Як заощадити на зборах до школи: поради експертів | Все буде добре\nVideo: Економимо на покупках до школи: секрети наших експертів\nЯк заощадити на зборах до школи можна дізнатися від досвідчених мам: Анни Кушнерук та Марини Узєлкової. Завдяки їх секретам ми заощадимо на покупках в школу вже цього літа. Дивіться відео і ви дізнаєтеся, як не влізти в борги при купівлі шкільного приладдя\nЯк заощадити на зборах до школи можна дізнатися від досвідчених мам: Анни Кушнерук та Марини Узєлкової. Завдяки їх секретам ми заощадимо на покупках в школу вже цього літа. Дивіться відео і ви дізнаєтеся, як не влізти в борги при купівлі шкільного приладдя.


Тюльпан Міс Медведєва (Tuliр Miss Medvedeva) цибулини тюльпанів\nПродаж цибулин тюльпанів Міс Медведєва (Miss Medvedeva) здійснюється з 25.08 по 25.10 календарного року.\nТюльпан Міс Медведєва 500 цибулин кількість\nТюльпан Міс Медведєва (Tulip Miss Medvedeva)\nТюльпан Міс Медведєва (Tulip Miss Medvedeva) клас: Тріумф. Форма: келихоподібна. Забарвлення квітки: білий. Висота келиха: до 11-12 см. Висота рослини: до 55 см. Терміни цвітіння: квітень-травень.\nТюльпани Тріумф (Tulipa triumph) – характеризуються великими келихоподібними квітками і високими цветоносами (40-70 см). Забарвлення квітів у тюльпанів Тріумф найрізноманітніша: від чисто-білої до темно-фіолетового. Цвітуть тюльпани Тріумф в кінці квітня – початку травня, досить тривалий час і добре зберігають форму келиха. Використовуються тюльпани Тріумф дуже широко: і на зрізання, і для оформлення садів і парків, і для вигонки в середні та пізні терміни. В даний час тюльпани Тріумф — найчисленніший і популярний клас тюльпанів. Тюльпан Міс Медведєва / Tuliр Miss Medvedeva.\nКупити цибулини тюльпанів Тріумф для зимової вигонки, а так само популярний Тюльпан Міс Медведєва (Tulip Miss Medvedeva)ви можете в нашому спеціалізованому інтернет – магазині “Наша Грядка” .


Tatyana Borodina\t2018-10-01T21:58:38+00:00\nBack to Petro Bevza page\nОчевидно, що це ще не все\n«Творча робота практикується у паралельному часі усамітнення, потай, таким чином, що з’являється ефект несподіваності, коли час автора ресинхронізується із часом публіки» – Б.Гройс «В потоці»\nНовий цикл Петра Бевзи «Інний» засвідчив появу якісно іншої живописної мови, несподіваного для багатьох способу бачення світу. Дійсно, якщо порівняти ці картини з творами минулих циклів, наприклад «Теодозії»  чи «Йордань»  – зміни очевидні. Стрімкий віраж «вбік» з усталеної впізнаваної авторської манери викликає не тільки захоплення та подив. Потужність таємничих образів, яскравість та свіжість оновленої палітри пробуджують як емоційну реакцію глядача-неофіта, так і цікавість дослідника-герменевта. Це гарна нагода подивитись на творчість художника в більш широкому часовому і просторовому контексті, ніж формат окремих виставок.\nСвого часу Б.Гройс проартикулював ідею про «спільний горизонт подій». Окрім іншого, в ній заперечувалася парадигматична опозиція модерну – «прогрес – відставання» в царині культури. Хоча Гройс розглядає дві великі, капіталістичну та соціалістичну, системи, такий підхід здається виправданим і до явищ меншого ступеню узагальнення. Поява на тлі домінуючого безпредметного, концептуального та медіа арту «Лейпцігської школи» живопису, таких особистостей як Ансельм Кіфер, Нео Раух або Пітер Дойг є фактичним підтвердженням дії цього принципу в середині самої, здавалося б, гомогенної структури сучасного мистецтва. Для українських реалій це можливий хороший рецепт від травматичного постколоніального дискурсу. Не єдиний, враховуючи нагальну необхідність в заповненні інституційних та інфраструктурних лакун, але вказуючий на ще один важливий ресурс змін – свідомість художника.\nУ випадку Петра Бевзи «спільний горизонт подій» трансформується в особисте поняття «діалогу». Роботи з серії присвят як і численні авторські публікації достатньо чітко окреслюють як коло зацікавлень, так і важливість постійного надходження потоку професійної та світоглядної інформації. Це кисень для легень натхнення, що не дає загуснути, законсервуватися у локальній або власній кон’юнктурі.\nБевзі подобається знаходити резонанси, точки збурення уяви та емоцій. Про це опосередковано свідчить кількість тематичних циклів у його доробку, а ще красномовнішою є назва одного з перших – «Екстази» (1990-92). Шалене бажання наповнитися світом максимально, у можливій більшості його проявів – формує його мистецький маршрут, сторінками бортжурналу якого є картини, об’єкти, відео. На щастя його внутрішній романтичний штурман оминає небезпечні мілини оргіастичної всеїдності та самовдоволеності. Назву «Екстази» можна тлумачити як своєрідне mottoтворчого руху, але вихідною точкою подорожі, яка привела до чинної транзитної зупинки вочевидь є проект «Ce’moi. Реальність абстракції» . В каталозі до нього С.Б. Кримський писав: «Петро Бевза звертається до першосвіту – моноліту, де всі пластичні сили врівноважені. Коли він бере фарбу і наносить удар, з моноліту починається викид пластичної енергії, з якою і працює художник». Пластична енергія довкілля, цілісного нерозчленованого світу практично необробленою стихією виливається, наче магмою, розчерками й кольоровими масивами на полотно, резонує з енергією молодості. Час перших успіхів, час, коли легко пишуться маніфести і картини на зразок «Народження вітру» (1994).\nЗараз, під прискіпливим ретроспективним окуляром, можна прослідкувати всі «порти» куди направляв мистця цей вітер, які знаки вказували йому дорогу, хто проходив поряд з ним частину шляху. З ренесансною безпосередністю, що не відає класифікаційних лабет просвітництва, все стає інспірацією для творчості: квітка і жінка, пейзаж і відчуття спорідненості з художником іншої епохи чи країни, сільськогосподарське знаряддя і туман, прочитана книга і потік фарби на кахлі. Фантазуючи, можна припустити, що кожною серією робіт художник, як досвідчений шукач, позначає на мапі уяви знайдений скарб і чим складнішим стає досліджуваний світ, тим більше їх відкривається. За логікою жанру відкриті позначки повинні складатися у зашифрований текст. Хто ж адресат цього візуально-віртуального послання? Безумовно глядач, але назва проекту «Інний» натякає на ще одне неочевидне, але вірогідне прочитання.\nВже згадуваний Б.Гройс зазначав «утопічність» як характерну рису художньої творчості, маючи на увазі її буття «тут і тепер» і в той же час притаманну спрямованість у майбутнє. Характерною рисою Петра Бевзи, на мій погляд, є яскрава властивість бути собою, але не дорівнювати собі. Між різницею потенціалів – яким він є і яким може бути (як художник) якраз і виникає потужна пульсація руху вперед. Тому проект «Інний» – пункт де отримано і метафорично прочитано «Ce’moi. Реальність абстракції» і все те, що було в часовому проміжку між ними. «Інний» це біла пляма невідомої землі, абстракціямайбутнього, потенційна ймовірність майбутнього у реальності1995-го року. В «Інному» розібраний і вивчений за 23 роки світ переконструйовано знову і зашифровано на фундаменті отриманого життєвого і професійного досвіду. Тоді зрозумілим стає нове звертання до безпредметності, відроджене почуття дивної просторової нескінченності. Саме тому назви-натяки, назви-загадки на кшталт «Янгол і маскувальна сітка» (2017). Сира, ресурсна стихія дев’яностих у 2018-ому інтелектуально приборкана і трансформована, але не втратила своєї могутності. Вона бринить і вібрує у витончено впорядкованих елегантних формах.\nВикористовуючи за Бевзою поняття «діалог» можна порівняти пройдений шлях з еволюцією мегаліту у коринфську колонну. Сама ж утопія «Інного» сприймається своєрідною відповіддю «Метрополісу» Фріца Ланга співмірною за масштабом і довершеністю розробки. Відмінність між ними у потрактуванні майбутнього. Бевза стверджує можливість не втрачати свіжість сприйняття і смаку життя в організованому світі й те, що інший не обов’язково загроза. Майбутнє не за чорно-білим, сталевим блиском і фатумом конвеєра, а за яскравими кольорами і візерунком квіткової структури, за цифровою абстракцією, що допомагає втілювати індивідуальні бажання. У цьому поєднанні інноваційної прагматики і бажаної поетики образу на виході отримуємо винятково якісний живопис.\nПластичні джерела сьогоднішньої творчості П.етра Бевзи слід шукати в роботах 1996-2000 років. У 1994 році серія напівабстрактних краєвидів означених лише римськими цифрами як «Шлях 1, 2, ..5» демонструє певну дистанцію між автором і світом як об’єктом вивчення і художньої репрезентації, а також вже згадувану, за С.Кримським, «монолітність». Через два роки відбувається радикальне скорочення відстані, довкілля буквально атаковано. Здається сигнали від усіх органів чуття миттєво перекодовуються у живопис без рефлексивної паузи. Саме тоді формується, здебільшого інтуїтивно, під впливом темпераменту, своєрідний особистий спосіб художньої ретрансляції: фактурне, щільне тло прокреслюється силовою структурою з активних, продертих у масивах фарби зигзагоподібних ліній – емоція втілена жестом. Домінуючим стають світлі жовтувато-охристі кольори. Суміш олійної фарби з тирсою нагадує глину, грунт не тільки пігментом але й поверхнею. Знайдений метод не переходить у простий формальний прийом, художник не стільки відображає, скільки заново створює емоційний каркас, контур побачених аспектів життєвого простору. Ейфорія молодості підсилює гостре відчуття перебування у вирі екзистенції, вагомим тлом для якого слугують суспільні злами і зрушення 90их років. Тотальність вражень провокує випробувати знайдену оптику на всіх речах і явищах. Звідси коливання від «Преображення далей» до «Світу курки» і «Світу павука» (всі 1996 року). Ця фізично відчутна насолода від тактильності навколишнього буття практично вибухає у прямокутнику полотен. Але окрім миттєвого спалаху від доторку до реальності зафіксованого чутливим внутрішнім осцилографом мистця у цих картинах присутній протилежний полюс метафізично-міфологічної тяглості. Метафора глини, як міфологічного першоматеріалу об’єднує часові і просторові протилежності в акті деміургічного творення-перевтілення. Тому «Світ курки» і «Преображення далей» однаково космічні за масштабом. Почуття матеріальності світу як матеріальності себе як художника стихійно злиті, нероздільні й безпосередньо звертаються до глядача.\nУ серії 1998 року «Комунікативний коридор» відбувається наступний важливий етап. Позачасова тяглість раніше відчутна як певне поле, загальне враження згущується у конкретні зображення-знаки та взаємодію між ними. Сільськогосподарське знаряддя – грабарка виростає з ужиткового предмету до фактично сакрального атрибуту. Важливим тут є сам процес перетворення, завдяки якому предмет зображення частково втрачає, змінює свою форму отримуючи нові властивості. І якщо грабарка 1998 все ще матеріальна, наповнена, малюнок амарилісу 2018-го присутній як натяк, лише у вигляді сяючого в просторі контуру схожого на заспокоєну блискавку. Узагальнення не означає відсторонення, для Бевзи надзвичайно важливо зберегти особисту, навіть інтимну вихідну точку творчого поштовху. Це може бути згадкою у назві «Київ-Берлін» (2017), або смугою кольору, що викликає спогади про певне місце. Міст порозуміння, власне комунікативний коридор невербального спілкування відкритий і в той же час завжди, як в класичному саду каміння, має ще один прихований, непомітний при перегляді камінь-зміст. Один і той самий образ виявляється здатним об’єднувати і транслювати одночасно множину протилежних станів і змістів від пафосу до лірики. Зчитування, рефлексія ускладнюють часову конструкцію полотен, розмірність «дихання» різних частин нашаровується одна на одну створюючи свій власний не лінійний часовий вимір. Масштабність такого бачення не фізична, вона не залежить від реального розміру. Простір споглядання утворюють, як мінімум, три складові: внутрішній час художника від враження до готової роботи, внутрішній час споглядання глядача і власний потік часу між елементами картини. «Гора» (1999), «Комунікативний коридор» (1998), «Присвята Тапієсу» (1998) варіації одного мотиву, але навіть двох елементів – грабарки і поля виявляється достатньо, щоб утворився кожного разу інший всесвіт.\nРівень варіативно-комбінаторної потенції циклу «Інний» на порядок, а може і на декілька вищий за попередні. Здається у порівнянні з Мондріаном, який отримав свої прямокутники редукуючи структуру гілок дерева, Бевза йде протилежним курсом. Проте це не довільне «примноження сутностей». Обриси довколишнього світу змінилися і художник з його налаштованим на виклики часу радаром намагається вловити суть сьогодення. За двадцять років повиростали нові дерева, слайди робіт для каталогу замінили флешки з гігабайтами цифрових фотографій, піші прогулянки й досі приносять задоволення в той час, як в космос летять багаторазові ракети і інколи простори сучасних комп’ютерних ігор виглядають більш переконливо, ніж пейзаж за вікном. Матеріальність вже не є абсолютним мірилом реальності. Ніби відображення цієї хаотичної всепроникності новоутворюваних зв’язків, шаленого міксу з архаїки та футуристичних вкраплень ускладнена геометрія простору нових картин схожа на орігамі. Живописна площина в них накладається, вигинається, збігається складками, просвічує отворами у невідому далечінь ігноруючи як класичну лінію горизонту так і жорстку 3Dаксонометрію архітектурних редакторів. Ззовні це схоже на примхливий колаж, невідомий танок кольорових фрагментів. Траєкторії їх руху інколи нагадують вишукані графіки математичних функцій або траєкторії польотів. Якщо спробувати уявити картини проекцією особистого часу, еволюція художніх засобів постане як інфографіка розвитку дерева творчості. Розчерки 1996го своєю енергією будуть нагадувати пагони, що пробиваються з насіння крізь товщу землі, «Комунікативний коридор» 1998го своєю повільною телуричною пластикою стане корінням і стовбуром, а «Інний» – гілками і кроною, крізь яку сяє калейдоскоп фрагментів сьогодення і майбутнього.\nЯскравий жовтий, блакитний, пурпурний, темно-синій – ці кольори немов проросли у 2018-ому на проораній ниві охри 1998-го. Оптично розширені кордони бачення – спосіб збільшити кількість напрямків зору, параметрів інформації. Художник не дистанціюється від предмету, він просто бачить більше і точніше тому форми стають чіткими і вишуканими, а фарби яскравими і чистими. Так само як і раніше він знаходить особистий метафорично-предметний ключ, щоб зафіксувати своє «тут і тепер». Крихка квітка амарилісу і цифровий редактор графічних зображень стають для Бевзи двома фокусами його нового погляду. Обрати щось одне – наче відрізати половину світу, зробити його пласким і нецікавим. Поєднання природної і технологічної сутностей, їх візуальний синтез дозволяє знайти індивідуальну гармонію ритму. Завдяки йому впорядкованою мелодією зазвучать навіть фрагменти «великої картини» які нам дано побачити і відчути. Легкість, свіжість цього ритму є найбільш переконливим способом бути відкритим і змінюючись залишатися собою. Не полишаючи діалогу з Олександром Архипенком і Антоні Тапієсом, резонувати зараз із Грехемом Сазерлендом та JulieMehretu.\nНалаштованому глядачу буде легко уявити картину «До великих» (2017) зустріччю Джорджії О’Кіф з Хокусаєм, побачити в «Пігмаліоні» (2018) як почуття оживляють тінь. «Я знаю все» – пише у підпису до іншої роботи художник. Не вірити йому не можна, але не все можна розгадати і записати, при текстовому перекладі обов’язково втратиться щось суттєве. Новий світ тільки чекає свого прочитання. Можливо зараз не має тих слів і понять, вони лише йдуть до нас. Сподіваємося в кінці буде не одна точка, а три як: «імовірність», «можливість», «продовження»… Враховуючи перманентне тяжіння мистця до іконографічності, знаку шанс зрозуміти є. Треба буде (а як інакше) докласти зусиль, оскільки в іншому-інному навряд чи стане у пригоді минулий досвід. Не варто вимагати чіткого, простого меседжу, бо спрощення – шлях ентропії, а художник пропонує хоч складну і невідому, але довершену гармонію у яку може прорости наше зрозуміле сьогодні. Натяки розкидані у назвах і їх знов можна почати складати як дороговкази. Або у вірш:\nКоли «Ті, що несуть світло»\nТанцюють свій «Танець»,\nУ «Місячному краєвиді» з «Виру» «Надходить завтра»,\nЯк «Подорож фламінго».\nІ ось! Воно «Уже тут»!\nОчевидно, що це ще не все. Хочеться дочекатися наступних картин – «рядків», бо «Машину часу» вже створено.\n «Теодозії»- цикл живописних творів, над якими Петро Бевза працював у 2002-07 роках, базований на враженнях від мандрівок південно-східним Кримом, зокрема районом Великої Феодосії. Виставки циклу «Теодозії» експонувалися у Мистецькому Арсеналі (Київ, Україна, 2016), Ukrainian Institute of America (New York, USA, 2016), Bezpala Brown Gallery (Toronto, Canada, 2010), Сумській міській галереї (Суми, Україна, 2009), Gallery Gamla Vaster (Malme, Sveden, 2006, 2008), Центрі сучасного мистецтвва «Дзиґа» (Львів, Україна, 2005), Харківській міській галереї (Харків, Україна, 2004), Карась Галереї (Київ, Україна, 2002-07). Тексти до каталогів написав Олег Сидор-Гібелинда.\n «Йордань»-мистецький проект Петра Бевзи, який включав серії живописних творів «Anno Domini», «Йордань» та «Теодозії». Виставки проходили у Ukrainian Institute of America (New York, USA), National Museum of Decorative and Applied Arts of Ukraine (Kyiv, Ukraine), N2N Gallery (Abu-Dhaby, UAE), Contemporary Art Center “White World” (Kyiv, Ukraine), Odesa Art Museum. (Odesa, Ukraine), Sheptytsky National Museum Lviv, Ukraine). Тексти до каталогу написали Walter Hoydysh, Володимир Горбатенко та Олег Сидор-Гібелинда.\n Картиниживописного циклу «ІННИЙ», над якими Петро Бевза працював у 2015-18 роках, експонувалися у Карась Галереї (Київ, Україна) на виставках «Ambiguous abstractions», 2016, «Розчерк», 2017 і «Проникнення», 2018.\n “Petro Bevza. C`est moi. Reality of Abstraction” – персональна виставка у National Art Museum of Ukraine (Kyiv, Ukraine), яка відбулася 1995 року. Тексти до альбому написали Сергій Кримський, Ольга Лагутенко, Софія Іваненко та Aaron Koupland.\nBack to Petro Bevza main page


