«Моя книжкова полиця» розпочалася зі сторінки у мережі Facebook - МоЯ КНИЖКОВА ПОЛИЦЯ\nГоловна > Публикації > «Моя книжкова полиця» розпочалася зі сторінки у мережі Facebook\n«Моя книжкова полиця» розпочалася зі сторінки у мережі Facebook\n11 березня 2019 р. 23:32\n«Моя книжкова полиця» розпочалася зі сторінки у мережі Facebook, а тепер — це дві книгарні з асортиментом в кілька тисяч найменувань та зі сформованою аудиторією. Наталя Моспан, засновниця книгарні, розповіла Читомо, як відкрити в Києві книгарню-кав’ярню, і як заохочувати людей купувати справді якісні українські книжки.\n— Чому ти захотіла відкрити книжкову крамницю?\n— За першою освітою я юристка, за другою — бухгалтерка. Проте після останнього судового засідання зрозуміла, що в цій країні навряд чи можна щось змінити. Принаймні, тими методами, які дозволені законом.\nСаме в цей момент я зрозуміла, що можу впливати на ситуацію в інший спосіб, працюючи з книжками ― насамперед, через своїх дітей. У той час я мала дивне відчуття, що я втрачаю зв’язок зі старшою донькою, коли з’явилася молодша: я не знала, як вичавити з себе потрібні почуття. Але коли я спробувала читати, фокусуючись на почуттях дитини, то побачила, як емоційно все змінюється, як старша донька пригортається до мене, як обіймає. Я теж відчула себе такою ж маленькою дівчинкою і зрозуміла, що позбавляю себе і дитину найважливішого.\nЯ питала своїх подруг, що вони читають дітям. Виявлялося, що в них були просто якісь книжки про принцес. І жодної українською. Тоді я приходила до них у гості зі своєю книжкою і читала. Діти збиралися довкола мене і слухали. Батьки дивувалися і охоче купували у мене книжку. Тому я вирішила ділитися своїми враженнями про книжки, писати про свої емоції.\n― Про кого ти вперше написала?\n― Це було три роки тому — я написала про книжку Тані Стус «Біла, Синя та інші». Я просто описала ту ніжність, яка виринала з книжки назовні. Це було всього лише кілька речень у Facebook, але людям сподобалося, вони цікавились, хотіли придбати книжку.\n― І як ти задовольнила цю їхню потребу?\n― Я хотіла зібрати замовлення — люди цікавились, але не замовляли. Однак я ризикнула: купила книжки у ВСЛ, завалила ними вітальню, була вся натхненна і щаслива тільки від однієї їхньої присутності.\nПершу партію я повністю продала за 2–3 дні через сторінку на Facebook, яку створила на початку листопада 2015 року. Розвозила книжки сама. Невеликий прибуток, що отримала, вклала у наступну закупівлю. Для конкурентної торгівлі потрібен асортимент, тож почала його розширювати ― додала книжки від «Фонтану казок» і «Грані-Т».\nЧитайте також: Книгарня-кав’ярня Старого Лева у Києві: «Ми робили так, як для себе»\nНасправді більшості незручно замовляти через Facebook-сторінку, тому я все ж зважилася відкрити інтернет-магазин. Зробила його сама, наповнила. Люди могли спокійно робити замовлення і навіть оплачувати його карткою. Свою аудиторію також треба розширювати. Спілкування з однією людиною давало приріст у 10 нових відвідувачів.\nЯ постійно прислухалася до себе як до споживача, аналізувала свої потреби і те, як продавці їх задовольняють. Намагалася робити так, як хотіла б, щоб робили для мене. Бізнес має починатися з якоїсь потреби. І, як правило, це власна потреба. Мені дуже бракувало класних книжок, я хотіла читати тільки українською.\n― Важко було знайти місце для книгарні?\nЯ почала шукати приміщення — і в мене полізли очі на лоба від цін за оренду. Тоді я не могла дозволити собі жодне приміщення в центрі. Я гуляла вулицями, придивлялася, шукала. Перед новим роком ріелтор запропонував приміщення. Власникам сподобалася ідея, і вони дали мені знижку. Оренду ми взяли на 3 роки, зробили ремонт. Відкрилися ми 17 квітня на Пушкінській, 7. Почали працювати й відразу вийшли у нуль. А далі щомісяця мали невеликий прибуток.\nМоя книжкова полиця на Пушкінській (метро Театральна)\n― Аудиторія на Пушкінській і на Срібнокільській, ймовірно, дуже різниться.\n― Звісно. На Пушкінський постійний транзит, і там супервдячна аудиторія. А на Срібнокільській з аудиторією ще треба працювати. Складність у тому, що ти працюєш із людьми зі спального району, вони не будуть щодня купувати книжку. Хоч покупці там платоспроможні — вони можуть купувати рибу по 1000 грн за кілограм, а на книжку пошкодують.\n― І ти все одно зважилася відкрити книгарню у спальному районі?\n― Ми побачили, що книгарня на Пушкінській працює і заробляє, побачили, яких людей вона об’єднує довкола. Другу книгарню планували відкрити в жовтні, але зробили це тільки 30 грудня: були проблеми з ремонтом, будівельниками та близькими. Ще до відкриття книгарні я задумалась про створення видавництва.\n― А як щодо цінової політики? Вона в обох книгарнях однакова?\n― Так, всюди однакова. Коли ми тільки відкрилися, ціни в нас трималися на рівні видавничих. Ми ставили ледь прийнятну для нас націнку. Було важко, але треба ж якось конкурувати. І розширювати асортимент, і людям треба більше платити.\nЯ знала, що у мене буде книгарня-кав’ярня, бо люблю справжню каву. Я вмовила чоловіка купити кавову машину. Усі думають, що кав’ярня неабияк заробляє. Магазин ― це сукупність певних правил і послуг. Кава у нас ― обов’язкова опція, така ж якісна, як і книжки на поличках. Це кав’ярня третьої хвилі у межах книгарні. На Срібнокільській велике приміщення і багато посадкових місць, тож 40% продажів може сягати кава, але 60% ― все одно книжки. Щодо книгарні на Пушкінській, то кава ― це 20-30%, решта ― книжки.\nМоя книжкова полиця на Срібнокільській (метро Позняки)\n― Скільки людей у твоїй команді?\n― Зараз у нас 4 баристи, 5 консультантів (шукаємо шостого) і закупівельник. А ще, нарешті ми маємо керуючу. У видавництві є головний редактор Юля. Також у нас є Аня, яка займається продажами, і Олена Жупанова, яка проводить читанки.\n― Як вам вдалось переконати видавців, що ви класні?\n― Ми постійно шукаємо якусь родзинку, щось класне. І скарби доводилося відкопувати у маленьких видавництвах. Круто бути в цьому першими. І новинки у нас з’являються найперше. Асортимент від маленьких видавництв ми часто знаходили на Читомо. А зараз за допомогою Instagram можна знайти навіть найменше дивакувате видавництво.\nМи дуже ретельно відбираємо свої книжки. Книжки з поганим перекладом ми відразу повертаємо і пишемо фідбек видавцям. Завжди дивуюсь, навіщо видавати книжку двома мовами. От приходить людина, каже, що не любить читати українською, а ми запевняємо, що варто спробувати. А більшість нашої аудиторії ― люди російськомовні, вони не хочуть української книжки. Вони не завжди замислюються над тим, книжку якою мовою обрати. Деколи навіть не припускають, що їм сподобається читати українською. А ми пропонуємо зробити вибір на користь україномовної літератури. Пропонуємо повірити в те, у що віримо самі та полюбити те, у що віримо.\nУ книгарні є і дуже популярні книжки великих видавництв, і книжки маловідомих, які важко дістати. Знаю, що книгарні взагалі уникають співпраці з малими видавництвами.\nКоли ти починаєш зростати, складнощі навалюються одночасно: технічні, бухгалтерські, організаційні. Коли маєш магазин, треба забезпечити його асортиментом. Бо немає нічого гіршого за розчарування, коли людина готова витратити гроші на книжку, але не знаходить її. А в тебе просто немає можливості закупити ще.\nНа Срібнокільській у нас 16 тисяч одиниць, а самих назв загалом тисяч 7. На Пушкінській — 30 тисяч примірників. Ми маємо фірмову таємницю, як розмістити всі ці книжки у невеликому просторі.\n― Але я бачу, що в цьому просторі не лише дитяча література.\n― Спершу в нас були тільки дитячі книжки. А потім виникла потреба у дорослій літературі. Я хотіла запропонувати те, що подобається мені. Тоді всі книжки проходили через мої руки. Зараз у мене вже є люди, з якими ми на одній хвилі.\n―Якої книги, на твою думку, бракує на українському ринку? Чи є потреба в російській книзі через незаповненість деяких ніш на нашому ринку?\n― Мене не хвилює російська книжка. Я ж працюю заради того, щоб люди мали шанс полюбити те, що важливе для мене. Колись в книжковому асортименті бракувало всього, а зараз, якщо взяти дитячу книжку, в нас немає цікавого дитячого нон-фікшну. Я думаю, що книжка має бути дуже різною: бридкою, страшною, веселою, ніжною, але вона не повинна бути повчальною. Вона не повинна створювати моделей поведінки, а українські автори часом це обожнюють. Вони бояться самовиражатися, бояться бути такими, як вони є. Коли письменник буде сам собі подобатися, дозволить собі бешкетувати, тільки тоді він сподобається іншим.\n― За нещодавнім дослідженням, збільшується відсоток тих, хто надає перевагу мові, якою написана книжка, або тих, кому байдуже, якою мовою читати. Наскільки ці показники близькі до того, що ти бачиш, як продавець і видавець?\n― У тому й цінність книгарень, які працюють із людьми. Наша книгарня красива, бо сюди мають приходити ті, хто не спілкується і не хоче читати українською. Моя місія ― надихнути читачів до свідомого обрання україномовної книжки.\nІнколи запитують, чому у нас немає російських книжок, мовляв, це дискримінація. Ні, нас просто не хвилює російськомовна книжка та її розвиток, нас цікавить наша книжка: як вона видана, оформлена, перекладена. З деякими видавцями ми принципово не працюємо, з етичних та ідеологічних міркувань. Так ми вчимо людей бути вибагливими до себе, до світу і до того, що і як вони споживають.\n― Добре, тоді запитаю тебе уже як видавця: як виміряти кількісно цих вибагливих читачів? Які у вас наклади і що для тебе бестселер?\n― Ми вважаємо, що серед наших книжок переважна більшість — це і є бестселери. Зараз продажі стабільні. За актуальною інформацією, у нас найкраще продавалися «Мікроби», вони мають 2000 примірників накладу і їх лишилось всього кілька пачок. Круті «Математика», «Фізика» й «Архітектура» мають по 2500. «Рексик» — 2500, «Викрадач місяця» ― 2000. Лише «Йога» — 1000. Я знала, що ця книжка не буде бестселером, але її потрібно видати, бо більше немає книжок, які пояснюють, що таке йога.\n«Немовля» теж видали 2000 примірників, і я не боюся, що це молода незнана українська авторка. Це не Платон Воронько, це ― «мамські» віршики, але вони справжні, чесні й добрі. Бо якщо ти достатньо вільний і відкритий, то зможеш несвідомо розпізнати цю магію.\n― Маючи юридичне минуле і книжковий бізнес, ти, ймовірно, як ніхто відчуваєш законодавчі перешкоди, з якими стикається видавець / книгар?\n― Насамперед, це загальне питання регулювання і відсутності підтримки малого бізнесу в Україні. На старті будь-який бізнес потрібно звільняти від податків. У людини є класна ідея і вона готова працювати, але її дуже стримує бухгалтерія і податкове навантаження. Навіть для маленького бізнесу платити «білі» зарплати ― важко, але безумовно потрібно.\n― З якими книжками автори можуть звертатися до вас як до видавництва?\n― З усілякими. У нас є література і для дітей, і для дорослих. Я чекаю того, хто нарешті наважиться написати якісь дурнуваті книжки, від яких хотітиметься реготати, які справді здивують.\nМій кумир ― Олівер Джефферс, особливо його книжка «Стак». Там шикарний зміст, а ілюстрації просто руйнують наше уявлення про світ. Це дивна і класна книга, але більшість бояться таке писати. Є дуже багато класних і потрібних тем, на які треба говорити з дітьми, але такі книжки продаються дуже погано. Книжку купують очима, тому тут є певний візуальний момент. Але будь-яку книгу можна продавати, просто про неї треба вміти розказати й пояснити, чому це важливо. Те, що працювало колись, уже не працює — таки треба винаходити велосипед.\nАвторка: Ірина Батуревич


