинку на вул. Пушкіна в м. Полонне на Хмельниччині. Негайно за викликом було направлено два… — 11.01.21 13:00\nНа Зіньківщині через пожежу в господарчій будівлі ледь не згорів будинок\n10 січня виникла пожежа на території приватного домоволодіння у селі Міські Млини Зіньківського району. Читайте також: На Полтавщині зі ставка дістали тіло пенсіонерки Причину пожежі встановлюють фахівці. 10 січня виникла пожежа на території приватного домоволодіння у селі Міські Млини… — 11.01.21 12:01\nбудинку, під час якoї загинула жінка та чoлoвік oтримав oпіки. прo пoжежу будинку пo вул. Перемoги смт Кoмпаніївка. 10 січня о 22:22 до Служби порятунку «101» надійшло повідомлення про пожежу будинку по вул. Перемоги смт Компаніївка. Як з’ясувалось, там виникла пожежа 20 м2 речей домашнього вжитку…\nНа стоянці біля супермаркету згоріла вщент вантажівка (відео)\nО 00:32 рятувальники ліквідували пожежу. На місці події працювало 3 одиниці техніки та 13 чоловік особового складу. 11 січня о 00:18 до оперативно-координаційного центру Головного управління ДСНС України у м. Києві надійшло повідомлення про пожежу у легковому авто, яке знаходилося біля…


Патріарх Філарет: | Українські Новини\n26 грудня 2014, пʼятниця, 18:28 13388\n2014-12-26T18:28:00+02:00 Інтерв’ю 2018-10-11T04:04:21+03:00\nМосква хоче посварити наші церкви, щоб здійснити військове вторгнення\nВ ексклюзивному інтерв'ю "Українським Новинам" патріарх Української православної церкви Київського патріархату Філарет розповів, як поточний рік вплинув на життя церкви, як церква допомагає населенню та українським воїнам в зоні АТО, чому Москва намагається посварити українські церкви і чим покійний митрополит Володимир відрізнявся від нинішнього митрополита Онуфрія .\nЦього року в житті України й українців багато чого змінилося. Як ці зміни вплинули на життя церкви?\n- Події 2014 року вплинули і на Україну і, звичайно, на церкву, тому що церква - частина українського народу. І вона, як ми говорили на Майдані, завжди була, є і буде з народом. Як вплинули ці події? Вони активізували соціальну діяльність церкви. Це означає, що церква не тільки молиться за владу, український народ, добробут, за прощення гріхів, але й допомагає. І ми за минулий рік надіслали в АТО і для добровольчих батальйонів приблизно 5 тис. тонн гуманітарної допомоги. Це продукти харчування, одяг, медикаменти, тепловізори, автомобілі, в тому числі швидкої допомоги. Збирали це у всій Україні, не тільки в Києві, а й в кожній області. І в цьому ми вбачаємо значну роль церкви. Як Ви знаєте, Михайлівський монастир відкрив ворота студентам, яких побили на Майдані, церква відкрила свої храми для ночівлі і для того, щоб люди там могли зігрітися, а коли потрібно було - церква перетворила один храм у операційну, в якій робили операції пораненим на Майдані. Тому у зв'язку з цим авторитет церкви піднявся. Я пам'ятаю, кілька газет писали, що Київський Патріархат є правдивою церквою, після того як Михайлівський монастир прийняв побитих студентів.\nОкрім, гуманітарної допомоги, чим ще допомагає УПЦ (КП) бійцям, а також громадянам, які залишаються в зоні АТО? Чи направляєте капеланів?\n- Крім цього, ми направляємо священиків. Є закон про капеланство і ми користуємося цим законом, направляємо священиків, тих, які добровільно хочуть йти. Вони йдуть туди, звершують молитви, піднімають дух воїнів. Якщо вже говорити про підняття духу, то у нас є відділ соціальної допомоги, який проводить семінари з реабілітації для тих воїнів, які побували на Сході в боях і зазнали негативного впливу від жахіть, які там бачили.\nЧи є випадки, коли священики йдуть добровільно на фронт в зону АТО як бійці?\n- Добровільно йдуть в окопи, але зброї до рук не беруть, тому що священик не має права носити зброю і стріляти. Якщо він стрілятиме, то його буде позбавлено права священнослужіння.\nЧим такі священики займаються в окопах?\n- Моляться, перебувають поряд з бійцями, бесідують та підтримують їх.