PressReader - Ukrayina Moloda: 2017-10-06 - Вже не АТО. Але ще не війна?\nВже не АТО. Але ще не війна?\nПрезидент вніс на розгляд ВР проект закону про реінтеграцію Донбасу\nUkrayina Moloda - 2017-10-06 - Політика - Наталія ЛЕБІДЬ\nЧетвертого жовтня до Верховної Ради внесли законопроект про реінтеграцію Донбасу. Про це повідомив голова фракції БПП Артур Герасимов. За його словами, парламент ухвалить закон до 18 жовтня, тобто до припинення дії Закону «Про особливий порядок місцевого самоврядування», який дехто називає законом про особливий статус Донбасу. Автором документа виступає Президент України Петро Порошенко. Те, що закон — контраверсійний і довкола нього буде зламано чимало списів, не викликає жодних сумнівів. До того ж, у президентського проекту з’явився конкурент — віце-спікер Верховної Ради Оксана Сироїд опублікувала у мережі альтернативний варіант. Щоправда, профільний комітет ВРУ не підтримав дітище Сироїд. Для цього у членів комітетут не вистачило голосів.\nЩо пропонує Порошенко: право на самооборону\nНа жаль, у президентському законопроекті війну на сході України так і не називають війною. Щоправда, й поняття «АТО» з документа зникає. Згідно з законопроектом про реінтеграцію Донбасу, режим антитерористичної операції буде замінений на «заходи безпеки з відновлення суверенітету і територіальної цілісності країни». Про це розповів в ефірі телеканалу «112 Україна» народний депутат від БПП Іван Вінник. Він зазначив, що Збройні сили України будуть мати право застосовувати силу.\n«Зараз ми говоримо про проведення АТО. Це була наша гібридна відповідь на гібридні виклики, які нам нав’язала РФ, почавши війну проти України без оголошення війни, не визнаючи присутності своїх військ... Ми можемо рухатися далі, і ЗСУ, на підставі Конституції та законів України забезпечуватимуть заходи безпеки з відновлення суверенітету. Ці заходи не обмежуються якимись маневрами. Ці заходи передбачають в тому числі і застосування сили», — сказав Вінник і додав, що, відповідно до конвенцій ООН, Україна має право на самооборону.\nКрім цього, підкреслив депутат, закон дасть силовим структурам України більше повноважень щодо звільнення окупованих територій. «Є окремий абзац, який визначає агресора як регулярні війська російської армії, як терористично-бандитські формування, підтримані й спонсоровані Росією, і інші елементи, які діють не в рамках Конституції України... Тобто ми охоплюємо всіх осіб, які сьогодні стріляють в українського військового, вбивають українського громадянина і тимчасово утримують окупованими ці території...» — пояснив він.\nТакож у президентському законопроекті детально виписане поняття окупації. «Тимчасова окупація Російською Федерацією територій в Донецькій і Луганській областях, які вказані в пунктах 1—3 частини першої статті 1 цього закону, є нелегітимною і не створює для Російської Федерації ніяких територіальних прав», — йдеться в законопроекті.\nУ проекті закону також наголошується, що «діяльність Збройних сил і інших військових формувань Російської Федерації і окупаційної адміністрації Російської Федерації, яка суперечить нормам міжнародного гуманітарного права, є незаконною, а будьякий виданий у зв’язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює правових наслідків».\nУ законопроекті йдеться і про те, що на тимчасово окупованих територіях у Донецькій і Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим законопроектом і нормами міжнародного права.\nПрава власності, кордони та керівництво ОРДЛО\nТоркається президентський проект і прав власності. «За фізичними особами, незалежно від отримання ними статусу внутрішньо переміщених осіб чи іншого спеціального правового статусу, за юридичними особами зберігається право власності та інші майнові права, в тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що перебуває на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо воно придбано відповідно до законів України», — йдеться у тексті документа.\nПри цьому усіма відомствами керує Об’єднаний оперативний штаб ЗСУ. «Безпосереднє керівництво силами і засобами Збройних сил України, інших військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, які залучаються до здійснення заходів щодо забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі російської збройної агресії в Донецькій і Луганській областях, покладається на Об’єднаний оперативний штаб Збройних сил України», — говориться у тексті президентського законопроекту.\nЗаконопроектом також передбачається, що співробітники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до здійснення заходів щодо забезпечення нацбезпеки й оборони, стримування і відсічі агресії Росії на Донбасі на час їх проведення, підпорядковуються начальнику Об’єднаного оперштабу ВСУ. Оперштаб же, у свою чергу, здійснює планування, організацію і контроль виконання завдань щодо забезпечення національної безпеки і оборони, стримування і відсічі росагресії на Донбасі. Також на штаб покладається здійснення координації та контролю за діяльністю військово-цивільних або військових адміністрацій (у разі їх утворення) у Донецькій і Луганській областях з питань національної безпеки й оборони.\nПри цьому положення щодо забезпечення безпеки в Мінських домовленостях визначено як пріоритетні. «При здійсненні органами державної влади України, їхніми посадовими особами політико-дипломатичних за- ходів з відновлення територіальної цілісності України в межах міжнародно визнаного кордону України забезпечується пріоритетність виконання положень у сфері безпеки Мінського протоколу від 5 вересня 2014 року, Мінського меморандуму від 19 вересня 2014 року і «комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року з метою створення необхідних умов для політичного врегулювання відповідно до норм і принципів міжнародного права і законодавства України», — сказано в законопроекті.\nНарешті, законопроект від Президента містить і визначення кордонів України. До території нашої держави віднесена й та її частина, де «збройні сили Російської Федерації і окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили і здійснюють загальний контроль». Прикметно, що Крим у цьому законопроекті не згадується взагалі. Не змішувати Крим із Донбасом — відома вимога західних партнерів, хоча той же спецпредставник США Курт Волкер визнавав, що це питання одного порядку. Проте українська влада, мабуть, до такого повороту подій ще не готова.\nПід загрозою зриву\nОкрім цього законопроекту, Порошенко вніс на розгляд парламенту також документ номер два. Він стосується пролонгації закону про так званий «особливий статус Донбасу», дія якого завершується 18 жовтня. Минулий законопроект, що був прийнятий парламентом, так і не вступив у силу, бо він почне діяти тільки після виборів на окупованих територіях, але західні партнери наполягли на продовженні його строків. Прийняттю цього проекту з амністією для тих, хто не скоїв тяжких злочинів, «народною міліцією» та іншими дратівливими нормами пручається частина «Народного фронту».\nХай там як, а перед внесенням до сесійної зали законопроекти від Порошенка мали обговорити на засіданні профільного парламентського комітету. Проте вчорашній день у комітеті почався з відсутності на ньому кворуму.\nПізніше комітет таки зібрався, але почав зі сварки. Вона сталася в ході обговорення законів про деокупацію Донбасу. Висловлюючи свою позицію, депутат від «Батьківщини» Надія Савченко закликала «не робити ворогів народу з тих, хто воює на Донбасі». «Ви хочете мати Україну єдину і неподільну чи мститись один одному до скону? За часів Радянського Союзу було поняття «вороги народу». Ними були названі наші вояки УПА. Ви зараз робите ту саму історичну помилку. Як би ви не ставились до тих, хто зараз воює на Донбасі», — заявила Савченко. Депутатці різко відповів член комітету Юрій Береза. «Ви взагалі-то в українському парламенті, подумайте, що ви мелете. Перестаньте займатися пропагандою», — сказав він.\nА тим часом на засіданні фракції БПП Петро Порошенко особисто роз’яснював «своїм» депутатам важливість ухвалення його законопроектів. «Сказав про закони, що їх треба підтримати через санкції. Аргументація була всім зрозуміла», — зазначив нардеп із БПП Олексій Гончаренко. Крім цього, на зустрічі Порошенко повідомив своїм депутатам, що до законопроекту про продовження особливого статусу для деяких районів Донбасу є зауваження у фракції «Народний фронт».\n«Там пропозиція, щоб чітко прописати, що закон вступає в дію тільки після виведення російських військ. Президент сказав, що це пропозиція «Народного фронту», вони просять, щоб це було акцентовано, і він погоджується з такою поправкою», — повідомив Гончаренко.\nУ підсумку Комітет ВР з національної безпеки й оборони по- рекомендував парламенту підтримати за основу президентський законопроект щодо реінтеграції Донбасу. Але робоча група має ще доопрацювати його з правками комітету, зокрема статтю 7 щодо необхідності виконання Мінських угод. Альтернативний законопроект від Оксани Сироїд відхилили, бо він здобув лише 7 голосів.\nЩо ж стосується пролонгації ще на рік дії Закону «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», то його комітет не підтримав. «Цей ганебний законопроект пропонує продовжити федералізацію України», — заявив депутат Юрій Левченко під час розгляду.\nЩоправда, Президент Порошенко із поразкою не змирився — він удруге надіслав до Верховної Раді свій законопроект про продовження дії особливого статусу Донбасу. Про це йдеться на сторінці документа на сайті парламенту. Там зазначається, що 5 жовтня проект закону було відкликано, доопрацьовано і знову передано на розгляд Комітету ВР із національної безпеки й оборони. Тож найближчі парламентські дні обіцяють бути гарячими, передусім — через клінч, у який депутати вступлять із главою держави.\nА останні новини з Верховної Ради полягають у тому, що парламент включив до порядку денного сесії президентські та альтернативні законопроекти про реінтеграцію Донбасу. Розглянути їх депутати мали на своєму вечірньому засіданні, коли цей номер «УМ» уже готувався до друку. А тим часом під стінами ВР мітингувальники запалили димові шашки. На протест проти законопроектів щодо реінтеграції вийшли члени «Свободи» та «Національного корпусу». Останні вважають президентські законопроекти «перемогою Путіна» і вимагають їхнього відхилення.\nКомітет ВР із національної безпеки й оборони порекомендував парламенту підтримати за основу президентський законопроект щодо реінтеграції Донбасу. Але робоча група має ще доопрацювати його з правками комітету, зокрема статтю 7 щодо необхідності виконання Мінських угод. Альтернативний законопроект від Оксани Сироїд відхилили, бо він здобув лише 7 голосів.\nАгресору байдуже до страждань мільйонів мирних мешканців Донбасу.