Відкриття артоб’єкта «Серце України» до 30-ї річниці незалежності України\n24-08-2021, 09:00 aa.bardas 526\nДо Дня Державного Прапора України, на передодні 30-ї річниці незалежності України 23 серпня 2021 року відбулося урочисте підняття прапора України та відкриття артоб’єкта «Серце України». Артоб’єкт знаходиться у географічному центрі України біля села Мар’янівка Черкаської області та символізує єдність усіх областей України. Області представлені тут у формі пари крил, прикрашених автентичним місцевим орнаментом кожного регіону. У центрі майданчика – серце під склом.\nЦеремонію відкрив Президент України Володимир Зеленський. – Дорогі громадяни! Сьогодні у нас з вами велике сімейне свято – день символу нашої великої сім’ї, день синьо-жовтого прапору – День Державного Прапора України. У 30-ту річницю відновлення нашої незалежності ми піднімемо його саме тут, у географічному центрі України. Саме тут б’ється серце – серце України. Це артоб’єкт навколо якого розташовано 25 сталевих крил, що уособлюють наші 24 області і наш Крим. Це символ, дійсно символ того, що підійматися в гору і бути на висоті набагато легше разом. І сьогодні, разом з нами, в небо, будуть одночасно здійматися тисячі наших державних прапорів, в усіх регіонах, в усіх містах, по всій Україні та за її межами. Сьогодні я хочу подякувати всім, всім хто робить кольори нашого державного прапору яскравими, відомими і поважними в Україні, і в світі. Сьогодні нас об’єднає спільна дія, об’єднає спільна мета, ми разом підіймаємо прапор і маємо підіймати Україну, підіймати Україну тільки разом і тільки в гору. З Днем Державного Прапора України! Слава Україні! – привітав Володимир Зеленський.\nДержавний прапор було піднято під звуки гімну у кожній області України. Серед почесних гостей на захід був запрошений голова правління ПАТ «Черкасиобленерго» Олег Самчук. – Шановні друзі, колеги, українці! Сьогодні наша держава святкує День Державного Прапора України. В цей день на Черкащині відкрито географічний центр – артоб’єкт «Серце України». Хочу привітати всіх українців, колег, наших співробітників компанії зі святом Державного Прапора, а також із 30-річчям Незалежності України! Україна пишається своїми доньками та синами! Усіма, хто доклав нелегких зусиль, щоб кожен з нас мав можливість жити і розвиватись у своїй вільній та незалежній державі. Наше Товариство низько вклоняється мужнім воїнам, відданим захисникам, дідам і прадідам, які ціною власного життя вибороли для нас мирне небо над головою, спокій та благополуччя у наших родинах. І сьогодні ми спільними зусиллями продовжуємо шлях розбудови успішної, економічно стабільної, суверенної України та докладатимемо максимум професіоналізму, працьовитості, мудрості та знань для її подальшого розвитку! Бажаю, щоб всі ми – українці, пишалися, що живемо в незалежній Україні, а також, щоб пишалися тим, що працюємо в успішній компанії. Вітаю всіх нас з Днем Незалежності України! Слава Україні! – привітав Олег Самчук.\nПрацівники Товариства взяли участь у будівництві монументу єдності України, забезпечили електропостачанням «Сердце України». Роботи з приєднання артоб’єкту велися Шполянською філією відокремленого структурного підрозділу «Звенигородські енергетичні мережі» ПАТ «Черкасиобленерго».\n- Ми горді тим, що Шполянщина є центром України і саме тут збудовано монумент єдності України присвячений до 30-ї річниці Незалежності. Коли ми дізналися, що наша компанія братиме участь у будівництві, а саме у забезпечені електроенергією даного об’єкта, ми відчули радість, за те що ми є частиною команди, яка створює візитівку Черкащини та віднеслися до роботи з повною відповідальністю. Нашою філією у короткі терміни, а саме Шполянською мережевою дільницею було побудовано нову повітряну лінію електропередачі та дільницею з обслуговування підстанцій було побудовано трансформаторну підстанцію. В свою чергу хочу подякувати керівництву Товариства за всебічну підтримку та допомогу у вирішені поставлених перед нами завдань, а також хочу привітати весь колектив зі святом Дня Прапора та Днем Незалежності, - сказав головний інженер Шполянської філії Павло Діхтяренко. Майстер Шполянської дільниці з обслуговування підстанцій Анатолій Каландирець зазначив, що встановлена трансформаторна підстанція одна з найсучасніших у Черкаській області.\n- Дільниці з обслуговування підстанцій, яку я очолюю, було поставлено завдання до 30-річчя Незалежності України побудувати трансформаторну підстанцію. За два дні було збудовано та змонтовано сучасну щоглову трансформаторну підстанцію напругою 0,4 кВ, яка обладнана усіма необхідними матеріалами. На даний час це перша така трансформаторна підстанція в районі, - повідомив Анатолій Каландирець. Також, було побудовано повітряну лінію електропередачі 10 кВ.\n- Шполянською мережевою дільницею у найкоротші терміни було встановлено 38 опор та натягнуто півтора кілометра проводу, тим самим ми дали можливість заживити нову підстанцію і побудувати монумент єдності України та забезпечили електроенергією артоб’єкт «Сердце України», - зазначив майстер Шполянської мережевої дільниці Ігор Чалий. Крім того, з нагоди святкування Дня Незалежності України, відповідно до Колективного договору, керівництво ПАТ «Черкасиобленерго» відзначило працівників – учасників бойових дій та виплатило їм заохочення у розмірі 1000 гривень. На жаль, війна назавжди забрала працівника Смілянського РЕМ, учасника бойових дій, Героя Черкащини - Андрія Горбенка. Вшановуючи його пам'ять, матеріальну допомогу у розмірі 5 000 гривень було виплачено його вдові. Наше завдання - підтримувати і допомагати родинам Героїв, що ризикують найдорожчим заради нас усіх. Колектив ПАТ «Черкасиобленерго» вітає всіх українців з днем народження нашої незалежної держави. Щиро бажаємо усім міцного здоров'я та безмежних можливостей для втілення мрій, планів і задумів, достатку та затишку кожному дому, безмежного щастя, радості та насолоди від життя. Ми українці - діти своєї вільної та незалежної країни! Зі святом Україно!


Бітумна черепиця Shinglas Classic KL коричневий: продаж, ціна у Харкові. Черепиця від "ЧП Василянская Л. Ж." - 10588905\nБітумна черепиця Shinglas Classic KL коричневийВ наявності\nБітумна черепиця Shinglas Classic KL - класична колекція черепиці, має шестигранну форму і однотонний колір. Як і вся продукція KATEPAL, черепиця серії KL відрізняється великим терміном служби. Коник цієї колекції Katepal - чистота і ясність кольору .\nЦветовая гамма коллекции зелений, коричневий, червоний, сірий, чорний


Тісто для паски треба виплекати > Народні та державні свята > Статті > Букет\nЯ завжди сама печу паску, це для мене ритуал, який приносить задоволення й наповнює душу святом. Адже якою б смачною не була куплена в магазині паска, домашня завжди смачніша, бо просякнута вашою любов’ю, зберігає тепло рук і душі.\nПаска за цим рецептом виходить на славу: і ароматна, і смачна.\n1 літр кип’яченого молока, 100 г дріжджів, 10 яєць (5 цілих і 5 жовтків), 1 склянка сметани, 1 склянка розтопленого вершкового масла, 3 склянки цукру, 1 пакетик ванільного цукру, 1 склянка олії, 1 ч. ложка солі, 1-2 ст. ложки спирту, терта лимонна цедра, родзинки, приблизно 2 кг борошна.\nУ 1,5 склянки теплого молока розчинити дріжджі, додати ложку цукру і трохи борошна, розмішати, щоб не було грудок (як на оладки), накрити й поставити опару в тепле місце. Коли обсяг опари збільшиться вдвічі, додати жовтки, розтерті з цукром і ванільним цукром, сіль, масло, сметану, збиті на піну білки й досипати решту борошна. Вимішувати близько години. Тісто має бути не дуже густим, але добре вимішаним, і відставати від рук та посуду.\nТісто накрити й поставити в тепле місце. Коли воно збільшиться вдвічі, додати родзинки, цедру, спирт і насамкінець поступово вмісити олію.\nПриготовлені форми заповнити тістом менш ніж наполовину, поставити в тепле місце, накрити рушником. Коли тісто підніметься до країв, змастити верх збитим яйцем і поставити в розігріту, але не дуже гарячу духовку (максимум 170-1800С) на 50-60 хвилин.\nЩоб паска вдалася:\nу кухні, де замішуєте тісто, температура має бути +25-300С;\nвсі продукти мають бути дуже свіжими, якісними, кімнатної температури;\nборошно має бути сухим, пересіяним і прогрітим;\nтісто для паски не любить протягів і гуркоту;\nтривалість випікання паски залежить від її величини. Якщо паска зверху дуже підрум‘янюється, її можна прикрити вологим папером;\nперші 30 хвилин випікання духовку відчиняти не можна;\nякщо використовуватимете сухі дріжджі, то на кожні 500 г борошна треба брати 15 г сухих дріжджів і додавати молока стільки, скільки зазначено для густих дріжджів;\nдно форми для паски можна вистелити промащеним пергаментом, але краще – фольгою, яку потім легко зняти, до того ж вона не утворює складок при вистелянні. Її теж треба змастити жиром і посипати білими панірувальними сухарями.\nстатистика користувачів онлайн: 107 | користувачів сьогодні: 626 | переглянуто сторінок сьогодні: 13609 | всього сторінок переглянуто: 85378474


– Ні не бентежать мене його діти. – спокійно заявляє дівчина на тому кінці дроту,- Дітей він любить і не покидає, а з вами живе тільки через малих, а я не можу більше дивитись на те, як він своє життя вам під ноги стелить – INTERMARIUM\nYou are here: Home / Дозвілля / – Ні не бентежать мене його діти. – спокійно заявляє дівчина на тому кінці дроту,- Дітей він любить і не покидає, а з вами живе тільки через малих, а я не можу більше дивитись на те, як він своє життя вам під ноги стелить\n– Ні не бентежать мене його діти. – спокійно заявляє дівчина на тому кінці дроту,- Дітей він любить і не покидає, а з вами живе тільки через малих, а я не можу більше дивитись на те, як він своє життя вам під ноги стелить\nЗадзвонив у мене телефон. Номер записаний – Женя, знайома через спільних друзів дівчина. Дзвонить і без особливих лестощів мені заявляє, що вже 1,5 року зустрічається з моїм чоловіком. У мене в очах почорніло, в вухах неначе вата, і єдине що я змогла сказати.\n– А Вас не бентежить, що у нього двоє дітей?\n— Ні не бентежить, дітей він любить і не покидає, а з вами живе тільки через дітей.\nНе пам’ятаю що ми ще говорили, не залишилось в пам’яті. Поклала трубку, чоловік поруч сидить. Не заперечує нічого. Каже сам хотів розповісти сьогодні. Так, було, але закінчилося, і вона аби насолити подзвонила. Просить заслужити довіру, каже що не хоче нас втрачати, мене любить. А я вже не вірю жодному слову. Буду подавати на розлучення.\nЩо ми маємо. В цьому році було б 10 років як разом, 7 років в шлюбі, синові 4 роки і дочці рік. На нього схожа, як і мріяв … Але її поява не зупинила його зустрічей. Звичайно, жінка на останніх місяцях не граціозна лань, та й після появи дитини не відразу все зі мною гаразд було. Але невже сім’я не дорожче коротких зустрічей?\nПри цьому, сім’ю не забезпечує, чоловічу домашню роботу не робить, з дітьми особливо не допомагає. Виникає логічне запитання, а навіщо ж мені був тоді такий чоловік? Напевно, любов сліпа, ось я і не хотіла нічого бачити. Поговорити пробувала, у відповідь щось виправдовувався або мовчав, нічого не змінювалося. Я в чомусь навіть вдячна цій дівчині, так би не наважилася на розлучення, лячно одній з дітьми залишитися. А тут такий привід.\nЧесно сказати, сім’ї і не хочеться, коли мужик як не мужик, всі питання доводиться вирішувати самій, а він ще й грошей у мене просить. Склала я його речі і виставила за двері. Переказують знайомі, що він зараз з тією Євгенією, хоча телефонує мені щодня і просить повернутись.