\nСкільки капеланів знаходяться в зоні АТО?\n- Тих, які офіційно пройшли через призначення Генерального штабу Збройних сил, приблизно 15 капеланів. А взагалі, десь 40 людей, а, може, й більше.\nЯка наразі ситуація з храмами УПЦ (КП) в Криму, в зоні АТО? Чи продовжують вони функціонувати і чи не здійснюється на них тиск зі сторони УПЦ (МП) і РПЦ, а також представників, які називають себе "владою"?\n- В Криму, влада забрала у нас три храми і віддала Московському Патріархату. Зараз готується закон про націоналізацію культових споруд, а це означає, що наші всі храми буде націоналізовано. Що буде після цього, ми не знаємо, але в Криму Московський Патріархат має привілейоване положення, а діяльність священиків Київського Патріархату, греко-католиків і протестантів обмежено. Якщо говорити про Донбас, то в районах, які окуповано сепаратистами так званих "Донецької народної республіки" і "Луганської народної республіки", взагалі заборонено богослужіння Київського Патріархату. Там не мають права звершувати богослужіння не тільки наші, православні священики, але й римо-католики, греко-католики та протестанти. В цих районах зруйнували храми протестантських громад. Крім того, в Донецькій області 18 священиків, серед яких наш архієпископ Сергій, занесені в список людей, яких арештують, якщо вони з'являться на окупованій території. За що? За те, що допомагають нашій армії. За це їх можуть судити і катувати. В Луганській області те ж саме. Богослужіння дозволяють звершувати тільки представникам Московського Патріархату, тому кричати, що його утискають, немає жодних підстав. Насправді все навпаки.\nЧи є храми УПЦ (КП), які знищено внаслідок військових дій на Донбасі?\n- У нас храмів на цій території взагалі мало і даних про їх знищення поки немає. Але є знищені молитовні доми.\nСвятійший, чи є серед вбитих на Сході священики УПЦ (КП)?\n- Вбитих священиків немає, але є вбиті протестантські пастори.\nА серед полонених?\n- Серед полонених наші священики Київського Патріархату були, і не один. Їх там тримали, допитували, але через деякий час відпустили.\nЧи відчули ви зміни у відношенні до церковних справ після зміни влади, адже не секрет, що колишній Президент і його уряд намагалися втручатися у справи церкви?\n- На початку президентства Януковича була спроба захоплювати наші храми та передавати в Московський Патріархат. Таких випадків було чимало. Була й агітація нашого духовенства переходити в Московський Патріархат, але потім, коли громадськість піднялася, це перетягування в Московський Патріархат припинилося. В останні роки президентства Януковича, стосунки нормалізувалися — ми не відчували підтримки, але були задоволені вже тим, що нас не чіпають. Сьогодні, коли обрали Президентом Петра Порошенка, наша церква відчуває нормальне ставлення і Президента, і Уряду, і Верховної Ради, тобто ми жодних утисків не відчуваємо. Нас підтримують, але влада намагається ставитися до всіх однаково. І тому позиція Президента - мир і злагода, особливо між Київським та Московським Патріархатом, щоб не було релігійної ворожнечі. Чому? Бо Москва спеціально хоче розсварити наші дві церкви для того, щоб потім скористатися цим і захищати православ'я через військове втручання. Наша влада це знає і намагається уникнути цієї ворожнечі, не давати приводу для російського втручання. Ми підтримуємо це, але перехід до Київського Патріархату все ж відбувається, адже деякі священики і єпископи в проповідях відкрито виступають на захист президента Росії Володимира Путіна, проти української влади. І коли люди бачать, що священик української церкви захищає агресора, вони обурюються, і або проганяють такого священика, або переходять самі в Київський Патріархат. Цей перехід хочуть використати як насильницьке захоплення, а наша позиція - силою в Київський Патріархат нікого не тягнути.