СТУДІЯ DANCE EDEM ВНТУ ОТРИМАЛА ПЕРШУ ПРЕМІЮ ФЕСТИВАЛЮ «ВОГНІ ЛЬВОВА» - Вінницький Національний Технічний Університет\nГоловна Новини університету СТУДІЯ DANCE EDEM ВНТУ ОТРИМАЛА ПЕРШУ ПРЕМІЮ ФЕСТИВАЛЮ «ВОГНІ ЛЬВОВА»\nПрес-центр ВНТУ 18.11.2015, 11:15\nНародна студія сучасного танцю DANCE EDEM Вінницького національного технічного університету отримала першу премію Третього міжнародного телевізійного фестивалю «ВОГНІ ЛЬВОВА»\nСтудія танцю DANC EEDEM вже впродовж 12 років успішно представляє ВНТУ на різноманітних загальноуніверситетських, міських та всеукраїнських конкурсах, фестивалях та концертах. У фестивалі міжнародного значення взяла участь уперше.\nПройшовши перший етап – відеовідбір, колектив отримав запрошення на Третій міжнародний телевізійний фестиваль «Вогні Львова», що проходив 14 листопада у місті Лева.\nНа розсуд журі, члени якого представляли Україну, США та Італію, DANC EEDEM представила два номери.\nЖурі відзначило високий рівень виконавчої майстерності, артистизм учасників колективу, художню цілісність композицій.\nІ в категорії молодь (18-25 років) студія танцю DANC EEDEM у складі Юрія Бабія, Ольги Адамчук, Олександра Вельгуса, Тетяни Мельник, Ольги Ільїної, Юрія Паринюка, Анни Коробко, Михайла Килимчука, Олександра Морозова, Ігоря Філіппова виборола Першу премію фестивалю.\nКерівник DANC EEDEM — талановита і креативна Катерина Федоренко, директор університетського клубу.\nКатя зуміла об’єднати в університетському клубі висококваліфікованих ентузіастів, які вміють підтримати, вдосконалити сценічні таланти студентів. Ці організаторські здібності Каті Федоренко, активна участь у мистецькому житті міста — і особиста, і студентів вишу, поціновані — нагрудним знаком «Аматор мистецтва». До речі, такої нагороди в університеті не має ніхто.\n«Починати танцювати! І настрій стане хорошим. Це уже тисячі раз перевірено і не лише мною. Танець — найдієвіший антидепресант. І без жодних небажаних побічних впливів. DANC EEDEM — танцювальний рай! У раю поганого настрою не буває!» — Каже Катя.


Олександр Градський буквально витяг Пугачову з того світу: "її голова лежала на моїй нозі" - MediaBum\nГлавная страница » Олександр Градський буквально витяг Пугачову з того світу: «її голова лежала на моїй нозі»\nОлександр Градський буквально витяг Пугачову з того світу: «її голова лежала на моїй нозі»\nАвтор mediabum.infoВремя чтения 1 мин.Опубликовано 30.11.2021\nТелеведучий Андрій Малахов в ефірі програми «Прямий ефір» на каналі «Росія 1» заявив, що свого часу музикант Олександр Градський урятував від смерті співачку Аллу Пугачову. В одному з давніх інтерв’ю метр розповідав про це.\nЇй було колись дуже погано. Ми сиділи, була велика п’янка. Їй стало недобре. Вона не могла посунути рукою і ногою. Півтори години я сидів на підлозі, а голова її лежала на моїй нозі. Півтори години не могла приїхати швидка».\nЯк зазначав Градський, їм ніхто в лікарні не повірив, що Пугачова може піти з життя. «Всі казали: «Та гаразд!» Вони думали, що це прикол», – розповідав Олександр Градський.\nСьогодні велике свято, Медовий спас: прикмети на 14 серпня 2021 року, та що не можна робити


SELECT | ЕasyСode - Сторінка 10\nДинамічне перестворення глобальних тимчасових таблиць, Комерція, Різне, статті\nВведення Іноді доводиться вирішувати завдання управління таблицями з відмінною від класичних канонів структурою. По ряду причин, такі таблиці ростуть як вниз (додавання рядків даних), так і праворуч (додавання стовпців). Причиною може бути історично прийнята, успадкована структура даних (наприклад, додаток, перенести в СУБД Oracle без перепроектування структур), або проблеми продуктивності на етапі складного розрахунку.\nМетки: COMMIT, l_strSQL, object_type, PACKAGE, SELECT, SHOPS_MOD, сеансу\nЗапит співпадаючих і найбільш близьких рядків, Інші СУБД, Бази даних, статті\nТом! Я створюю звіт, в якому треба порівнювати записи зі старої і нової систем. Однак немає гарантії, що для кожного запису зі старої системи знайдеться точний збіг. Якщо точно збігається рядка немає, мені потрібно вибирати “найбільш близьку” запис, в якій збігаються два заданих поля. Якщо такого запису немає, значить, відповідність не знайдено. Нижче представлений спрощений […]\nМетки: created, field1, field2, field3, new_table, old_table, SELECT\nПеренесення таблиці в інше табличний простір, Інші СУБД, Бази даних, статті\nПеренесення таблиці в інше табличний простір Ця стаття присвячена порівнянню ефективності різних способів перенесення таблиці в інше табличний простір. За мотивами відповіді Тома Кайта на питання, спочатку заданий ще в квітні 2001 року.\nМетки: nologging, SELECT, Table, tablespace, перенесення, таблиці, таблицю\nЩо дає репозитарій XML DB і як з ним працювати, Інші СУБД, Бази даних, статті\n… Запалю свічку перед кожним скринею,І всі їх відчини, і стану самСеред них дивитися на блискучі купи.А. С. Пушкін. Скупий лицар Репозитарій XML DB фактично є древовидно-організованої файлової системою всередині БД, елементами якої виступають ресурси: каталоги (папки) і файли. У статті показано, як можна працювати з репозитарієм XML DB.\nМетки: DBMS_XDB, EQUALS_PATH, Oracle, resource_view, SELECT, доступу, ресурсів\nЗміна з’єднання, Інші СУБД, Бази даних, статті\nЦя стаття присвячена “хитрим” операторам UPDATE, Що змінює дані в одній таблиці на основі даних з іншої. Попутно обговорюються причини виникнення помилки ORA-01779 при виконанні таких дій шляхом зміни з’єднання. За мотивами чергового відповіді Тома Кайта.\nМетки: columnName, created, keyname, lookup, SELECT, Update, таблиці\nРобота з датами в Oracle, Інші СУБД, Бази даних, статті\nПри відображенні інформації про час або датах в Oracle критично, яку версію сервера ви використовуєте. Наприклад, починаючи з версії 9, стало можливим подання моментів часу і тимчасових інтервалів використовуючи типи даних ANSI SQL. Наприклад, timestamp and interval. Ранні версії використовували тип даних date, з точністю одна секунда і тимчасовими інтервалами як числа (де 1 = […]\nМетки: 2009-06-16, INTERVAL, nickname, REGISTRATION_DATE, SELECT, user_id, YYYY-MM-DD