ndr.sm.gov.ua - ГУЛЯЛА ЗЕЛЕНКІВКА НА ДЕНЬ СЕЛА\nГоловна Гуманітарна політика Культура і мистецтво ГУЛЯЛА ЗЕЛЕНКІВКА НА ДЕНЬ СЕЛА\nІз вітальним словом перед жителями сільської ради та гостями виступив Зеленківський сільський голова Павло Рябченко. Голова райдержадміністрації Руслан Лаврик також долучився до вітань з нагоди свята та зазначив, що зеленківська земля може гордитися своїми земляками. Як приклад, нещодавно відбулося засідання Недригайлівського земляцтва у м. Суми, яке було присвячене землякам – вихідцям Зеленківської сільської ради.\nПрисутніх зі святом також привітали голова Недригайлівської районної ради Іван Нанка, Вільшанський сільський голова Михайло Мельников та керуючий Зеленківським відділенням ТОВ "Українські Аграрні інвестиції" Олексій Рибалко. Михайло Віталійович, вітаючи жителів Зеленківської сільської ради, зазначив що дві сільські ради: Вільшанську і Зеленківську, поєднують не тільки спільні кордони, і ці зв’язки повинні міцнішати. Як приклад Михайло Мельніков зазначив, що старшокласники із Зеленківської сільради навчаються у Вільшанській школі.\nГрамотами голови райдержадміністрації з нагоди свята було нагороджено Олексія Губченка – ветерана праці, Михайла Чміленка – завідуючого Зеленківським сільським клубом та Любов Бабкіну – завідувача фельдшерського пункту с.Зеленківка.\nВ центрі села було організовано розважальну програму, а для малечі - дитячі атракціони. Для учасників свята виступив хор «Берегиня» Недригайлівського районного територіального центру соціального обслуговування та місцеві артисти, які подарували чудову концертну програму.


Чи вистачить лікарням Тернопільщини апаратів ШВЛ для боротьби з COVID-19?\n29.04.2020 14:13 Джерело: TeNews\nЗа ситуацією з апаратами ШВЛ журналісти "Терміново" стежили понад місяць, відслідковуючи у постачанні життєво необхідного забезпечення лікарень роль волонтерів, бізнесу, держави. Ми не тільки намагались порахувати кількість цих апаратів, а й проаналізувати їх якість. Цифри, які нам називають на брифінгах, не мають нічого спільного із придатністю апаратів радянського зразка, половину з яких при COVID-19 використовувати неможливо. Як змінювалась ситуація і як її вирішили на Тернопільщині, читайте у публікації Наталки Колтун.\nПандемія коронавірусу поповнила наш словниковий запас щонайменше кількома новими поняттями, вже не кажучи про нові знання й аналітичні навики. Навіть діти засвоїли суть карантину, як правильно носити маски і мити руки, для чого важливо залишатися вдома. Ми дізналися, навіщо лікарням апарати штучної вентиляції легень (далі ШВЛ). Та головний урок коронавірусу – зміна ставлення до медичних працівників і розуміння того, що їх потрібно берегти. І пересічні громадяни, і влада дійшли, наскільки неготові наші медзаклади до прийому хворих на тяжку форму COVID-19.\nНа початку пандемії масками, антисептиками, костюмами, захисними щитками і навіть апаратами ШВЛ лікарів кинулись забезпечувати волонтери, підключився й соціально відповідальний бізнес. З початку першої хвилі волонтерства минув місяць, і журналісти «Терміново» вирішили проаналізувати, як змінилось забезпечення лікарень Тернопільщини апаратами ШВЛ і яка у цьому участь обласної влади...\nЧитайте статтю на сайті Терміново>>>\nДжерело: TeNews Теги: #тернопіль, #новини тернополя, #новини тернопільщини, #тернопільські новини, #лікарні, #коронавірус, #ШВЛ, #апарати


Заповнення облікової форми медичної документації «109-2/о (картка медичного сортування).\nІноземний громадянин; 2) господарське товариство; 3) громада; 4) особа з подвійним громадянством\nОхарактеризуйте облікові регістри. Види і форми облікових регістрів. Обігові відомості. Порядок заповнення та виправлення помилок. Збереження облікових регістрів.\nПовне ім’я: Жан-Батист-П’ер-Антуан де Моне, Шевальє де ла Марк\nВсі учасники спільно займаються господарською діяльністю і несуть відповідальність за зобов’язаннями.\nЧастки вкладені в капітал різні, а право відповідальності однакове для всіх:\n30 % 25 % 40 % 25 %\n20 % 25 % 10 % 25 %\nТовариства з обмеженою відповідальністю –підприємства, що мають статутний фонд, поділений на частини, розмір яких визначається засновницькими документами, учасники такого товариства несуть відповідальність в межах своїх вкладів.\nКомандитне товариство – товариство, в якому поряд з членами з повною відповідальністю, є один чи декілька учасників відповідальність яких обмежується власним вкладом в майно.\n20 % 30 % 10 % 10 %\nАкціонерне товариство. Основним атрибутом такого підприємства є акція, яка свідчить про пайову участь в статутному фонді товариства, підтверджує членство в ньому і право на управління ним, а також забезпечує право на одержання частини прибутку у вигляді дивіденду та участь у розподілі майна у випадку його ліквідації.\nАкціонерні товариства можуть бути відкритими та закритими.\nМатеринські (головні) товариства – це товариства, які контролюють інші філії або дочірні товариства.\nФілія – немає власного статуту, не складає балансу, діє від імені та за дорученням головного підприємства, майже весь капітал належить материнському підприємству.\nДочірнє підприємство – самостійне підприємство (юридична особа), яке моє комерційний характер діяльності, складає баланс, але материнська фірма контролює його діяльність, оскільки володіє головним пакетом акцій.\nМале підприємство в промисловості і будівництві – до 200 чол., в галузях виробничої сфери – до 50 чол., в науці і науковому обслуговувані – до 100 чол., в галузях невиробничої сфери – до 25 чол., в роздрібній торгівлі – до 15 чол.\nЗа галузево-функціональним видом діяльності:\nРис. 1.2. Види підприємств відповідно до Господарського кодексу України.\n3. Підприємницька ідея та механізм її втілення\nСтворення власного підприємства і виконання підприємницьких функцій — надзвичайна складна і ризикована справа, яка вимагає великої сили волі, затрат енергії, цілеспрямованості тощо. За сприятливих умов ці зусилля винагороджуються привласненням значних доходів, набуттям економічної влади, визнанням у суспільстві, реалізацією основної мети. Людина, яка вирішила зайнятися підприємницькою діяльністю, повинна зіставити ці затрати і результати, хоча на етапі ідеї підприємництва це зробити дуже важко.\nПоняття «ідея» розкриває: мислену форму пізнання явиш та процесів об'єктивної діяльності, яка містить усвідомлення мети та шляхів її практичної реалізації. Виходячи з цього, можна визначити сутність підприємницької ідеї.\nПідприємницька ідея — конкретне цілісне знання про доцільність та можливість займатися певним видом підприємницької діяльності, а також чітке усвідомлення мети такої діяльності, шляхів та засобів її досягнення.\nОкремими елементами такого цілісного знання є:\n1) усвідомлення необхідності працювати на межі своїх здібностей (фізичних, розумових, організаторських та ін.);\n2) відмова від попереднього виду занять, професії тощо;\n3) прагнення стати власником, передусім власником підприємства (а отже відмова від праці на інших осіб);\n4) прагнення постійно збільшувати своє багатство шляхом створення товарів і послуг, необхідних для суспільства;\n5) прагнення в такий спосіб реалізувати свою мету, домогтися визнання у суспільстві й навіть впливу на політику;\n6) чітке усвідомлення шляхів отримання ресурсів для створення власного підприємства або труднощів при його створенні за наявності власних нагромаджень;\n7) знання певного виду підприємницької діяльності, шляхів створення підприємства у відповідній сфері чи галузі народного господарства;\n8) вміння вибирати оптимальну організаційну та організаційно-правову форму його існування;\n9) знання можливих ризиків, які очікують діяльність підприємства та вміння управляти ними, нейтралізувати найгірші негативні сторони;\n10) вміння організувати облік на підприємстві та знання основ такого обліку;\n11) знання зовнішніх чинників, які впливають на підприємницьку діяльність: чинного законодавства, форм та засобів економічної політики, конкуренції з боку іноземних товаровиробників.\nКонкретним виявом підприємницької ідеї є ідея створення нового товару або послуги.\nНовий товар — товар, який принципово відрізняється від наявних на ринку товарів або має серйозні якісні вдосконалення порівняно з товарами-аналогами щодо споживчих якостей, дизайну, форми тощо.\nДжерелами ідеї підприємницької діяльності (в тому числі ідеї нового товару або послуги) є:\n1) отримані знання у середній школі та вищому закладі освіти при вивченні економічних дисциплін;\n2) досвід у цій сфері батьків, родичів та знайомих;\n3) інформація, отримана із засобів масової інформації (радіо, телебачення, газет, журналів тощо);\n4) думка споживачів про доцільність мати нові товари, отримувати нові послуги;\n5) ідеї науковців, які проводять теоретичні та прикладні дослідження;\n6) відвідування ярмарків і виставок передового досвіду;\n7) побажання працівників торгівлі, системи збуту, осіб, зайнятих рекламою;\n8) ідеї потенційних конкурентів, публікації у професіональних виданнях, в тому числі про наявні патенти та ліцензії;\n9) знання основних способів підтримки державою підприємницької діяльності, якими хотів би скористатися майбутній підприємець.\nУсвідомленим ідеї підприємницької діяльності передбачає знання певного виду такої діяльності, шляхів створення підприємства тощо. .Перш ніж здійснити свій вибір, потенційний підприємець повинен дотримуватися таких принципів:\n1) мінімальні обсяги фінансових ресурсів для створення підприємства;\n2) якомога швидше отримання очікуваного результату;\n3) незначні ризики при створенні та функціонуванні підприємства;\n4) максимально сприятливі умови матеріально-технічного постачання;\n5) найпростіші способи поліпшення умов збуту продукції, реалізації максимальної кількості товарів і послуг;\n6) отримання підтримки від держави, передусім у перші роки існування підприємства;\n7) максимальна відповідність здійснення підприємницької діяльності здібностям підприємця і реалізації його мети.\nВибір конкретної сфери підприємницької діяльності пов'язаний з поділом народного господарства на сфери та галузі, а також з обмеженнями держави щодо певних видів діяльності.\nДвома основними сферами для зайняття підприємницькою діяльністю є матеріальне та нематеріальне виробництво (або сфера послуг).\nУ сфері матеріального виробництва підприємець може орієнтуватися на побудову підприємств, які виготовлятимуть засоби виробництва (машини, верстати, устаткування, транспортні засоби, будівлі, споруди, дороги тощо) або предмети споживання (одяг, взуття, продукти харчування, предмети широкою вжитку: посуд, пральні машини тощо). Основними галузями народного господарства є промисловість, сільське господарство, будівництво, рибальство, лісове господарство, вантажний та пасажирський транспорт, зв'язок (радіо, телебачення, телефон, телеграф, пошта), громадське харчування та іп.\nЗгідно з прийнятою в розвинутих країнах класифікацією у сфері послуг надаються послуги матеріально-виробничого та нематеріального (неречового) характеру.\nДо послуг матеріально-виробничого характеру, наданням яких може зайнятися підприємець, належать:\n1) частина послуг транспорту, торгівлі, зв'язку;\n2) матеріальні послуги населенню (хімчистка, прання, ремонт і обслуговування автомобілів, електроприладів, годинників, меблів, одягу, взуття, ювелірних виробів та ін.);\n3) готельні послуги;\n4) послуги з виробництва та обігу (організація та налагодження управління виробництвом: створення підприємств, приватизація, перехід на інші форми власності та організаційно-правові форми, аудиторські послуги тощо);\n5) різноманітні науково-дослідні та допоміжні лабораторії, проектно-конструкторські бюро; агентства з прокату устаткування: передрук і стенографія, проектування інтер'єрів, виготовлення та прикрашення вітрин та багато інших.\nДо послуг нематеріального (неречового) характеру відносять послуги у сфері науки, освіти, охорони здоров'я, господарського використання нерухомості, страхування, юридичні послуги та ін. Так, у сфері науки дрібні й середні вузькоспеціалізовані підприємства можуть виконувати такі операції:\n1) здійснювати спеціальні розрахунки для крупних компаній, складати програми для ЕОМ, розробляти окремі частини інженерних проектів;\n2) провадити лабораторні та стендові випробування (фіксувати виконані роботи у формі патентів);\n3) продукувати нові ідеї, здійснювати відкриття і винаходи, пропонувати «ноу-хау» (сукупність технічних знань та виробничого, комерційного досвіду, відповідної інформації, необхідних для виготовленні певного виробу; неопубліковані винаходи, які використовують у ліцензійних угодах та ін.). Інформацію на зразок «ноу-хау» передають у формі креслень, проектів, схем, техніко-економічних обґрунтувань, методик, розрахунків тощо.\nУ розвинутих країнах світу у сфері послуг зайнято майже 75% працездатного населення, що свідчить про кращі можливості створення у цій сфері власної справи. В Україні в ній зайнято лише до 27% працездатного населення. У сфері послуг загалом потрібні менша сума початкового (стартового) капіталу для створення підприємства, у багатьох випадках для цього можна використати власні будинки і квартири, менша необхідність специфічних знань (про технологію виробництва, способи управління тощо).\nЯк показав досвід формування підприємницької діяльності в Україні, найскладніша проблема для підприємців — дефіцит фінансових ресурсів для організації власної справи. Важливими перепонами є також відсутність приміщень та устаткування, нестача кваліфікованого персоналу, труднощі з придбанням необхідних сировини та матеріалів, недостатня власна кваліфікація, труднощі у доступі до інформації.