\nЗрозуміло, що дії Януковича та його оточення в цілому були злочинними і корупційними. Але при цьому ці люди показували, що мали відношення до релігії, ходили на Богослужіння, тримали в своїх кабінетах і в домівках ікони та інші релігійні речі. Як, на вашу думку, можна охарактеризувати таких людей? Це замолювання своїх гріхів?\n- Справа в тому, що є християни по життю, а є християни за назвою. Ці другі православні "зовні". Вони мають ікони, заходять до храму показатися, особливо для телебачення, але заповіді Божі не виконують. Саме тому віра їх мертва. А є християни, у яких віра жива. Це люди, які допомагають бідним, які йдуть захищати свою Батьківщину, які моляться в храмах і люблять своїх ближніх. Це правдиві християни. Але, на жаль, християн з мертвою вірою багато. Взяти, наприклад, Путіна: він теж ходить в храм, причащається, але вчинив агресію, говорить всьому світу неправду... Хіба він не знає, що говорити неправду не потрібно?\nЧи необхідно в органах державної влади, в адміністративних приміщеннях облаштовувати церковні каплиці?\n- В давнину каплиці були в університетах, інститутах, гімназіях, лікарнях. Але я не пригадую, щоб вони були в державних установах. Чи потрібно мати в Кабінеті міністрів каплицю? Можна мати каплицю, але не мати в душі храму Божого, в якому перебувала би Благодать Святого Духа.\nЧи змінилися відносини УПЦ (КП) і УПЦ (МП) після призначення Митрополитом УПЦ (МП) Онуфрія?\n- Покійний Митрополит Володимир був більш схильний до утворення єдиної помісної української церкви, незалежної від Москви. Новий Предстоятель Митрополит Онуфрій проти входу України в Європейський Союз, вірно служить Москві і тому говорити про об'єднання наших церков з Онуфрієм складно. Є комісії Київського і Московського Патріархатів, які мають вести діалог, але ось уже пройшов рік, а комісії жодного разу не збирались. І тому надії на те, що Митрополит Онуфрій буде сприяти діалогу поки що не маємо.\nЗ ваших слів, в поточному році близько 30 парафій УПЦ (МП) перейшло до УПЦ (КП). А скільки таких переходів було у 2013 році? Як це впливає на стосунки церков, оскільки деякі представники УПЦ (МП) кажуть про захоплення і незаконність таких переходів?\n- У 2013 році умов для таких переходів парафій не було, тому що не було війни, не було агресії, не було виступів на захист Москви. А от в 2014 році почалась війна на Донбасі, і коли священики і єпископи Московського Патріархату стали захищати агресора Путіна, українці стали виходити з Московського Патріархату. Зупинити цей процес УПЦ (МП)не зможуть, тому що вони самі сприяють цьому, коли виступають на захист Путіна проти нашої влади.\nА чи переходили парафії інших церков до УПЦ(КП)?\n- Сьогодні з греко-католиками ми проблем не маємо. І ми, й вони за українську державу. В цьому ми єдині, а за вірою ми різні. Якщо і є переходи, то вони поодинокі. Що стосується парафій Автокефальної церкви, то переходять єпископи і священики. Взагалі ця штучно створена церква великого впливу на події, які відбуваються в Україні немає.\nРозкажіть, яким чином УПЦ (КП) не допускатиме до причастя корупціонерів, яким буде порядок?\n- Якщо парафіянин прийшов причащатися, то він має спочатку покаятися в своїх гріхах. Якщо він корупціонер, і совість йому підказує, що він корупціонер, то має сказати священику, що він грішний в тому, що або брав гроші, або давав. Священик же, знаючи постанову Синоду, такому парафіянину не буде дозволяти причащатися. А якщо парафіянин не покається в цьому гріху, то Господь йому не простить, і причастя йому буде не на відпущення гріхів, а на покарання.


Купити книгу Німецька за 30 днів. Компакт-курс (+ аудіо-CD) ( Ангеліка Г. Бек) - 966-7269-72-8#978-966-8315-37-4 | Інтернет-магазин Yakaboo.ua\nКнижки / Код товару: 94452\nКупити книгу Німецька за 30 днів. Компакт-курс (+ аудіо-CD) ( Ангеліка Г. Бек) в інтернет-магазині Yakaboo.ua. Найбільший в Україні інтернет-магазин книг. Цілодобовий прийом замовлень: ☎ (044) 225-05-05 ✔ Представлений товар є в наявності. Доставка по Україні\nСерія книг: За 30 днів\nПерекладач: О. Петренко, І. Гуляницька