Поради щодо вибору довгої сукні\nУ гардеробі кожної леді обов`язково має бути хоча б одне довге плаття. Саме цей елемент дамського гардеробу додає образу жіночності, витонченості, елегантності. Довгі сукні в мінливому світі моди вічно відрізнялися особливим шиком, не втрачаючи своєї актуальності. Жодна збори модних дизайнерів і кутюр`є не обходиться без витончених моделей максі-суконь, які представлені самими різноманітними фасонами. Але щоб довга сукня дивився ідеально, вигідно підкреслювало достоїнства фігури, необхідно правильно підібрати саме свій фасон, не забуваючи доповнити манер стильними аксесуарами.\nЩо потрібно знати, вибираючи довгий плаття\nПерше, що необхідно враховувати, пускаючись в модний бутік за вишуканим вбранням - особливості і тип своєї фігури. Як правило, довгі сукні найчастіше підходять для урочистих, урочистих заходів, офіційних прийомів, романтичних рандеву, неспішних прогулянок теплими літніми вечорами. Плаття-максі запитує певної поведінки, можливо навіть хоробрості, змінює ходу і зовнішній вигляд, повідомляючи йому деякої загадковості і романтичності. Дівчата в такому вбранні приковують до себе захоплені погляди, притягують до своєї персони увагу.\nВідео: Весільна сукня А-силуету і Принцеса: 10 порад щодо вибору від Margaret\nВибираючи фасон довгого сукні не менш важливо звернути увагу на його розмальовку, фактуру, текстуру матерій, наявність принтів, малюнків, елементів декору. Не варто забувати також про власний індивідуальний стиль. Більш ефектно дивляться сукні, пошиті з легких, струмуючих, непогано драпіруються матерій. Для повсякденного носіння можна застопорити свій вибір на простих, класичних фасонах однотонної, непомітною розмальовки. Довгі сукні однотонного забарвлення підходять до будь-якого образу фігури, візуально роблячи її стрункішою. Плаття-максі оливкового, коричневого, бузкового, кремового, бежевого, темно-синього фарби ідеально виглядають незалежно від типу фігури їхніх власниць. А ось успішно доповнити образ можна за допомогою правильно підібраних стильних, ефектних аксесуарів і біжутерії. Якщо дозволяє фасон, доповнити оздоблення можна поясом, елегантним ремінцем.\nВибираємо сукню-максі за образом фігури\nПлаття-максі самих різних фасонів ідеально дивляться на витончених фігурках дівчат високого зросту. Але це зовсім не означає, що для інших типів фігури довгі сукні - табу. З огляду на різноманітність фасонів вічно можна підібрати свій фасон, який приховає недоліки фігури і вигідно підкреслить досконалості. сукня має ідеально підходити за розміром в пояса і на грудях.\nВідео: Випускний вечір: що надіти ??? Поради щодо вибору вечірньої сукні по фігурі\nДівчатам невисоко зростання застопорити свій вибір стоїть на фасонах з V-подібним декольте в зоні декольте, спокійною, однотонної розмальовки. Варто уникати моделей з помітними принтами, великими малюнками. Сукня має якомога щільніше сидіти на фігурі. Не варто натягувати об`ємний наряд, з безліччю драпіровок, пошите з щільних, тяжких матерій. Зупинити свій вибір також можна на фасонах з виділеної рисою талії, ремінцями, поясом, дрібними принтами, ювелірними вертикальними лініями. Обов`язково під довга сукня для мініатюрних дам вибирати взуття на росло витонченому каблучку.\nДля власниць привабливих пишних конфігурацій, варто придивитися до фасонів з широкими бретельками, великими малюнками, сліпучими принтами, орнаментами в верхній частині оздоблення, вирізом в зоні декольте. Не варто натягувати сукні-балахони занадто вільного крою з добротної матерії, фасони сліпучих, кричущих відтінків, а також сукні з тонким, що рясніє малюнком або орнаментом, широкими горизонтальними рисами. Кращий варіант - однотонні моделі безпросвітних забарвлень.\nВідео: ЯК ВИБРАТИ ВЕСІЛЬНІ СУКНІ? РЕКОМЕНДАЦІЇ ЩОДО ВИБОРУ СВАДЕБНОГО СУКНІ\nДля дівчат з вузькими стегнами, але розмашистими плечима підійдуть фасони, які підкреслять стрункість ніжок. Приміром, моделі з розрізами на Подолі, фасони з довгими рукавами, великим вирізом в області декольте. Поверх оздоблення можна надіти кардиган, легку накидку-болеро.\nВласницям пишних стегон варто вибирати оздоблення з більш яскравим верхом, однотонним, трошки низом. Верхня частина сукні в поясу декольте може бути прикрашена рюшами, ефектними прикрасами, які будуть привертати увагу до грудей.\nВідео: Поради щодо вибору весільного плаття\nЗ чим ходити плаття-максі\nДовга сукня добре поєднується з куцими шкіряними куртками, кардиганом, жилеткою, довжина і фасон яких залежить від типу фігури. Високі жінки можуть натягувати з сукнею-максі жилетки класичного чоловічого покриваючи з деніму, добротної матерії різної довжини. дівчатам невисокого зросту підійдуть коротенькі моделі жилетів. Чи не трохи важливо підібрати взуття, яка буде гармонійно поєднуватися з довгим нарядом. Найкраще з довгими сукнями поєднуються туфлі на росло підборах, взуття з відкритою носової часткою, босоніжки на високій танкетці, товстому каблучку. Також можна натягувати туфлі на низькому ходу, сандалі, шльопанці.\nЩо стосовно аксесуарів, вони цілком мають відповідати обраному стилю і фасону оздоблення. Якщо плаття прикрашене акцентують увагу декором, не варто перевантажувати манер великими прикрасами або біжутерією. Все повинно бути гармонійно і зі смаком. Прикраси зі стразами, кристалами додадуть манеру яскравості і гламуру, а скромні намиста припадуть для повсякденного способу. З сукнями-маки добре поєднуються невеликі прикраси, витончені шарфики з повітряних, легких матерій, дамські ридикюлі, компактні, акуратні дамські сумочки.\nЯке плаття одягнути на випускний\nОсобливості вечірньої сукні в стилі ретро\nСукня з відкритою спиною як вибрати\nВибираємо одяг для новонароджених малюків\nЯк правильно носити сукню-трансформер