Як уціліти в сезон застуд: 10 правил і три нагадування від лікаря Комаровського / НВ\nЯк уціліти в сезон застуд: 10 правил і три нагадування від лікаря Комаровського\n11 жовтня 2016, 13:09\n10 простих правил вбережуть від гострого респіраторного захворювання набагато ефективніше, ніж будь-які пігулки і мікстури\nУ сезон застуд люди хворіють на гострі респіраторні вірусні інфекції — ГРВІ. Розгляньмо основні правила профілактики ГРВІ.\n1. Менше людей — менше вірусів. Уникайте людних місць.\n2. Концентрація вірусів просто неба в тисячі разів менша, ніж в будь-якому приміщенні, нехай це квартира, шкільний клас чи вагон метро. Сто разів подумайте: а вам туди треба?\n3. Чим ближче до людини, тим більше шансів заразитися. Тримайте дистанцію!\n4. Побачили (почули) людину з ознаками ГРВІ (кашель, чхання, нежить, закладений ніс) — тримайтеся на максимально можливій дистанції.\n5. Руки хворого — джерело інфекції. Поменше рукостискань. Використовуйте рукавички, коли змушені братися за що-небудь у громадських місцях. Особливу увагу зверніть на всі дверні ручки, поручні в міському транспорті.\nНе перегрівайте! Зволожуйте! Провітрюйте!\n6. Шанси зустрітися з вірусом особливо великі там, де багато дітей, і там, де багато хворих. Дотримуйтесь особливої обережності, відвідуючи дитячі поліклініки.\n7. Вірусні частинки годинами і цілодобово зберігають свою активність в запиленому, сухому, теплому і нерухомому повітрі і практично миттєво гинуть у повітрі чистому, прохолодному, вологому і рухомому. Не перегрівайте! Зволожуйте! Провітрюйте!\n8. Оптимальні параметри повітря для житлових приміщень: температура 16-22°С, відносна вологість повітря — 40-70%. Створіть комфорт у цих межах. Холодно? Одягніться!\n9. Мийте руки. Немає можливості — використовуйте вологі гігієнічні та дезінфікуючі серветки.\n10. Зволожуйте слизові оболонки дихальних шляхів. Застосовуйте для введення в носові ходи краплі або спреї на основі сольових розчинів (щобільше людей навколо — то частіше). Полощіть рот звичайною водою. Найпростіший сольовий розчин можете приготувати самостійно: 1 чайна ложка солі на 1 літр кип'яченої води.\n- маска не рятує здорового і її не треба носити здоровому — її надягають на хворого і таким чином дещо зменшують його заразність;\n- ліків, що зменшують ймовірність ГРВІ, не існує;\nТеги: Здоров'я Євген Комаровський ГРВІ


Аерофотозйомка - MagneticOne Municipal Technologies\nГоловна » Аерофотозйомка\nАерофотозйомка — один із найпродуктивніших методів збору просторової інформації, основа для створення топографічних планів і карт, побудови тривимірних моделей рельєфу і місцевості. Аерофотозйомка дає можливість отримати статичні зображення великої ділянки земної поверхні у вигляді аерофотознімка. Саме тому вона незамінна під час географічних та гідрографічних розвідок, при земле- та лісовпорядних роботах, у будівництві та сільському господарстві. Якщо при традиційній топографічній зйомці зображення місцевості створюється поступово (“від точки до точки”), то при аерофотозйомці використовують зображення, виконані аерофотоапаратами, що працюють повністю в автоматичному режимі.\nЕтапи проведення та результати аерофотознімання\nАерофотозйомка включає льотно-знімальний, фотолабораторний періоди та польові фотограметричні роботи. Для отримання суцільного фотографічного зображения ділянки місцевості, аерофотозйомка виконується за прямолінійними паралельними маршрутами з частковим перекриттям сусідніх аерофотознімків одного маршруту (поздовжнє перекриття) або суміжних маршрутів (поперечне перекриття), що дозволяє визначати просторові координати точок місцевості.\nАерофотозйомка є проміжним етапом на шляху створення і забезпечення вихідною інформацією картографічних та ГІС-матеріалів і дозволяє отримати наступні просторові дані:\nтопографічні карти і плани масштабу від 1:500 до 1:5000;\nцифрові моделі рельєфу із висотною точністю до 0,5 м;\nортофотоплани високої роздільної здатності;\nшари для геоінформаційних систем і відповідним тематичним навантаженням різного формату;\nвіртуальні (тривимірні) моделі місцевості, створені на основі сукупності перелічених вище даних.\nВикористовуйте результати аерофотознімання для розробки будівельних проектів, землевпорядних і кадастрових робіт, при екологічних дослідженнях, геологічній розвідці й оцінюванні стану об’єктів нерухомості. Отримайте унікальні можливості інтенсифікації робіт та оптимального використання людських та матеріальних ресурсів.


УБА, адвокація, тендери … далі буде — Українська бібліотечна асоціація\nУБА, адвокація, тендери … далі буде\nУБА, адвокація, тендери … далі буде\t(21.09.2012)\n19 вересня 2012 р. заступник Голови Верховної Ради М.Томенко в приміщенні Національної Спілки письменників України презентував третє видання ділового щоденника «Український щорічник 2013». На зустріч були запрошені бібліотекарі м.Києва , громадські діячі, освітяни. Детальніше про презентацію див. на порталі «Рідна країна» (http://ridna.ua/2012/09/u-kyjevi-prezentuvaly-ukrajinskyj-schorichnyk-na-2013-rik/).\nВід Української бібліотечної асоціації слово мала віце-президент УБА, директор Публічної бібліотеки ім.Лесі Українки м.Києва Л.І.Ковальчук. Вона, зокрема, подякувала М.Томенку за активне лобіювання інтересів бібліотек та їх користувачів у Парламенті та ще раз загострила увагу присутніх на необхідності внесення змін до Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо придбання документів для бібліотечних фондів.\nЗаконопроект з цього питання, ініційований Українською бібліотечною асоціацією та поданий до розгляду народними депутатами М. Томенком та І.Єреськом, проголосований депутатами Верховної Ради України у лютому ц.р., але не підписаний Президентом України, з червня знаходиться на доопрацюванні у профільному комітеті.\nПрезидія УБА 20 вересня 2012 р. знову звернулася з листом до Голови Верховної Ради В.Литвина з проханням підтримати цей законопроект при наступному розгляді.


Стійка-тримач для рушників підлогова Springos HG0020\nОписание - Стійка-тримач для рушників підлогова Springos HG0020\nСтійка-тримач для рушників від польського бренду Springos - функціональне доповнення інтер'єру для ванної кімнати. Це надзвичайно простий і водночас стильний виріб, прекрасно підходить для сушіння вологих рушників, білизни та інших аксесуарів.\nКонструкція стійки є комбінованою (метал та бамбукове дерево), включає два тримачі. Основа рамного типу гарантує хорошу стійкість виробу. Додаткове кріплення для фіксації не використовується, це означає, що дизайн та ремонт ванної кімнати не буде порушено і ви в будь-який момент зможете змінити місце розташування стійки.\nрозміри: 84 x 45 x 21.5 см\nматеріал: метал, бамбукове дерево\nХарактеристики - Стійка-тримач для рушників підлогова Springos HG0020\nОтзывы - Стійка-тримач для рушників підлогова Springos HG0020


Ексстратег Трампа відмовився визнавати провину та свідчити у справі щодо штурму Капітолія | Новини України - #Букви\nЧетвер, 18 листопада 2021, 21:15\nУ неділю, 15 листопада, Беннон сам прийшов до ФБР, оскільки йому пред’явили звинувачення через відмову співпрацювати із комітетом Конгресу, який займається розслідуванням подій 6 січня, коли прихильники Трампа штурмували будівлю Капітолія. Ексстратег відмовився передати законодавцям певні документи, а це розцінили як зневагу до Конгресу. За такий проступок у США передбачено покарання на термін до одного року.\nРішення стосовно 67-річного Беннона має найближчим часом ухвалити федеральний суд.\nЯк відомо, його називають одним з найближчих соратників Трампа, коли йдеться про події 6 січня.\nНа думку представників комітету Конгресу, якщо Беннона все ж визнають винним та покарають, це “стимулюватиме решту свідків передати документи та відповісти на поставлені їм запитання”. На думку голови комітету, демократа Адама Шиффа, кейс Беннона може стати показовим для решти політиків і чиновників у адміністрації Трампа. Власне Беннон відмовився приходити на слухання, апелюючи до “привілею виконавчої влади”.\nТепер йому загрожує до року арешту та штраф розміром 100 тисяч доларів, якщо провину чиновника вдасться довести. Його звинувачують (за одним пунктом) за відмову прийти на засідання комітету для давання свідчень та за відмову передати документи Конгресу (за другим пунктом).\nУ судовому позові проти Беннона йдеться, що перед штурмом Капітолія той заявляв, що “завтра все пекло вийде зовні”. На думку чиновника, всі обвинувачення проти нього – “політично мотивовані”.\nТепер Беннон має щотижня приходити до поліційної дільниці, залишатися за зазначеною адресою та повідомляти правоохоронцям про плани залишити район Вашингтона. Також він має здати паспорт (у США він потрібен тільки для подорожі за кордон).\nТеги: захоплення Капітолія, Білий дім, Дональд Трамп, захоплення Капітолія, Капітолій, штурм Капітолія, Капитолий