Олена Петренко: «Проблема забронзованого гранд-наративу – однозначно українська проблема» « Korydor | журнал про сучасну культуру\nДарія Бадьйор\t27 Жовтня 2021\nЦей текст продовжує цикл публікацій, створений разом із Центром міської історії у Львові про дослідження та осмислення подій літа-осені 1941 року у контексті історії Другої світової війни та Голокосту в Україні. В цьому циклі ми пробуємо ініціювати розмову щодо пам’яті про ці події як у великих і маленьких містах, так і на національному рівні. Редакторка серії — Дарія Бадьйор.\nОлена Петренко – історикиня, авторка книги «Між чоловіками. Жінки в українському націоналістичному підпіллі 1944—1954», співавторка дослідження вбивств пацієнтів психіатричних лікарень нацистами на території України в 1941 році. Результатом дослідження стало спеціальне число «України Модерної», яке вийшло друком у вересні 2020 року.\nВ інтерв’ю “Коридору” Олена Петренко, яка нині викладає у Рурському університеті у Бохумі, розповіла про особливості дослідження вбивств пацієнтів психіатричних лікарень в 1941-му, про замовчувані жертви Другої світової, про тяжіння української історії до гранд-наративів та основні теми в науковій розмові про Голокост у Німеччині.\nДарія Бадьйор: Хотілось би почати з рамкового питання. З огляду на теми вашого дослідження розстрілів пацієнтів психіатричних лікарень під час нацистської окупації. Коли ми говоримо про 1941 рік – про що найперше йдеться? 1941-й рік – що це?\nОлена Петренко: В Україні насильницькі дії супроти пацієнтів психіатричних закладів розпочались відразу в перші місяці окупації, тобто з літа 1941 року. Пацієнти неевакуйованих лікарень стали одними з перших жертв масових убивств айнзацгруп, які в співпраці з комендатурою міста, місцевою поліцією та медичним персоналом до літа 1942 року вбили абсолютну більшість пацієнтів.\nД. Б.: Я би хотіла поговорити про ваше дослідження вбивств пацієнтів психлікарень у 1941 році. Ця тема, здається, перебуває на маргінесі суспільного інтересу. На ваш погляд, що найважливіше в цій темі, як її можна підняти на рівень суспільної розмови?\nО. П.: Треба все ж таки почати з того, що проект «Непотрібні люди»: злочин, суд, (не)пам’ять» був ініційований Гелінадою Грінченко. В ньому разом також брали участь Альберт Вегнер та Андрій Усач. Тож дослідження є нашим спільним проєктом.\nПочну з викликів, які б пояснили, чому ми довго йшли до цього проєкту.\nСправа в тому, що куди б ми не подивилися, де б ми не заглиблювались – в архіви, у вже наявні наукові розвідки чи в приклади меморіалізації, – ми бачили здебільшого порожнє місце. В будь-якому напрямку не було зроблено нічого.\nДля нас було важливим зрозуміти, що відбувалось з літа 1941 до початку 1942-го в психіатричних лікарнях на території радянської України. Ця ціль виявилась дуже амбітною, тому що більшість джерел – чи то німецьких, чи то радянських – не були жодним чином включені в науковий дискурс. Як можна включити тему долі пацієнтів психіатричних закладів під час Другої світової в Україні в суспільну розмову, якщо там був повний історіографічний вакуум?\nТож, з одного боку, нам ішлося про розбір німецьких архівів та радянських документів – слідчих справ та донесень Надзвичайної державної комісії. Це зайняло дуже багато часу. Ми намагалися не просто включати ці матеріали в нашу розвідку, але й публікували архівні документи, щоб увести їх в науковий обіг.\nДолучаючи нові архівні матеріали, нам було важливо дослідити, яка динаміка насильства мала місце в українських закладах, яку роль грали ситуативні чинники, як ми можемо це порівняти з нацистською програмою умертвіння Т4 (програма масових вбивств пацієнтів психіатричних лікарень, яка почалася в 1939 році в нацистській Німеччині – прим.). Ми хотіли дати відповідь на питання, чи можна називати вбивства та насильство в українських психіатричних закладах продовженням програми Т4, яка офіційно, як ми знаємо, завершилась у Німеччині ще до війни.\nІ зрештою, рамковим пунктом стала для нас культура пам’яті, чи то радше «не-пам’ять» – повна відсутність згадок, меморіальних дошок, місць пам’яті, які стосуються цих убивств. Наш проєкт був певною мірою піонерським, який, я сподіваюся, заклав певний фундамент для подальших наукових розвідок. Найбільша робота все одно попереду.\nНімеччина, 1941. Транспортування пацієнтів психіатричного закладу до м. Гадамар під час операції Т4. (програма евтаназії). Джерело: Музей Голокосту США.\nД. Б.: Попри це, чи дійшли ви в своїх розвідках якихось висновків щодо вбивств пацієнтів 1941 року? Чи це таки була окрема програма? Чи це була частина Голокосту? Чи це продовження програми Т4?\nО. П.: Так, певні висновки є.\nВажливо підкреслити, що це насильство не мало означеного централізованого характеру, який ми чітко можемо спостерігати в програмі Т4.\nДинаміка насильства залежала зазвичай від окремих керівників айнзацкоманд на місцях та певних ситуативних чинників. Керівники айнзацгруп усно передали загальний наказ, але жодного письмового кимось підписаного документу про тотальне фізичне знищення пацієнтів немає. Це залишало певну безпорадність у виконавців і бажання розділити відповідальність із місцевими керівниками, що і підтверджується документами.\nОтже, ми говоримо вочевидь не про продовження програми Т4 – а про домінантну роль прагматичних калькуляцій. Однак треба підкреслити, що саме проведення Т4, її існування як такої, знання про неї керівників айнзацгруп та німецьких функціонерів легітимізували ці вбивства. Це теж видно в документах – зокрема, у післявоєнних протоколах допитів, де керівники айнзацгруп аргументували свої накази попередніми вбивствами «зайвих людей» у Німеччині. Вони вбачали у вбивствах пацієнтів психіатричних лікарень в Радянському союзі певне продовження програми евтаназії.\nКрім того, йдеться про певну поетапність убивств. Вбивства єврейських пацієнтів передували загальній хвилі насильства в психіатричних лікарнях на території України. В Т4 виокремлення євреїв теж мало місце. Мало того, іноді воно ставало умовою для виживання або збереження життя для решти пацієнтів.\nТут була схожа схема вчинення злочину. Керівники лікарень були зобов’язані скласти списки пацієнтів єврейської національності, потім їх помістити в окремі будинки або кімнати, де їх умертвляв медичний персонал, або пізніше розстрілювали айнзацкоманди. Варто підкреслити, що після вбивства єврейських пацієнтів насильство не припинялося.\nХронологічно ці вбивства збігаються з першою фазою Голокосту в Райхскомісаріаті Україна. На період другої фази Голокосту – січень-вересень 1942 року – пацієнтів психіатричних лікарень було повністю знищено.\nІ якщо в Німеччині під час програми Т4 виокремленням єврейських пацієнтів займалась окрема група лікарів, так званих «експертів», то в Україні і загалом в Радянському Союзі це рішення покладалося цілком на керівників айнзацкоманд. Локальні лікарі тут грали опосередковану роль. Їх, медичний персонал та місцеву поліцію намагалися долучати до здійснення вбивства, але основне рішення ухвалювали безпосередні виконавці: зазвичай керівники айнзацкоманд.\nВ першу хвилю вбивств – з літа по кінець осені 1941 року – центральною для знищення єврейських пацієнтів була расова ідеологія. А в радикалізації цього насильства, в наступних хвилях, були чіткі прагматичні причини – звільнення приміщень для солдатів Вермахту, для поранених, конфіскація майна (адже психіатричні заклади часто мали сільськогосподарську інфраструктуру, виробляли продукти), і економія – позбавлення життя «непотрібних людей».\nЯ хочу підкреслити, що виокремлення єврейських пацієнтів відбувалося не завжди – скажімо, в Полтаві та Чернігові цього не було. На перший план тоді виходило «швидке розв’язання проблеми», пов’язане зі складнощами із продовольчими продуктами, або з уникненням утримання непрацездатних пацієнтів.\nКрім того, насильство та вбивство в психіатричних лікарнях мали секретний характер. Їх ніяким чином не афішували серед населення. Про це знали представники медперсоналу, знала поліція, але вбивства супроводжувались вигаданими історіями. За день до розстрілів пацієнтам або персоналу повідомляли про те, що їх переводять до іншої лікарні, або перевозять на відпочинок, або з’єднують з іншими пацієнтами. Певні схожі схеми ми знаходимо в кожному психіатричному закладі в Україні.\nД. Б. Чи був спротив з боку місцевих лікарів та медперсоналу? Чи були випадки, коли люди відмовлялися виконувати цей наказ?\nО. П.: Треба розуміти, що багато лікарів з початком війни евакуювались, і керівниками в психіатричних клініках часто ставали люди, які не були дотичними до цих закладів до війни.\nЦе питання для подальших розвідок: які можливості для спротиву мали люди в цих умовах? На показових післявоєнних судах над радянськими лікарями та медсестрами йшлося про те, що можливість супротиву була. В аргументації, яку ми зустрічаємо в протоколах допитів, йшлося про те, що з першою хвилею насильства у лікарів була надія зберегти хоча б частину пацієнтів. У київській лікарні імені Павлова Мойсей Тацюра, наприклад, намагався звільнити пацієнтів, особливо тих, кого могли забрати родини. Отож, звісно, були випадки, коли лікарі намагались урятувати пацієнтів.\nАле як і в випадку Т4, члени родин пацієнтів часто не знали про подальшу долю своїх родичів, особливо якщо самі були в евакуації. Це можна дослідити на прикладі листів, які в післявоєнний період надсилали родичі до лікарень. Такий пласт документів є в Київській та Вінницькій лікарнях, приміром.\nД. Б.: А чому ці лікарні не евакуювали разом з іншими при відступі Червоної армії?\nО. П.: Плани про евакуацію існували. Однак стрімкість нападу, хаос перших днів війни, а головне, надання пріоритету під час евакуації промисловим підприємствам, культурним установам тощо привело до того, що абсолютна більшість пацієнтів психіатричних закладів залишились на окупованій території.\nЦе одна з причин, чому вбивства пацієнтів фактично не тематизувались у післявоєнний період. Автоматично піднялося б питання: а чому ж пацієнти абсолютно всіх закладів залишились на окупованій території? А це незручне питання. Відразу після війни в регіонах були ініціативи поставити дерев’яний хрест на місці розстрілів або масових могил пацієнтів. Потім ці меморіальні знаки були прибрані радянською владою. Натомість з’явились узагальнені пам’ятники, які не транслюють нам подій вересня-грудня 1941 року, коли відбулась основна хвиля вбивств в цих лікарнях.\nД. Б.: Ви сказали, що в радянський час були спроби комеморації цих жертв. Але чи були такі спроби за останні 30 років?\nО. П.: Вшанування жертв у радянський час мало переважно аморфний характер, коли з оглядання пам’ятника людина не довідається жодної інформації, не зможе зрозуміти, чия пам’ять вшановується. Тут ми маємо продовження радянського наративу про «советских мирных жителей».\nВ дослідженні ми наводимо приклад із Васильківської психіатричної лікарні (у Дніпропетровській області), де самі працівники лікарні, не маючи ані архівів, ані тематичного музею, не були впевнені, де поховані пацієнти. Тож на території цвинтаря є два пам’ятники, і довгий час їм не було зрозуміло, який з них стосується саме подій 1941 року.\nНа сьогодні комеморація пацієнтів-жертв нацистського режиму в Україні має скромний характер (пам’ятні знаки були поставлені, наприклад, на території Павлівської лікарні в Києві) і фактично обмежується приватними ініціативами.\nЦим проєктом ми хотіли простимулювати динаміку меморіалізації та вшанування пам’яті жертв убивств пацієнтів психлікарень в 1941 року.\nЛіворуч – пам’ятний знак розстріляним пацієнтам психіатричної лікарні імені І. Павлова. Праворуч – пам’ятний знак розстріляним пацієнтам-євреям психіатричної лікарні ім. І. Павлова.\nД. Б.: Про яку кількість жертв ідеться?\nО. П.: Ми спирались на дані радянської історіографії, яка подавала – загалом для СРСР – 20 тисяч вбитих. На основі наших архівних розвідок ми знайшли документи по 13 психіатричних закладах в Україні, які говорять нам, що тут кількість жертв досягала від 7 до 9 тисяч. Треба підкреслити, що області, які відносились до Генерал-губернаторства, не були включені в нашу статистику. Як, наприклад, Львівська психіатрична лікарня, де, до речі, більшості пацієнтів вдалося зберегти життя.\nВелика кількість пацієнтів померла від голоду та виснаження. Ці цифри, звісно, потребують подальших доповнень як щодо загальної кількості психіатричних закладів на радянській території України, так і щодо кількості пацієнтів по закладах у довоєнний і післявоєнний період.\nД. Б.: Ви працюєте в університеті Бохума і знаєте стан німецької академії в темі Голокосту. На чому зараз концентруються студії Голокосту в Німеччині? І яким є місце України і оптика на неї?\nО. П.: Можна говорити про те, що в західній академії триває пошук мультиперспективного погляду на події та спектру акторів, чия роль під час безпосередніх подій могла перманентно змінюватися. Йдеться, наприклад, не просто про виконавців, а про вписання їх у суспільство, не відділення одного від іншого. Класична тріада «виконавці-жертви-спостерігачі» зазнала суттєвих змін чи то доповнень. Наукові розвідки останніх десятиліть довели, що кордони, особливо між виконавцями та спостерігачами, неможливо чітко окреслити. В цьому контексті була переглянута роль Вермахту. Після скандальної виставки «Verbrechen der Wehrmacht» активізувались роботи щодо можливостей включення та методики аналізу візуальних джерел.\nОстанні десятиріччя фокус значно змістився в бік Східної Європи, зокрема України (наприклад, роботи Дітера Поля, Тані Пентер). Триває емпірична реконструкція подій з близької перспективи, на рівні мікроісторії. Це ті білі плями,наприклад, численні акції розстрілів на місцях, роль місцевого населення, які довгий час залишались недослідженими. З’являються, окрім того, біографічні, порівняльні та гендерні студії.\nД. Б.: Чи відбувається ревізія та критика попередніх студій Голокосту та Tätergeschichte?\nО. П.: Це постійний процес. Наприклад, ще до середини 70-х років роль жінок в націонал-соціалізмі розцінювалася здебільшого з перспективи жертви. Жінки, їхній вектор дій розцінювався, зокрема, в феміністичних студіях як підкорення чоловічій диктатурі. Пізніше з кінця 80-х та в 90-х роках актуальними стали дебати щодо включення жінок у дискурс Tätergeschichte. Знаковим стали дебати історикинь Клаудії Кунц та Гізели Бок щодо ролі повсякденної роботи жінок як господарок та матерів у розквіті режиму. Ці дебати стимулювали вихід подальших робіт, які фокусувались на політизації приватної сфери, ролі культу матері в націонал-соціалізмі або загалом на гендерній та расовій політиці нацистського режиму. На сьогодні таке дихотомічне подання «жертви-виконавиці» не є переконливим.\nД. Б.: Яких досліджень, на ваш погляд, бракує у нас?\nО. П.: На мою думку, не вистачає робіт з мікросторії. Хотілося б однак відзначити статті Андрія Усача і книги Олени Стяжкіної в цьому напрямку. Доля радянських полонених залишається мало дослідженою. Винятком є, мабуть, наукові розвідки Тетяни Пастушенко.\nНа відміну від нацистської програми умертвіння душевнохворих Т4, історіографія якої нараховує сотні наукових статей, вбивство пацієнтів у радянських лікарнях під час нацистської окупації все ще залишається малодослідженою.\nМені здається, що бракує робіт, схожих на те, що писав Крістофер Браунінг і про що написав свою книжку історик Джон-Пол Химка: про так званих «звичайних» людей в контексті українського націоналізму. Обмаль гендерних студій та добротних біографічних студій в контексті Другої світової війни. Героїзація та підкреслення патріотизму є до сих пір домінантними в українському дискурсі, хоча, разом із тим, виходять цікаві розвідки – і про український націоналізм, про Другу світову та післявоєнний період. Скажімо, роботи Марти Гавришко, Оксани Кісь, Андрія Усача, Юрія Радченка.\nПоказово, що про антиєврейське насильство в західній Україні написав Кай Струве, а не український історик. Це найкраще, що я читала на цю тематику – сотні сторінок дуже щільної, базованої на документах, розповіді про літо 1941 року в західній Україні. Було б дуже добре, якби це переклали українською.\nД. Б.: Чому, на ваш погляд?\nО. П.: Через низку причин. Ми ж не можемо забувати про дискурсивну динаміку: в Україні є певні наукові школи, є розуміння подання історії як чогось лінеарного. Акцентування на регіональних студіях та на мікроісторії не є інтегральною частиною такого дискурсу.\nАле я думаю, що це питання часу. За 10-15 років це отримає свій розвиток в Україні. Росте нова генерація дослідників, яка інтенсивно використовує можливості трансферу знань: вони проходять навчання за кордоном, зосереджують свою увагу на східно-європейській історії.\nД. Б.: Хочу повернутися до вашої тези про лінійність української історіографії. Чи не є вона через це «бронзовою»? Такою, що тяжіє до великих наративів, до героїзації, до пантеонів, не спускаючись на рівень мікроісторії, на рівень спільнот, на персональний рівень?\nО. П.: Звісно. Проблема забронзованого гранд-наративу – однозначно українська проблема. Про це багато написано, зокрема, цій темі свого часу приділяв увагу Георгій Касьянов.\nНайяскравіший приклад тут – історія ОУН та УПА. Ми маємо чорно-білу оповідь: з одного боку, видаються дуже узагальнені роботи, де ніхто не має права сумніватися в ролі певного лідера чи лідерки; а з другого – є детальні роботи без жодного теоретичного каркасу, які не можна назвати ні біографічними, ні проривом в історіографії. Для розуміння ролі націоналістів під час Другої світової війни, чи розуміння терористичного насилля, до якого тяжіла Організація українських націоналістів у 1930-х роках, вони нічого не додають.\nД. Б.: Ми багато говоримо про історію виконавців. Якщо є розширення в Tätergeschichte, чи відбувається це ж з Opfergeschichte, історією жертв?\nО. П.: Ізраїльський історик Саул Фрідлендер ще в кінці 90-х в одній із своїх робіт поряд із документами, які висвітлюють роль та функції виконавців, включив вражаючу кількість его-документів саме жертв нацистського переслідування, як то уривки зі щоденників, листів, споминів тощо. Тим самим він хотів розповісти про Голокост, інтегруючи перспективу жертв. З того часу вийшла велика кількість робіт, у яких намагання включити в наративну подачу якомога більший спектр голосів стало центральним.\nВ категорію забутих жертв війни можна, безумовно, віднести радянських військовополонених та пацієнтів психіатричних лікарень. Основною проблемою тут виступають джерела, тобто їхня відсутність. Працюючи з офіційними документами, ми були свідомі того, що в нашому проекті коли ми говоримо про дослідження насильства проти пацієнтів психіатричних лікарень – ми пишемо більше про виконавців, а не про жертв.\nНа території колишнього Радянського союзу персональні акти пацієнтів психіатричних лікарень фактично не збереглося – їх або знищили під час війни, або відразу після. Вони нікого не цікавили. Натомість у німецькомовному просторі є кілька баз даних з інформацією про пацієнтів, з їхніми іменами та прізвищами, з інтерв’ю з їхніми родичами.\nНа нинішньому етапі, я боюся, що на пострадянському просторі ми не знайдемо подібних документів ніколи.\nідентичності • історія • війна • Голокост • дискусія • пам'ять