Доріан Грей (2009) - Фільми та серіали онлайн\nЛистопад 18, 2014 Травень 14, 2017 admin\nБен Барнс, Бен Чаплін, Джон Вудкок, Джонні Харріс, Дуглас Хеншэлл, Девід Стерн, Колін Ферт, Керолайн Гудолл, Louis Роуз, Майкл Калкін, Макс Айронс\nМолодий і дуже симпатичний Доріан Грей приїжджає в Лондон і потрапляє під впливом вічного шукача різних пригод лорда Уоттона. Він переконав хлопця, що секрет успіху Доріана ховається у його красу, вона допоможе отримати всі задоволення світу. Доріан вчиняє угоду з Дияволом. Молодий хлопець замовляє свій портрет, і від нині вся грязь його життя, буде бруднити і псувати полотно, його обличчя залишиться вічно молодим і красивим. Промотавшись по світу в пошуках задоволення своїх бажань 25 років, Доріан повертається на батьківщину. Взятий зненацька сильними почуттями, він вперше в житті зрозумів цінність взаємної любові. Алеперешкодою до щастя стало темне і таємне минуле Доріана.\nФильм Дориан Грей 2009 года на русском языке можно смотреть онлайн на официальном сайте Dorian-gray.ru\nДопоможіть проекту! Переглянувши фільм онлайн, прокоментуйте, або залишіть відгук – ваша думка важлива! В онлайн-кінотеатрі Provokacia.com.ua в хорошій якості можна смотреть онлайн в хорошем качестве Доріан Грей. Фільми представлені в російській чи українській озвучці!\n2009, Все, Містика 2009, 7 днів і ночей з Мерилін, Дівчина із Данії, Жасмін, Криголам, Крок вперед 4, Люк Кейдж, Мамма Mia !, Містика, Приниження, Співачка, Це безглузде кохання, Центральна лікарня Permalink


Культура спілкування й етикет. В інших випадках, навпаки, «Ти» підносить людину, «Ви» – здатне глибоко її образити. Це тоді, коли п - UA.TextReferat.com\nВ інших випадках, навпаки, «Ти» підносить людину, «Ви» – здатне глибоко її образити. Це тоді, коли практичне утвердження власної свободи й гідності не є для нашого партнера актуальним у стосунках з нами, коли свій вибір він уже зробив і дорожить саме обраним, зверненим до нас своїм волевтіленням. «Ти» в такому разі фіксує унікальність, незамінність даної людини, такої, яка вона є, так само як і незамінність нашого спілкування з нею. Воно натякає на те «бутгя-у-правді», котре, як ми бачили, є однією з внутрішніх прикмет любові. Що ж до звернення на «Ви», то воно в даному разі могло б видатися занадто холодним, байдужим, таким, що не рахується з неповторною індивідуальністю нашого партнера.\nТаким чином, суто формальні, здавалося б, моменти спілкування здатні містити досить-таки глибокий моральний смисл. Утім, і це по-друге, чисто умовні вимоги етикету теж мають свою вагу: дотримуючися їх, ми тим самим наче декларуємо узгоджуваність нашого способу поведінки й дії з поведінкою і діями наших партнерів по спілкуванню, наче заявляємо про свою\nналежність до єдиного з ними морального й смислового простору.\nТож, як бачимо, нехтувати навіть зовнішніми правилами моральних взаємин не слід. Повага до них і творче засвоєння здатні зробити правила етикету дієвим утіленням доброзичливого, уважного ставлення до людини, знаряддям тактовності, делікатності. Таке органічне засвоєння приписів етикету, включення їх до загальної системи людських моральних цінностей становить необхідне опорядження ввічливості – важливого показника морального стану людської особистості в цілому.\nНазва реферату: Культура спілкування й етикет\nОпубліковано: 2008-01-23 15:26:11\nПрочитано: 26789 раз


Андрій Тлумак: У всіх є радість від перемоги України, але повного задоволення від гри немає ᐉ UA-Футбол\nАндрій Тлумак: У всіх є радість від перемоги України, але повного задоволення від гри немає\n18 червня 2021, п'ятниця. 10:45 Оновлено Дата останнього оновлення:\n18 червня 2021, п'ятниця. 15:29\nСиньо-жовтим не варто було грати за рахунком, вважає експерт\nКолишній воротар "Карпат" і екс-тренер "Волині" Андрій Тлумак прокоментував гру збірної України проти Північної Македонії, яка завершилася з рахунком 2:1 на користь "синьо-жовтих".\n- Андрію, ми припускали, що збірній України доведеться провести важкий матч з Північною Македонією. Так і вийшло.\n- Так, гра і перемога вийшла дуже важкою. Хоча перший тайм пройшов за нашим сценарієм, ми володіли повністю ініціативою, забили два м'ячі, і все було добре. Для мене, як тренера, найбільш некомфортний рахунок, коли твоя команда веде 2:0. Тому що при 1:0 ти забив, виграєш, у тебе повна мобілізація, і розумієш, що не маєш права пропустити. А ось коли забиваєш другий, настає якась розслабленість, ти ведеш 2:0, скидаєш оберти в надії довести переможний рахунок на неповному ресурсі. І настає момент - твоя команда пропускає, потім зібратися дуже важко, бо перед цим ти вже повірив у перемогу. А суперник забив, скоротив рахунок і розуміє, що йому втрачати вже нічого, і є шанс врятувати гру. Команда біжить, з'являються додаткові сили, а у тебе настає мандраж, не дай бог пропустити! Так і вийшло в цьому матчі. Забий Маліновський пенальті, то можна було б спокійно закривати гру. Але не забив, і вийшла нервова кінцівка. У всіх: гравців, тренерського штабу, уболівальників настає внутрішня радість від трьох очок, але повністю задоволення від гри немає.\n- Думаю, погодитеся, що найкращим гравцем у складі македонців був воротар Дімітрієвскі. Класний голкіпер.\n- Повністю згоден. Він і на лінії здорово грає, і на виходах, і не раз виручав команду, в тому числі парирував пенальті, передавши впевненість партнерам, що можна врятувати гру, а нам забезпечив нервову кінцівку. Але ж і наш Бущан ще раз довів, що він воротар високої кваліфікації! А якщо говорити про Північну Македонію, то це непогана команда, але, при всій повазі до неї, це не той рівень. Ми повинні були її обіграти. Якщо ми потрапили у фінал, і хочемо виходити з групи, то повинні на класі вирішувати завдання з таким суперником.\n- Але навіть з таким суперником останні десять хвилин вийшли валідольними.\n- Добре, що так все сталося, тому що один удар відчаю міг закінчитися для нас сумно. Тоді б запам'ятали прізвище Трайковскі, благо м'яч свиснув поруч зі стійкою. Слава Богу, все закінчилося так. Є результат за недомовленості в другому таймі.\n- Кого можна виділити в нашій збірній?\n- Коли є перемога, це заслуга всієї команди. Але мені сподобався Яремчук. Він другу гру забиває, показує хороший клас, і дуже вміло відкривається в зони, тим самим створюючи для себе моменти. Роман виріс в гравця топового рівня. Також потрібно відзначити лідерські якості Ярмоленка, який сміливо бере гру на себе. Вся команда зіграла добре в першому таймі, в другому гірше, але на результат.\n- Мабуть, причина в тому, що не витримали інтенсивний темп, який задали в першому таймі? Не вистачило фізичних кондицій на всю гру?\n- Ми побачили з перших хвилин високий пресинг, велику інтенсивність гри з боку нашої команди, бажання придушити опонента, забити швидше гол, щоб в подальшому перевести хід гри під свою диктовку. І в першому таймі це вийшло. Якщо брати чисто математично, то при високому пресингу набагато легше грати, ніж відходити назад. Так як при пресингу ми робимо максимальний ривок на 5-10 метрів. А якщо ми відходимо назад, то доводиться бігти на максимальній швидкості 25-30 метрів. Зайві фізичні затрати. Тому ще питання - що легше? Але що ж сталося після перерви?\nЩоб знати причини, для цього потрібно бути в роздягальні і почути, як хлопцям вести гру. Може, з огляду на рахунок 2:0, отримали якісь конкретні вказівки грати по рахунку. А нам не можна робити цього. Потрібно продовжувати грати в свій футбол, дотримуватися свого стилю, і тоді закінчували б матч в більш спокійній обстановці. А так на нервах! Якщо були вказівки при втраті м'яча повертатися, то, напевно, гравці більше втомлювалися від того, що на ривках відкочувалися назад. У першому таймі гравці робили максимальні ривки по 5 метрів, відбирали м'яч і знову атакували. А з м'ячем завжди легше грати, ніж без нього, бігаючи в холосту, витрачаючи велику енергію. Провели ідеальну 45-хвилинку, друга – змазана, пропустили м'яч, не забили пенальті, і отримали нервозність біля своїх воріт.\n- Матч зі збірною Австрії буде не менш важким, ніж з македонцями.\n- Однозначно. Австрія добре збалансована і боєздатна команда. Не буде так легко в першому таймі, але, мабуть, не буде так важко в другому, тому що всі 90 хвилин будуть рівними. Це ключова гра. Якщо взяти окремо наших гравців, то кваліфікація Зінченка, Ярмоленка, Маліновського, Яремчука вища, ніж у австрійців. У нас є перед матчем вже невелика перевага, нас влаштовує нічия. Це наш запас. А супернику потрібна тільки перемога. Ми віримо в збірну, гравців та тренерський штаб. Все повинно вийти! Чекаємо виходу в плей-офф!\nУ статті: Україна Північна Македонія Національна збірна України Євро-2020\nЖозе Моуріньо хоче запросити Романа Яремчука в Рому 22\n20:13 Украинские Зеленський: Заслужена перемога. Пишаємося нашою збірною 13\nЯк мед, так і ложкою!\nПодивимось,як з Австрією вийде,не будемо розслаблятися\nСкладається враження що ми приіхали не показати силу украінського футболу!а торгувати футболістами.Я розчарований тренеро,вибором складу і тактикою в другому таймі!що нам такий вихід в плей-оф?Марлоса випускає що б захищатися!а атакувати Шапаренка?при тому в середені другого тайму заміни на втримання рахунку знаючи що потрібна різниця забитих і пропущених.Як би Голандія виграла мінімально то вже нам потрібно б було вигравати в Австріі.


Київ вдень та вночі 4 сезон 12 серія від 06.10.2017 дивитися онлайн - частина 2 | Київ вдень та вночі\nУ 12 серії від 06.10.2017 4 сезону Київ вдень та вночі у Саші і Олежки новий стартап - з виробництва їстівних чоловічих плавок. Перша модель - з цукерок. Епіфаніо намагається помиритися з Пашею, але той і не думає йти назустріч. Олежка заявляє Альбіні, Саші і Володимировичу, що він гей. Це призводить до проблем. Артур потрапляє на вечірку, куди вже прийшли Рита, Діана і Христина, і усамітнюється з останньою. Оксана і Саша збираються на море. Настя розповідає Богдану, що ж відбулося між її сестрою і Епіфаніо.