Освітній портал Дніпропетровщини - Дмитро Колєсніков перевірив якість обслуговування дітей в Криворізькому дитячому будинку-інтернаті - Новини\nГоловна » Новини » Дмитро Колєсніков перевір\nДмитро Колєсніков перевірив якість обслуговування дітей в Криворізькому дитячому будинку-інтернаті\nКриворізький дитячий будинок-інтернат є стаціонарним соціально-медичним та навчально-виховним закладом. У ньому знайшли тепло та турботу 160 дітей від 4 до 18 років та молодь у віці від 18 до 35 років з вадами фізичного та розумового розвитку, психічними розладами.\nГубернатор Дніпропетровщини Дмитро Колєсніков перевірив якість обслуговування та лікування дітей у будинку-інтернаті та подарував закладу сертифікат на побутову техніку.\n«Нові соціальні ініціативи нашого Президента Віктора Федоровича Януковича спрямовані, у великій мірі, й на підтримку та захист сімей, у яких виховується дитина з особливими потребами. На Дніпропетровщині створюються умови для максимальної соціалізації дитини з будь-яким захворюванням. У спеціалізованих дитячих будинках вихованці не лише проживають у комфортних умовах та отримують турботу та піклування, тут ведеться постійна робота з їх розвитку та соціальної адаптації», - наголосив Дмитро Колєсніков.\nУ ході інспектування губернатор ознайомився з роботою закладу, оглянув музичну залу, ігрові та спальні кімнати. У музичній залі керівник регіону ознайомився з ходом підготовки вихованців до новорічної вистави, поспілкувався з дітьми та педагогічним колективом.\nЗвертаючись до працівників закладу Дмитро Колєсніков наголосив: «Ваша праця непроста, але дуже важлива. Ви даруєте любов, опіку, надію і віру в себе тим, хто так цього потребує. Ви незважаючи ні на що намагаєтеся запалити у своїх вихованцях іскру, розвинути їхні здібності, допомогти їм жити в суспільстві. Бажаю вам терпіння і сили духу. Знаю, що навіть сама різноманітна робота з дня у день перетворюється на рутину. Пам'ятайте, що кожен свій день ви присвячуєте благородної справи. І навіть невелика позитивна динаміка - це величезний успіх. Це подвиг».\nУ Криворізькому дитячому будинку-інтернаті застосовуються методики арт-терапії. Цей метод розширив можливості вихованців самостійно висловлювати свої почуття, потреби та мотивацію своєї поведінки, діяльності та спілкування, необхідні для їх розвитку та пристосування до навколишнього середовища. Успішна участь вихованців у музичних постановах надала педагогам змогу по-іншому подивитись на можливості дітей з інвалідністю.\nУ закладі працює фізіотерапевтичний кабінет, у якому встановлена сучасна апаратура: ультразвуковий апарат, апарат для приготування кисневої суміші, інгалятор аерозольний, інгаляційно-стаціонарна установка.\nДіти проходять курс лікування у терапевтичному та дефектологічному кабінетах, реабілітаційній кімнаті для фізичного розвитку, тренажерних та ігрових кімнатах, лікувально-фізкультурній кімнаті, де проводяться лікувальний масаж, лікувальна фізкультура та цікаві рухливі заняття.\nЗ вихованцями постійно проводяться фізкультурні заняття, соціальна адаптація, заняття з сенсорики. Незважаючи на те, що з точки зору медицини діти-інваліди з розумовою відсталістю вважаються безнадійними, безперспективними, педагоги Криворізького дитячого будинку-інтернату довели, що частина вихованців оволоділа основами малювання і ліплення. Силами вихователів та медперсоналу 192 підопічних пройшли повний курс реабілітації та 83 дітей покинуло заклад з покращенням фізичних та розумових здібностей.\nЗагалом на Дніпропетровщині працює 5 дитячих будинків-інтернатів системи соціального захисту населення, в яких на повному державному забезпеченні знаходиться 618 дітей-інвалідів, з яких: 20 дітей-сиріт, 324 дітей, позбавлених батьківського піклування. Всі вони отримують необхідне лікування та реабілітацію.


Я виглядала завжди привaбливo і на роботі з’явився залицяльник, в якого я закохалася. Він був стрaшним романтиком. Щуплий і розумний – він був повною протилежністю мого чоловіка. Ніхто і не здогадувався про мої пригоди. Чоловік свято вірив в мою вірнiсть, я його не сміла засмyчувати. Я розслабилася, стала частіше бігати до коханця – Українці Сьогодні\nYou are here: Home / Життєві історії / Я виглядала завжди привaбливo і на роботі з’явився залицяльник, в якого я закохалася. Він був стрaшним романтиком. Щуплий і розумний – він був повною протилежністю мого чоловіка. Ніхто і не здогадувався про мої пригоди. Чоловік свято вірив в мою вірнiсть, я його не сміла засмyчувати. Я розслабилася, стала частіше бігати до коханця\nЯ виглядала завжди прuваблuво і на роботі з’явився залицяльник, в якого я закохалася. Він був стрaшним романтиком. Щуплий і розумний – він був повною протилежністю мого чоловіка. Він придумував для нас всілякі ситуації, які завoдили мене і тримали в тoнусі.\nКоли чоловік їхав до матері в інше місто, ми відривалися по повній – зустрічали світанки і їздили в інші міста на екскурсії.\nДля нас головне було бути разом, відчувати якийсь невловиму зв’язок. Ми могли дивитися разом фільми і думати про одне й те ж, з моїм же чоловіком таке було неможливо.\nЧитайте також:– НЕХАЙ ОКСАНА ПРОПИСУЄ ДИТИНУ У СЕБЕ, У СВОЇХ БАТЬКІВ! – ЗАЯВИЛА ВАЛЕНТИНА ПАВЛІВНА. – ХІБА МАЛО ЩО! ВИ РОЗЛУЧИТЕСЯ, А МИ ПОТІМ З БАТЬКОМ БУДЕМО БІГАТИ ПО СУДАХ. – І ЦЕ ВСЕ ПІСЛЯ ТАКОЇ ВАЖКОЇ ТА ДОВГOOЧІКУВАНОЇ ВAГIТНOСТІ\nЗнаючи, що мій чоловік запросто закoпає жuвцем всіх, хто буде зі мною зустрічатися, я не афішувала своїх відносин, намагалася перетворити все на фарс.\nНіхто і не здогадувався про мої пригоди. Чоловік свято вірив в мою вірнiсть, я його не сміла засмyтити. Згодом він перестав бути таким ревнивим. Я розслабилася, стала частіше бігати до коханця.\nАле моєму нинішньому коханому мало було зустрічатися, він хотів жити зі мною: він вимагав, щоб я рoзлучилася. І ось я одного разу прийшла додому і сказала чоловікові, що не хочу жити з ним, що закохалася і прошу відпустити. Думала, пpuб’є, значить – доля.\nАле чоловік встав, буденно налив собі і мені каву і сказав, що я все вигадую:\n– Ти не можеш закохатися, піти теж не можеш. Я тебе врятував і ти моя назавжди.\nВсі мої слова були сприйняті як щось порожнє. Тепер обмірковую, що робити далі…


Запрошуємо на авторську екскурсію Анастасії Мацело » Університет 3-тього віку\nЗапрошуємо на авторську екскурсію Анастасії Мацело\nАвторська екскурсія Анастасії Мацело відбудеться 19 березня о 15.00 і має назву: «Цветы: между небом и землей, между любовью и смертью».\nКвіти з давніх-давен супроводжують найважливіші події життя людини. Їх дарують до дня народження та на весілля, ними вшановують священні образи у храмах і оселях. Квітами обмінюються закохані, і квіти ж висаджують на могилах та вкладають до труни.\nЗалежно від часу створення, країни та виду мистецтва флористичні мотиви мають у художніх творах різне, подекуди діаметрально протилежне, значення. Часом вони виступають певними атрибутами, часом – прихованими символами, іноді постають свідченням копітких наукових студій, а іноді відіграють суто декоративну роль. Зображення квітки нерідко пов’язане з такими полярними поняттями, як «земне – небесне», «життя – смерть».\nПодібну антитезу втілено й в одному з найцікавіших експонатів цієї виставки – мармуровому рельєфі «Офелія», створеному актрисою і мисткинею Сарою Бернар. Досі він ще ніколи не був представлений ані в постійній експозиції, ані на тимчасових виставках. Розпочавши роботу над «Царством Флори», ми одностайно вирішили нарешті залучити цю скульптуру до експозиції.\nКоли робота над каталогом виставки вже добігала кінця, на лютневому лондонському аукціоні Сотбіс до продажу був заявлений сенсаційний лот: аналогічний мармуровий барельєф, створений Сарою Бернар. Це несподівано додало нашій виставці інтриги. Після перших анонсів «Царства Флори» багато завсідників Музею Ханенків звернулося до кураторів виставки із питаннями: чи київська «Офелія» оригінальна? Який стосунок вона має до барельєфу, заявленого на Сотбіс?\nПерша відповідь – так! Це оригінал, вирізьблений Сарою Бернар власноруч. Але інтрига триває. Подібних оригінальних барельєфів було три. Автори аукціонного каталогу Сотбіс висловили певне припущення щодо походження їхнього твору. Втім, ми маємо документальні підтвердження, які заперечують ту гіпотезу.\nПро історію київського унікального твору, про те, як «Офелія» пов’язана з особистим життям Сари Бернар, а також про небесне і буденне у творах мистецтва, пов’язаних із цариною Флори, можна дізнатися на авторській екскурсії співкуратора виставки Анастасії Мацело у неділю в Музеї Ханенків, 19 березня, о 15:00.\nВартість: 25 грн + вхідний квитое на виставку (20 грн дорослі, 12 грн студенти, 5 грн школярі та пенсіонерів)\nНовини » Анонси » Запрошуємо на авторську екскурсію Анастасії Мацело


Я зустрів свою майбутню дружину в пологовому будинку — Джерело\nЯ зустрів свою майбутню дружину в пологовому будинку\nАвтор Andriana GutnyakВремя чтения 3 мин.Просмотры 1.8k.\nДоброго часу доби. Мене звуть Ярослав, мені двадцять шість і я працюю в пологовому будинку. І якось, коли я робив обхід пологового побачив дівчину, яка буквально три дні тому народила. Здавалось би, що ось, вона нарешті стала мамою, щастя постукало в двері її життя, але вона сиділа в коридорі та на її лиці щастя навіть близько не було. Більше розчарування чи то якась незрозуміла тривога.\n-Ну… тому що… тому що я сирота. На вісімнадцятиліття отримала квартиру від держави. Вступила до університету та гарно вчилась, а вночі ходила підзаробляти, щоб було за що жити. Там я і зустріла батька Олечки. Все було дуже добре, а потім я дізналась, що вагітна… Він мені обіцяв, що ми одружимось і все буде в нас добре, але потім зник… Переривати вагітність було вже пізно тому ось тепер я з дитиною на руках, сама і не знаю як маю повернутись в квартиру та почати нове життя з Олечкою.


На Фестивалі ідей в Одесі мер Львова наголосив на розвитку авіасполучення між містами України - ZAXID.NET\nНа Фестивалі ідей в Одесі мер Львова наголосив на розвитку авіасполучення між містами України\nСуспільство — Ю. П., 16:29, 26 серпня 2018 0 0\nМіський голова Львова Андрій Садовий виступив на Фестивалі ідей в Одесі\nВ Одесі відбувається Фестиваль ідей, учасниками якого є також представники Львівської міської ради. У неділю, 26 серпня, у дискусії щодо потенціалу розвитку міст і країни взяв участь міський голова Львова Андрій Садовий.\nПід час виступу він наголосив на важливості передачі успішного досвіду розвитку міста для пощирення цих практик та розвитку авіаційного сполучення між містами України, як чиннику об’єднання країни, повідомила прес-служба Львівської міськради.\n«Сьогодні нема сполучення між українськими містами. Якщо ти хочеш зі Львова дістатися в Одесу, мусиш летіти до Києва, а з Києва – в Одесу. А це інколи коштує дорожче, ніж полетіти зі Львова у Мюнхен.. Сто років тому була річка – було місто. Сьогодні є летовище – є місто, нема летовища – нема міста. В Україні треба поремонтувати всі дороги, в усі міста треба запустити Інтерсіті. Але це займе багато часу. Я переконаний, якщо ми сьогодні усвідомимо важливість комунікації один з одним і ми не будемо видумувати ровер, а зробимо так, як є у всіх цивілізованих країнах світу — уможливимо пересування людей, і будемо мати державну авіакомпанію, буде об’єднання країни. Якщо ми гордимось нашою авіаційною промисловістю, ми повинні замовити, як мінімум, 20 літаків нашого виробника, щоб вони могли здійснювати внутрішні перевезення між українськими містами. Якщо ми цього не зробимо – розмови про об’єднання країни закінчаться тільки розмовами. Якщо ми хочемо розвивати високі технології, то ми зобов’язані розвивати авіабудування, бо це та галузь, яка може нас поставити на рівень з провідними країнами світу. Розумію, що є питання, а де на це брати кошти? Є нормальний приклад лізингу», – зазначив Андрій Садовий.\nВін розповів одеситам, як розвиток львівського аеропорту впливає на розвиток ділового туризму у Львові і ключових галузей економіки.\n«10 років тому ми мали у Львові 300 тис. туристів, торік ми мали 2,9 млн, а це десятки нових робочих місць. Маючи якісне летовище, ми розвиваємо ІТ. У 2008 році ми мали 3 тис. людей в галузі ІТ, то зараз цей показник – до 30 тис. осіб, а середня зарплата — 2 тис. доларів. Динаміка – 20% в рік. Завдяки цьому ми цього року заклали капсулу в будівництво ІТ-парку для 14 тис. нових робочих місць. Я би хотів, щоб ми об’єдналися, були разом, більше спілкувались. У нас у Львові цього року ріст авіаперевезень – 50%», – розповів міський голова Львова.\nАндрій Садовий взяв участь у дискусії щодо розвитку потенціалу міст на Фестивалі ідей в Одесі\nУчасники дискусії запитували міського голову про важливі етапи розвитку міста.\n«Місто – як жива людина, важливе все, не важливих речей нема. Починати треба з людей. До співпраці треба брати людей, які мудріші від тебе, успішніші, талановитіші. Маючи спільну ціль та стратегію, можна мати успіх. Ми свого часу почали працювати з ЄБРР і маємо багато спільних проектів. Багато міст тим не користуються. Бізнес не буде будувати дороги, бізнес не буде міняти колектори. Якщо влада це зробить, тоді бізнес збудує готелі, заводи. Все в місті важливо. Вважаю, що в Україні громадський транспорт має бути комунальний. Ми у Львові цього року купуємо 150 автобусів, 50 тролейбусів. Важливе розуміння етапів розвитку міста, інновації важливі. Наш наступний етап – це креативна економіка, креативне місто», — додав Андрій Садовий.\nМер Львова відзначив великий потенціал розвитку міста Одеси.\n«Одеса за потенціалом – поза конкуренцією, тут неймовірні можливості. У вас є море, є прекрасна архітектура. Я завжди раджу робити все можливе, щоб зберегти історичний центр, бо це той діамант, який буде годувати наступні покоління. Розумію, відреставрувати інколи в 2−3 рази дорожче, ніж збудувати нове. У нас в Україні поки рідко будують будівлі, які будуть пам’ятками архітектури 21 століття. Ми сьогодні у Львові багато проводимо міжнародних архітектурних конкурсів і ми маємо будівлі, якими гордимось.\nМіста – це турбореактивні двигуни, які сьогодні часто є на холостому ходу, але якщо їх запустити, то вони виведуть Україну на іншу орбіту розвитку. Між тими центрами має бути зв’язок. Якщо одне місто зв’язане з іншим містом, тоді «1 + 1 = 10». У нас сьогодні цього нема і це вбиває нас з вами, бо ми не можемо робити того, що мали б робити. Завдяки запуску внутрішньому авіасполученню між містами, ми зможемо пізнати нашу країну», –сказав Андрій Садовий.\nЗазначимо, Фестиваль ідей вже вдруге проводять в Україні Impact Hub Odessa та The Aspen Institute Kyiv. Це – захід де лідери думок зі всієї України та з-за кордону обговорюють широкий спектр ідей, що формують наше сьогодення та майбутнє. Цього року до Одеси приїхало 1500 лідерів думок та понад 50 спікерів з України та світу.