Украіна Архіви - Попільня Онлайн\nСпікер Руслан Стефанчук зазначив, що минулого тижня за кордоном перебували понад 30 народних депутатів, однак більшість з них мала вже повернутися в Україну. Голова Верховної Ради Руслан Стефанчук не зміг назвати кількість народних депутатів, які нині перебувають за кордоном. Як передає кореспондент УНІАН, на брифінгу журналісти попросили спікера прокоментувати поширенуContinue Reading\nЗа весь час президентства Президента Зеленського, політологи провели аналіз і жахнулися! Виявляється, що всі наміри і кроки Президента Зеленського були правильними, однак чомусь всі кроки Президента зустрічали найжорстокіший опір з боку олігархів і проплачених масовок. Зеленскьйі заявив, що все в Україні повинні платити податки, а в першу чергу великий бізнес.Continue Reading


«Вирощувати кіно як культуру». Інтерв’ю з Жанною Озірною і Остапом Костюком - портал новин LB.ua\nГоловна — Культура — 6 липня 2020, 11:30\nНа хвилях Urban Space Radio виходить програма «Гриців ковчег» з ведучим Григорієм Семенчуком. У цій програмі ведучий разом с гостями і слухачами «пливе українським гуманітарним океаном і досліджує його безмежні береги». Ця програма записана навесні 2020 року, під час карантину, і реалізовується за підтримки агентства США з міжнародного розвитку – USAID.\nВ нинішньому випуску – два цікавих гості: кінорежисерка, сценаристка і культурна менеджерка Жанна Озірна («Зв’язок», «Благодать») та кінорежисер, музикант і в минулому актор Остап Костюк («Жива ватра»).\nLB.ua публікує конспект розмови, а повну версію можна послухати за посиланням.\nФото: Facebook / Urban Space Radio\nГриць Семенчук: Наша сьогоднішня розмова, як ви зрозуміли, буде стосуватися кіно. Перший блок нашої програми називається «Народження». У цьому блоці ми завжди говоримо з нашими гостями про їх дитинство, юність і формування себе. Я розумію, що, мабуть, ви не мріяли з дитинства бути кінорежисерами, але все-таки для кожної дитини чи підлітка кіно грає важливу роль. Тому виникає питання: що в вашому дитинстві або юності справило на вас найбільше враження?\nОстап Костюк: Перший мій спогад про те, як стрийко знімав нас у горах на 8-міліметрову кінокамеру. Потім ми дивилися на проекторі це маленьке кіно про наш похід. З пізніших спогадів – це сільський кінотеатр в Космачі й індійське кіно з бабусею. А ще пам’ятаю, коли я вже трохи підріс, тато взяв мене з собою в кіно. Це було в Коломиї, тоді показували фільм – «Небилиці про Івана» Миколайчука. Це було вже таке доросле кіно з еротичними сценами.\nЩе один цікавий досвід у нашого покоління – це відеосалони. Коли ще не було «відиків» вдома, ми ходили в відеосалон, сідали там і дивились кіно. Тоді ще в нас із братами з Ужгорода була мрія відкрити свій відеосалон. Ми рахували, скільки в нас буде людей і як ми їх будемо розсаджувати. Все-таки була культура в тому, що ми, будучи дітьми, бавились у це кіно. Можна було купити «відик» і запросити друзів, і це була така собі доступна форма кіно.\nЖанна Озірна: Слухаю тебе, Остапе, і думаю, що мала схожий досвід, тому що виростала в дуже маленькому селі. Це таке доволі радянське село за назвою «Пролетарське», яке складається з трьох вулиць: Комсомольська, Леніна і Жовтнева. Та все-таки у нас був клуб і маленький кінотеатр, в якому теж показували індійське кіно. Але в нас показували ще й еротичне кіно. Я не знаю, чому я опинилася на показі фільму «Дикая орхидея», оскільки була ще маленька, класі в другому чи третьому. Але я чітко пам’ятаю, що там була якась сцена в ванній, і наш технік під час цієї сцени закривав пальцями проектор. Тобто посеред екрану з’являлись два темні пальці, які закривали взагалі все.\nЯ раптом зрозуміла, що ми з тобою все-таки з одного покоління. Бо все це в мене теж було: відеосалони, відик, касети, VHS вдома, але вже пізніше. На VHS-касетах ми дивилися щось типу «Титаніку», «Термінатора» або щось жорсткіше – «Щоденник баскетболіста», «На голці» і т.п. Тобто в мене є відчуття, що культура відеосалонів або VHS-касет мене трохи ввела в андеграунд культури загалом. І це визначало, з ким я спілкуюсь і яку я музику слухаю, в тому числі. І ще я подумала, що це так цікаво, Остапе, що наше покоління наче виросло на індійських фільмах. Цікаво, що це говорить про нас. Тому що це точно стимулювало в нас якусь наївність до життя, відчуття, що треба перемогти всіх злодіїв, і тоді добро пануватиме над злом.\nФото: Lviv Film Commission\nГ.С.: Ну так, сформувався класичний стереотип, що завжди в кіно має бути добрий і поганий персонаж. Але зараз такого вже нема, все стало сірішим. Продовжуючи про ваше дитинство і юність: я не був, на жаль, біля Горішніх Плавнів, бачив тільки фотографії і мені надзвичайно сподобалося, як це виглядає. Не знаю, як усе виглядає в житті, але я був і в Космачі, і в Коломиї, і, як на мене, це надзвичайно живописні краї. Я думаю, що ви би мали б якусь цю живописну естетику витягнути в дитинстві. Чи це все залишилось на рівні дитинства?\nО.К.: В Космачі, в гуцульському селі, я займався йогою, тому що мій стрийко саме повернувся з армії, з далекого сходу, де він теж займався йогою. Тому споглядання було частиною нашого тренінгу. В кінці тренування ми виходили на вулицю, сідали, спокійно дивилися і розчинялися в ландшафтах і пейзажах. Тобто споглядальність за цієї живописною естетикою була вже досить свідома.\nГ.С.: Гаразд. Чіткіше переформулюю. Якби ти народився в Києві, наприклад, чи робив би ти трохи інше кіно?\nО.К.: Ти питаєш про такий детермінізм, так? Чи формує середовище автора? В якомусь значенні – так.\nЖ.О.: Я фактично до 5-го класу жила на мальовничій Кіровоградщині. Після цього переїхала на колишній Комсомольськ, теперішні Горішні Плавні. І я абсолютно погоджуюсь з Остапом, що ти починаєш рефлексувати про те, як місце вплинуло на тебе естетично, лише тоді, коли маєш розрив з ним у відстані і часі. Коли мені було 8-10 років, я жила у Києві. Потім я переїхала до Львова і жила там. І тільки після цього можна знімати кіно в Горішніх Плавнях і розуміти, чого ти хочеш від цього кіно, і витягнути, в результаті, цікаву історію. Тобто поки ти в об’єкті, ти не можеш його досліджувати. Але я дуже щаслива, що виросла в селі і в маленькому місті. Я вважаю, що це моя велика удача, як людини. Мені подобається мій сільсько-провінційний бекграунд.\nГ.С.: Тепер ми підемо до того моменту, коли ви відірвалися від своїх рідних містечок і сіл. Я так розумію, що в обох вас це було пов’язано з навчанням. Остап навчався на історичному факультеті, а Жанна – на тележурналістиці. Тож що з цього навчання і з цього процесу допомогло вам у професійній діяльності кінорежисури? Зрозуміло, що академічна сфера в Україні – це дуже цікава і химерна річ, але я впевнений, що було щось і важливим для вас у той період.\nО.К.: В університеті я досить ревно вчив історію, і мені вона подобалась. Але в якийсь момент ми з друзями перейшли працювати в театр Курбаса.\nІсторія – це ж і є драматургія, а кіно – це розповідь історії. Ти як творець історії маєш вільну волю її творити, пробувати, помилятись обирати, а як науковець ти стараєшся в цій історії бути абсолютно об’єктивним хронографом. В мені завжди був цей конфлікт. З одного боку: це цікаво, достойно і я люблю читати. А з другого боку: це таке мучеництво – бути істориком. Мені було страшно просидіти все життя в бібліотеці. Я тоді був молодий і для мене це було складно. А потім історичний факультет породив кіно. Я не заперечую великої праці істориків і викладачів, які сформували мене. Просто вони вчили наукового принципу, а він набагато холодніший в підході до матеріалу. А в кіно ти маніпулюєш набагато легше, і з охотою, бо на цьому воно й засноване.\nЖ.О.: Мені здається, що це саме те, що мене привело в кіно – бажання красиво маніпулювати. В мене освіта трохи безглузда насправді. Я працювала журналістом на «Першому національному» три роки, але я б не сказала, що мене зробив університет.\nМені завжди бракувало в журналістиці можливості повільніше думати, а не видавати швидко інформацію, бо це мені не дуже притаманне.\nЧим класне кіно – ти маєш оцю тяглість процесу, можеш подумати, можеш передумати, про що твоє кіно. Як у мене, наприклад, зараз відбувається з «Нижнім горизонтом». І мені подобається цей процес – він важливий. Саме тому мене з журналістики понесло в Центр сучасного мистецтва. Я два з половиною роки працювала випусковою редакторкою «Коридору» і знайомилася зі сферою сучасного мистецтва України. Це був один з найкрутіших періодів мого життя, тому що я нарешті потрапила туди, де мені хотілося бути. А потім мене занесло у Львів і у сферу кіно.\nСучасне мистецтво – це захоплива сфера, тому що вона поєднує дуже багато різного: і візуальні речі, і можливість організовувати разом багато різних людей. Як колись Кіра Муратова казала: «Бути цим невидимим двигуном у великому кораблі. Корабель пливе, а ти десь всередині такий маленький двигун, але без цього двигуна корабель не буде рухатись уперед». І от подобається зводити всі ці ниточки докупи і знати, що без тебе, тримача цих ниточок, нічого не буде рухатись. І тут навіть справа не в русі, а в тому, що ти створюєш візію, якій довіряють десятки людей. А для того, щоб мати це бачення, якому можуть довіряти десятки людей, а потім сотні і тисячі твоїх глядачів, треба дозволяти собі повільно думати. Це починається з того, чому мені не підійшла моя освіта. Якби я повернулася назад, то з задоволенням отримала б, наприклад, історичну освіту. Бо я зараз тільки повертаюся до того, що починаю читати «Брами Європи», перечитую Харарі і так далі. Щоб мати цей кругозір і розуміння.\nГ.С.: Ми будемо переходити до наступного блоку. Він називається – «Праведне житіє» і говоритимемо ми вже про більш професійне, тобто про кіно. І своє перше питання я підготував раніше, але дуже гарно, що ти, Жанно, говорила про кіно як про корабель. Давайте пофантазуємо про українське кіно як про місто. Що б в ньому було, як би ви його описали, що б в ньому було особливого?\nО.К.: Таке молоде місто, гарні новобудови, щойно побудовані, нові квартали. Молода, але дуже різна архітектура, але є й спальні райони. Також мені здається, що це дуже вільне місто, воно має якесь королівське право бути вільним. Кінематографічне місто світла і сонця. В ньому дуже багато про людину. У спальних районах багато пропагандистського є. Тому що як в літературі ми не розуміли вірші Шевченка через хрестоматійну зачитаність інтонацій, через яку ми навіть не проникали в значення слів, так само є проекти хрестоматійні. І через свою правильність і передбачуваність вони втрачають увагу. Також в цьому місті є багато зелених парків і гори, де можна лазити. Природи багато, як і в Україні.\nЖ.О.: Я б тоді ще додала, що там є квартали з новими житловими комплексами, які досить по-людськи побудовані. Які і виглядають гарно, і для людей зроблені, і з якісних матеріалів, але, водночас, є й місцини між старими будинками і закинуті старі стадіони. Для мене це класні місця.\nО.К: Я собі подумав, що це ж місто, в яке давали мало грошей. Значить, забудови невисокі, бо нема грошей, щоб побудувати високі, і дуже часто простенькі зовні, але всередині дуже відрізняються. Напевно, вони не мали грошей на фасади, на якісь конструктивні, поважні і масштабні речі. Але це невелике місто, середньовічне трохи, бо це лиш початок, зародження якихось речей. І ми віримо, що це колись буде кіно.\nГ.С: Тепер давайте перейдемо до ще одного спільного моменту. Поговоримо про Львів. Мені здається, це місто є важливим для вас обох в творчості. В Жанни вже завершився львівський період, вона мешкає у Києві. Остап продовжує свій львівський період. То ж що є Львів для українського кіно як для індустрії і як для мистецтва? І чи не забагато вже Львову в цьому кінематографі? Чи не є це такою затертою локацією, яка вже проїлася, чи навпаки вона є ще свіжою, невідкритою і в багатьох речах незнаною?\nО.К: Я думаю, що Львова як об’єкту достатньо. Але хотілося б, щоб тут і суб’єктність була. Щоб було середовище, яке спілкувалось б і творило кіно не тільки про Львів – ось чого бракує. Не бракує Львова в кінокадрах, як локації, як місця подій.\nАле самих кіномитців Львів не тримає, в цьому є проблема. З середовищем є великі проблеми: люди втікають до Києва, де є індустрія, де є робота. А у Львові небагато ініціатив і не так багато людей зі Львова знімають кіно. Як тільки хтось виріс, одразу, як пташеня, пір’я дістав і полетів у Київ, в теплі краї. Тобто треба розуміти, що індустрія тільки використовує Львів, як ресурс, але тут більше уваги треба звертати на саме кіно.\nХочеться, щоб люди не тікали зі Львова в пошуках роботи до інших міст України, а все-таки залишались тут, щоб була якась можливість для студій. Треба вирощувати кіно як культуру.\nЖ.О.: Просто кіно грошей коштує, і в цьому, насправді, велика проблема. Я погоджуюсь, що є фільми, які використовують Львів просто як локацію, бо це красиво. А є режисери, які осмислюють Львів, що в ньому є цікавого, окрім краси в центрі. Просто з усіх своїх фільмів, я зняла п’ять у Львові, і всі вони були якраз не про центр. Всі вони були трохи маргінальні. Найперший мій фільм був такий супернаївний і називався «Перша співбесіда» про велорух. Потім в мене була спроба осмислити питання переселенців. Пізніше я знімала фільм «Благодать» на релігійну та ЛГБТ-тематику, там було багато всього намішано. Ще були «Котики» – це документальний короткометражний фільм про те, як після революції не було грошей і нам довелося шукати дешевше житло. А останній фільм взагалі було знято на гаражах – в гаражному кооперативі «Сокіл».\nТобто жоден із цих фільмів не використовує Львів як красиву локацію. Всі ці фільми – це про осмислення Львова. Мені не цікаві формальні речі, не цікава декоративність кіно. Мені цікаво поритися, подумати, попровокувати.\nФото: Facebook / Grace / БЛАГОДАТЬ\nНа зйомках фільму "Благодать"\nМені здається, що найбільша проблема в тому, що у Львові бракує розуміння, що кіно – це важка інтелектуальна праця. Студії у Львові, які навчилися класно знімати і використовувати круту й професійну техніку, ще не дійшли до того, що розробка ідеї – це складно і потребує концентрації всіх розумових здібностей. Для цього треба формувати середовище – саме для серйозного сприйняття кіно не просто як красивої картинки. Тому що сприйняття кіно в плані «гарно назнімали» для мене просто катастрофа, і я не можу з цим змиритися. Що ти про це скажеш, Остапе?\nО.К.: Середовище – це дуже круто. Людина, самородки – це класно, але якщо ми хочемо говорити про розвиток, про хвилю, тоді це не може бути одна людина – це мусить бути середовище.\nГ.С.: Щоб підсумувати, мені здається, що ви дуже гарно поговорили про фасадність Львова, ми бачимо красиву картинку, а за нею дуже часто нічого не стоїть. І це, насправді, важливе питання, тож я думаю, що ті люди, які займаються думають про те, як зробити нас культурним містом і культурною столицею, мали б чути такі думки.\nМи будемо переходити до наступного, який називається «Випускання голубів». В ньому я буду називати вам українські міста, а ви мені будете коротко казати про свої асоціації. Почнемо, мабуть, з міста, яке люблять всі українські кінематографісти. Місто – Одеса.\nО.К.: В мене дуже теплі якісь асоціації. Наприклад, Одеський кінофестиваль, море, але чомусь є і противага – пам’ятник Катерині ІІ. Знаєш, мусить бути якась ложка дьогтю.\nЖ.О.: Я просто цього року свої 33 зустріла якраз в Одесі. І перше, що я зробила: зранку пішла до моря, а потім на Потьомкінські сходи. Не маю особливого відношення, але це, все-таки, для мене кіномісто.\nГ.С.: Давайте продовжимо. Місто – Славутич. Які у вас виникають асоціації?\nО.К.: Місто мені зв’язане з фестивалем «86». Може, я мало знаю місцевих мешканців Славутича. Це таке дивне місто, якось нагадало мені мрійливий соціалізм того часу – завершений, побудований зразковими дворами, будинками і плануваннями. Така утопія СРСР.\nЖ.О.: Для мене це абсолютно місто-двійник Горішніх Плавнів. Тому що Горішні Плавні – це теж мономісто, теж побудоване при великому заводі, теж низька забудова будинків, таке саме планування, довкола багато парків. Тобто я приїжджаю в Славутич, і майже потрапляю в Горішні Плавні. Тому в мене страшенна ностальгія, чесно кажучи.\nГ.С.: Рухаємося на схід. Місто – Маріуполь.\nО.К.: Маріуполь – велике відкриття для мене минулого року. Це для мене таке прибережне місце, де тренують фізкультуру, образ спортивного майданчика на березі, де люди вправляються біля моря. Навіть заводи не перебільшили цього враження, бо часто на індустріальне місто наче штамп ставиться. Чомусь саме Маріуполь – це спортивний дух.\nЖ.О.: В мене асоціюється Маріуполь із коротким метром Зої Лактіонової «Діорама», вона її знімала якраз на фестивалі «86». Там було класне поєднання кадрів діорами місцевого музею, якою там була флора і фауна, і реальних теперішніх пейзажів, які дає цей нижній рівень розуміння, що це вже трохи отруєний війною пейзаж. Є постійне відчуття небезпеки, що реальний пейзаж перетворився трохи на діораму, тому що ти не можеш в певних місцях спокійно зайти в море, адже це є небезпечною зоною.\nГ.С.: Добре, повертаємося західніше. Місто – Чернівці.\nО.К.: Багато друзів в Чернівцях. Мені здається, що це музичне місто, є там відчуття музики. Але це, чесно кажучи, таке занедбане місто. Воно просто дуже потребує бути таким, як Одеса і Львів, або хоча б таким, яке створює культурну подушку як явище. Чомусь мені здається, в Чернівцях мало говорять про явище Чернівців. Треба трошки більше роздувати, хочеться більше уваги до того міста. Дуже красиве місто, але в мене таке відчуття, що ця периферія роз’їдає його.\nЖ.О.: В мене навпаки воно асоціюється не з музикою, а з літературою через фестиваль Meridian Czernowitz і через Ольгу Кобилянську. Я прихильниця Кобилянської і взагалі української феміністичної літератури: ранньої і теперішньої. Але я знаю Чернівці досить побіжно, швидше як людина, яка кілька разів приїжджала, гуляла і їхала.\nГ.С.: Дякую. В нас є ще один блок, який називається «Після потопу». В цьому блоці я називатиму вам судження, твердження, стереотипи, а ви мені будете підтверджувати їх або розвінчувати. Перше твердження: «Поетичне кіно 60-их років – вершина українського кіно, яку неможливо перевершити».\nО.К.: Не думаю, що поезія закінчується чи що поетичне кіно буде іншим чи закінчиться. Я думаю, що українське кіно – це такий потік, і на цьому потоці є збільшення, він може бути глибшим, може бути мілкішим або ширшим. Різноманітні форми течії й створюють цю ріку. Поетичне кіно – це одне явище на історичному шляху цієї річки, і я думаю, що воно мало б ставати тільки більшим цікавим. По-перше: воно не закінчилось і не може закінчитись. А по друге: це не спорт і не вершина, щоб отримати перше місце п’єдесталу, чи поставити щось на друге, третє місця. Це дуже цікаве явище радянської доби українського кінематографу. Я вірю, що буде крутіше.\nФото: Одеський кінофестиваль\nЖ.О.: Я можу додати тільки те, що я погоджуюсь, що це не спорт. Не може бути щось краще, щось гірше. Є просто інше, різне, відповідно часу.\nГ.С.: Я теж так думаю, але ми концентруємся довкола стереотипів. Наступний стосується акторів. Цікаво як ви, як режисери прокоментуєте: «Українські актори краще й охочіше працюють у театрі, аніж в кіно».\nО.К.: В українському театрі є геніальні театральні актори. І саме в театрі вони визріли і стали зрілими постатями в мистецтві. Але наші актори мають ще малий досвід роботи в кіно, тому й не можемо порівнювати. Але якщо б порівнювали, то, мені здається, що реалізовуються набагато крутіше актори в українському театрі, ніж в українському кіно. Тому що режисери дуже часто працюють не з професійними акторами або шукають принципово дуже органічних акторів, не дивлячись на цю театральну манеру, на театральну подачу. Шукають органічних, не обов’язково з добрим театральним досвідом, але тих, які відповідають певному амплуа, образу і конкретним художнім задачам твору. Кінематограф – це дуже сувора реальність для актора.\nЖ.О.: Я погоджуюсь, що тяжко відповісти на це питання тому, що дуже різні підходи і це мабуть швидше питання до акторів самих, а не до режисерів. Це два різні методи роботи взагалі – у театрі і в кіно.\nГ.С.: Супер. Остання теза і стереотип звучить дуже трагічно, як на мене: «Без державних інвестицій державне кіно помре».\nЖ.О.: Так, це об’єктивна реальність. Кіно – це дорого. Воно потребує коштів, і великих. 10 чи 15 мільйонів гривень – це не багато, всупереч загальному уявленню. 10 мільйонів гривень – це мало: Ціна великих ігрових, історичних, постановочних фільмів – близько 30-40 мільйонів, і це нормально. Тому без фінансування неможливе кіно в сенсі повноцінного розвитку індустрії. Я свого часу зняла за 0 гривень і 0 копійок фільм, який прокатався по 10 фестивалях, був в Швейцарії, Лондоні і ще багато де, але це одноразова акція, в короткометражному кіно це можливо. В повнометражному, я думаю, це швидше винятки, ніж стандартна ситуація.\nО.К.: Я тепер собі подумав, що правильно політично і солідарно сказати, що так, загине кіно без державної підтримки. Але, говорячи принципово і чесно, думаю, якщо людина любить кіно, то робитиме його. Люди придумали кіно й створили його з нічого. Звичайно, з залученням коштів й інвестицій, бо це дуже дорогий вид мистецтва. Але тоді потрібні меценати. В нас є багаті люди в Україні, але вони вкладають кошти у всякі пам’ятнички, проте не знімають кіно. Тому поки немає меценатської підтримки, держава має бути незалежним арбітром, щоб це кіно жило.\nЖ.О.: От мені зараз потрібен 1 мільйон євро на мій дебютний фільм. Який олігарх дасть мені такі величезні гроші?


Інформаційна кампанія для молоді до Всесвітнього дня протидії торгівлі людьми\nГлавная/Новини, Новости/Інформаційна кампанія для молоді до Всесвітнього дня протидії торгівлі людьми\nЗ нагоди Всесвітнього дня протидії торгівлі людьми, який вже 30 липня, розпочинаємо інформаційну кампанію для молоді. Ми будемо публікувати пости про це явище та кейси, у які потрапляли українці.\n🔹 Торгівля людьми – це сучасна форма рабства та порушення прав людини, що в наш час не втрачає актуальності для жодної країни світу. Від неї може постраждати будь-хто незалежно від віку, статі чи інших соціальних характеристик. Часто торговці людьми діють через агенції з працевлаштування, фірми шоу-бізнесу, служби знайомств та інші організації.\nЧерез маніпулювання бажаннями, наприклад, поїхати за кордон, заробити гроші чи прославитися, людей використовують та експлуатують проти їхньої волі.\nТака експлуатація може набувати різних форм. Серед них:\n◽ трудова експлуатація (примусова праця, рабство)\n◽ сексуальну експлуатація\n◽ використання у проституції та порнобізнесі\n◽ примусове жебрацтво\n◽ примусове втягнення у злочинну діяльність\n◽ використання у збройних конфліктах\n◽ примусове вилучення органів та досліди над людьми\n◽ продаж дитини\n◽ сурогатне материнство.\nЩоб не стати жертвою маніпуляцій і торгівлі людьми, пропонуємо шорт-лист простих порад, які допоможуть убезпечити тебе ще перед виїздом за кордон:\n◽ Дізнайся про необхідну візу за телефоном чи на офіційному сайті консульского відділу при посольстві країни.\n◽ Завжди обирай законне працевлаштування. Для цього потрібно мати дозвіл на за кордоном роботу, відповідну візу і трудовий контракт.\n◽ З’ясуй, чи має фірма-посередник, відповідну ліцензію. Зателефонуй до Державної служби зайнятості України за номером 044 287 25 95 чи перевір інформацію на сайті Державної служби зайнятості («Перелiк фiрм, якi отримали лiцензiю на працевлаштування за кордоном»).\n◽ Перевіряй легітимність діяльності агенції-посередника, коли плануєш участь у молодіжних програмах «Au-Pair» або «Work and Travel».\n◽ Уважно читай трудовий договір (контракт). Підписуй документи, складені лише зрозумілою для тебе мовою.\n◽ Повідом родичів чи близьких про деталі поїздки. Залиш їм детальну інформацію про закордонного роботодавця, копію свого паспорту та інших документів.\n◽ Заздалегідь знайди контактну інформацію посольства або консульства України та інших організацій, що надають допомогу мігрантам в країні, до якої збираєшся.\n◽ Довіряй свої документи тільки уповноваженим посадовим особам (працівники прикордонних служб, поліції тощо). Не залишай свій паспорт у якості застави та не віддавай його роботодавцям «для реєстрації» чи будь-яких з інших причин.