Замовлення Пропозиції Пропозиції - Додавання нової Пропозиції - Кількість та наявність Пропозиції - Пропозиції Клієнти Налаштування магазину Користувачі Домени Маркетинг - Банери Маркетинг - Філії Маркетинг - Коди знижок ПДВ / ПОДАТК Вміст / Сторінки Зміст - Огляд Зміст - Контейнери Вміст - Пропозиція Зміст - розповсюдження Вміст - файли Вміст - розміщене відео Вміст - Youtube або Vimeo Зміст - квитки Вміст - Клієнтський доступ Вміст - додаток Contenti APP: Загальний опис APP: Обробка замовлень Додаток: Замовлення - подробиці APP: Замовлення - статуси\nНа вкладці замовлень ви знайдете інформацію про всі замовлення, що надходять із вашого веб-сайту. Ви також можете вручну додати замовлення\nСписок замовлень містить всю необхідну інформацію, необхідну для їх обробки. Щоб переглянути конкретне замовлення, натисніть «деталі», щоб побачити, що замовив клієнт. Деталі будуть додані сюди автоматично, коли хтось розмістить замовлення з вашої сторінки. Залежно від налаштувань вашої системи, система може дозволити або заборонити людям робити замовлення.\nКожне окреме замовлення, яке надходить у систему, має статус "Новий", який повідомляє вас про те, що замовлення надійшло до системи, і ніхто її не торкався. Коли ви забираєте замовлення, вам слід змінити статус на "Підготовка"\nЗміна статусу призводить до надсилання відповідної інформації клієнту. Він / вона отримає повідомлення про зміну статусу та виконання замовлення.\nСтатус платежу визначає, чи було замовлення оплачено чи ні, залежно від того, який варіант оплати обрав клієнт.\nКанали оплати можна змінити! Наприклад, якщо клієнт обрав Stripe, але з якихось причин вирішив заплатити готівкою; Ви можете змінити спосіб оплати для них на інший канал.\nУ випадку автоматичних платіжних каналів, таких як Stripe, ці статуси змінюються АВТОМАТИЧНО після отримання платіжною системою інформації про зміну статусу на позитивну (або відхилену). Якщо замовлення з обраним електронним платежем не змінило свій статус на оплачений, це означає, що підтвердження платежу ще не надійшло.


Дерев’яні вхідні двері: види, особливості, ремонт | Ремонт та вироби своїми руками\nДерев’яні вхідні двері: види, особливості, ремонт\nДвері – це важливий елемент в будь-якому будинку, вона служить захистом вашої квартири або кімнати, затримує звуки і тепло всередині будинку. Однак крім практичних властивостей, у них ще є і декоративні якості. Натуральні матеріали завжди цінувалися краще, ніж пластикові сурогати. Дерев’яні вхідні двері в квартиру прикрашають багато сходові майданчики, вони міцні і екологічно чисті, дбають про тепло і тиші вашого дому. Найчастіше люди встановлюють їх в якості додаткового захисту від звуку і тепла, в додаток до звичайної .\nДерев’яні вхідні двері має цілий ряд переваг, у порівнянні з металевими аналогами. Така захист від зовнішніх чинників і сторонніх людей, має більш красивий зовнішній вигляд, приємно гладка і тепла на дотик. Легко фарбується, лакується або обробляється натяжним декором.\nСодержаниеФункции двериИзоляция від шумаТеплоизоляцияБезопасностьДекоративные качестваВиды дверейКак відремонтувати\nДерев’яні двері несуть у собі кілька основних функцій: шумоізолюючі, зберігаючі тепло, захищає від сторонніх, декоративну. Зупинимося на кожній детальніше.\nБудь-якому господареві захочеться проводити час спокійно і в тиші, а не слухати, що гуркоче за дверима і про що йде дискусія в коридорі. Для захисту від шуму, відмінно підійдуть звукопоглинальні поверхні з цільних деревних порід, наприклад, вхідні двері з масиву дуба. Такий захист міцна як непробивна броня, захистить від шуму або сторонніх, не прошені гостей. Дубові двері застосовують вже кілька століть, зовнішній вигляд у них змінюється, з’являються нові прикраси в різьбі, елементи декору, але вони зберігають свою вікову міцність.\nНа фото сучасна двері з дубового масиву.\nТеплозберігаюча функція вхідних прорізів, допомагає підтримувати оптимальну температуру в період холодів. Двері дерев’яні вхідні утеплені користуються великим попитом, повсюдно в нашій країні.\nУтеплюють вхід з допомогою оббивки з поролону, повсті, ватину або інших подібних матеріалів. Для цього знімають дерев’яну поверхню з петель, накладають утеплювач кріплять степлером або цвяхами з широкими капелюшками. Потім зверху обтягують штучною шкірою. Такий спосіб використовували ще наші діди, але вона актуальна і донині, особливо в елітних багатоповерхівках.\nЗвичайно ж, двері допомагають нам захистити своє майно від злодіїв і непрошених гостей. Це їх перша, ґрунтовна функція.\nДля оберігання свого добра, мешканцям все більше подобається друга вхідні двері. Двофазний вхід, так само допоможе утримати тепло, зменшити проникнення звуків. Такий отвір можна придбати готовий в спеціалізованих магазинах, а не ліпити з того що є в асортименті.\nПодвійна дерев’яна двері\nКрасивим штрихом в оздобленні служить дверної масив з натурального дерева. Такий елемент може бути оздоблений ручною різьбою, або просто оригінальних заводських малюнком. У будь-якому випадку, естетичний вигляд додасть правильно підібране вхідна оздоблення. Пам’ятайте про поєднанні кольорів і фактури.\nДвері дерев’яні вхідні прості підійдуть для ремонту економ-класу, а масивні ворота з різьбленням знаходять розміщення у фешенебельних котеджах. На будь-який гаманець знайдуться екологічно чисті вироби з дерева для позначення місця входу в квартиру.\nВесь асортимент виробів, ділиться на міжкімнатні та вхідні дерев’яні вуличні двері. Відповідно перші розділяють суміжні кімнати, або відділяють призначений простір від коридору, а другі межують з вуличним виходом.\nЗа матеріалом виготовлення, двері підрозділяють на наступні види:\nЗ цільного деревного масиву. Тобто коли в складі лише дерево. З одного цілого стовбура вирізається рідко, так як має дуже значну дорожнечу. Діаметр дерева, придатний для виробу, повинен бути ближче до метра, такі експонати потрібно ростити десятки років. Описані примірники на ринку запропоновані в одиничних кількостях. Частіше використовують склеєні деревні масиви. Вони відрізняються високою міцністю. Підходять породи дуба, ясена, бука та деяких інших вікових представників.\nДругий вид, найпоширеніший – щитові дверні прорізи. Головний їх становить, це полотно ДСП, а часто МДФ. Вхідні двері з МДФ користуються попитом, завдяки їх доречною ціною, різною фактурою і достатку відтінків під будь-яку деревну породу. Найчастіше ці вироби прикрашають невеликі чіткі узори, приємні для любителів стриманих дизайнерських задумів. Вони розглядаються як внутрішньоквартирні перегородки. У внутрішньому складі спресована папір або фанера, зверху вироби обтягнуті шпоном.\nФільончасті двері. Цей вид виробу складається із з’єднань шипів і пазів. Всередині багато клітинок, що містять скло або інші тверді матеріали. Має відносно хорошу щільність, різне по колірному дизайну.\nНайпростіші представники – це умовні ворота зі шпонками, такий вид змайструє будь-який чоловік з дощок своїми руками. Однакові по довжині дошки, відповідні розміром дверного отвору, збиваються за допомогою поперечних рейок. Ідеально підійде для дачних сараїв.\nСаморобний отвір зі шпонками\nПри покупці дешевих моделей з ДСП за 30 у.е. врахуйте, що цей матеріал не прослужить вам довго. Часто в якості таких виробів використовується звичайна папір, а м’яке ДСП із тирси швидко руйнується. Не рекомендується використовувати їх у житлових кімнатах, з-за виділення шкідливих речовин з сполучного матеріалу в ДСП.\nЗ часом будь-яка річ зношується, та дверні вироби не складають виключення. Великий плюс становить той фактор, що ремонт вхідних дерев’яних дверей можна провести самостійно, без вагомих матеріальних вкладень і великих тимчасових витрат.\nЩоб відремонтувати провісшимі двері, зніміть її з петель, зафіксуйте на рівній поверхні.\nЗмастіть ретельно петлі і замки.\nВідрегулюйте при необхідності петлі, щоб вхідні дерев’яні двері з коробкою ідеально сходилася за параметрами.\nУ разі якщо деревний масив розсохся, обробіть торцеві частини рубанком.\nЩоб параметри двері зберігали правильні площині, контролюйте рівність за допомогою рівня. В іншому випадку, ви ризикуєте захопитися, і рубанком вичесати хвилі, що завдасть непоправної шкоди.\nВрахуйте, що дерево має властивість змінювати свої розміри в залежності від сезону. Якщо навесні вона насилу закривається, то взимку може навпаки «бовтатися» в дверній коробці.\nОбшийте, у разі необхідності, утеплювачем.\nЗмініть обшивку на нову оббивку, більш витончену або практичне, підходить до вашого смаку.\nПовісьте двері назад на петлі, перевірте виконану роботу в дії.\nНа відео показаний процес реставрації старої дерев’яної двері:\nДерев’яні вхідні двері з масиву більш довговічні, вимагають лише поверхневого догляду. Вони важкі і дійсно масивні, а в разі необхідної реставрації, краще звернутися до краснодеревщику – фахівця по роботі з деревом. Він допоможе оновити стан і прикрасити різьбленням, на ваш делікатний смак. Такі представники цінні і прослужать ще і наступному поколінню.