Найсильніша туга — це туга за Батьківщиною\n1. Еміграція — трагедія життя для українських письменників.\n2. Основний мотив творчості — туга за Батьківщиною.\n3. Життя в чужому краї Євгена Маланюка.\n4. Батьківщину не вибирають.\nНайсильніша туга — це туга за Батьківщиною. Еміграція… Це трагедія життя для українських письменників 30—80-х років XX століття, тому що це заборона повернення до рідного краю. А хіба може бути щасливим письменник, позбавлений можливості спілкуватися з народом? Звичайно, ні. Однак вони писали, щоб народи світу знали, що є така країна — Україна, що є такий народ — український, з його болем і стражданням, з його проблемами, які необхідно розв’язати.\nТворчість таких письменників-емігрантів, як І. Багряний, Є. Маланюк, У Сам-чук, В. Барка, Т. Осмачка, О. Олесь та багатьох інших — це наша спадщина. Це твори, які несуть правду про ті часи. Це твори, в яких історія не переписувалась.\nБільшу частину свого свідомого життя Євген Маланюк прожив далеко від рідної землі. Але його душа була завжди там, де він народився, де зазнав радощів першого кохання, де перші юнацькі сподівання захопили його душу, де хотів жити і мріяв померти. Вся його творчість пронизана любов’ю до Батьківщини і тугою за нею, вболіванням за долю її народу.\nА ворожі, навіки вже страчені дні… —\nтак поет розповідає про своє життя в чужому краю, про свою тугу за Батьківщиною у поезії «Лист». Але на його звертання не озивається Україна «ані квітом любові, ані шумом тополь, ані вітром пісень».\nМоже, й не дуже весело зараз в Україні, але покинути її — те саме, що покинути рідну матір через те, що вона хвора. Не вибирають люди матір, не можна вибрати й Батьківщину, як це прекрасно сказав у своєму вірші В. Симоненко.\nТУГА ЗА БАТЬКІВЩИНОЮ (за віршем Б. Лепкого «Журавлі»)\nВідображення святого почуття любові до рідного краю, болючі спогади й туга за втраченою Батьківщиною (за віршем Богдана Лепкого «Видиш, брате мій…»)


"Путін дав можливість владарювати тут, здавши Крим і…": Семенченко зробив скандальну заяву про Порошенка і Турчинова | | УКРАЇНА LIVE\n“Путін дав можливість владарювати тут, здавши Крим і…”: Семенченко зробив скандальну заяву про Порошенка і Турчинова\nОпубліковано 24.05.2018 в 12:52\n.У 2014 році Володимир Путін дав можливість Петру Порошенку та Олександру Турчинову владарювати Україною, здавши Крим та отримуючи від цього надприбутки. Про це в ефірі проекту «Гра Z вогнем» на телеканалі ZIK заявив народний депутат України Семен Семенченко.\n«Влада крадіїв тримається на брехні та подвійних стандартах. У 2014 році Петру Порошенку і Олександру Турчинову Путін дав можливість владарювати тут, здавши Крим і отримуючи від цього надприбутки. Я народився в Севастополі, але останні 10 років жив в Донецьку. У Севастополі у мене жили батьки, тому я бачив, як здавався Крим», – розповідає нардеп.\nВін переконаний, що в час, коли в 2014-му до Криму вторглись російські військові, була можливість озброїти населення, а були навіть і українські військові.\n«Коли я піднімався у студію, зустрів командира одного з батальйонів ЗСУ, які здали це все. І ми були в Донецьку в березні 2014-го, коли в місті вже з’являлись перші сепаратисти, але ще всюди висіли українські прапори, ходила міліція, яка була повністю під контролем Ахметова – партнера Петра Порошенка, з яким вони зараз грабують народ.\nВ усіх них були українські герби на формі, наші прапори, але всі бачили, як здавали Крим, і чули, що там відбувається. Тоді ми сказали: тут цього не буде. При повній бездіяльності міліції, СБУ та прокуратури завозились «туристи» з Росії, які били українських мітингувальників», – заявив Семен Семенченко.\nЗа його словами, росіяни постійно наводили страх і жах на українських громадян, але «жоден з цих мерзотників досі не покараний».\n«Не покарані ні ті, хто здавав Донбас, ні ті, хто здавав Крим. Сьогодні, до речі, день, коли рівно чотири роки тому був перший бій батальйону «Донбас» проти зрадників з батальйону «Схід». І з того боку був нагороджений Петром Порошенком орденом такий собі Голубан, який був командиром однієї з рот батальйону», – каже народний депутат.\nВін розповів, що Юрій Голубан не просто «десь засвітився», а який воював під прапором «ДНР» з автоматом, а Петро Порошенко нагородив його, а потім його і зовсім завели в Раду, щоб той розповів казки, як їх «побили на блокаді».\n«Я казав, що ми не дамо здати Донбас, як це було з Кримом. І коли ще всюди висіли українські прапори, український начальник поліції відкрив двері в облраду і запустив туди натовп сепаратистів. І коли деякі сиділи в кущах, щоб потім створити героїчну біографію, я там знаходився, аби спостерігати, писати в Київ. А потім, коли я зрозумів, що українська, а насправді олігархічна, влада кинула Донбас, створив добровольчий батальйон», – розповідає парламентар.\nОкрім цього він розповів про причини зміни свого справжнього прізвища.\n«Петро Порошенко в 2004-му був керівником РНБО, а Луценко – міністром внутрішніх справ. До їх відома в Криму про Україну тоді ніхто особливо не думав. А росіяни поводились там, як хотіли. Так ось, коли я замість тих людей, за яких ми протягом 15-20 років платили податки, щоб вони могли вчитись у військових училищах, все покидали, став захищати Батьківщину, моя сім’я залишалась в Донецьку», – каже народний обранець.\nСаме тому, пояснює Семенченко, він одягнув балаклаву, взяв собі псевдонім, щоб захистити сім’ю.\n«А сьогодні, пробачте, мій батько досі живе в Севастополі і досі вважає, що «рускій мір» – це добре. Йому 70 років і зомбо-ящик б’є по голові. Сім’я наша розділилась, а хто в цьому винен? Двадцять років ми вважали, що у нас є армія, а звичайні люди згодом були змушені іти і захищати країну», – наголосив нардеп.\nНаступна Стаття Нова масштабна кібератака на комп’ютери українців\nПопередня Стаття Українка звинуватила чоловіка-німця у фашизмі та втекла разом із дітьми на батьківщину\nУряд полегшить імпорт обладнання в Україну\n08.02.2018 в 08:02\nby Ira · Опубліковано 08.02.2018 в 08:02\nby oksana · Опубліковано 22.11.2018 в 13:11\nЯк мер Конотопа Артем Семеніхін з “ганьбою” вигнав кума Путіна з міста (відео)\nby tolik · Опубліковано 27.04.2017 в 16:05\nУкраїнським морякам загрожує до 6 років позбавлення волі. 25-06-2019\nУ США назвали двох ворогів України. 25-06-2019\nЖахлива смерть: на Волині знайшли тіло 17-річної дівчинки. 25-06-2019\nУкраїна розпочала експорт кавунів до Польщі. 25-06-2019\nЗ 1-го липня – нові правила отримання посилок із-за кордону. 25-06-2019\nЗаманив у темне місце: на Закарпатті педофіл намагався зґвалтувати двох дівчаток. 25-06-2019\nПетиція до Ради про реєстр педофілів набрала 25 тисяч голосів. 25-06-2019\nЗМІ: Кожен шостий житель польського міста Лодзь – українець. 24-06-2019\nУкраїнським морякам загрожує до 6 років позбавлення волі.\nУ США назвали двох ворогів України.\nЖахлива смерть: на Волині знайшли тіло 17-річної дівчинки.\nУкраїна розпочала експорт кавунів до Польщі.\nЗ 1-го липня – нові правила отримання посилок із-за кордону.\nЗаманив у темне місце: на Закарпатті педофіл намагався зґвалтувати двох дівчаток.\nЗагальний рейтинг 10 з 10. Всього 37936 переглядів


Криваво-червоні очі: Ріанна показала, який незвичний трюк із підводкою скоро буде в моді - Краса\nКриваво-червоні очі: Ріанна показала, який незвичний трюк із підводкою скоро буде в моді\n24 листопада 2021, 15:59 Читать новость на русском\nЧервона підводка на очах Ріанни / Instagram / @badgalriri\nЩо стосується питань краси, то Ріанна, засновниця власної б'юті-імперії, знає у цьому толк. Нещодавно вона продемонструвала на собі останній тренд у макіяжі. Співачка намалювала "зворотне котяче око" підводкою криваво-червоного відтінку.\nЯкщо у вересні 2020 Ріанна підкреслювала погляд за допомогою підводки для очей Flypencil Longwear Pencil Eyeliner у кольорі Sea About It, відтінку кобальтового синього, то восени 2021 красуня наважилася на не менш яскраві б'юті-екперименти, але з червоним тоном. Аби створити "зворотне котяче око", співачка нанесла червоний пігмент на нижні ватерлінії.\nБільше про красу Лише за 10 хвилин: Ніна Добрев створює повсякденний макіяж, який робить обличчя "свіжим"\nРіанна продемонструвала новий тренд у макіяжі\nВ інстаграм-сторіз Ріанна опублікувала туторіал, як підвести очі, аби отримати наймодніший макіяж. Незалежно від ваших навичок, повторити б'юті-тренд зможе кожна жінка. Почніть з обережного ковзання обраним лайнером назад-вперед уздовж ватерлінії.\nУрок співачки тривав всього 30 секунд. Протягом цього часу вона вибрала криваво-червону підводку, колір якої є особливо доречним на період сезону свят. ЗМІ припускають, що Ріанна також використала один із олівців власного бренда Fenty Beauty – Flypencil Longwear Pencil Eyeliner у стилі Cherry Punk, який описують як "червоний матовий". Подібний відтінок можуть надати ще такі продукти Anastasia Beverly Hills Norvina Chroma Stix Makeup Pencil in Red, Urban Decay's 24/7 Glide-On Waterproof Eyeliner Pencil in Alkaline.\nRiRi не розповіла, як потрібно правильно вирівнювати косметику на внутрішніх кутиках та як малювати "крила" над верхніми лініями росту вій. Натомість вона детально показала, що, проводячи лінії, слід сильніше натискати лайнером, а зворотну стрілку необхідно ретельно розтушувати.\nЛайфхак: перш ніж повторювати такий мейк-ап, переконайтеся, що ви добре відпочили і виспались. Адже, якшо ваші очі помутніли або мають рожевий відтінок, то з такою підводкою люди думатимуть, що у вас якась інфекція. Зверніть увагу на ідеально "свіжі" очі Ріанни.\nЯкщо ви також у захваті від червоної підводки, то спробуйте повторити трендовий макіяж очей Ріанни.\nМакіяж Ріанни з криваво-червоною підводкою / Фото з інстаграму зірки\nЯк використовувати червону підводку для очей / Фото з інстаграму Ріанни