Розробка анімованої презентації на задану тему, що супроводжує увесь урок, підвищуючи інтерес до навчання. Допомагає використовувати різні види роботи на уроці, унаочнювати навчальний матеріал. З її допомогою ви значно економите дорогоцінний час на уроці.\nМовне кафе української кухні\nТема: Прикметники-антоніми та прикметники-синоніми. Уживання прикметників у прямому та переносному значеннях. Багатозначні прикметники.\nФартух для роботи- робочий фартух; ящик із фанери- фанерний ящик. Зразок: посуд із глини - глиняний посуд; ложка із дерева - дерев'яна ложка.\nМужній Хоробрий Відважний Історія кафе СИНОНІМИ\nПрочитайте прикметники. Ввічливий, тямущий, радісний, вихований , безжурний, нерадісний, люб’язний, задоволений, чистий, зажурений, кмітливий , ніжний, чепурний, лагідний, невеселий, душевний, акуратний. Доберіть синоніми до зашифрованих слів\nЗ’єднайте вислів і його значення Легкий хліб Їсти сухий хліб Наче три дні хліба не їв І вдень, і вночі сняться калачі\nІсторія кафе Антоніми\nДобери прикметник-антонім: Порожні тарілки - повні тарілки; холодний борщ- гарячий борщ; черствий хліб- свіжий хліб; шкідлива їжа- корисна їжа.\nРобота над вправою 155 Підказка :\nДомашнє завдання Ст. 83, вправа 159 Звечора Спочатку / /\n↓Завантажити документ Отримати свідоцтво LI903780\nПрезентація до уроку української мови за темою: "Рід іменників. Іменники спільного роду" 6 клас\nУрок -презентація " Вислови відомих людей про українську мову"\nПрезентація до уроку української мови за темою: "Іменник як частина мови" Тип уроку: урок повторення з елементами поглиблення. Використання ІКТ.\nСкладні речення зі сполучниковим та безсполучниковим зв' язком.


Інформаційне повідомлення про підсумки конкурсу з відбору суб’єктів оціночної діяльності для здійснення незалежної оцінки вартості майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що відбувся 17 липня 2020 року - Івано-Франківська обласна рада\nІвано-Франківська обласна рада / Документи / Документи управління об’єктами / Результати конкурсів / Інформаційне повідомлення про підсумки конкурсу з відбору суб’єктів оціночної діяльності для здійснення незалежної оцінки вартості майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, що відбувся 17 липня 2020 року\nчастина приміщень першого поверху (літер. Б) загальною площею 47,0 кв. м Державного архіву Івано-Франківської області на вул. Сагайдачного, 42а у м. Івано-Франківську;\nчастина приміщень першого поверху загальною площею 15,48 кв. м комунального некомерційного підприємства “Івано-Франківська обласна клінічна інфекційна лікарня Івано-Франківської обласної ради” на вул. Сагайдачного, 66 у м. Івано-Франківську.\nчастина приміщень господарського блоку (літер Б) загальною площею 150,6 кв. м Івано-Франківського навчально-реабілітаційного центру Івано-Франківської обласної ради на вул. Тополиній, 6 у с. Угорники Івано-Франківської міської ради;\nчастина приміщень першого поверху (літер А) загальною площею 18,0 кв. м комунального некомерційного підприємства “Івано-Франківський обласний фтизіопульмонологічний центр Івано-Франківської обласної ради” на вул. І. Франка, 17 у м. Івано-Франківську.\nчастина приміщень першого поверху (літер А) загальною площею 2,0 кв.м комунального некомерційного підприємства “Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради” на вул. Є. Коновальця, 132 у м. Івано-Франківську;\nчастина приміщень другого поверху загальною площею 75,45 кв. м комунального підприємства Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна на вул. Тринітарській, 13 у м. Івано-Франківську.\nФізична особа-підприємець Смольняк Євгенія Михайлівна\nчастина приміщень другого поверху загальною площею 59,35 кв. м комунального підприємства Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна на вул. Старозамковій, 2 у м. Івано-Франківську.\nФізична особа-підприємець Заболітний Петро Григорович\nчастина приміщень другого поверху загальною площею 36,40 кв.м комунального підприємства Івано-Франківської обласної ради з експлуатації майна на вул. Незалежності, 5 у м. Івано-Франківську.


Силовики відбили у сепаратистів міськраду Маріуполя (ФОТО, ВІДЕО) — Тексти.org.ua\nУкраїнські силовики взяли під контроль будівлю міськвиконкому в Маріуполі, повідомляє Інсайдер.\nПро це повідомили представники штабу "самооборони" міста, інформує Інтерфакс-Україна.\n"Люди в чорному камуфляжі взяли під контроль будівлю міськради, вишикувалися по периметру і нікого туди не пускають. Усередині будівлі, за попередніми даними, нікого немає", – сказав представник "самооборони".\nЗа його словами, українські силовики також загасили шини, що горіли біля будівлі. Навпроти будівлі збираються жителі міста.\nСвоєю чергою місцеве видання "0629" повідомляє, що після того, як загасили шини, сепаратисти підпалили барикади з боку вул. Університетської, проте вогонь там також було локалізовано.\nБудівлю міськради оточили близько сотні озброєних автоматами осіб. Поруч перебуває близько 200 мітингувальників.\nНа місці працює техніка, за допомогою якої розбирають барикади.\n"Стало відомо про інцидент, в якому постраждав активіст ДНР. Чоловік намагався перешкодити розбирати барикади, військові почали стріляти. Перші два постріли було зроблено в повітря, а третій – у ногу. "Швидка" відвезла його в одну з міських лікарень", – повідомляє видання.\nПроте медики не підтвердили вогнепального поранення чоловіка – сьогодні в лікарні міста ніхто з такими пораненнями не звертався.\nЯк повідомляє видання, мітингувальники за ДНР намагалися перекрити просп. Леніна, побудувавши барикади з шин посеред проїжджої частини. Під час сутичок на перетині просп. Леніна та вул. Казанцева поранено начальника ДАІ Маріуполя Віктора Саєнка. У нього травмована рука.\nСтаном на 15:55 рух транспорту на просп. Леніна знову відновлено.


Курсова робота «Організаційні форми інвестиційної діяльності на підприємствах», 2007 рік\nЗ предмету Економіка підприємства · додано 22.03.2009 14:45 · від Екатерина · Додати в закладки\nВступ3 РОЗДІЛ 1. Поняття та види інвестицій та інвестиційної діяльності 5 1.1. Сутність інвестиційної діяльності 5 1.2. Види та форми інвестиційної діяльності 8 1.3. Поняття, зміст і види інвестиційних правовідносин 11 РОЗДІЛ 2. Визначення обсягу та джерел фінансування виробничих інвестицій 16 2.1. Методи обчислення та джерела фінансування виробничих інвестицій 16 2.2. Формування і регулювання фінансових інвестицій 19 2.3. Залучення іноземних інвестицій для розвитку та посилення ефективності діяльності підприємств 24 РОЗДІЛ 3. Оцінка та чинники підвищення ефективності виробничих та фінансових інвестицій 30 3.1. Методи оцінки ефективності виробничих інвестицій 30 3.2. Основні чинники підвищення ефективності капітальних вкладень 38 РОЗДІЛ 4. Розрахункова частина 44 Висновок до розрахункової частини 81 Заключення 88 Список використаних джерел 89\nПрийняття рішень інвестиційного характеру, як і будь-який інший вид управлінської діяльності, ґрунтується на використанні різних формалізованих і неформалізованих методів.


19:00 15 Грудня 2020\nБюджет Львівської ОТГ мають затвердити до 25 грудня, тож ця дата може стати дедлайном і для створення виконкому.\nМинулої п'ятниці виконавчий комітет Львівської міської ради затвердив чимало містобудівних норм та обмежень: дозволив звести на 20 метрів вищу за норми багатоповерхівку, перебудувати пам’ятку на вулиці Шевській, побудувати новий готель у центрі міста тощо. Тоді один з депутатів ЛМР заявив, що має сумніви у легітимності виконкому, адже його склад затверджували депутати попереднього скликання. Коли і хто призначить новий склад виконкому ЛМР, як він відрізнятиметься від нинішнього і чи законно працює старий склад виконавчого комітету, розповідає керівник Агенції регіонального розвитку Львівської області Тарас Баранецький.\nВиконавчий комітет, призначений за попереднього скликання міськради, діє доти, допоки не запрацює новий, хоча частина його членів вже не мають повноважень. Наприклад, це секретар міської ради попереднього скликання Анатолій Забарило, який не може бути членом виконкому, тому що уже не обіймає посаду секретаря. Також членом виконкому вже не може бути Андрій Москаленко, адже він став депутатом Львівської міської ради, так само – Любомир Зубач, який обраний до Львівської обласної ради. Ті, хто стали депутатами місцевих рад, не можуть виконувати обов’язки і депутатів, і членів виконкому. Але якщо є кворум без них, то виконком може працювати.\nЧитайте також: У Львові дозволили перебудувати колишній завод «Мікроприлад»\nСклад нового виконкому, що мають призначити, дещо відрізнятиметься від попереднього, адже тепер створено Львівську ОТГ, до якої увійшли навколишні громади. Тож, до виконкому мають увійти міський голова, секретар ради, керуючий справами виконкому, заступники міського голови. Також членами виконкому стануть старости територій, які долучилися до Львова.\nНового секретаря ради, відповідно до закону, мають обрати не пізніше, ніж через 40 днів після вступу в повноваження нової міської ради. Тоді ж депутати можуть затвердити заступників міського голови, потім – старост, а вже тоді будуть формувати новий склад виконкому.\nЧитайте також: Виконком Львова дозволив звести багатоповерхівку на 20 метрів вищу за норми. Оновлено\nЩодо старост, то міська рада має визначити старостинські округи, тобто території, на яких буде один староста. Наразі ідеться про дев'ять округів і, відповідно, дев'ять старост, хоча це ще не остаточне рішення. Питання формування старостинських округів, кількісного і персонального складу старост – це повноваження голови Львівської ОТГ, який має подати кандидатури на розгляд депутатів.\nЯкщо в якомусь окрузі не зможуть швидко затвердити старосту, але в більшості вони все ж будуть, то сформувати виконком можна буде із тих людей, яких вже призначать, адже членами виконкому стають за посадою.\nВиконком має багато функцій. Але зараз ключове питання – це розгляд бюджету на 2021 рік, що виконком має подати на розгляд сесії. Бюджет ОТГ мають затвердити до 25 грудня, тож ця дата може стати дедлайном і для створення виконкому.\nВарто додати, що виконком має менше повноважень, ніж депутатський корпус ради, що може зупиняти дію рішень виконавчого комітету.\nТЕГИ: Львівська міська рада, виконком, Тарас Баранецький


Російські банки поспіхом покидають Україну — Новости Украины\nРосійські банки поспіхом покидають Україну\nДжерело: apostrophe.ua. → Ключові теги: банки\nУкраїнські філії Сбербанку і ВЕБа поки продовжують працювати. А ось ВТБ свою «дочку» вже закрив.\nУкраїнська «дочка» російського банку ВТБ визнана неплатоспроможною, у фінустанові введено тимчасову адміністрацію. Це — перший крок до ліквідації банку країни-агресора на території України.\nЗ’ясував, що буде далі з ВТБ Банком, а також іншими «дочками» держбанків РФ в нашій країні.\nНаціональний банк України (НБУ) визнав «дочку» російського банку ВТБ неплатоспроможною. Це рішення регулятор прийняв 27 листопада 2018 року.\n«У зв’язку зі зниженням обсягу ліквідності АТ» ВТБ Банк «і наступним погіршенням його фінансового стану протягом останнього місяця НБУ 13 листопада 2018 року відніс АТ» ВТБ Банк «до категорії проблемних. Тоді ж було встановлено термін для прийняття фінустановою плану заходів щодо приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства. Зважаючи на відсутність реальних дій з боку власників ВТБ Банку для запобігання неплатоспроможності, а також через відсутність прийнятих і реалістичних заходів щодо поліпшення ліквідності сьогодні (27 листопада 2018 роки) правлінням Національного банку України прийняло рішення про віднесення АТ «ВТБ Банк» до категорії неплатоспроможних «, — йдеться в повідомленні на сайті НБУ.\nРегулятор також заявляє, що ситуація навколо ВТБ Банку не вплине на стабільність банківського сектора України, «оскільки частка зазначеного фінустанови становить 0,6% від чистих активів платоспроможних банків».\nУ Нацбанку відзначили, що 97% вкладників АТ «ВТБ Банк», а це — 59 108 осіб, отримають вклади в повному обсязі, оскільки їх розмір не перевищує гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму в 200 тисяч гривень. Всі інші, незалежно від суми вкладу, отримають відшкодування в межах все тих же 200 тисяч гривень. В цілому буде виплачено 942,7 мільйона гривень.\nУ свою чергу, Фонд гарантування вкладів фізосіб 28 листопада ввів в ВТБ Банк тимчасову адміністрацію строком на один місяць. Згідно з повідомленням на сайті відомства, таким чином розпочато процедуру виведення фінустанови з ринку.\nСледующая публикация Донбас.Реалії: Україна опинилася в морській блокаді [ВІДЕО]\nПредыдущая публикация НБУ запропонував змінити застосування санкцій